No al cop d’estat a Veneçuela: per la resistència des de baix - marx21.net\nNo al cop d’estat a Veneçuela: per la resistència des de baix\nPor Marx21.net|2022-02-14T22:28:07+02:0001/02/2019|Categorías: articles (CAT)|Etiquetas: América Latina, featured, Imperialismo, Internacional-cat, Marx21, Venezuela|\nVeneçuela està a prop d’un cop d’Estat de dretes, patrocinat per Estats Units.\nEl president del país, Nicolás Maduro, ha estat desafiat pel líder opositor Juan Guaidó, que es va nomenar a si mateix “president interí” durant una concentració dimecres passat, 23 de gener.\nGuaidó ha cridat a protestes per al cap de setmana del 2 i 3 de febrer en un intent de soscavar la posició de Maduro. Va exigir que Maduro convoqués noves eleccions d’aquí a vuit dies a partir de dissabte passat, però Maduro es va negar.\nEstats Units i altres potències occidentals han donat un ferm suport a Guaidó. “O t’uneixes a les forces de la llibertat, o dones suport a Maduro i el seu caos”, va dir dissabte passat a les Nacions Unides el Secretari d’Estat —cap de política exterior— d’Estats Units, Mike Pompeo. Canadà, Israel, Gran Bretanya i altres han donat suport a la posició d’EUA.\nEls governs de la Gran Bretanya, Alemanya, França i l’Estat espanyol han donat suport a les exigències de Guaidó de noves eleccions. El Parlament europeu ni tan sols ha esperat els vuit dies, i ja ha votat a favor de reconèixer Guaidó com a “president interí” en una resolució impulsada per la dreta, els liberals i el grup social demòcrata. Les decisions d’aquesta institució no tenen molt pes real, però aquesta votació confirma l’actitud dels partits institucionals europeus.\nEl portaveu del dirigent laborista Jeremy Corbyn va declarar que Maduro era “encara president. No volem cap interferència.”\nEl partit de Guaidó, Voluntad Popular, pertany a la Internacional Socialista, al costat del PSOE, el Partit Laborista i altres partits socialdemòcrates. Però el seu compromís amb la democràcia és, en el millor dels casos, fràgil. Es va poder veure la naturalesa dels principis polítics de Guaidó després de l’elecció del president brasiler d’extrema dreta, Jair Bolsonaro, l’octubre de l’any passat. Guaidó el va felicitar pel seu “compromís amb i per la democràcia [i] els drets humans”. El líder ultra brasiler ha purgat funcionaris d’esquerres i ha llançat atacs contra els i les treballadores.\nGuaidó ha buscat el suport de les figures més reaccionàries de la regió. Segons un informe d’Associated Press, “a mitjans de desembre, Guaidó va viatjar discretament a Washington, Colòmbia i Brasil per a informar sobre l’estratègia de l’oposició de fer manifestacions massives”. L’informe va citar a una font nord-americana que va afirmar que en la planificació de les manifestacions contra Maduro s’havien marginat les “faccions moderades” dins l’oposició veneçolana.\nEl paper de l’exèrcit de Veneçuela és clau. Fins al moment, segueix donant suport a Maduro, en gran part perquè aquest ha enriquit enormement els alts comandaments militars. Però hi ha indicis que el seu suport podria vacil·lar. Guaidó s’esforça per aconseguir el suport de sectors de les forces armades i de l’estat.\nLa setmana passada va anunciar una amnistia per als soldats que es passessin al seu bàndol. També ha estat fotografiat entrant en el mateix edifici que Diosdado Cabello, líder del partit de Maduro, el PSUV.\nEUA han reconegut a Carlos Alfredo Vecchio, l’home de Guaidó, com el representant veneçolà a Washington. I un agregat militar de l’ambaixada veneçolana a EUA, el coronel José Luis Silva, ha declarat el seu suport a Guaidó i ha aconseguit el reconeixement d’Estats Units.\nHi ha indicis que el control de Maduro sobre l’Estat s’està debilitant, però el suport internacional a Guaidó és molt més fort que el seu suport dins de Veneçuela. La resistència contra EUA ha de intensificar-se per a poder derrotar els seus atacs.\nEUA vol enderrocar a Maduro però el seu èxit no està garantit\nL’intent de desfer-se de Maduro no va tenir l’èxit immediat que esperaven els colpistes.\nLes potències imperialistes competeixen pel control d’un país decisiu a Amèrica Llatina i pels seus enormes recursos petroliers, els més grans del món. Tres quartes parts de les exportacions petrolieres veneçolanes van a Estats Units.\nQue EUA no hagi estat capaç d’apartar un Maduro debilitat és un indici dels límits del seu poder. Rússia i la Xina han donat un fort suport a Maduro, el que va obligar EUA a presentar els seus intents de maniobrar un cop d’estat en termes de “la defensa de la democràcia”.\nAl segle passat, tot i que s’utilitzés la retòrica de la “llibertat”, un atac directe i sagnant hauria estat més probable.\nEl conseller de seguretat nacional nord-americana, John Bolton, es va limitar a advertir que hi hauria represàlies si els seus diplomàtics eren amenaçats amb violència o intimidació. Maduro ha exigit que marxin del país, però EUA s’ha negat a retirar-los. Diaris de l’establishment com el New York Times i el Washington Post han advertit contra una intervenció militar directa.\nLa mobilització de la classe treballadora i de la gent pobra serà decisiva per combatre el cop d’estat de dretes. Tals mobilitzacions van defensar l’anterior president, Hugo Chávez, quan un cop amb el suport d’EUA va amenaçar amb enderrocar-lo l’any 2002.\nPerò això és més difícil ara, a causa dels atacs de Maduro contra la gent pobra. Hi ha una profunda ràbia contra aquests, encara que no es tradueixi automàticament en donar suport a la dreta.\nSegons un informe de l’Observatori Veneçolà de Conflictivitat Social, de les 12.715 manifestacions antigovernamentals en 2018, “el 89% de las protestas… se caracterizó por la exigencia de derechos económicos, sociales, culturales y ambientales”. Els principals motius de les protestes diàries van ser “la falta de políticas públicas efectivas que atiendan los problemas urgentes relacionados a la calidad de servicios públicos, respeto a contrataciones colectivas de los trabajadores, salud, alimentación y educación”, molt per sobre dels motius polítics . L’Observatori va destacar “que la sociedad civil está empoderada de sus derechos y está dispuesta a salir a las calles para exigirlos de manera espontánea, sin atender el llamado de líderes políticos ni las amenazas del Gobierno a través de la política represiva.”\nAra, la classe treballadora i la gent pobra ha de mobilitzar-se per defensar-se davant l’amenaça d’un cop d’estat, però també per lluitar per una societat millor.\nLa gent del carrer ha de protestar i fer vagues perquè la seva veu s’escolti i ha d’anar molt més enllà del que es proposa Maduro.\nSense això, el destí de Veneçuela es decidirà entre les potències imperialistes en competència.\nÉs Veneçuela un exemple de societat socialista?\nDurant anys, gent de tot el món ha vist Veneçuela com un exemple.\nPer a la dreta, és un exemple de com el socialisme produeix la tirania i el caos. No obstant això, les forces a EUA que donen suport a la dreta veneçolana tenen gran part de responsabilitat pel caos que viu el país. Un expert de les Nacions Unides que va visitar Veneçuela el setembre de l’any passat va dir que les sancions econòmiques d’EUA podrien equiparar-se a “crims de lesa humanitat”.\nPer a molta gent d’esquerres, Veneçuela va ser un exemple de com es pot aconseguir el progrés social a través del control de l’estat.\nPerò des d’una visió socialista revolucionària, van ser més aviat les grans mobilitzacions de la gent del carrer en defensa d’Hugo Chávez, l’any 2002, les que van donar una idea de com es pot canviar el món.\nAlgunes persones argumenten que Chávez havia impulsat un projecte socialista del que Maduro es va allunyar. Però Chávez va deixar intacte gran part del patrimoni i el poder dels rics. Fins i tot va privatitzar indústries estatals clau. Les polítiques de Chávez no haurien protegit contra la crisi econòmica que ha castigat Veneçuela.\nI la crisi econòmica no es deu només a les sancions nord-americanes, com Maduro intenta mantenir. Durant més d’una dècada, Chávez i Maduro sistemàticament van buscar desmobilitzar l’activitat independent de la classe treballadora, com a part del seu projecte de crear el socialisme des de dalt.\nNo obstant això, la lluita de classes no ha desaparegut. El 22 de gener el professorat va protagonitzar una vaga nacional per exigir augments salarials.\nLes vagues i les protestes seran el camí per derrotar EUA i Juan Guaidó.\nEl diplomàtic nord-americà que dóna suport als sagnants cops d’estat\nDonald Trump ha designat Elliot Abrams per supervisar la “transició a la democràcia” a Veneçuela. Abrams ha estat al centre de la política exterior nord-americana durant dècades.\nTé la sang de milers de persones a les seves mans.\nCom a secretari d’Estat adjunt de Ronald Reagan per als drets humans i assumptes humanitaris, va encobrir alguns dels crims més horribles d’EUA. Unes 500 persones van ser massacrades al Mozote a El Salvador pel govern salvadorenc amb el suport d’EUA el 1982. Posteriorment, Abrams va descriure la política nord-americana al país com un “èxit fabulós”.\nVa jugar un paper central en l’esforç internacional per reunir diners en efectiu per als esquadrons de la mort dretans, la Contra, a Nicaragua.\nVa ser un dels que “va donar el vistiplau” a l’intent de cop d’estat de l’any 2002 a Veneçuela.\nAra Abrams està a càrrec de la política nord-americana a Veneçuela.\nAmb una persona així al comandament, no hi ha dubte de les intencions antidemocràtiques d’EUA.


