El Tribunal Constitucional limitarà el finançament de Catalunya\nEl Tribunal Constitucional està estudiant els recursos que el PP va presentar contra l'Estatut de Catalunya i, malgrat que la decisió final no serà seva sinó dels seus successors, vol deixar-los la feina mig feta. Segons publica "La Vanguardia", les primeres deliberacions del constitucional apunten que Catalunya no tindrà mai un sistema de finançament semblant al basc o el navarrès i que el nou model haurà de ser pactat entre totes les comunitats autònomes. Pel que fa a la immersió lingüística, el tribunal no hi introduirà novetats substancials.\n04/08/2008 - 07.48 Actualitzat 04/08/2008 - 09.12\nTot apunta que el Constitucional prendrà una decisió sobre l'Estatut a finals d'octubre.\nEl Tribunal Constitucional creu que les línies generals de l'Estatut s'ajusten a la Constitució, però hi ha certs aspectes que aniran acompanyats de consideracions interpretatives que podrien rebaixar el contingut del text, segons "La Vanguardia". Els dos temes que més maldecaps causen als magistrats, sobretot a l'hora de trobar fórmules de consens, són el model de finançament de Catalunya i la immersió lingüística.\nSobre el finançament, els magistrats del constitucional no permetran que Catalunya tingui un model semblant, ni en el fons ni en la forma, als sistemes basc i navarrès i tampoc que tingui un sistema negociat bilateralment amb el govern espanyol, sinó amb totes les comunitats autònomes. Segons les primeres deliberacions de l'òrgan, l'Estatut s'equipararia a la llei orgànica de finançament de les comunitats autònomes, la LOFCA, però en cap cas seria preeminent. En termes de solidaritat, Catalunya la podria redimensionar amb la resta de l'Estat, però mantindria el dèficit fiscal en considerar que el govern central no es pot permetre una altra opció, sobretot, davant la perspectiva de la pèrdua de fons europeus.\nSobre l'ús del català, és molt probable que el Tribunal Constitucional no hi introdueixi canvis substancials, malgrat que sí que farà algunes advertències i demanarà una fórmula per garantir que les relacions entre les administracions catalanes i els ciutadans es puguin mantenir en qualsevol de les dues llengües. També permetrà als ciutadans dirigir-se en català als òrgans constitucionals (Congrés, Senat i tribunals Suprem i Constitucional), però no a altres adminsitracions públiques.


ADN Cambrils proposa el cobriment parcial de la riera d'Alforja per utilitzar-lo com a aparcament de cotxes i zona d'esbarjo - Revista Cambrils\nPublicat el Dimarts, 9 d'abril de 2019 11:14h\nEduard Asensio, Mercedes Martín, Tomàs García, Davide Quirós, Jesús Carayol i Imma Dueñas, ahir, a la presentació dels sis primers llocs de la candidatura de l'ADN Cambrils | Lluís Rovira i Barenys\nADN Cambrils va aprofitar la presentació dels sis primers de la seva llista electoral per a donar a conèixer una de les seves propostes electorals. ADN Cambrils proposa un cobriment parcial de la riera d'Alforja amb zones per aparcar vehicles a més de zones verdes, espais esportius i parcs infantil. Aquesta actuació començaria per la part més propera a la desembocadura i per trams o pastilles, s'aniria fent fins, al menys, fins la via del tren. En tot aquest tram, segons van comentar a revistacambrils.cat, hi cabrien unes 350 places d'estacionament de vehicles. Tomás García, alcaldable de la formació, va explicar que aquesta proposta s'havia fet amb consultes amb diferents arquitectes i que s'havia consultat a l'ACA i, segons va dir García, "segons l'ACA la riera d'Alforja no és inundable". Per defensar aquesta proposta, García va fer esment del concepte de "ciutat porosa" i que aquesta proposat s'havia d'entendre " no com una actuació plana sinó més actual, més innovadora i que elimina la barrera física existent entre zones". També va dir que aquesta proposta "es duria a terme en el moment que es disposés de la partida pressupostària necessària, fent possible la seva implantació per fases i, per tant, no repercutiria en un augment d'impostos per als ciutadans i milloraria la mobilitat de Cambrils". Tomàs García recordar que un dels problemes que té Cambrils és el de l'aparcament i que aquest problema es veurà agreujat quan s'eliminin definitivament les places existents a la zona de l'Ateneu Juvenil.\nEls sis primers de la llista de l'ADN Cambrils\nAquesta proposta de l'ADN Cambrils va ser el complement de l'acte de presentació dels sis primers de la llista electoral d'aquesta formació independent. La llista de l'ADN Cambrils està encapçalada per Tomàs García, tal com ja s'havia anunciat des de finals de l'any passat. El número dos de la candidatura és Jesús Carayol Pérez; la número tres, Mercedes Martín Amaro; el número quatre és Davide Quirós; la número cinc és Imma Dueñas Franch i el número sis és Eduard Asensio Teixell.\nPlànol de la proposta de l'ADN Cambrils per a la riera d'Alforja


Orquesta – Acadèmia 1830\nAcadèmia 1830 és una associació musical creada l’any 2011 amb l’objectiu de difondre el gran repertori de la música clàssica a les illes. L’Acadèmia té dues grans branques: l’orquestra i el cor, el que li permet abordar tant els gèneres vocals i instrumentals per separat o conjuntament segons la producció i el programa.\nL’Orquestra Acadèmia 1830 és una formació instrumental flexible i variable de joves músics professionals de l’illa de primer nivell musical. La seva versatilitat li permet abordar des del gran repertori simfònic de Beethoven, amb el qual es va presentar per primera vegada en concert públic, a la tradició barroca i clàssica, el gran repertori romàntic, fins a la música del S. XX.\nFestival Patis de Palma. Junio 2012. Monográfico Vivaldi\nAcadèmia 1830 va fer el concert de presentació a l’abril del 2011, a l’Auditori de Cap de Pera, amb un monogràfic d’obres de Beethoven, actuant com a solista convidat a Andreu Riera. En aquests anys s’ha consolidat com una agrupació de referència musical de l’illa amb gran acceptació per part del públic i la crítica especialitzada. Ha actuat en els principals auditoris i sales de concerts i festivals de l’illa (Teatre Principal de Palma, Teatre de Santany, Auditori de Manacor, Castell de Bellver, Festival de JJMM de Cap de Pera, i JJMM de Ciutadella, etc.).\nEspecialment elogiades van ser les produccions de Tangos d’Astor Piazzola i Amor Brujo de Falla (2013), la Passió segons sant Joan de Bach (2014), la Gran Missa en Do menor de Mozart amb el Markus Chor de Munic (festival Música Mallorca 2014) o el Rèquiem de Mozart amb la Capella Davídica de Ciutadella (març 2018).\nDes del curs 2013/14 té una temporada estable de concerts on interpreta les grans obres del repertori orquestra (simfonies de Haynd, Mozart, Beethoven). Ha col ·laborat amb grans figures del panorama internacional (Pierre Reach, Paul Badura Skoda, etc) així com que la majoria de solistes vocals i instrumentals de les illes (Andreu Riera, Enrique Bernaldo de Quirós, Oriol Palau, Juan José Pardo, Maia Planas, Antoni Lliteras, etc.). Col·labora amb les principals institucions culturals de les illes (Conservatori Superior de les Balears, Conservatori Professional de Mallorca, Capella Davídica de Ciutadella)\nL’orquestra ha participat també en les temporades d’òpera del Teatre Principal de Palma per interpretar les versions familiars havent-hi ja programat la Flauta Màgica de Mozart (2013), Tosca de Puccini (2014) i El barber de Sevilla de Rossini (2015 i 2016) . I la temporada de ballet del 2016 amb la versió de Don Quixot de Minkus.\nEl seu director fundador és Fernando Marina.