gener, 2014 | Astronauta\nEls peresosos tenen poquíssima mobilitat a terra. Estan adaptats a viure al dosser dels arbres, a on apenes es mouen. Per què s’arrisquen a baixar a terra un cop de setmana per defecar? Què en treuen de posar-se en perill per una activitat que podrien fer de “modus aeri”? El biòleg Jonathan Pauli té una explicació.\nUn 65% d’oxígen, un 18,5% de carboni, un 9,5% d’hidrògen i un 3,3% de nitrògen. D’això estem fets bàsicament. Nosaltres i la resta de “bitxos vivents”. A alguns els desagrada aquest fet. A d’altres ens entusiasma!\nCarl Warner és un fotògraf anglès que es dedica a composar escenes constituïdes per fruites i verdures i d’altres aliments. Ha treballat moltíssim en el món de la publicitat però els seus paisatges imaginaris són tan evocadors que ja ha publicat més d’un llibre. Els seus Foodscapes, els seus paisatges comestibles, són increïblement onírics i amb un grau d’estètica molt elevats. A més dels Foodscapes, recentment s’ha llençat a recrear paisatges amb cossos humans nus i altres tipus d’escenaris amb peces de diferents materials. Però els Foodscapes són insuperables.\nUns científics han comprovat el que fins ara era un mer rumor: els peixos tigre Goliat són capaços de saltar fora de l’aigua i caçar un ocell. En aquest cas…una pobra oreneta comuna. Mireu!\nAquesta imatge s’ha endut el Gran Premi del Photography Contest 2013 de National Geographic. És de Paul Souders i mostra un ós polar submergit sota les aigües de la Badia de Hudson, al Canadà. Preciosa.


Escola de doctorat > L'Escola de doctorat rep finançament europeu per promoure la ciència oberta i la innovació\nL'Escola de doctorat rep finançament europeu per promoure la ciència oberta i la innovació\nL'Escola de doctorat és un dels socis del projecte seleccionat a la convocatòria de formació europea SwafS. El projecte pretén crear cursos en línia que ajudin els investigadors predoctorals a adquirir habilitats transversals per al futur de les seves carreres investigadores.\nEls ajuts europeus SwafS Research Innovation Needs & Skills Training in Ph.D. financen iniciatives enfocades a promoure la innovació, la ciència oberta i l’emprenedoria entre els investigadors predoctorals mitjançant la creació de cursos específics. L’Escola de doctorat forma part d’un dels projectes seleccionats en aquesta edició per rebre un finançament total de prop de 300.000 euros.\nLa iniciativa està liderada per la Universitat de Stavanger a Noruega i compta també amb la participació de la Universitat de Torí i la Fondazione 1563 per l'Arte e la Cultura della Compagnia di San Paolo d'Itàlia, l'Institut d'Investigació Biomèdica de Bellvitge, el CEEIBURGOS, l'Institut de Matemàtiques i Informàtica de l'Acadèmia Búlgara de Ciències i la Universitat de Girona. L’objectiu del consorci és crear un conjunt de cursos en línia que proporcionin les habilitats necessàries per facilitar la recerca d’ocupació amb èxit als investigadors predoctorals. El projecte segueix les recomanacions de la Unió Europea, sobre educació de qualitat, presentades a la "Nova agenda d’habilitats" i a la "Agenda de modernització", basada en el "Què", "Com" i "Quan" per adquirir aquests coneixements i habilitats.\nEls cursos que s'oferiran estaran orientats a millorar les habilitats per extreure informació de les bases de dades més rellevants, generar informes estadístics, analitzar dades de manera reproduïble, aplicar els principis FAIR (Findability, Accessibility, Interoperability, and Reuse), crear un pla de gestió de dades, i comprendre els aspectes ètics i legals que l’emmagatzematge i l’intercanvi de dades impliquen en la investigació.\nEls cursos creats s'oferiran en anglès i seran accessibles a tots els socis del projecte i es publicaran en una plataforma digital perquè tots els interessats puguin fer-los.


Comissió de Carnestoltes - Ampa Pla de l'Ametller\nLa comissió de carnestoltes és una sola comissió però quan es hora de posar-nos a fer la feina grossa ens dividim en tres subgrups. Un grup es dedica a pensar i fer la carrossa, un segon grup es dedica a pensar i elaborar el vestuari i finalment el tercer grup es dedica a pensar i fer la coreografia.\nEl mes de setembre fem una primera reunió per decidir de que ens agradaria anar disfressats. A partir d’aquí comença la feina de construir la carrossa i la de confeccionar la disfressa i la coreografia. Val a dir que abans de les festes de nadal ja estem en ple procés de construcció de la carrossa i ja tenim elaborada la disfressa. És llavors quan ja posem dates per fer la inscripció per poder demanar el material necessari i posar data per fer el taller.\nEls encarregats de construir la carrossa queden cada divendres al local de la carrosa i les encarregades de la disfressa i inscripcions … ens anem trobant dies més puntuals en funció de les tasques a realitzar.\nI mentres les de la coreografia, ja posen fil a l'agulla amb els moviments!!!\nSi algú està interessat a participar-hi només cal que ens ho feu saber, tothom hi és molt benvingut.


Els síndics de l'1-O asseguren que només es van reunir el 7 de setembre i no van desobeir el TC | NacióDigital\njudici a la sindicatura de l'1-O\nEls síndics de l'1-O asseguren que només es van reunir el 7 de setembre i no van desobeir el TC\nEls cinc membres de la sindicatura electoral no van actuar més enllà del 8 de setembre i no van publicar cap acord\nper Bernat Surroca , Ciutat de la Justícia, 4 de març de 2021 a les 12:26 |\nEls acusats en el judici de la sindicatura electoral de l'1-O | ACN\nLa sindicatura només es va reunir una vegada, el dia 7 de setembre de 2017 al Parlament, abans de les resolucions del Tribunal Constitucional (TC). Així ho han assegurat aquest dijous els síndics de l'1-O. Aquell dia van prendre els acords prioritaris en una sala del Parlament, amb poc material, però no en van publicar cap. Els acusats han explicat davant del jutge que no van autoritzar la publicació dels acords presos en la reunió ni tampoc van validar un manual d'instruccions per al referèndum, escrit en castellà i on es feia referència a "Cataluña". Després del 7 de setembre ja no es van reunir més i van renunciar al càrrec quan van rebre la notificació judicial, que els amenaçava amb elevades penes de multa.\nEls cinc acusats han declarat aquest migdia després dels testimonis -la majoria, síndics de demarcació que van ser designats però mai van exercir el seu càrrec- i han tingut estratègies diferents pel que fa a respondre a la Fiscalia. Alguns d'ells han respost només a preguntes de la seva defensa mentre que d'altres han respost també la ministeri fiscal. S'enfronten a penes de dos anys i nou mesos de presó pels delictes de desobediència i usurpació de funcions. A la sala hi han estat presencialment Jordi Matas, Marta Alsina, Tània Verge i Josep Pagès, Mar Marsal ha seguit la sessió des de casa per ser contacte d'un positiu de coronavirus.\nEls síndics han explicat a la jutge que van rebre una trucada de membres de Junts pel Sí per integrar la sindicatura electoral de l'1-O. S'ho van pensar i hi van accedir. El dia 7 de setembre van mantenir una reunió al Parlament, l'única, segons han assegurat a preguntes del seu advocat, Ramon Setó. La trobada es va produir a les golfes del Parlament, amb molt poc material i sense internet, cosa que els va "molestar". Aquell dia van fer els principals acords i ja no es van reunir més. Jordi Matas, president de la sindicatura, i Marta Alsina, vicepresidenta, han explicat que hi havia pressa per trobar-se perquè era molt difícil quadrar les agendes i després venia un pont (el de l'11 de setembre) i ja tenien compromisos. Els síndics han assegurat la seva feina no incloïa ni dictar resolucions ni emetre comunicats.\nLa sindicatura no van contactar amb els síndics de demarcació, ni van validar el cens electoral, tampoc el procés de validació de la cartografia electoral ni el procediment de votació anticipada des de l'exterior. Tampoc van vetllar per la imparcialitat ni el pluralisme dels mitjans en la campanya de l'1-O i tampoc van acreditar observadors internacionals ni van fer l'escrutini. L'acusat ha dit que van rebre l'encàrrec del Parlament amb "responsabilitat" i van plegar quan els ho va dir el TC. "No m'esperava el periple judicial, si no poder fer la transferència de coneixement que em demana la meva llibertat acadèmica", ha dit Matas. "S'estaven redactant querelles i interlocutòries pel boc gros que formen part d'una causa general, ningú entenia què estava passant", ha dit Tània Verge.\nEn cap moment els síndics van tenir la sensació d'estar fent una acció incorrecte o cometent cap delicte, i han recordat que les principals associacions de Ciència Política del món els han donat suport.\nReivindicació de la llibertat acadèmica\nEls acusats també han fet una ferma reivindicació de la llibertat acadèmica Tània Verge ha defensat la tasca de fer transferència de coneixement i que encàrrecs com el del Parlament de formar part de la sindicatura de l'1-O no li va resultar "aliè", perquè és habitual fer col·laboracions amb la institució i forma part de la seva feina com a acadèmica. La catedràtica ha reivindicat la transferència de coneixement que han de fer els acadèmics perquè "les universitats no són torres d'ivori" i la recerca ha de tenir aplicació pràctica. Ha dit que aquestes col·laboracions no acostumen a ser remunerades.\nEl procediment penal contra la sindicatura ha provocat sorpresa entre la comunitat acadèmia a nivell internacional i Verge ha explicat que el TEDH ha dit que la llibertat acadèmica inclou l'aplicació de la recerca com a elements d'interès general. "El 2018 molts acadèmics van exigir la retirada de les acusacions i les organitzacions de Ciència Política que s'han posicionat fan posicionaments de condemna per persecució de manera molt puntual. Nosaltres no vam pidolar cap suport", ha afegit. La jutge ha advertit l'advocat dels síndics que havia de centrar les preguntes en els fets.\nMuro ordena que la sindicatura no operi al Parlament\nL'exsecretari general del Parlament, Xavier Muro, ha explicat que va donar instruccions al personal de la cambra perquè no s'acredités cap persona en qualitat de membre de la sindicatura de l'1-O i no es permetés l'utilització d'espais o dependències del Parlament per part de la sindicatura. Tampoc que es cedissin eines informàtiques a les persones de la sindicatura. "No em consta que ningú accedís al Parlament amb el propòsit d'anar a la seu de la sindicatura electoral. Havia donat instruccions que no s'acredités ningú que vingués a títol de la sindicatura", ha dit.\nAquestes instruccions les va donar el dia 8 verbalment arran de la suspensió del TC. "Fins que no va arribar la suspensió, es podien reunir al Parlament. No em consta si ho van fer el dia 7. No van utilitzar cap sala del Parlament a nom de la sindicatura", ha apuntat. A preguntes de la defensa, ha dit que no li consta que se celebrés una reunió el 12 de setembre, abans de l'1-O. "Si es va fer no va ser a nom de la sindicatura", ha deixat clar.\nL'exlletrat major del Parlament, Antoni Bayona, ha dit que en els plens del 6 i 7 va advertir a la mesa que la tramitació de les lleis de desconnexió, i també el desenvolupament de la sindicatura, podia anar en contra de les resolucions del TC. Bayona ha dit que no es podia fer cap advertència als membres de la sindicatura, perquè no hi eren presents i perquè "tampoc els pertocava fer-ho". El lletrat ha dit que no sap si els membres de la sindicatura al Parlament i ha dit que desconeix també si hi va haver algun escrit de síndics territorials dirigits al Parlament.\nEls síndics territorials se'n desmarquen\nLa primera jornada va estar marcada per la declaració de vuit testimonis, tots ells síndics de l'1-O de les diverses demarcacions. El relat va ser el mateix en tots els casos: se'ls va trucar -no han aclarit qui- i se'ls va convocar a una reunió al Parlament el 12 de setembre de 2017. En aquella reunió ja se'ls va dir que no farien res perquè la llei estava suspesa. En alguns casos, fins i tot, hi va haver cert "malestar" per la poca concreció de la trobada. No se'ls va donar cap indicació, cap ordre, ni tampoc se'ls va explicar quines serien les seves funcions. "Ens van enviar a casa i ens van dir que ens trucarien si es reactivava tot", va apuntar una de les síndiques per Tarragona.\nTots van renunciar als càrrec quan van rebre els requeriments del Tribunal Constitucional (TC) i en algun cas. En algun cas fins i tot ho van fer de manera "preventiva" abans de rebre oficialment l'advertència de l'alt tribunal. "No vam ni arribar a prendre possessió del càrrec", va assegurar un dels síndics per Barcelona. A la reunió al Parlament hi havia "cert malestar" per part d'alguns dels assistents per la poca transcendència de la trobada, on hi havia "representants del Govern" que cap dels testimonis va saber concretar.\nPrimer judici de la "segona onada"\nEl judici a la sindicatura és el primer de la "segona onada" de judicis contra l'independentisme, que arriba després del judici de l'1-O, el de Josep Lluís Trapero i el de la mesa del Parlament de Carme Forcadell. El 24 de març el Suprem jutjarà Joan Josep Nuet per desobediència i el 12 d'abril el judici a l'alcalde de Roquetes per l'1-O. Aquest any també hi haurà el judici a Josep Maria Jové i Lluís Salvadó, entre d'altres, pels preparatius del referèndum, i més causes contra alcaldes de l'1-O. En total, segons dades d'Òmnium, 115 causes judicials "per motius polítics" que afecten més de 3.000 persones.\nPolítica, judici de l'1-O, usurpació de funcions, procés català, sindicatura de l'1-O, Fiscalia, síndics de l'1-O, independentisme, Tània Verge, Josep Pagès, Marc Marsal, referèndum de l'1-O, sentència de l'1-O, desobediència, Marta Alsina, judici a la sindicatura, Jordi Matas


Rull anuncia un pla de 20 milions per millorar les carreteres del Baix Ter - Diari de Girona\nEl conseller exposa davant dels alcaldes de la comarca que les actuacions s´han de desenvolupar en quatre anys\nImatge de la trobada de Rull amb els alcaldes del Baix Empordà. TES\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, va presentar ahir al Consell d´Alcaldes del Baix Empordà un pla de millora a les carreteres del Baix Ter, especialment enfocat en la seguretat viària i amb una inversió prevista de prop de 20 milions d´euros en quatre anys. Les actuacions abasten les carreteres GI-642 i GI-643 entre la Pera i Torroella de Montgrí; la GI-633 i GI-634 entre Medinyà i Verges, i la connexió de la C-31 i la carretera de l´Escala. El conseller va remarcar que «en matèria de carreteres prioritzem en funció de quatre factors: seguretat, congestió i capacitat, equilibri territorial i activitat econòmica».\nLes actuacions que s´inlcouen en el programa són la rotonda a la intersecció entre la C-31 i GI-632 (carretera de l´Escala), la qual tindrà 56 metres de diàmetre i dos carrils; un pressupost d´uns 700.000 euros; i que es licitarà aquest any. A la GI-633, de la cruïlla de la N-II a la variant de Sant Jordi Desvalls, amb una inversió estimada de fins a quatre milions d´euros, es preveu portar a terme les obres d´eixamplament i millora del traçat d´aquest tram, així com la millora de la seguretat i les interseccions a la travessera de Cervià de Ter. Les obres es licitaran durant aquest any.\nUna altra actuació és la millora de la seguretat viària entre la variant de Sant Jordi Desvalls fins a Verges: es preveu redactar el projecte aquest any i licitar les obres durant el 2018, amb un pressupost d´uns tres milions d´euros. Les obres inclouran l´eixamplament i millora del traçat, així com la millora d´interseccions i seguretat a les travesseres de Colomers, Jafre i Verges. També es projecta la rehabilitació i millora del pont de Verges: el projecte es redactarà durant aquest any i les obres s´impulsaran l´any vinent, amb una inversió prevista de 2,5 milions d´euros per rehabilitar el viaducte existent, amb una nova secció per habilitar el trànsit de vianants i bicicletes. Les obres s´executaran durant el 2018.\nLa millora de la seguretat viària a la GI-642 i GI-643 entre la intersecció amb la C-31 i Gualta és una altra actuació. Es redactarà aquest any tres projectes i els treballs s´executaran per fases entre 2018 i 2020: Rupià-Parlavà; Parlavà-Serra de Daró i Serra de Daró-Torroella de Montgrí. S´estima una inversió de 9 milions d´euros.\nEl programa inclou també mesures de seguretat viària a les travesseres urbanes: 500.000 euros per implementar millores semafòriques, itineraris de vianants i la senyalització de les travesseres de Colomers, Jafre, Verges, Ullà, Torroella de Montgrí, Rupià, Parlavà i Serra de Daró, d´acord amb els municipis afectats. L´estudi i l´execució dels treballs es durà a terme aquest any.\nParal·lelament al desplegament d´aquest pla de millora de la seguretat viària, el Departament de Territori i Sostenibilitat treballarà, conjuntament amb els ens locals, en la definició de la variant de Torroella de Montgrí, que ha de permetre evitar el trànsit de pas pel nucli urbà i millorar, així, la mobilitat en aquest entorn. Rull va afirmar que «hem de garantir un pacte territorial molt clar perquè, governi qui governi, es pugui tirar endavant».\nS'acaba l'obra de la seu: l'A-2 Sils-Maçanet, llesta a la tardor