Comencem un nou curs amb algunes novetats i molts reptes. Saludem tots els membres de la nostra comunitat educativa en aquest moment d'il·lusió, sabent que tenim molt feina per fer però que el nostre projecte és sòlid i avança amb pas ferm. De manera especial, agraïm la confiança de les famílies que han triat la nostra escola per primera vegada. Esperem que la seva integració a la nostra gran família sigui ràpida i profitosa. Aquest estiu, hem aprofitat per millorar les nostres instal·lacions. Els alumnes de Primària i ESO trobaran unes aules més àmplies i funcionals. A Primària, a més, hem renovat part del mobiliari. També hem reforçat el mur que separa el nostre pati de Primària del Patronat. El projecte de socialització de llibres de text és ja una realitat gràcies a l'empenta i la feina de l'APA en col·laboració amb l'Equip Directiu. Segur que hi haurà aspectes a polir i sorgiran alguns entrebancs, però la línia ja està marcada i treballem en la direcció correcta. Pel que fa a l'organigrama de la nostra escola, s'ha produït un relleu a l'Equip Directiu: pren el càrrec de Cap d'Estudis de Primària la Sandra Jubany, persona de llarga i brillant trajectòria al nostre centre. Substitueix la Monserrat Vila, a qui volem públicament agrair la bona feina feta. Finalment, recordar una vegada més que l'escola només té sentit si la fem entre tots i que, en conseqüència, la col·laboració de les famílies és imprescindible per poder assolir els objectius que tenim marcats. Us desitgem un molt bon curs a tots!.\n"Inauguració de l'exposició sobre el Corpus de l'escola Sant Lluís Gonçaga"\ndivendres, 12 juny de 2009\n" El proppassat dia 9 de juny, va inaugurar-se a la sala Santa Cecília dels locals de la parròquia de Sant Esteve l'exposició sobre la celebració i la manera de viure la festa de Corpus a la nostra escola. En el capítol dels parlaments, l'acte va iniciar-se amb una salutació i els agraïments pertinents del director de l'escola, Felip J. de Dalmases. A continuació, en nom de la comissió de Corpus, va intervenir la Monserrat Lapuerta, mestra del CEIP Puigraciós que va muntar l'exposició de l'any passat. Va cloure aquesta primera part l'alcaldessa Neus Bulbena, que va agrair l'esforç de tots els centres educatius del poble en la consolidació i continuïtat d'aquesta tradició. Tot seguit hi hagué un concert de la coral de la nostra escola, dirigida per la Gabriela Zabala, que cantà amb brillantor diverses peces del seu repertori. A destacar la notable assistència de famílies i personal del centre, així com d'altres garriguencs en general. L'acte acabà amb un animat piscolabis. Agraïm l'esforç de les professores que han esmerçat il·lusió i molta feina en el projecte. Animeu-vos a anar a veure l'exposició. Val la pena!.\n"Les PDI: una eina més per al treball de les intel.ligències múltiples!".\nDes del gener, les aules de Parvulari i Primària de la nostra escola compten amb una nova eina pedagògica amb un potencial formidable: les pissarres digitals interactives. Connectades a un ordinador, signifiquen una finestra oberta al món a cada aula, mitjançant internet. És un recurs tecnològic que permet fer presents a classe aspectes que, d'altra manera, serien més difícils de treballar: imatge fixa o en moviment, color, so, emmagatzematge i modificació d'informació, etc. És una eina pensada per a l'ús del professor però, encara més, per ser manipulada per l'alumnat com un instrument més per a l'aprenentatge. En definitiva: un recurs de gran utilitat per al desenvolupament i treball de les intel·ligències múltiples a l'aula. Agraïm a la Fundació Privada Sant Lluís Gonçaga que hagi volgut finançar el cost d'aquest nou material de la nostra escola, tot vehiculant l'esforç de les famílies que hi fan la seva aportació econòmica anualment. Moltes gràcies a tots. Esperem que tot plegat serveixi per anar construint una escola cada dia millor.\nCalendari de preinscripcions curs 2009-10.\nResultats 149 - 152 de 168


S’obre el període de votació per a escollir l’obra guanyadora del 35è Concurs d’Arts Plàstiques de Begur – Begur\nLes votacions es poden formalitzar fins al 30 de setembre, i les obres concursants i finalistes ja es poden visitar fins al 3 d’octubre a la Sala d’Exposicions Municipal del Centre Cultural Escoles Velles.\nLa 35a edició del tradicional Concurs d’Arts Plàstiques de Begur encara aquestes setmanes la seva fase decisiva. Des d’aquest dimecres 16 de setembre i fins al pròxim 3 d’octubre tots els veïns i veïnes i visitants que ho desitgin ja poden gaudir a la Sala d’Exposicions Municipal del Centre Cultural Escoles Velles de la mostra que ha organitzat la Regidoria de Cultura de l’Ajuntament amb les 23 obres que s’han presentat al certamen d’enguany; entre elles, les cinc obres finalistes.\nEls treballs finalistes han estat seleccionats, prèviament, per un jurat tècnic/artístic -format per Lina Gil, directora de l’Aula d’Art de Begur; i Ferran Plaja, guanyador del concurs en l’edició de l’any passat- entre totes les creacions que s’han presentat al concurs; i serà d’entre aquestes cinc obres finalistes d’on en sortirà el treball guanyador. En aquest sentit, per primera vegada seran els veïns i veïnes els encarregats de decidir el vencedor del concurs a través de la votació popular que ja es troba activa fins al pròxim 30 de setembre.


A la caputxina!: Renunciar a fi de bé (Diumenge 28)\n“La seva claror no s’apaga mai”. La frase fa referència a la saviesa, elogiada llargament en la primera lectura. Aquesta inspirada evocació del llibre de la Saviesa no es refereix al seny català, ni a l’acumulació de coneixements de tota mena, sinó a la saviesa que s’adquireix silenciosament respirant aires divins. L’autor la considera millor que posseir ceptres i trons. Diu que les riqueses són no-res al seu costat, que ni les pedres precioses es poden comparar amb ella, ni tot l’or del món ni la plata. Fins i tot, que supera la salut i la boniquesa. En un primer moment, podríem dir que l’autor exagera en les seves apreciacions, però si hi reflexionem, constatarem que totes les coses mencionades s’apaguen tard o d’hora, o ens apaguem nosaltres per fruir-les. Però la claror de la saviesa divina no s’apaga mai. Ho il·lumina tot de manera discreta però efectiva. Il·lumina l’anima humana i l’omple d’una pau i d’una confiança que res del que hem mencionat podrà mai aconseguir.\nLa fórmula per aconseguir la saviesa divina la proporcionava el salmista quan proclamava: “Ensenyeu-nos a comptar els nostres dies per adquirir la saviesa del cor”. Assumir que els nostres dies tenen data de caducitat i que el nostre cos acabarà en un taüt ens orienta de manera decidida vers l’essencial, desempallegant-nos del que és accessori i que manlleva la nostra llibertat interior i exterior.\nLa saviesa divina se’ns comunica a través de la paraula de Déu, que com explicava la carta als Hebreus: “esclareix les intencions i els pensaments del cor”. És a dir, la paraula de Déu ens orienta vers la veritable saviesa, sovint enterbolida per savieses que inflen i que no omplen.\nJesús, a l’evangeli, també ens indica el camí de la veritable saviesa: fer renuncies per seguir-lo. “Vine amb mi”, diu Jesús a l’home ric, que vol fer un pas endavant en la seva vida creient, però no s’atreveix. Per aquesta raó Jesús qüestiona els rics sense miraments, perquè les possessions els condicionen excessivament, privant-los de la llibertat necessària i de l’empenta necessària per accedir a la saviesa divina que ell encarna. El missatge de Jesús és clar: cal fer renúncies, que és el mateix que dir que cal fer opcions. No es pot tenir tot a la vida. Cal triar, i com més clara sigui l’opció per Déu i per Jesucrist, i com més grans siguin les renúncies per Déu i per Jesucrist, més clars i més grans seran els beneficis de tota mena. Provem-ho!