Un tel als ulls: Quaderns de vacances: una guerra, un estruç i un pla que era una merda\nPublicat per Clidice a 0:02\nM'ha fet recordar que el meu cunyat quan va saber que si jo tenia un nen li posaria Galderic em va dir que ell li diria Baldric!\n3 de juliol de 2009 a les 1:55\nÉs que en Baldrick és impagable :) sóc la seva fan número ú!\n3 de juliol de 2009 a les 3:02\nQue no, que la ú sóc jo! :-)\n3 de juliol de 2009 a les 3:17\nI després diuen que les traduccions en català són dolentes!!!\nCrec que era molt bona la traducció...\nFINA t'espero al carrer i ho arreglem com cal grrrrr la namberguan sóc jo! ^^\nRAMON L'escurçó negre (o el corcó negre com deien els meus fills) és una de les sèries més bones que s'han fet mai, i en català no desmereixia gens, penso jo. :)\nCoincideixo plenament!, les hores que el meu germà i jo hem rigut amb el rowan atkinson, de fet m'agradaba algu perque si assembla i tu el coneixes Montse..\njeje osti estic fatal!\n3 de juliol de 2009 a les 13:59\nMolt bona sèrie, efectivament, jo també en sñoc un fan. Em vaig comprar la cole en dvd, i com sempre, també millora en la versió original, però de tantes vegades que l'havia vist en català em semblava estar veient una altra cosa, he, he... En la versió original el Rowan Atkinson no fa; "nyeeeeeeee..." (I espero no provocar cap suïcidi col·lectiu amb aquesta revelació.)\n3 de juliol de 2009 a les 14:01\ni s'ha de dir que amb un gran doblatge. De les poques vegades que he anat a dormir més tard per no perdre'm una serie com aquesta.\n3 de juliol de 2009 a les 14:03\nD'acord ,anem a prendre unes cerveses? :-)\n3 de juliol de 2009 a les 16:16\nDoncs si PAPALLON ja estàs enviant-me un mail dient-me a qui s'assembla :P\nLa veritat ÒSCAR és que hi ha alguns episodis, quan el personatge és més grotesc, en què se'n fa un gra massa, però això són coses dels intocables dels dobladors.\nFRANCESC ja no és només el doblatge, em sembla que el que més afina aquí és la traducció, perquè traduir acudits és força complex.\nSi, FINA, val més, que estomacar-se amb aquesta calor pot ser contraproduent ;P\n3 de juliol de 2009 a les 16:37\nAh! "L'escurço negre", absolutametn genial.\nPer cert, havia oblidat\nperò, que Hugh Laurie també hi havia intervingut. M'ha resultat curiós.\nMmmm...Hauré de repescar episodis i remirar-los.\n4 de juliol de 2009 a les 12:57\nOi que xoca veure el Dr. House fent el paper de ximplet? O al contrari, perquè en els primers episodis de House no podia sostreure'm de la idea del ximplet d'en George. :)


Open Night! - Marc Solsona - Territoris.cat - Diari digital de proximitat\nÉs llavors quan parlem de la Fira de St. Josep, del nostre potent teixit industrial, de les nostres fites esportives (enguany fa 25anys de l'ascens a 2A) i, tot i que això és veritat, potser no hem estat prou justos en el reconeixement que devem a una de les nostres millors i més potents empreses: el sector del comerç i el de serveis.\nÉs important analitzar el comportament del nostre comerç i serveis en l’actual entorn de crisi, com s'ha adaptat, com s'ha intentat mantenir. Però el més important, com no s'ha resignat, ans al contrari. Ha estat capaç de ser creatiu, atrevit, innovador, trencador, original, alegre, constant, positiu, realista i confiat. Confiat en la seva potencialitat, qualitat i diversitat, i ha estat capaç d'assolir l'èxit a través de 3 pilars:\n1r. ASS. MOLLERUSSA COMERCIAL - element bàsic de dinamització. L’autèntic generador d'idees, el company de viatge còmplice de l’Ajuntament que, de manera coordinada i solidària, planifiquem, analitzem i actuem perquè Mollerussa a través del seu comerç sigui motor econòmic i social i també altaveu de promoció de la ciutat.\n2n. ELS/LES COMERCIANTS/ES - els professionals que cada dia obren les botigues per guanyar-se la vida i fer ciutat. A tots ells, gràcies, i, de manera especial, gràcies a aquells que confien i participen de les estratègies col·lectives essent socis de Mollerussa Comercial, gràcies per ser actius i proactius de la voluntat col·lectiva, per l'acció s'arrisca, pel vostre treball, per prendre un paper actiu i fer més Mollerussa, més comerç i serveis, en definitiva més futur.\n3r. LA CIUTADANIA - podem tenir comerços i associacions, però sense ciutadans/es que actuïn com a clients tot això no seria possible. Una ciutadania que escull, dins del gran ventall d’ofertes i oportunitats per comprar fora, Mollerussa. Que prefereix el nostre comerç urbà de proximitat, potent amb una gran oferta variada i de qualitat, que surt al carrer i es mobilitza, que són capaços de fer coses diferents i atractives. Cal agrair, també, al veïnat de tota la zona, la paciència, la comprensió en les molèsties que els hagi pogut ocasionar. Gràcies, doncs, també a la gent que tria Mollerussa\nAquest passat divendres 28 de juny, Mollerussa i Mollerussa Comercial, els comerciants i la ciutadania van tornar a fer possible ser els primers, ser competitius, marcar tendència combinant esports, moda, gastronomia, passeig comercial i compra.\nL’ Open Nihgt és l’exemple extrem de la dinamització comercial en la seva màxima potencialitat. I, és per tot això, que cal reconèixer, incentivar, promoure i donar suport aquestes iniciatives que ens fan únics i diferents. M’agrada aquesta ciutat que és capaç de generar il·lusió a través del comerç en un entorn de crisi, m’agrada que l’èxit neixi de la gent, des de la voluntat i no des de la imposició. M’agrada que Mollerussa Comercial i la Delegació de la Cambra de Comerç treballin conjuntament amb l’Ajuntament per buscar i compartir objectius d’ estímul i promoció. M’agrada aquesta Mollerussa.


Originally published at EL PUNT (01/03/2000)\nEl fill d'una famil�a africana nascut a Catalunya t� tantes probabilitats de ser culturalment catal� que el fill d'una fam�lia catalana (m�s, si hem de jutjar per segons quins fills de catalans de soca-rel)\nEs deia i segurament encara es diu Lesley i qui escriu aix� treballava amb ell en una botiga al West End de Londres durant tot un estiu, l'any mil nou-cents setanta i tants. Ven�em reproduccions risiblement dolentes d'alguns quadres cl�ssics. Un dia de cada dia, un senyor nord-americ� va gastar una petita fortuna en un grapat de Monets i Van Goghs de fireta i la gerenta va dir al Lesley i a mi que li busqu�ssem un taxi. Mentre esper�vem a l'aguait, a la vorera, un vianant va passar per davant de Lesley i va grunyir 'negre de merda' abans de desapar�ixer entre la gentada. L'incident em va deixar de pasta de moniato, com de vegades es diu. El Lesley se'n va adonar i em va assegurar que una cosa semblant li passava � a ell i altra gent d'origen caribeny - gaireb� cada dia.\nEl racisme �s una doctrina improvisada que es va anar confegint al llarg del segle dinou i que pret�n demostrar una connexi� entre l'aspecte f�sic de les persones i alguns virtuts o defectes innats. �s dif�cil imaginar, avui en dia, l'enorme influ�ncia que aquesta creen�a m�s o menys m�gica tenia en la seva �poca: en el seu afany de classificaci� 'racial', per exemple, els savis de l'�ltim ter� d'aquell segle van dividir la poblaci� europea en desenes de 'races' diferents, tot mesurant els cranis de 25 milions (!) de persones. No �s de sorprendre, doncs, que un estudi�s brit�nic anomenat R.N. Bradley va poder declarar, ja el 1926, que els mec�nics de cotxes a Anglaterra provenien originalment d'un substrat racial mediterrani, sent aquest 'el m�s ben adaptat a feines d'enginyeria lleugera'. Rigorosament cient�fic. La combinaci� d'aquesta d�ria frenol�gica amb el 'descobriment' simultani d'una ra�a �ria suposadament superior a bona part de les classificades fins aleshores va fer que Adolf Hitler, en el moment de deixar les belles arts per una carrera pol�tica, trob�s tan el fil com l'agulla convenientment a m�: nom�s calia que pos�s un a l'altra per engegar la matan�a �tnica m�s ben planificada de tots els temps.\nDespr�s de la guerra, la majoria de cient�fics van anar abandonant les classificacions racials � sobretot a partir de la desacreditaci� definitiva d'aquestes en la revista nord-americana 'Current Anthropology', el 1962 � per� es veu que, mig segle despr�s, una part important de la poblaci� blanca europea encara hi creu, tal com demostra els comentaris de molts dels seus representants pol�tics: l'exprimer ministre de Eslov�quia Vladimir Meciar, posem per cas, estava conven�ut que els gitanos del seu pa�s eren 'socialment incompatibles i mentalment retardats' (Ag�ncia de not�cies CTK, 1993); m�s suau, per� igual de contundent, el nostre Heribert Barrera afirma (pel que fa a la poblaci� subsahariana) que 'hi ha moltes caracter�stiques de la persona que v�nen determinades gen�ticament, i probablement la intel.lig�ncia n'�s una...' ('Qu� pensa Heribert Barrera', Proa 2001, p. 96). No hi ha gaire dist�ncia entre aquestes declaracions basades en una antropologia caduca i les que afirmen que els magribins s�n tots uns lladres, que cap paquistan�s no paga impostos o que la sang espanyola est� en vies de desaparici� (per citar nom�s tres comentaris escoltats al meu barri de Barcelona en els �ltims mesos).\nAra que el mapa del genoma hum� ens ha mostrat, fil per randa, que �s impossible parlar de caracter�stiques racials innates, se sap que el fill d'una famil�a africana nascut a Catalunya, posem per cas, t� tantes probabilitats de ser culturalment catal� que el fill d'una fam�lia catalana (m�s, si hem de jutjar per segons quins fills de catalans de soca-rel). Nom�s hi ha un element que pot interferir amb la seva integraci�: el mateix racisme, sovint inconscient o no reconegut, d'un sector de la poblaci� amfitriona; cada vegada que se li escup al carrer, a aquest fill d'immigrant, que se li nega un lloc de treball per ser estranger, que se li estomaca a la comissaria � o que se li parla en un castell� macarr�nic amb un somriure exagerat, com si fos un idiota congenital - s'est� creient l'estereotip temut: el negre de merda que no s'integrar� mai. Una ll�stima, perqu� nom�s s'est� posposant l'inevitable: l'aparici� gradual de catalans � siguin dependents, escriptors, paletes, representants de la COPCA o votants d'Esquerra Republicana � de pell ben fosca.


Per a que estigui on està, ha hagut de lluitar. No ha estat fàcil, però hi és. El que cerquem de vostè és la transmissió del llast del que configura la nostra història i fer palesa la nostra lluita per demostrar al mon qui som, i del llast volem la vostra petjada per l’avenir, La memòria del seu moment, per a que guiï les passes dels que venen i necessiten aprendre a trobar el viarany que porta a la llum en aquest temps negre, el que precisem de vostè és un llegat present per un futur que ha de ser per força millor. I quin preu esta disposat a pagar per entrar en la història, i deixar constància?, si n’hi ha persones que tota una vida de penúria no omple ni una sola pàgina?. Una orella sagnant de VAN GOGH, som, perquè anem malbaratant el talent, i ens atemorim acèrrims a la por a la pèrdua per obviar-ho per complet, i cobrir amb una manta als que valen de debò ---no fos cas que fos millor que jo-- .El que vull és una història justa, escrita pels i les que l’escriuen de forma unànime. I per això cal escriure-la des d’ara, esborrallar i començar de bell nou, trencar els estereotips i donar a conèixer l’home o la dona que sou, de veritat i des del cor. Aportant tota la força que tenim per ésser presents ara i sempre.\nNo ho oblidis, vostè esta on està perquè s'ho ha guanyat.\nPublicat per sandra Dominguez a dimarts, d’abril 17, 2012\nM. Roser 17 d’abril de 2012 a les 14:10\nInteressants divagacions...Sí, normalment, arribar on som ens ha costat lluites i renúncies i realment per bé o per mal, estem on estem perquè ens ho hem guanyat...\nNasara 18 d’abril de 2012 a les 3:53\n"... aprendre a trobar el viarany que porta a la llum en aquest temps negre ...".\nGràcies per aquesta crida a la veritat.\nSandra D,Roig 18 d’abril de 2012 a les 21:25\nMoltes gràcies pels comentaris, tampoc no em va sortir el text com volia, últimament em costa una miqueta.\nUs abraço molt fort.


Five Guys obre a València i busca 35 treballadors\nFive Guys desembarca a l'Estat espanyol amb 11 restaurants\nLa cadena nord-americana d'hamburgueseries necessita personal de cuina i cambrers\nper Redacció VIA Empresa Barcelona. 10 de setembre de 2018 09:41\nLa cadena d'hamburgueseries Five Guys arribarà a València aquesta tardor per obrir el seu primer establiment al País Valencià, un local que suposarà la contractació de 35 persones entre personal de cuina i cambrers. Per cobrir aquests llocs, la companyia està buscant ja candidats a través de l'Espai Empreses del Servei Valencià d'Ocupació i Formació de la Conselleria d'Economia Sostenible (SERVEF) de la Conselleria d'Economia, segons ha informat aquest organisme en un comunicat.\nL'empresa valorarà que les persones candidates sàpiguen treballar en equip, gaudeixin amb el servei al client, tinguin esperit de superació i ganes d'aprendre. Les funcions del personal seleccionat seran, entre altres: preparar diàriament els ingredients frescos, atendre els clients, cuinar hamburgueses i patates fregides, així com realitzar les tasques de neteja de cuina i restaurant.\nLes persones interessades han d'adreçar les seves sol·licituds a través del portal del SERVEF i adjuntar el seu currículum a l'oferta de treball 507.292, adjuntant el seu CV.\nActualment, la Five Guys compta amb 11 restaurants oberts a l'Estat espanyol situats a Madrid, Granada, Barcelona i Saragossa. La cadena nord-americana, més coneguda com "les hamburgueses preferides d'Obama", ocuparan un local a la Plaça de l'Ajuntament de la ciutat de València, concretament al número 5, on abans hi havia el Banco Santander.\nFive Guys crea 60 llocs de feina pel nou 'Rock'n Roll' barceloní


Menjars preparats gustosas i més sanes | Consumer\nMenjars preparats gustosas i més sanes\nLes principals aplicacions de millora nutricional passen per la reducció del contingut en greix total, greix saturat i sal\nEn els últims anys, el consum de menjar preparat ha augmentat un 350%, especialment en la llar, on s’empren el 90% dels plats preparats que es comercialitzen. Una mirada al contingut del carro de la compra propi o aliè evidencia aquestes dades. El menjar preparat s’imposa als aliments frescos. I les tendències en aquest tipus de productes també han canviat de forma notable en les últimes dècades. L’adquisició dels aliments precuinats (des de conserves i semiconservas fins a congelats i ultracongelados tipus lasañas, canelones, paelles, crestes, croquetes o varetes de peix) està superada o gairebé, per la compra de productes d’IV i V gamma. Les amanides netes, envasades i llistes per al consum (exemple de productes d’IV gamma) són tan còmodes per menjar, que moltes persones les prefereixen a l’enciam i altres ingredients frescos de l’amanida, que s’han de netejar a consciència abans de preparar-los. Al mateix temps, cada vegada són més els consumidors que es decanten pels menjars preparats de V gamma, plats elaborats, en ocasions d’alta cuina, difícils de distingir dels recentment cuinats per un cuiner professional en el seu establiment. Encara que hi ha notables diferències en la qualitat nutricional dels diferents productes (la qualitat gastronòmica i nutricional d’una pizza precuinada és inferior a la d’un plat d’ajoarriero), la tendència actual dels plats preparats intenta cuidar la salut mitjançant la millora nutricional dels productes. Això no evita l’elaboració de menjars preparats que, per la seva particular composició energètica, més abundant en greixos o sal, no estiguin indicades per a un consum freqüent.\nInnovació en menjars preparats\nEl menjar preparat espanyola pretén la combinació de salut i ús pràctic. Sota aquesta premissa, el gruix de la indústria alimentària ves-la per aconseguir la millora nutricional dels plats preparats d’acord amb les actuals recomanacions d’alimentació saludable: menys calories, menys grassa total i greix saturat, menys sal, més fibra.\nJosé Enrique Carreres, cap del departament de Nous Productes d’Ainia, explica que des del centre tecnològic, la millora nutricional se centralitza en la reducció del greix i de la sal, en ser aquests els nutrients de major presència en els plats preparats i que més comprometen la salut dels consumidors. Aquests estudis de millora s’apliquen, sobretot, als productes de cinquena gamma, ja que després d’estudis diagnòstics es revelen els plats més benvolguts pels consumidors des del punt de vista organoléptico.\nLa reducció del greix i la sal persegueix obtenir un plat més sa i igual d’apetitós\nLa innovació en aquest àmbit es dirigeix a l’ús de compostos substitutius del greix i de la sal i al recurs de potenciadores del sabor, sempre amb l’objectiu d’aconseguir un plat més sa, però amb igual o similar acceptació sensorial per part del consumidor.\nMenys sal. L’objectiu que es persegueix és reduir la màxima quantitat de sal (clorur de sodi) dins dels límits permesos en l’aspecte tecnològic i organoléptico. Carreres explica que per aconseguir-ho s’empren diferents estratègies. Una d’elles és el reemplaçament del clorur de sodi per uns altres, com el de potassi, encara que segons la matriu (l’aliment o ingredient basi) no és possible la substitució total a causa del sabor amarg que es genera. A més d’aquest compost s’empren uns altres com el lactat potásico o la glicina, si bé en molts casos, aquesta substitució parcial no és suficient per aconseguir l’objectiu en el nivell de reducció del contingut en sodi.\nCerts substituts de la sal activen els receptors gustativos en la boca i potencien el sabor salat\nEn aquests casos, es complementa amb l’addició de substàncies amb efecte sinèrgic, com a extractes de llevat o l’additiu glutamato, que tenen la propietat d’activar els receptors gustativos en la boca, de manera que potencien el sabor salat i/o fan perceptible el sabor umami. Fins i tot hi ha línies de producció de menjars preparats que usen altres compostos, entre ells herbes aromàtiques i espècies, que a més de potenciar els receptors gustativos, emmascaren els sabors amargs associats a l’ús de clorurs. La gamma d’aliments que es comercialitzen amb aquestes millores nutricionals són molt diverses, des de plats precuinats, com menestras de verdures congelades, a altres gammes de productes reconegudes tradicionalment per ser salades, com els adobats, les olives o les semiconservas d’anxova.\nMenys grassa. Els estudis més recents relacionen el greix saturat amb un major risc de malaltia cardíaca, per la qual cosa des de la indústria alimentària, en paraules de Carreres, es treballa per reduir aquest compost de plats preparats, tant des de les matèries primeres (nata, mantega, carns grasses com a ingredient de farcit), com en les salses agregades, del tipus quatre formatges, entre unes altres. Després de la diagnosi, explica Carreres, s’estableixen les mesures correctores, que persegueixen l’ocupació de substitutius del greix i de l’aportació calòrica, però que mantinguin la palatabilidad i gust, alguna cosa difícil en molts casos.\nLa reducció del contingut gras ha de garantir el manteniment de la palatabilidad i el gust dels plats preparats\nEs distingeixen diversos tipus d’emuladors del greix, que aporten una textura semblant, com són els carbohidrats (maltodextrinas, fibres) i les proteïnes vegetals, com les de soia. Una altra de les novetats és l’ús d’olis vegetals en lloc de grasses animals, que encara que són composts igual d’energètics, milloren de forma substancial la qualitat del greix del producte final: menys saturada i més insaturada. La inclusió d’ingredients alergénicos, com la proteïna de soia, planteja la limitació del consum de certs menjars preparats a les persones al·lèrgiques, si bé la normativa europea és estricta, ja que l’etiqueta ha d’informar de manera clara de la presència d’al·lergògens .\nPracticidad, comoditat, immediatesa, salut\nDes del punt de vista del consumidor final, una dels principals avantatges del menjar preparat és la practicidad i conveniència, en disposar d’un plat complet de fàcil preparació. A això se sumeixi la rapidesa i fins i tot immediatesa de la seva preparació i presentació, i la cada vegada més àmplia oferta, que permet variar el menú.\nEls consumidors demanden que aquest tipus de menjars tingui bon sabor i exigeixen a més que el resultat emuli als plats tradicionals, des d’una paella, una menestra de verdures o uns cigrons amb bacallà, fins a un ajoarriero o unes mandonguilles en salsa. Des de l’òptica de la salut, l’avantatge de molts productes és que la combinació de diferents mètodes físics de conservació permet l’ús mínim o nul d’additius, la qual cosa confereix un aspecte més natural al producte, un factor molt valorat pels consumidors.\nLa millora del valor nutricional dels menjars preparats suposa un menor contingut en greix i en sodi\nEntre la gamma de menjars preparats, avantatges com la millora en el valor nutritiu dels plats elaborats amb menys grassa i sal, i la reducció de la pèrdua d’altres nutrients, com a vitamines i minerals, són progressos que reuneixen els productes de cinquena gamma en comparació dels de segona (conserves i semiconservas) o tercera gamma (congelats i ultracongelados).\nAixò s’aconsegueix perquè els mètodes de conservació aplicats són més suaus, combinen el buit amb l’aplicació d’atmosferes protectores i la pasteurització (temperatura que ronda els 75ºC), i es completa amb la refrigeració com a última barrera antimicrobiana. Això minimitza la pèrdua de vitamines si es compara amb els productes de segona gamma (conserves) que s’han esterilitzat, als quals s’han aplicat temperatures superiors a 100ºC. El resultat és un producte amb una millora nutricional i de la qualitat organoléptica.\nINGREDIENTS Al DETALL\nLa dificultat per identificar la quantitat dels ingredients que conformen el plat preparat és un inconvenient si es compara amb el mateix plat elaborat a casa. No obstant això, el consumidor pot conèixer de manera orientativa quin o quins són els aliments més abundants del plat si atén a la llista d’ingredients. Per llei, tots ells han de figurar, inclosos els additius, en quantitats decreixents, de manera que el primer sigui l’ingredient més abundant i l’últim, el de menor presència.\nPer al consumidor, un valor afegit d’una marca sobre una altra en productes similars és la transparència i especificació en la informació de tots els seus components i la indicació de la proporció dels principals ingredients. Conèixer si la lasaña precuinada s’ha elaborat amb oli d’oliva, girasol o soia, així com el percentatge de farcit, pot ajudar al consumidor a decantar-se per una o una altra marca. Encara que la millora en la qualitat nutricional dels productes és un eix primordial en la indústria alimentària dels menjars preparats, el consumidor busca menjars preparats que li evoquin plats casolans, amb els mateixos ingredients i cuinats de la mateixa manera que si els fes a casa. Per això, cada vegada té més èxit la recuperació que fa la indústria dels “plats tradicionals”, com una menestra salteada amb ajillos, un pollastre a la jardinera o un lluç en salsa verda.\ncinquena gamma conserves menjars preparats precocinados-ca quarta gamma segona gamma tercera gamma