Discurs Franco Modigliani | UPV - Universitat Politècnica de València\nAvui és, per descomptat, un dia important en la meua vida. Agraïsc de veres aquest honor i l'ocasió de visitar aquesta important universitat i aquesta bella ciutat que gaudeix d'una tradició tan llarga de bellesa i de cultura. He decidit parlar avui sobre una part del treball que he fet relacionat amb l'estalvi, perquè en cert sentit aquest ha constituït la línia de treball que he seguit al llarg de tota la vida, un tema que he représ una vegada i altra, des de distints punts de vista, des de principi dels anys cinquanta. Ara, en aquest agradable moment, parlaré, en certa manera, del treball que actualment porte a terme. L'estudi de l'estalvi no té una història molt llarga; es tracta d'un camp d'investigació relativament nou i deu la importància que té a la tasca de Keynes i al fet que aquest considerava l'estalvi com un mal costum, un costum que era més propens a provocar problemes que a una altra cosa. Aquest punt de vista estava relacionat, és clar, amb la seua teoria de la demanda efectiva, segons la qual l'estalvi seria una part dels ingressos que no es despén i que, per tant, tendeix a reduir la demanda efectiva i, com a conseqüència, l'ocupació, etc.\nÉs clar que aquest punt de vista no ha durat molt de temps. Tanmateix, quan vaig començar a estudiar per primera vegada l'estalvi, aquesta idea era encara predominant: l'estalvi era una cosa de la qual es recelava; s'entenia que potser tenia alguns efectes positius, però el sentiment generalitzat era que l'estalvi comportava problemes. Vaig començar a interessar-me per l'estalvi quan aquestes idees estaven en voga encara que, és clar, molt poc de temps després la nostra actitud envers l'estalvi ha canviat ràpidament. S'ha fet evident que l'estalvi és un component absolutament essencial del desenvolupament econòmic i que contribueix al desenvolupament de l'economia.\nÉs precisament aquest aspecte de l'estalvi el que vull tractar avui: l'estalvi com a font de creixement. També vull examinar la interacció d'aquest punt de vista amb la meua teoria sobre l'estalvi. Com veuran, la característica essencial de la meua teoria és la tesi que, en contra de les creences que eren quasi universals quan vaig començar a treballar en aquest camp, els ingressos no determinen l'estalvi, és a dir, el que proporciona la relació d'estalvi; la proporció dels ingressos que s'estalvia no són ingressos. Els ingressos només adquireixen importància en alguns casos límits especials en països molt pobres. Per a la majoria dels països més avançats i industrialitzats, els ingressos no constitueixen una variable important. La variable que sí que té importància és el creixement de l'estalvi, la rapidesa de creixement de l'estalvi. Com més de pressa creixen els ingressos, més alta és la taxa d'estalvi.\nEls mostraré també com aquesta implicació del model prové d'una teoria o més ben dit de dues teories de comportament individual.\nAquestes teories, que es desenvolupen quasi al mateix temps a mitjan i cap al final dels anys cinquanta, són, en primer lloc, la teoria de Milton Friedman, denominada hipòtesi dels ingressos permanents [la renda permanent] i, en segon lloc, la meua teoria, denominada hipòtesi del cicle vital.\nAmbdues teories tenen un punt fonamental en comú: totes dues es fonamenten en la idea que les decisions d'estalvi són decisions racionals que responen a una demanda racional. En això es diferencien de les teories anteriors que generalment consideraven que no se sabia per què estalvia la gent, l'única cosa que se sabia del cert era que, d'alguna forma, els rics estalvien, mentre que els pobres no estalvien: aquest fet constituïa l'essència mateixa del comportament d'estalvi i no existia cap fonament lògic que determinara per què la gent estalviava o no. És clar, se suposava que, atés que els ingressos eren el principal factor determinant, l'estalvi devia respondre als ingressos. A més, amb el terme ingressos es feia referència als ingressos actuals: és a dir, que els ingressos d'enguany determinarien l'estalvi d'enguany. Segons aquest punt de vista, l'estalvi de l'any que ve dependrà dels ingressos de l'any que ve.\nUna teoria de comportament racional rebutja aquest punt de vista, ja que la teoria de comportament racional reconeix que el problema vital d'una persona és assignar els seus recursos al consum en distints punts de la seua vida o en distintes circumstàncies. Així (una decisió important) el [l'opció de] consum en qualsevol moment de la vida depén dels recursos per a tota la vida [vitals?], no dels recursos actuals. Aquest punt comú té implicacions importants, ja que significa, entre altres coses, que el consum, fins i tot el consum absolut, no depén particularment dels ingressos actuals.\nDesprés, el doctor Friedman i jo ens vam posar a explorar les distintes implicacions d'aquest model. En la hipòtesi d'ingressos permanents [la renda permanent], se suposa que la vida és infinita, de manera que una persona senzillament ha d'assignar els seus recursos al llarg d'una vida infinita. Una característica important de la vida infinita, més important que la infinitat mateixa (per la qual dos-cents anys, mil anys i la infinitat no es poden distingir), és que la vida és uniforme: cada any és exactament igual, no hi ha joventut, no hi ha edat madura ( middle-age ), no hi ha ni hereus ni herència, ja que si un viu per a sempre, no pot llegar. Aquest és, doncs, el punt important. Aquesta suposició és absolutament vàlida si s'analitza el comportament a molt curt termini; si s'analitza un comportament individual a curt termini, i porta a un gran nombre implicacions respecte a l'estalvi que s'han corroborat mitjançant una gran quantitat d'investigacions empíriques, no s'ha confirmat tota [la teoria]. En particular, la teoria de Friedman no inclou els llegats i per tant Friedman realment creu que la taxa d'estalvi és igual per a tothom, que els rics i els pobres no estalvien els uns més i els altres menys. Aquest punt, per exemple, ha sigut rebutjat per les moltes dades que mostren que les persones més riques sí que deixen llegats i per aquesta raó sí que han d'estalviar més.\nAixò es pren en compte en el meu model, encara que el meu model es desenvolupa en dues etapes: primer s'ignoren els llegats i després es reconeix el problema dels llegats i s'esbrina la implicació d'aquests. D'altra banda, en un model del cicle vital hi ha un cicle vital: les persones són joves, són madures, es casen, es compren cases, envelleixen, es jubilen, moren i lleguen. En altres paraules, hi ha una diversitat de comportaments i la taxa d'estalvi, encara que no depén particularment ni dels ingressos ni dels recursos globals, sí que varia en les distintes circumstàncies: quan la gent es jubila, normalment gasta els estalvis (lit. desestalvia), quan la gent acumula diners amb vista a la jubilació, normalment estalvia, quan la gent és jove, estalvia no per a la jubilació sinó per a prevenir les emergències. De manera que hi ha diferents raons per al comportament: no s'espera que la taxa d'estalvi seguisca sempre igual, sinó que dependrà de diverses circumstàncies.\nAquest punt es fa important en passar de l'estudi de l'estalvi a escala d'individu, a l'estalvi global [d'un país o d'una comunitat]. L'estalvi global ha sigut el meu principal interés en contrast amb el doctor Friedman; adopte diverses conseqüències de Friedman, però m'he concentrat sobretot a entendre per què un país estalvia, per què alguns països estalvien molt i d'altres estalvien poc. De manera que m'interessa l'estalvi global. Veurem en un moment que el fet que la vida estiga estructurada és molt important, perquè significa que el moment en què ocorre el consum depén de la vida i per tant l'estalvi de la comunitat sencera depén de factors com l'estructura d'edat de la població. Aquesta determina quanta gent fa una cosa o altra; això i altres coses, com veurem en un moment, causen la importància del creixement?\nEn examinar el paper del creixement, presentaré un enfocament que no és el que he publicat fins ara. Ara m'incline per subratllar un punt de vista (més diferent), més general. Però és útil, de moment, considerar una economia en què no hi ha llegats, en què els llegats no són importants. En aquest cas per què estalvia un país? Ara bé, la raó fonamental està relacionada amb el fet que cada cohort, a mesura que passa per la vida, acumula més i més riquesa. Sempre hi ha riquesa, ja que normalment un no pot gastar abans d'acumular, de manera que l'acumulació és necessària abans de poder gastar, però la naturalesa d'aquesta acumulació és el que s'anomena riquesa de reserva, és a dir, la riquesa que s'acumula temporalment. El període en qüestió pot ser llarg, pot ser de diverses dècades com en el cas en què la gent estalvia durant la joventut per a consumir en la vellesa, en aquest cas la gepa dura moltes dècades, però l'essència d'aquest model és que hi ha una gepa i que hi ha estalvi, i la riquesa es dóna a causa de l'acumulació d'aquestes gepes. Imaginen ara que cada cohort, en unes circumstàncies donades i amb unes institucions donades etc., tindrà un cert horitzó de riquesa. De manera que els ingressos seran un cert camí d'ingressos al llarg de la vida i hi haurà un cert camí de riquesa que serà de tipus gepa.\nSuposem que la població d'aquesta economia és absolutament estàtica, és a dir, ni creix ni disminueix. Això vol dir que en cada classe sempre hi ha exactament el mateix nombre de persones. Però com que cada persona en cada edat té la mateixa quantitat de riquesa, llavors la quantitat total de riquesa en cada grup d'edat serà exactament igual sempre, serà constant, hi haurà un perfil de vida que serà exactament igual al llarg de la vida. Això vol dir que, en qualsevol any donat, la quantitat de riquesa que existisca en cada grup d'edat serà igual a la quantitat de riquesa que hi havia en el mateix grup d'edat l'any anterior. En altres paraules, amb les mateixes persones en cada grup d'edat sempre hi haurà la mateixa riquesa. Això implica que la riquesa de tota la societat serà constant i per tant el canvi en la quantitat de riquesa serà zero.\nAixí, en una societat estable, hi haurà una quantitat de riquesa constant en el temps. Però què és l'estalvi? L'estalvi és el canvi [en la quantitat] de riquesa. Si la riquesa no canvia mai, l'estalvi és zero. En una societat estacionària, no hi ha estalvi, per molt ric o pobre que siga el país. En un país ric hi haurà més riquesa en cada edat, i més riquesa global, en un país pobre n'hi haurà menys, però serà constant en el temps i no hi haurà estalvi.\nAra és senzill veure el que ocorre si introduïm el creixement de la població. En cada grup d'edat d'enguany hi haurà més riquesa que en el mateix grup d'edat l'any passat, perquè hi ha més gent, i això serà veritat (en un estat uniforme) per a totes les edats. Però això vol dir que hi ha més riquesa enguany que l'any passat. Si és veritat en cada grup, quan se sume per a tots els grups, hi haurà més riquesa. Quanta més riquesa? La riquesa creixerà exactament la mateixa taxa que la taxa de creixement. Si la població creix el 2% cada any, la riquesa creixerà el 2% cada any.\nPerò això significa que el canvi en riquesa, que és el 2% dels ingressos, és precisament l'estalvi. Així, la taxa d'estalvi serà igual al producte de la taxa de creixement i la relació riquesa/ingressos. En la mesura que la relació riquesa/ingressos és estable, és a dir, la relació de riquesa/ingressos per a cada grup d'edat per tota la societat, la relació riquesa/ingressos tendirà a ser constant, en aquesta mesura, doncs, l'estalvi és igual a la taxa de creixement multiplicada per la relació riquesa/ingressos.\nAquesta proposició bàsica significa que per a una relació riquesa/ingressos donada, l'estalvi depén només del creixement i que les societats que creixen de pressa tindran molt d'estalvi, les societats que creixen lentament tindran poc d'estalvi i les societats que no creixen no tindran estalvi.\nAra és fàcil observar que això mateix també és veritat si la població és constant i els ingressos creixen a causa de la productivitat, perquè cada generació és més productiva que la generació anterior. Llavors ocorrerà que en cada grup d'edat hi haurà enguany uns ingressos més alts i més riquesa que l'any passat, així hi haurà creixement, i una altra vegada, si ho calculem per a la totalitat, trobarem que la riquesa creixerà a la mateixa taxa que la taxa del creixement dels ingressos.\nL'únic advertiment que caldria fer és que la relació riquesa/ingressos no és en realitat una constant, sinó que depén del creixement. Això vol dir que la relació entre la taxa d'estalvi i el creixement no és lineal, és a dir, no augmenta en la mateixa quantitat per a cada augment d'unitat en la relació riquesa/ingressos, sinó que a mesura que augmenta el creixement, l'estalvi augmentarà a una taxa cada vegada més baixa.\nEn aquesta classe de model, que és al mateix temps senzill i que es pot verificar de diverses formes, en particular quan hi ha creixement de productivitat, també podem pensar que la raó per la qual hi ha estalvi és una altra forma de considerar la mateixa cosa. La raó per la qual hi ha estalvi és que els joves en una societat que creix són més rics que els majors. Com més jove, més ric: el concepte de ric es refereix als recursos del cicle vital. A causa d'aquesta diferència i com que els joves estalvien mentre que els majors gasten l'estalvi, trobarem que la gent que gasta l'estalvi ho fa a una taxa que, sent la taxa d'un pobre, és més baixa que la taxa d'acumulació dels joves. Així, encara que tothom consumeix al llarg de la vida, en qualsevol moment donat trobarem un estalvi positiu, perquè els estalviadors estalvien més que els que gasten els estalvis poden gastar.\nAquest punt de vista general ha donat peu a diversos intents de comprovació. Quan es va publicar per primera vegada es considerava prou extravagant; la gent estava disposada a reconéixer que el creixement podria tenir-hi algun paper, però no volien creure que era el factor determinant. Però ha arribat a ser àmpliament acceptat a causa de moltes observacions en el sentit que els països més rics, com els Estats Units o el Canadà, que creixen lentament perquè ja són madurs, estalvien poc. Els Estats Units és un dels països que menys estalvia en el món. En contrast, el país més pobre del món, la Xina, estalvia molt. Els Estats Units poden estalviar entre el 8% i el 9%, la Xina estalvia el 30%. El Japó, com tothom sap, fa molt de temps que estalvia grans quantitats; el Japó creix dues o tres vegades més de pressa que els Estats Units. Això és també veritat en altres països que en el període de postguerra han crescut ràpidament, Itàlia n'és un exemple. Espanya també té una taxa d'estalvi per damunt de la mitjana i creix més de pressa que la mitjana. És clar, em referisc a períodes bastant llargs, no sé si és veritat enguany, però crec que per a un període d'uns vint o trenta anys trobaran que és així.\nD'altra banda, he desenvolupat una comprovació del model que m'agrada molt i que consisteix a demostrar que els ingressos no importen, però el creixement sí que importa. El sud d'Itàlia té aproximadament dos terços de la riquesa del nord, és a dir que és notablement més pobre. No obstant això, a pesar de ser més pobre, ha tingut la mateixa taxa de creixement que el nord. Per diverses raons sempre ha tingut només dos terços de la riquesa, però ha crescut més o menys a la mateixa taxa. Així, segons la meua teoria, hauríem de trobar que el sud estalvia tant com el nord, més o menys, i les dades estadístiques corroboren aquesta conclusió.\nPer a construir una teoria general ens podem preguntar si distints països poden tenir un camí de vida diferent per a la riquesa, si el camí de riquesa d'una vida pot ser diferent per a distints països. Sempre ens referim a relacions, la relació riquesa/ingressos pot tenir un camí distint en països diferents per diverses raons. Es pot pensar en un nombre de raons per les quals això podria ocórrer. Per exemple, una de les raons per les quals el Japó estalvia molt és que allí cal acumular molt per a comprar una casa; les cases són increïblement cares.\nDe manera que molt prompte en la vida cal fer aquest tipus d'acumulació i això implica que per regla general hi haurà més riquesa; si es comença a estalviar abans i encara que l'estalvi es consumisca més tard, hi haurà més riquesa en la societat.\nHi ha diverses raons, i entre les quals una que s'ha estudiat és la qüestió de la seguretat social. La seguretat social afecta l'estalvi planificat i nacional a nivell de planeta i de país. No parlaré d'això per falta de temps. Tanmateix, una qüestió que sí que necessite tractar breument és la qüestió dels llegats. Amb els llegats el camí de la riquesa de l'individu ja no puja per a després baixar a zero, sinó que essencialment puja més de pressa al principi perquè es poden rebre llegats, així, a més de l'acumulació hi ha llegats; i en arribar al final, no es consumeix tot sinó que es transmet a la generació següent. De manera que hi ha una certa quantitat de riquesa addicional, a banda de la riquesa que és riquesa del cicle vital, hi ha la riquesa acumulada per llegats.\nAixò com afecta la teoria? Sense entrar en molts detalls, hi ha una condició que és prou perquè els llegats no afecten la teoria. Aquesta condició és que el flux de llegats és proporcional al flux d'estalvi o, el que és igual, que en una societat la quantitat de riquesa resultant dels llegats és una proporció constant de la riquesa total. Hi ha diverses maneres de deduir aquest tipus de comportament. Només diré que hi ha alguns indicis, no molts, perquè poc se sap del tema dels llegats, que els llegats es comporten d'aquesta forma, és a dir que la relació entre els llegats i la riquesa és estable. Si no fóra així, si els llegats cresqueren més de pressa, trobaríem que cada vegada una major quantitat de riquesa es deu als llegats. Amb aquesta relació acostant-se a 1, no hi ha cap indici que suggerisca que els llegats hagen crescut en importància respecte a la riquesa no llegada.\nUna vegada arribats a aquest punt, es pot comprendre que, si l'estalvi depén del creixement, llavors l'estalvi no llegat depén del creixement, i si els llegats són proporcionals a l'estalvi, llavors els llegats també depenen del creixement. Per a entendre realment si aquest model té algun sentit, consideren, entenguen la proposició següent: el que implica aquest model és que en una societat estacionària, potser hi ha molta riquesa llegada, però no hi ha acumulació nova. Això es deu bàsicament al fet que els llegats reflecteixen una decisió respecte al problema de com s'assigna la riquesa entre el consum i els llegats. Aquesta assignació depén, entre altres coses, de la riquesa que un posseeix (com s'és de ric); i la riquesa que un posseeix (com s'és de ric) depén de quant de llegat es rep.\nLa proposició següent, doncs, és: què fem? Ara que entenem que la riquesa depén del creixement quines implicacions hi ha? Hi ha una implicació important que sols s'ha vist fa poc: existeix des de fa molt de temps una idea que el mateix creixement no depén de la inversió, una idea que el nivell d'ingressos depén de l'estoc de capital, però el creixement dels ingressos és exogen. Això s'ha donat per vàlid des de fa molt de temps. Segons aquest model, un creixement exogen determinaria la taxa d'estalvi, la qual, al seu torn, determina l'estoc de capital, la qual determina els ingressos, però és un carrer d'un únic sentit (de direcció prohibida): essencialment el creixement exogen determina com és de rica una persona.\nAlguns estudis més recents han començat a examinar la proposició que el creixement pot dependre de l'estalvi, o per ser més exactes, que el creixement pot dependre de la inversió. Es podria pensar inicialment que aquesta proposició és irritant [problemàtica] per a la meua teoria del cicle vital per la raó següent: si la proposició és certa hi ha dues relacions: l'estalvi depén del creixement, però si el creixement depén de l'estalvi, potser l'única raó per la qual veiem la relació entre l'estalvi i el creixement és que la inversió determina el creixement i la inversió és el mateix que l'estalvi, de manera que la causalitat procedeix en aquest sentit, no del creixement a l'estalvi, sinó de l'estalvi al creixement.\nAixò en realitat planteja un problema, que els economistes anomenen el problema d'identificació: en altres paraules, tenim dues relacions que involucren les mateixes variables; com es poden separar?; si no s'està en un laboratori on es poden portar a terme experiments, canviant una variable, sinó que s'està en la vida on es pot observar essencialment el resultat d'aquestes dues forces, com es poden separar?. Resulta que sí que és possible portar a terme la separació. En realitat vaig fer fa uns quants anys unes proves inicials en què vaig demostrar que existien indicis d'ambdues coses, a saber, que l'estalvi depén de la riquesa i que la inversió depén del creixement. La raó per la qual es pot efectuar la identificació és que, afortunadament, i al contrari del que ensenyem als nostres estudiants principiants en macroeconomia, no és veritat que l'estalvi siga el mateix que la inversió: ocorre que això és veritat només en una economia ideal, sense govern i sense món exterior, completament aïllada de la resta del món (sense resta del món). Una vegada que s'accepten aquests dos factors, llavors ens adonem que la inversió és igual a l'estalvi més importacions de capital. De manera que tots dos difereixen en aquests dos factors.\nTreballs més recents, però, com he dit, han buscat especificar de quina manera la inversió afectarà els ingressos: en part ho fa canviant la funció de producció, suposant alguna cosa diferent de la funció de producció de Bob Solow o la famosa funció de Cobb-Douglas, si es tenen funcions de producció diferents amb més o menys detall a escala, es pot desenvolupar un model en què l'estalvi afecta l'estalvi. Així, si es canvia la quantitat d'estalvi, es canvia l'estoc de capital, hi haurà un període de temps abans que l'ingrés assolisca un equilibri, de manera que hi ha un creixement que es pot estudiar. També han introduït, en certa manera, altres variables, en especial una noció, que és popular avui en dia, que el que cal prendre en compte és el capital humà, no sols el capital físic, sinó també el capital humà. S'han fet experiments en què la taxa de creixement s'ha relacionat amb una varietat de coses, entre les quals, una mesura del capital humà, o més aviat una mesura de la inversió en el capital humà, de l'augment del capital humà, la qual se sol mesurar pel nombre de persones en l'ensenyament superior, la grandària d'aquesta relació és la mesura de quant de capital humà posseeix una societat.\nPel que fa a l'efecte del dèficit pressupostari, hem participat en una polèmica ben apassionada i apassionant en què també ha participat un exestudiant meu i col·lega de la Universitat de Harvard, el professor Robert Barrow, que ha volgut donar la volta al punt de vista tradicional. He dit adés que la inversió és l'estalvi domèstic, privat, més l'acumulació de capital per part del govern. Segons aquest model, la inversió i possiblement el creixement dependrà, dòlar per dòlar, de la quantitat de superàvit pressupostari. Si el govern té un superàvit, l'estalvi nacional puja. Robert Barrow ha mantingut que, al contrari, l'estalvi nacional no depén del que fa el govern, el fet que el govern tinga superàvit o no en tinga no afectarà l'estalvi nacional. El model bàsic, la teoria bàsica que hi ha darrere d'això és que les persones infinitament intel·ligents que viuen infinitament s'adonen que elles hauran de pagar el dèficit pressupostari al llarg de la seua vida infinita. Cada dòlar que aconsegueixen, diguem que el govern retalla els impostos i té un dèficit, cada dòlar que aconsegueixen, que aconsegueixen ara, l'hauran de tornar a pagar amb el temps. Així, no tenen més riquesa, per tant no haurien de consumir més. Però com que tenen menys ingressos, han d'estalviar més. En altres paraules, han d'estalviar prou per a compensar la reducció dels impostos. Segons aquest model, el govern no té influència. (Això ha donat peu a molt.). En realitat, i per ser justos, al final no significa que la vida siga infinita, sinó només que la vida és infinita a través de la cadena d'hereus. Cada persona té una vida finita, però té hereus, i ha de cuidar els hereus com si foren la persona mateixa, i llavors, com que els hereus cuidaran els seus hereus com si foren la mateixa persona, jo també cuidaré els hereus dels hereus. Així essencialment tracte a tots com si es tractara de mi mateix. Llavors tornem al cas que si aconseguisc un dòlar de retallades impositives, que està cobert per un dèficit, quant de temps més tard s'ha de tornar a pagar?, llavors tampoc no em sentiré més ric. És clar que això és una teoria interessant i fascinant que, al meu entendre, està equivocada en un 50%, o potser en un 65%, ja que en termes del meu model no veig cap raó per la qual la gent haja de preocupar-se dels seus hereus per sempre. En realitat, la majoria de la gent no es preocupa dels hereus en absolut. La quantitat de gent que llega és bastant reduïda. Els llegats són grans, però la quantitat de gent que llega és bastant reduïda, de manera que no és veritat que la gent es preocupe dels hereus. Però sí que és veritat que potser la gent és prou racional per a adonar-se que haurà pagat impostos al llarg del que li queda de vida. De manera que aconseguisc algun benefici ara, però després hauré de pagar més impostos a causa d'aquest deute. I potser arribaré a procurar compensar aquesta pèrdua, que és una retallada impositiva d'un govern que sempre beneficia la generació actual: com més vell s'és, més es beneficia. Si tens prou anys, podràs gastar-ho tot, si ets relativament jove, potser serà necessari estalviar alguna porció, que serà menys que u, per tal de compensar els impostos futurs, però els impostos no seran per a un temps infinit, sinó només un temps finit.\nAixí doncs, tenim una situació en què el que s'espera seria que un dèficit pressupostari poguera augmentar l'estalvi individual per tal de compensar-lo, però per alguna cosa que està determinada per la relació entre els impostos que hauràs de pagar al llarg de la resta de la vida i els teus ingressos, i això és al voltant del 35% o 40%, si es té en compte la distribució per edat, etc. De manera que esperaria que això ocorreguera i, així, que esperaria que els dèficits pressupostaris reduïsquen l'estalvi.\nAra es pot establir un model en què la inversió, en què el creixement, l'estalvi individual és funció del creixement i de l'estalvi del govern amb un coeficient de compensació. I en què, per tant, el creixement és funció de la inversió, la qual depén de l'estalvi privat, de l'estalvi del govern i dels moviments del capital. He buscat estimar aquesta relació. En primer lloc he buscat estimar aquesta relació i s'obté una explicació bastant bona del creixement. El creixement pareix explicar-se en bona part per la quantitat d'inversió en l'economia. No es pot de cap manera explicar-ho tot, però una bona porció, potser la meitat inferior del creixement es pot explicar així. I un troba, per a donar-los-en una idea general, que si augmentes la inversió en un 1% dels ingressos, augmentaries la taxa del creixement en una quantitat així com 0,1 d'1%, una quantitat petita, la qual en una època qualsevol és petita, però que s'acumula, perquè el canvi en el gradient és permanent, així s'ha canviat el gradient de la línia. De manera que després de deu anys la diferència pot ser al voltant del 10% en els ingressos. No obstant això, hi ha un punt important: una vegada que t'hages adonat que tenim no sols que l'estalvi invertit afecta el creixement, sinó també que el creixement afecta l'estalvi, llavors es té un sistema simultani que té un remolí, és a dir, que tot el que es fa per a augmentar l'estalvi, farà augmentar el creixement, la qual cosa farà augmentar l'estalvi, la qual cosa farà augmentar el creixement, etc. Així doncs, tenim un remolí que és finit, no puja, sinó que baixa al voltant d'1,5, és a dir que l'efecte és al voltant d'un 50% més gran que el que un imaginaria mirant només la funció d'estalvi, o mirant només la funció d'inversió.\nDe manera que vaig trobar aquest multiplicador de vora 1,5. L'efecte del creixement sobre l'estalvi és aproximadament 2, és a dir que cada creixement de percentatge afecta l'estalvi per dos punts de percentatge. Si es pren aquest nombre, el fet que el Japó tinga un creixement de vora un 7% o 8% i els Estats Units 4, explicaria al voltant de 8 punts de percentatge de diferència en la taxa d'estalvi.\nAra vull passar al punt final d'aquesta història. Si s'usen mètodes d'estimació simultània, en primer lloc trobem que s'obtenen estimacions una miqueta més altes de l'efecte que té el creixement sobre l'estalvi, i estimacions notablement més altes de l'efecte que la inversió té sobre l'estalvi. El remolí d'1,5 es basa en aquestes estimacions. Però cal aplicar essencialment aquest 1,5 a aquestes estimacions que són més altes, en especial les estimacions per a la inversió, l'efecte de la inversió sobre el creixement, en lloc de ser 0,1 és al voltant de 0,2, i això implica que si es té una inversió més gran en un 5%, s'obté al voltant d'un 1% més de creixement per any, si es té un dèficit pressupostari del 5% dels ingressos, s'obté l'efecte d'un creixement més baix en 2,5% al llarg d'una dècada.\nAixò ens fa donar a l'estalvi una importància nova i augmentada, ja que una de les formes d'augmentar l'estalvi és augmentar l'estalvi. No es tracta d'un acudit. El que vull dir és que, si es pot augmentar l'estalvi en un 1%, en realitat augmentarà en més que això, ja que augmentarà el creixement, el qual augmentarà l'estalvi. De manera que s'aconsegueix un impacte més alt. I ens dóna un punt de vista diferent de les formes d'augmentar el creixement de l'economia. Ens hem acostumat a pensar, a l'estil de Solow, que el creixement és una cosa exògena, que és un element donat per Déu, que depén de Déu sap quines complicacions, de com siguen d'enginyosos els inventors, d'això i d'allò altre, però que és essencialment una cosa que no es pot explicar de forma precisa. Això ara ens diu que l'estalvi és un mecanisme realment important mitjançant el qual un país pot procurar fer augmentar i millorar el seu comportament. És clar que es podria dir: però, com podem augmentar l'estalvi? Per desgràcia això és una cosa molt complicada. El reaugment de l'estalvi privat no és una operació fàcil. En particular, crec que no es pot portar a terme fàcilment mitjançant mecanismes impositius. Hi ha hagut una gran discussió sobre la possibilitat d'usar els incentius impositius; això no és un assumpte fiable. Si voleu fer preguntes, podem discutir això durant molt de temps. Però hi ha una forma segura d'augmentar l'estalvi i el superàvit pressupostari. Tinc entés que els espanyols en són molt conscients i que hi estan interessats, perquè a Espanya hi ha un dèficit important actualment. De manera que realment pot ser el tipus de coses que caldria canviar per tal d'aconseguir un equilibri o possiblement un superàvit.\nBé, ací acaba la meua història i espere haver comunicat la naturalesa d'aquesta interacció, les implicacions del model en què l'estalvi depén del creixement.