5 diciembre, 2019 - Postgrau en Comunicació Científica | Eduscopi i Universitat de Vic\n5 diciembre, 2019\tPosted by daniortega\t0 Comments\tAngle màgicBicapa de grafèICFO\tArticle\nLa creació de materials superconductors, conjunts completament nous d’estats magnètics, propietats completament noves dins del grafè, són alguns dels exemples del que s’aconsegueix gràcies a una petita rotació d’1,1º, el conegut com “angle màgic”. Tal com diu Dmitri Efetov, professor de l’ICFO, “Mai vam esperar veure tants estats diferents simplement ajustant la porta electrònica. Ha estat totalment inesperat”. Anteriors estudis realitzats a l’Institut Tecnològic de Massachusetts (MIT), observen com superposant dues capes de grafè i desviant la seva posició entre si 1,1º es donen diverses propietats que no havien estat observades prèviament. Entre elles, es destaquen la superconductivitat i nous …\nObtenir energia totalment neta ja comença a ser una realitat. Investigadors del ICIQ aconsegueixen millorar el procés net d’obtenció d’hidrogen, font d’energia prometedora, amb una solució low-cost, un imant. A tothom li sonen els zeppelins, ja sigui perquè ens agrada el rock dur o perquè som fans d’Indiana Jones. Un zeppelin o dirigible és un vehicle que navega per l’aire, gràcies a bosses d’un gas més lleuger, que el permet enlairar-se, i un motor per maniobrar. L’edat d’or dels zeppelins va tocar fons el 6 de maig de 1937 quan el zeppelin alemany LZ 129 Hindenburg va quedar destruït per …


Els grups polítics antifranquistes a Catalunya- Sapiens.cat\n« Henri Toulouse-Lautrec\nEls grups polítics antifranquistes a Catalunya\nL’extensió de les mobilitzacions antifranquistes cap a sectors més amplis de la societat en els anys seixanta i setanta va permetre que l’oposició política pogués recomposar-se i créixer fins a tenir la capacitat d’erosionar la dictadura. En aquest sentit, va ser fonamental la renovació dels sectors dirigents i de les polítiques d’oposició mentre que les organitzacions polítiques i sindicals de la vella oposició van esdevenir partits fantasmagòrics o d’uns pocs notables sense gairebé cap tipus d’incidència en les accions de protesta popular que es començaven a desenvolupar.\nD’aquesta manera, s’articulava una nova generació en la lluita antifranquista. La procedència social, cultural i ideològica dels nous militants serà força heterogènia, amb la presència des de joves emigrants andalusos que participaven en les lluites obreres fins a universitaris de les classes benestants o als militants de les organitzacions cristianes de base sensibilitzades pels problemes socials. D’aquesta combinació en sortirà una nova esquerra renovada i força activa. Per tant, des dels anys cinquanta, s’iniciava la decadència del republicanisme i l’anarcosindicalisme per a donar lloc a una difusió més àmplia del marxisme i la redefinició dels valors democràtics.\nA Catalunya, l’organització més sòlida de l’esquerra clandestina era el Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC), partit que va aconseguir una implantació social considerable com a resultat d’una estratègia política que propugnava la penetració en les organitzacions dels nous moviments socials de masses emergents: les Comissions Obreres, les associacions de veïns, el moviment estudiantil, etc.\nD’aquesta manera, el partit dels comunistes catalans, aïllat per la resta de l’oposició antifranquista, va ser l’única organització històrica que en aquesta etapa va aconseguir eixamplar les seves influències i organització fins a convertir-se en l’organització obrera més nombrosa de l’oposició. El PSUC cercarà la superació de la divisió entre els vencedors i vençuts a la guerra, la mateixa tàctica de reconciliació nacional del PCE, per proposar una alternativa democràtica basada en el restabliment de les llibertats nacionals i polítiques, l’amnistia, la millora de les condicions de vida populars, la integració social i política dels obrers immigrants, però a la vegada també s’obrirà cap als sectors burgesos i cap als professionals i intel·lectuals de classe mitjana.\nD’altra banda, el Front obrer de Catalunya (FOC), vinculat al Frente de Liberación Popular (FLP) madrileny, cercava la compatibilitat política entre marxisme i cristianisme, rebutjava tant la socialdemocràcia com l’stalinisme i estava influït pels corrents antiimperialistes tercermundistes. D’aquesta manera, enfront de la tesi comunista de la “reconciliació nacional” entre burgesia i classe obrera, el FOC representarà una alternativa socialista revolucionària. Format per una barreja d’intel·lectuals, professionals, estudiants d’origen burgés i alguns treballadors d’origen catòlic, el denominador comú de la seva militància era la manca de lligams amb el passat.\nIgualment, el Moviment Socialista de Catalunya (MSC), sota el lideratge de Josep Pallach, també va aconseguir consolidar-se en aquests anys a l’interior de Catalunya, malgrat les periòdiques caigudes de la seva direcció i les divergències entre els seus nuclis de direcció a França i Barcelona. Amb una clara subordinació a les orientacions de la Internacional Socialista i del PSOE, el seu intent de reconstruir la UGT catalana no va assolir l’èxit. En realitat, el MSC va tenir molta més incidència en el món universitari que en el món laboral.\nProgressivament va començar a emergir un nou nacionalisme de formulacions moderades i una forta impregnació catòlica, desvinculat del catalanisme d’esquerra hegemònic fins el 1936 i que es nodria de la petita i mitjana burgesia. El gran referent d’aquest moviment nacionalista serà el CC (Cristians Catalans o Crist Catalunya), sorgit el 1954 en relació amb Montserrat i integrat per joves procedents de les organitzacions de l’Església més catalanitzades.\nUna de les primeres grans manifestacions de CC va ser la “Campanya de la P”, P de protesta contra el mal govern, la corrupció i l’encariment de la vida. Després van protagonitzar la campanya contra Luis de Galinsoga, el director de La Vanguardia Española, que quan assitia a missa indignat perquè l’homilia es realitzés en català va dir que “todos los catalanes son una mierda”. La difusió de l’incident va començar oralment i després mitjançant pamflets elaborats pels elements catòlics i nacionalistes que demanaven el boicot a La Vanguardia. El descens de les vendes (més de 10.000 exemplars) va suposar que Galinsoga fos cessat i substituït per Manuel Aznar.\nFranco va visitar Catalunya el 1960 i va organitzar-se un concert de l’Orfeó Català al que havien d’assistir quatre ministres. El programa incloïa el Cant de la Senyera que a darrera hora va ser prohibida per imposició del governador Acedo Colunga. Els catòlics de CC van aprofitar l’ocasió per a una protesta sonada. Així, la nit del concert van acudir al Palau de la Música unes 200 persones que van reclamar a crits la peça musical prohibida pel règim i intentaren el cant acompanyats de bona part del públic. Els aldarulls van acabar amb la detenció d’unes 20 persones. Entre elles el cervell de l’acció: Jordi Pujol.\nFets del Palau de la Música\nEn canvi, en el panorama de l’oposició catalana durant la primera meitat dels anys seixanta, es produïa la virtual extinció de les forces polítiques més ancorades a l’exili, cada cop més allunyades de la realitat del país. Així, de la històrica CNT no quedaven més que petits grups aïllats i dispersos per l’àrea barcelonina; l’Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) veia reduïda la seva presència a Catalunya a la figura d’Heribert Barrera mentre que la situació a l’exterior era de crisi continuada, divisió i enfrontament entre els exiliats a Mèxic i la presidència de Josep Tarradellas; i el POUM va deixar d’existir després de la caiguda de la seva direcció el 1952. Només la Unió Democràtica de Catalunya (UDC) va conservar una organització relativament àmplia, tot i que va jugar un paper testimonial en la lluita antifranquista.\nEtiquetes: Antifranquisme, Catalunya contemporània, Espanya Contemporània, Franquisme, Història de Catalunya, Història del Món Contemporani, Segle XX\nEntrada publicada a 13. El Franquisme\tel dimecres, 21/11/2012 a les 08:13.