Taula rodona en línia — FundiPau\nCom impacta la covid-19 en conflictes oblidats i en poblacions vulnerables?\nN’hem parlat amb amb Carme Suñé, vicepresidenta de FundiPau i membre de Tadamon (Síria); Pamela Urrutia: analista de conflictes de l’Orient Mitjà a l’Escola de Cultura de Pau (el Iemen); Txell Feixes, corresponsal de TV3 i Catalunya Ràdio a l’Orient Mitjà (el Líban); Gemma Pinyol-Jiménez, directora de Polítiques Migratòries a Instrategies (població refugiada) i Blanca Garcés, investigadora de l’Àrea de Migracions del CIDOB (població migrant)\nAmb la presentació i moderació de Jordi Armadans, director de FundiPau.\nLa pandèmia de la covid-19 ha alterat la vida de milers de milions de persones arreu del planeta. La mobilitat, els llocs de treball, l’ensenyament, les relacions socials, les cures, l’economia… tot s’ha hagut d’adaptar per tal de mirar de controlar la propagació del virus i evitar col·lapsar els serveis sanitaris.\nPerò, abans de l’arribada d’aquesta crisi sanitària, milions de persones ja vivien en una situació de crisi humanitària. Per conèixer i analitzar els efectes de la pandèmia en les persones refugiades, migrants o en contextos de guerra, el dia 6 de maig de 2020, FundiPau vam organitzar aquesta taula rodona en línia.


Adreça: parc del Taulí, 35\nRepresentar a tots els seus afiliats, intervenint en les relacions laborals, contribuint a la defensa i la promoció dels seus interessos professionals, laborals, econòmics, socials i culturals, tant individuals com col·lectius, que li són propis.\nProgramar les accions adients per aconseguir millores socials, econòmiques i formatives per als seus afiliats.\nMantenir el contacte necessari, tracte amb altres organitzacions afins, de qualsevol àmbit territorial, amb el fi de prestar-se mútua col·laboració i també intercanviar experiències, en matèria professional, sindical o qualsevol altra que redundi en el benefici de l'associació i dels seus afiliats.\nExercir l'activitat sindical, caracterizada per l'existència d'altra part lligada a titular del dret per a una relació de servei i front a la que s'exercita, essent la seva expressió una sèrie de drets com els de vaga, de reunió, de negociació col·lectiva laboral, d'adopció de sèrie de mesures de conflictes col·lectius i individuals de trebll, a la presentació de candidatures per a l'elecció de comitès d'empresa i delegats de personal (o dels corresponents òrgans de les administracions públiques), en els termes previstos en les normes correponenets, el diàleg social i la participació institucional en els organismes públics de les Administracions públiques laborals.\nVetllar pels interessos professionals i el prestigi de la professió de tots els ordres i amb tots els mitjans que estiguin al seu abast i promoure davant qualsevol instància tot el que sigui beneficiós per la professió.\nVetllar perquè els associats siguin aquells que exerceixen la infermeria i les funcions pròpies de la professió.\nVetllar per la defensa dels drets laborals i professionals i perquè tots els socis observin bona conducta i adequada competència en l'exercici de la seva professió vinculan