Si la pregunta és si em va violar, la resposta es no, no em va violar.\nSi jo volia que follàrem, poc importa. L'havia acabat de conèixer, era guapo, i alemany i vam follar. Vam follar a la platja. Ara pense que tal volta si ho haguéssim fet als servicis d'aquella discoteca on ens vam començar a magrejar, potser ara no estaria embarassada. Vaig llegir, que si folles dret, és més complicat que l'esperma s'aplegue a l'òvul. Anava borratxa, molt borratxa.\nEm diuen Carol i tinc 16 anys, en faré disset al novembre. He acabat primer de batxillerat amb una mitjana de 9,2, toque el piano, jugue a handbol a l'equip del poble, tinc nòvio, David, i l'estime. I ara estic embarassada.\nEls meus pares s'estimen raonablement, com es pot estimar després de 20 anys casats. Tinc dos germans, un metge, i l'altre estudiant de ciències exactes. Bé, vull aplegar a que no forme part d'una família desestructurada, ni sóc una inconscient. No em queixe de l'educació que he rebut, fins ara sempre havia diferenciat allò que estava bé, d'allò que no ho estava tant.\nHavia begut altres voltes, no era el primer pet que agafava, però mai s'havien mesclat els efectes de l'alcohol, la ràbia que tenia per les últimes fotos que David havia penjat al tuenti, i aquell xic alemany tan fort i tan ros. I aquella no vaig ser jo.\nClar que em penedisc. Em penedisc per David. Quan em va dir que anàvem a estar tot l'estiu separats perquè anava a fer un curs d'anglès de dos mesos en Dublín, m'ho vaig prendre bé.\nPerò clar, no pensava que ell anava a estar tan bé. Rodejat de gent de tots els països, rodejat de xiques de tots els països.\nLi ho diré, ell aplega demà i li ho diré. Li ho de contar, i si em deixa puix jo m'ho hauré buscat. Jo sé que l'estime. Ho passem bé junts, em fa riure, està bò, em fa sentir bé quan estic amb ell.\nClar, som tan joves. Passaran mil coses d'ací a que hàgem de decidir un futur en comú, i segurament no serà l'home de la meua vida. Coneixeré a altres, experimentaré ací i allà, no sé, això pensava jo.\nSi jo m'haguera quedat embarassada de David, seria diferent. Seria un fill fruit de l'amor, i no fruit d'una borratxera. Seria ben diferent, prendríem una decissió, això ja em faria dubtar.\nI la pregunta és, què fer ara? Vull ser metgessa. Sempre he tingut la vocació, i pense esforçar-me este curs que comença per a tindre prou nota per fer medicina. Estic molt orgullosa del meu germà Sergi, cirugià, i vull seguir el seu exemple. No puc tindre eixe xiquet.\nSé que he comès un error, però no crec que siga just pagar tota la vida, per un error, per uns minuts.\nTinc mil projectes, mil il·lusions, que no es podran fer realitat amb un xiquet. Sé que ma mare s'oferiria per a cuidar-lo, però quan tinga un fill vull ser-ne la plena responsable. Vull encarregar-me de tot, i vull que tinga un pare a qui puga conèixer, i a qui puga estimar. No vull dir-li, que sols sé de son pare que era alemany.\nSé que puc donar-lo en adopció, però no puc passar per un embaràs. Seria massa dur per a mi. A l'institut seria el centre d'atenció, i després vindria el part. I després de veure'l eixir de mi, després d'escoltar-lo plorar, ja no em podria separar d'ell.\nVaig a avortar. No em sentiré com una assassina per fer-ho. Ningú em farà sentir així. Vaig a fer el millor per a mi, per a tots. No mataré cap vida, ho faré com abans millor. Faré feliços a tots, als meus pares, als meus futurs fills, que tindran més oportunitats, i a mi mateixa que podré complir tots els meus somnis, i si això és ser egoista, doncs potser ho sóc.\nAvortar no és fàcil, és trist, s'ha de ser valenta, que ningú ho crega que ho faig per gust. Però és que no tinc altra opció, no en veig cap altra. I no, no sóc una assassina.


Pepa Cano és reelegida Presidenta de la Junta Local Fallera de Benaguasil – tucomarca.com\nHomeCamp de TúriaBenaguasilPepa Cano és reelegida Presidenta de la Junta Local Fallera de Benaguasil\n10 maig, 2021 Redacción Benaguasil, Camp de Túria, La Comarca, Oci i Cultura, Pobles en Festes, Secció 0\nLa relliçó de Pepa no va suposar cap sorpresa, ja que va ser l’única candidata a la presidència i va haver-hi unanimitat.\nEl col·lectiu faller de Benaguasil va acordar celebrar reunions per a arribar a un acord comú sobre la celebració de les Falles.\nPepa Cano Navarro continuarà sent la presidenta de Junta Local Fallera de Benaguasil. Així es va ratificar en la reunió extraordinària celebrada aquest cap de setmana amb els representants de les 10 comissions falleres de Benaguasil i que va comptar amb la presència de l’alcalde de Benaguasil, Ximo Segarra i la regidor de Falles Ana Aleixandre.\nPepa que afronta el seu quart mandat consecutiu, va agrair la confiança depositada en ella i va assegurar continuar treballant juntament amb les comissions falleres i l’Ajuntament per a fer de les Falles de Benaguasil un referent.\nPer la seua part l’Alcalde va felicitar a Pepa per la seua reelecció i va agrair el treball realitzat pels components de JLF que “han decidit que noves persones assumisquen els seus càrrecs i també a aquells presidents de comissió que després d’aquests anys atípics han fet un pas al costat perquè altres persones ocupen les seues responsabilitats”.\nRespecte a la celebració de la Festa de les Falles en el municipi es va acordar que de manera conjunta se celebraran reunions per a arribar a un acord comú.\nLa trobada va servir també per a presentar als nous components de la JLF així com als nous presidents de la falles Cervantes i L’Espardenyada, Jorge Condes i Sunsi Gómez.\n6 novembre, 2021 Redacción Camp de Túria, Infraestructures, La Comarca, Llíria, Política, Secció 0\nPost també disponible en: CastellanoLa inversió ascendeix a més de 17,2 milions d’euros El termini estimat d’execució de la nova seu judicial és de 24 mesos El Ple del Consell ha autoritzat el contracte de […]