XML línia de temps d'Animació Bàner\n1. CSS Animació\nAquest utilitza el poder de jQuery per seleccionar elements DOM i Greensock Plataforma d'Animació (GSAP) v12 per a l'animació ràpida realment boig i seqüenciació. Pot animar gairebé totes les propietats CSS dels elements DOM incloent vora, el color, percentatges, l'opacitat, les transformacions interessants com skewX, skewY, Scalex scaleY, rotació, x, i i. No hi ha paràmetres predeterminats a la CSS XML que es necessita per a l'entrada. Simplement animar únicament les propietats que necessita per a una o més elements.Below DOM és un exemple que mostra l'animació CSS.\nXML línia de temps d'Animació de la bandera no només es limita a l'animació DOM Element. També proporciona una forma d'interpolar les propietats de l'objecte. Pot dirigir-se a un sol objecte o fins i tot múltiples objectes usant matrius. Aquesta gran característica proporciona una manera flexible per animar objectes gràfics en un element Canvas. Una altra característica és la capacitat d'interpolar propietats basats en funcions. Es treballarà si vostè té un objecte amb una rotació de la funció () que obté i estableix un valor. Així mateix, també pot interpolar, fins i tot si té funcions com setRotation () i getRotation ().\n3. Seqüenciació escala de temps avançada\nL'ús de línies de temps, es pot desplaçar el punt d'inserció, animacions alinear a la mateixa hora d'inici o alinear ells un per un. Fins i tot es pot establir un temps que pot ser afegit a l'hora d'inici de cada animació. Vostè pot fins i tot anar més enllà dels terminis d'implantació (línia de temps dins d'una línia de temps). També pot tenir diverses banderes que tenen controls separats en una sola pàgina.\n4. Cross-browser, PC, Mac, Android i iOS compatibles\n5. Controls d'usuari avançats\nEls usuaris tindran ara els controls de vídeo com (sense el buffering) durant la visualització de l'animació. Repetir, fer una pausa, jugar o intentar (temps o etiqueta) en qualsevol moment perquè els usuaris no han de perdre una cosa. Podeu utilitzar etiquetes que s'han marcat, precisament, a la barra de cerca perquè els usuaris sàpiguen quan comença la següent sèrie d'animació. Tots els quals es poden establir en l'XML.\n6. múltiples banners en una sola pàgina\nPodeu configurar múltiples banners en una pàgina utilitzant-ne un XML. Cada banner pot tenir la seva pròpia seqüència de línia de temps i controls.\n7. Una XML, múltiples mides de pancarta\nUna XML es pot reutilitzar en diferents pàgines que requereixen diferents mides de pancarta. Això pot reduir el cost, perquè no hi haurà necessitat de reelaborar la mateixa animació amb diferents mides de pancarta. Això es pot aconseguir mitjançant l'ús d'una combinació de posició i la mida basat%.\n8. Slice les seves imatges amb ImageSlicer\nImageSlicer CSS per a llescar i animar imatges, només cal situar el nombre de files i columnes en el XML convenientment. En combinació amb la seqüenciació línia de temps, es crea transicions fresc imatge llesca.\n9. Intel·ligent de reproducció automàtica\nLa majoria de les vegades no necessita una animació bandera per jugar quan no és visible a la pàgina. Amb aquesta funció, podeu especificar opcionalment per aturar l'animació bandera quan no es mostra a la seva pàgina. Això estalvia sobrecàrrega del processador addicional, especialment amb els dispositius mòbils.\n10. Element de controlador d'esdeveniments DOM\nAixò ajuda a adjuntar a esdeveniments DOM elements sense necessitat de programació.\nNota: Les imatges no estan inclosos en la seva compra.\n12 setembre 12\neCommerce, eCommerce, tots els Articles, animació, reproducció, automà, tica, bandera, controls, GreenSock, mà, quina de tallar la imatge, intel ·, ligent, jQuery, multi-mida, mà, quina de tallar, lliscant, lí, nia de temps, timelinemax, TweenMax, xml


Alçades... amor i odi: de la Roca dels Arcs a Alòs de Balaguer\nEnviat per PGB a 02:20\nEscalar amb vent, és super emprenyador, a més aquell dia feia quelcom més que vent.\nFelicitats per l'activitat, malgrat el vent. Cal que tornis a Vilanova la Lleida és molt maca i tranquileta.\nAviat aniras al dia amb les piades, fins aviat, Pere\nMerci per la rapidesa Mingo! ;)\nFent el 1r llarg, en algun moment pensava que se m'enduia el vent! Algo semblant ens va passar a Alòs, però al tractar-se d'esportiva no feia tanta por :P\nA vilanova hi tornaré, que tinc una llarga llista de vies que vull repetir :)\nPerò tio Pere, tatxa ja!! Jee jee jee. La LLeida és molt guaa, torna-hi.\nJa veig que el que et va realment és l'esportiva..., avui ha quedat clar! Vull dir aquell dia llunyà....\nClar que amb vent fort, jo tampoc hi hauria pujat!\nNo et pensis Joan, a mi em va tot. Sóc bastant "tastaolletes" :)\nAixò si, reconec que aquell dia, al peu de via de la Lleida no tenia el dia... i fent el llarg de segon escalava com el cul i amb por :S (a part de les ratxes de vent que t'escupien de la paret...). A Alòs vaig poder escalfar bé amb vies ben xapades i ja em vaig envalentonar amb les més difícils :)\nMés aviat, era un perill fer via llarga aquell dia. La placa de les fotos té bona pinta, a veure si em començo a vellugar amb el bon temps, que no surto del barcelonés!\nFelicitats pel 6a+, com molen aquestes vies que s'han de lluitar fins al final eh!!


Les Liantes de la Troka: Diumenge 2 de setembre, 2018\nDiumenge 2 de setembre, 2018\nDiumenge dia 2 de setembre, ja s'acaba l'estiu i la majoria de les Liantes estem treballant o a punt de la reentrada. Però tot es fa molt mes lleuger amb bona companyia. Aixi que .... cap al Rubión s'ha dit! Amb la feina a la bossa! I a punt per un bon esmorzar!\nCom sempre la mes matinera es la Marisol. De seguida envia foto del seu cafè al grup. Poc després anem arribant les altres.... Rosie, Carina, Silvia, Mari i per últim la Neus, cap a l'hora del vermut es clar.\nSe'ns fa curta l'estona per explicar tot el que hem fet durant el mes d'agost. Viatges a Islandia, Anglaterra, Eivissa, Costa Brava o be aprofitar l'estona a casa.\nHi ha feina feta i feina per fer. Aqui una mostra de tot el que hem acabat aquests dies:\nCom podeu veure la Silvia ha trobat la seva part infantil i s'ha dedicat part de l'estiu a fer ninos a ganxet. Divertits oi?\nLa Carina ha fet uns estoigs brodats i un xal preciós que ens mostra aquí..\nLa Marisol ha fet unes quantes bosses a ganxet per fer la compra - Pero també ha acabat un ponxo - amb la calor que ha fet aquest estiu!\nLa Rosie ha fet un par de xals, molt diferents entre els dos.\nI la Silvia també ha fet un par de jerseis!\nA la Mari li ha portat des de Escòcia un llibre que ens del·laïta a totes, amb uns colls com el de la foto. A veure qui s'anima!\nAvui algunes ja estan pensant en la Marato de TV3, malgrat que no sigui fins el desembre hi ha molta cosa per fer....\nAquí algunes pistes de cosetes que pot ser sortiran a la parada....\nMentrestant la Rosie i la Neus han estat treballant amb agulles de cosir, brodant cadascú diferents treballs.\nLa Neus ens ha portat una jaqueteta per la Nancy. Feta per la seva iaia per la seva Nancy quan era petita. Quina preciositat!I us deixem amb les banderoles que ha fet la Pili .... dignes de Festa Major!!\nApa, fins Diumenge vinent, dia 10 de setembre, al mateix lloc. Bar Rubión a la Plaça de St Jaume a Sabadell. En plena Festa major! Que desfruiteu tots! Alegria!!


El presumpte autor, a pesar de tindre símptomes i haver-se realitzat una prova de PCR, va continuar amb la seua vida normal sense esperar el resultat ni mantindre una quarantena, acudint a treballar amb més de 40 de febra segons van manifestar varis dels seus companys\nEntre els contagiats va haver-hi diversos menors d'edat, entre ells tres bebés de tan sol un any\nAgents de la Policia Nacional han detingut a Manacor a un home de 40 anys d'edat com a presumpte autor d'un delicte de lesions per, presumptament, contagiar a 22 persones de Covid-19, huit d'elles de forma directa i 14 de forma indirecta, tant en el seu centre de treball com al gimnàs on acudia, tots dos en la localitat balear.\nLa investigació va començar a la fi del mes de gener quan els agents van tindre coneixement de l'existència d'un brot de Covid-19 en un conegut establiment de Manacor on, pel que sembla, un treballador s'havia contagiat i havia ocultat la seua malaltia.\nDies abans de revelar-se el brot, el treballador va començar a presentar símptomes compatibles amb la malaltia, per la qual cosa els seus companys van començar a preocupar-se ja que observaven que este no es trobava bé però no volia marxar-se al seu domicili, tement que podria contagiar-los.\nUna vegada finalitzada la seua jornada laboral, el detingut es va presentar en un centre mèdic per a realitzar-se una PCR ja que no millorava, tornant al seu gimnàs i al seu lloc de treball l'endemà.\nTant els companys com l'encarregat de l'establiment li van ordenar que es marxara a la seua casa ja que podria estar contagiat de Covid-19, fent cas omís als ordes dels seus caps. Segons van manifestar als policies, el detingut va acudir amb més de 40 graus de febra.\nDurant la seua jornada laboral, esta persona es passejava per tot el local, tossint mentre es baixava la mascarilla, manifestant “us vaig a contagiar a tots del coronavirus”. Una vegada finalitzada la seua jornada laboral li van comunicar que el resultat de la PCR havia sigut positiu, circumstància que va alarmar a la resta de treballadors.\nEn ser citats tots els treballadors per a la realització de la PCR, cinc d'ells van donar positiu, els qui al seu torn van contagiar a varis dels seus familiars, trobant-se entre els contagiats tres bebés de tan sol 1 any. En el gimnàs que freqüentava es van contagiar directament 3 persones, els qui al seu torn van contagiar a diversos familiars, fent un total de persones contagiades unes 22 persones, no havent de ser cap d'ells ingressada.