BUTLLETÍ TRIMESTRAL DE L'OBSERVATORI DEL PAISATGE DE CATALUNYA - 9\nResultats del Seminari Internacional Indicadors de Paisatge. Reptes i Perspectives\nInauguració de l'Institut del Territori\n'Al marge. Els paisatges que no mirem'\nL'Observatori del Paisatge crea un dossier digital sobre els paisatges de la pedra seca\nTaula rodona 'L'art davant les transformacions del paisatge: mirada i compromís'\n'De qui és el paisatge?' Cicle de conferències\nProfessor d'arquitectura del paisatge a l'Ecole d'Ingénieurs de Lullier i professor adjunt d'història i teoria de l'arquitectura del paisatge a la Universitat de Ginebra i a l'École Polytechnique Fédérale de Lausanne.\nEs defineix com a imaginari allò que no existeix o que es troba en la imaginació, sense cap realitat. Aplicat al paisatge, però, el concepte de paisatge imaginari pot tenir dos sentits molt diferents: primer, un de radical, intern i oníric, en el sentit d'un fenomen que només existeix gràcies a la imaginació (el significat tan ben expressat pel mot alemany Einbildungskraft, la força o el poder per portar o concentrar la imatge a l'interior), sense cap intervenció del món exterior; i segon, un altre, també molt interessant, que fet i fet afecta només el paisatge, que és aquell que – com a fenomen – només existeix dins la consciència d'algú.\nEl Seminari Internacional Indicadors de Paisatge. Reptes i Perspectives, celebrat els dies 29 i 30 de novembre a Barcelona, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya, va acollir experts de tot Europa que van presentar, des de diferents perspectives disciplinàries, diverses visions sobre quins han de ser els indicadors de paisatge aplicables a les noves polítiques de paisatge.\nMés de 200 persones provinents de tot Catalunya, de la resta de l'Estat espanyol, de diversos països europeus i fins i tot del Canadà i d'Amèrica Llatina van assistir a les jornades celebrades a Barcelona. El gran interès despertat pel Seminari va propiciar que l'Observatori del Paisatge de Catalunya decidís enregistrar les ponències en vídeo i difondre-les posteriorment a través del web. Durant el mes en què es van poder consultar els vídeos es van realitzar més de 1500 consultes; actualment les presentacions estan disponibles en pdf.\nD'altra banda, els resultats del Seminari també es recolliran en una publicació que comptarà amb la col·laboració de la Fundació Territori i Paisatge de Caixa Catalunya. El llibre, que formarà part de la col·lecció "Plecs de Paisatge" de l'Observatori, s'editarà l'any 2008.\nEl passat dia 23 de gener tingué lloc a l'Octubre Centre de Cultura Contemporània de València (OCCC), la presentació de l'Institut del Territori (IdT). Més de 200 persones van assistir a l'acte que comptà amb la presència i intervenció de diverses personalitats culturals, cíviques i acadèmiques; durant la inauguració també es van presentar les primeres iniciatives i activitats de l'IdT per el curs vigent.\nL'Institut del Territori pretén fomentar una nova cultura del territori en la ciutadania, en l'àmbit professional i en les administracions locals, a través de la reflexió entorn de les polítiques que regeixen el territori i els paisatges valencians, catalans i balears. Per aquest motiu, durà a terme una línia d'activitats de caire divulgatiu, un espai de recerca en col·laboració amb les universitats i un seguit de propostes dirigides a tècnics d'administracions locals i comarcals.\nEl comitè assessor està format per Joan Romero (Universitat de València), Joan Nogué (Universitat de Girona i director de l'Observatori del Paisatge de Catalunya), Ivan Murray (Universitat de les Illes Balears), Joan Olmos (Universitat Politècnica de València), Martí Domínguez (biòleg, director de la revista Mètode de la Universitat de València), Ramon Folch (socioecòleg, director de l'Estudi Ramon Folch) i pels periodistes Maria Josep Picó (directora de la revista Nat) i Jordi Bigues.\n"Al marge. Els paisatges que no mirem" és el nom del cicle de conferències organitzat pel Centre Cultural la Mercè de l'Ajuntament de Girona en col·laboració amb l'Observatori del Paisatge de Catalunya. Aquest seminari vol incidir, precisament, en els paisatges ocults i al marge; és a dir, en els paisatges que habitualment no mirem, o no veiem: els paisatges invisibles, intangibles i efímers, els paisatges del cos i els paisatges de l'imaginari, tot posant una especial atenció en els seus límits.\nEl cicle consistirà en quatre conferències gratuïtes que tindran lloc al Centre Cultural la Mercè, els dimarts 19 i 26 de febrer i 4 i 11 de març. Els conferenciants són Joan Nogué, catedràtic de Geografia Humana de la UdG i director de l'Observatori del Paisatge de Catalunya; María Ángeles Durán, catedràtica de Sociologia del Consejo Superior de Investigaciones Científicas; Daniela Colafranceschi, catedràtica d'Arquitectura del Paisatge de la Universitat Mediterrània de Reggio Calabria, i Michael Jakob, catedràtic de Teoria i Història del Paisatge a la Universitat de Ginebra.\nL'Observatori del Paisatge de Catalunya acaba de crear un dossier digital titulat Els paisatges de la pedra seca, consultable en català, castellà, anglès i francès. L'objectiu és difondre l'existència de paisatges de la pedra seca, la seva diversitat i la seva importància, així com recollir, classificar, ordenar i fer disponible al públic, d'una manera senzilla, aquella informació general, entitats, centres, iniciatives, notícies o llibres sobre la temàtica de la pedra seca a Catalunya i a escala internacional. El nou dossier pretén posar en contacte persones especialitzades en la temàtica i públic en general, i el format digital permetrà anar creixent i actualitzar-se periòdicament. L'Observatori del Paisatge està preparant en aquests moments altres dossiers sobre temàtiques diverses que difondrà en els propers mesos.\nEl Museu d'Art de Girona i els Serveis Territorials de Cultura i Mitjans de Comunicació de Girona han organitzat una taula rodona amb motiu de les exposicions "Vent de grafit" d'Arcadi Artís, "La despulla de la natura" de Josep Beulas, i "Els paisatgistes del Montgrí" de Francesc Gimeno, on el paisatge és la temàtica comuna. La taula rodona, moderada per Joan Nogué, director de l'Observatori del Paisatge de Catalunya, tindrà per títol "L'art davant les transformacions del paisatge: mirada i compromís". El ponent serà el catedràtic de Geografia Humana de la Universitat de València Joan Romero i els comentaristes seran Arcadi Artís, artista i arquitecte; Jordi Balló, professor de Comunicació audiovisual de la Universitat Pompeu Fabra, i Jordi Pigem, filòsof especialitzat en la relació natura-cultura. La taula rodona tindrà lloc als Serveis Territorials de Cultura i Mitjans de Comunicació de Girona a les 19.30 h del dia 20 de febrer.\nEl passat 26 de novembre de 2007, l'Estat espanyol va ratificar el Conveni europeu del paisatge (CEP) adoptat a Florència l'any 2000. Amb aquesta ratificació, que entrarà en vigor el març de 2008, són ja 29 els països que comparteixen els acords d'un conveni internacional que té la finalitat de promoure la protecció, la gestió i l'ordenació dels paisatges europeus i organitzar la cooperació europea en matèria de paisatge.\nL'adhesió suposa un compromís per la defensa integral del paisatge que s'haurà de dur a terme tant des de l'Administració central com des de les comunitats autònomes. Per aquest motiu, el Ministeri de Medi Ambient ha encarregat a la Universitat de Sevilla un estudi per conèixer la situació actual del paisatge a l'Estat espanyol, les línies prioritàries d'actuació per a la implementació del Conveni i la identificació de les estratègies i instruments bàsics per a la protecció i ordenació del paisatge.\nEn el marc del projecte de recerca sobre evolució sostenible del paisatge i del territori SETLAND, el Departament de Geografia de la Universitat de Pàdua (Itàlia) va organitzar un cicle de sis conferències sobre la participació en els processos d'identificació, valoració i planificació del paisatge. El cicle, amb el títol "De qui és el paisatge?", s'emmarcava en les directrius del Conveni europeu del paisatge que dóna un rol fonamental als processos participatius per a la identificació i valoració del paisatge, així com per a la definició dels objectius de qualitat paisatgística. Les conferències van tenir lloc els mesos d'octubre, novembre i desembre i, un cop finalitzades, s'han penjat a text complet al web del projecte.\nResum de la tesi doctoral de Diego Varga, dirigida per Josep Vila, de la Universitat de Girona. El treball analitza, quantifica i valora els canvis en els usos i cobertes del sòl que han patit durant el segle XX les valls d'Hortmoier i Sant Aniol, dins l'espai natural protegit de l'Alta Garrotxa.\nFòrum creat l'any 2006 per investigadors i especialistes de diferents institucions de recerca, associacions i escoles superiors suïsses adreçat a totes les persones interessades en el paisatge. El Fòrum és una plataforma d'intercanvi, de comunicació i de coordinació entre els professionals, les institucions i les organitzacions actives relacionades amb el paisatge.\nL'anuari recopila de forma sistemàtica els principals projectes, conflictes o debats generats durant l'any 2006 en el marc de la transformació del territori català. Es presenta en una edició divulgativa a l'abast de tothom.\nDins Paisajismo. Sitges: Asflor, 2007, núm. 15, pàgs. 8-15.\nArticle publicat a la revista Paisajismo, que presenta el treball realitzat pel paisatgista Kongjian Yu a Xina, i que consisteix en la construcció de la Facultat d'Arquitectura de Shenyang al mig d'uns camps de cultiu d'arròs.\nEl llibre proposa una lectura plural del paisatge piemontès que permet conèixer la rapidesa amb què es transforma el paisatge, i aporta idees sobre les noves geografies de la mobilitat i de l'habitatge.