Pensionistes i funcionaris cobraran una minipaga el juliol amb endarreriments\nPensionistes i funcionaris cobraran una 'minipaga' al juliol amb endarreriments\nEl Congrés aprova definitivament els Pressupostos amb pujades de nòmines i pensions des de gener\nEl Butlletí Oficial publicarà els Comptes del 2018 de Mariano Rajoy que aplicarà Pedro Sánchez\nMadrid 28 de de juny del 2018. 21:05\nEl ple del Congrés dels Diputats ha aprovat definitivament aquest dijous el projecte de llei de Pressupostos del 2018, sis mesos després de l’inici de l’exercici. La votació ha culminat aquest dijous amb aplaudiments dels diputats del PP i de Ciutadans a l’exministre Cristóbal Montoro, autor d’uns comptes que, finalment, han resultat aprovats sota un Govern del PSOE i que hauran de ser gestionats per Pedro Sánchez.\nDesprés de la publicació dels comptes al Butlletí Oficial de l’Estat, en els pròxims dies, amb l’entrada en vigor de la llei també ho farà la pujada de l’1,75% dels sous dels funcionaris i l’increment de les pensions (l’1,6% amb caràcter general i fins al 3% per a les pensions més baixes). Segons el previst per l’anterior Govern central, els pensionistes cobraran al juliol una minipaga amb els retards des del gener, per la diferència respecte de la pujada inicial del 0,25% que van tenir les prestacions a l’inici de l’any.\nL’anterior Executiu havia previst abonar aquesta minipaga als pensionistes el 20 de juliol. L’actual ministra de Treball, Magdalena Valerio, assumeix aquests plans encara que, segons fonts del Departament, la data exacta del pagament dependrà de la publicació definitiva de la llei al BOE i de la posterior habilitació dels procediments administratius\nTres exemples de ‘bufandes’\nAmb la pujada del 3% prevista per a les pensions mínimes, una prestació actual de 639,30 euros passarà a ser de 656,83 euros a partir de juliol (19,13 euros més). En aquest exemple de pensió mínima corresponent a un jubilat de 65 anys sense cònjuge, la minipaga de juliol suposarà un ingrés de 122,8 euros per compenar els endarreriments per la diferència entre la pujada del 3% prevista en el Pressupost per a les pensions mínimes i el 0,25% que es van incrementar al gener; tot això multiplicat per les sis pagues meritades des de gener més l’extra de juny (set en total) dona com a resultat aquesta ‘bufanda’ de 122,8 euros per a aquest exemple. ‘Bufanda’ és el terme col·loquial que fa referència a les gratificacions extraordinàries que en ocasions reben els treballadors.\nPer a una pensió màxima de 2.580,1 euros, la minipaga suposarà un ingrés d’uns 243 euros al juliol. Aquesta quantitat assumeix els endarreriments derivats d’elevar la pujada inicial del 0,25% que es va aplicar al gener fins a l’1,6% incorporat en els Pressupostos del 2018. A més, la pensió màxima se situarà en 2.614,9 euros a partir de la nòmina de juliol.\nEn el cas dels empleats públics, la pujada de l’1,75% per a un sou de 1.500 euros implica una millora mensual de 26,25 euros a partir de la nòmina de juliol (que passarà a ser de 1.526,25 euros) i una ‘bufanda’ de 210 euros per compensar els endarreriments des de gener.\nUns comptes del PP\nTelefónica eleva a gairebé 2.500 la seva proposta de baixes voluntàries\nEls nous comptes s’aproven amb el PSOE al Govern central, però són fruit de l’acord pressupostari entre l’anterior Govern del PP i el grup de Ciutadans, al qual després es van incorporar Coalició Canària, Nova Canàries, Fòrum Astúries, el PNB i UPN.\nEl càstig del Senat al PNB queda en paper mullat\nEl Congrés dels Diputats ha validat aquest dijous el projecte de llei de pressupostos del 2018 després del seu pas pel Senat.\nCristóbal Montoro Pressupostos Generals de l'Estat María Jesús Montero


PAe - CTT - General - Aplicació de validació dels esquemes XSD de document i expedient electrònic.\nAplicació de validació dels esquemes XSD de document i expedient electrònic. >\nAplicació de validació dels esquemes XSD de document i expedient electrònic.\nENIValidator permet validar ocurrències concretes de documents i expedients electrònics enfront dels esquemes XSD establits en les corresponents Normes Tècniques d'Interoperabilitat de l'Esquema Nacional d'Interoperabilitat, així com visualitzar els fitxers XML.\nL'aplicació consistix en una ferramenta d'escriptori que permet seleccionar un fitxer .xml i comprovar la seua validesa enfront dels XSDs de document i expedient electrònic; a més, permet editar aquests fitxers .xml\nNormalització i regulació , Gestión de servicis i sistemes\nLa Resolució de 19 de juliol de 2011, de la Secretaria d'Estat per a la Funció Pública, per la qual s'aprova la Norma Tècnica d'Interoperabilitat de Document Electrònic i la Resolució de 19 de juliol de 2011, de la Secretaria d'Estat per a la Funció Pública, per la qual s'aprova la Norma Tècnica d'Interoperabilitat d'Expedient Electrònic inclouen respectivament en els seus annexos estructures d'informació, denominades esquemes XSD, que servixen per a facilitar l'intercanvi i la interoperabilitat de documents i expedients electrònics. Aquests esquemes XSD es troben també disponibles en el Portal de l'Administració Electrònica per a permetre la seua aplicació pràctica operativa.\nCom a complement als citats esquemes XSD, s'ha desenvolupat l'aplicació ENIValidator que servix per a validar ocurrències d'aplicació d'aquestes estructures o esquemes XSD de documents i expedients electrònics concrets, ocurrències concretes que venen en els denominats fitxers XML, així com per a visualitzar-los.\nEsta aplicació consistix en una ferramenta d'escriptori que permet seleccionar un fitxer .xml i comprovar la seua validesa enfront dels XSDs; a més, permet editar aquests fitxers .xml\nNova ferramenta ENIValidator versió 1.0 Desplegar acordeon\nCom a complement als esquemes XSD de document electrònic i d'expedient electrònic establits en les Normes Tècniques d'Interoperabilitat corresponents, el Ministeri d'Hisenda i Administracions Públiques ha desenvolupat l'aplicació ENIValidator que permet validar ocurrències de documents i expedients electrònics concrets enfront dels citats esquemes XSD, així com visualitzar els fitxers XML; a més, permet editar aquests fitxers xml. ENIValidator consistix en una ferramenta d'escriptori que permet seleccionar un fitxer .xml i comprovar la seua validesa enfront dels XSDs de document i expedient electrònic.\nEs troba disponible l'executable de l'aplicació el manual d'usuari i el codi font.


Els Visas: VIA JACINT AGUILAR\nAquesta setmana es preveu tranquil·la en el que es refereix a l’escalada. Tinc compromisos familiars i em cal arribar a casa màxim a les tres (tinc “pase pernocta” fins aquesta hora).\nPer no perdre temps en el desplaçament vaig a esmorzar a ca l’Anna del Bruc i allà ens trobem amb la colla i amb el Josep Bellmunt amb qui he quedat per escalar aquest matí.\nDe les propostes que ens presentem mútuament en descartem moltes per culpa de les regulacions que estem patint a Montserrat i finalment ens decidim per anar al Monestir, més concretament anirem a fer la Jacint Aguilar a l’Elefantet.\nAtès que quasi no hi ha aproximació ens prenem el tema amb parsimònia i a les 10 hores ja estem a peu de via. Tenim una cordada per davant nostre que està fent la “Colorantes permitidos” però no hi ha problema perquè a la segona reunió els deixarem per anar a la nostra via.\nComenço la primera tirada, un cinquè d’anar mirant el camí més factible sobretot al segon tram de la tirada, on aquesta es posa més vertical i arribo a la reunió just quan el segon component de la cordada de davant deixa la reunió, ara ja és segur que no ens entorpirem els uns als altres.\nLa segona és molt semblant a la primera encara que un xic més factible, aquesta tirada ens deixa dins del bosc que separa els dos panys de paret i quan arribo a la reunió els dos escaladors que tenim davant ja són fora de la reunió.\nAra cal fer un canvi de reunió per dins del bosc per situar-nos al replà on comencen les dues vies més antigues de la paret, la Manyos i la Jacint Verdaguer.\nFaig una mirada escadussera a la Manyos i segueix tan tètrica com la recordava, però ara s’hi veu algun espit perdut en l’ itinerari, per sort el nostre objectiu és la Jacint Aguilar que té millor pinta.\nLa tercera comença per una placa ajaguda i fàcil per anar a cercar el primer espit que indica el començament del tram d’artificial, no porto estreps però amb una baga pots fer el fet, hi ha algun pas llarg que permet forçar i l’únic moviment difícil és el de sortir de l’artificial per entrar a la reunió.\nLa quarta és la tirada més mantinguda on s’alternen assegurances noves i velles això sí, no gaire abundants, fins la reunió situada en un balcó immillorable, llàstima de l’ arbre que hi ha a mitja tirada que li tranca continuïtat. Està graduada de cinquè superior, però tan sols és en el primer tram, després el que cal treballar és el coco, per l’estat de la roca i la llunyania de les assegurances.\nLa darrera tirada ens deixa al coll per darrera la bola final, per arribar-hi cal superar uns 40 metres de quart grau amb un pas més difícil de cinquè picant al superar un petit desplom quasi al final de la tirada, la roca d’aquesta tirada és a controlar perquè és escamosa també influeix que cal auto assegurar-se en tot el seu recorregut excepte en una reunió antiga que ja no s’utilitza.\nA les 13, 30 hores ja estem al cim i emprenem el camí de tornada per les escales dels pobres fins el monestir i d’allà directes a l Bruc per fer la cervesa de rigor.\nPuntual com un gentleman anglès, a les 15 hores estic a casa no sigui que hi hagi penalització i em retirin el “pase pernocta”\nPublicado por Els Visas en dimarts, de juny 17, 2014\nJaumegrimp divendres, de juny 20, 2014 12:23:00 p. m.\nOstres, aquesta via em fa molta il.lusió fer-la de fa temps, però el Toni no troba el moment per anar-hi i això que ell la va obrir juntament amb el Fredi; ara hauré d'esperar per anar-ho però quan estigui en condicions és d'aquelles que vull fer.


Viladrau, capital del motor - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesEsportsViladrau, capital del motor\nViladrau ha tornat a ser la capital de l’automobilisme aquest cap de setmana amb la celebració del Rallye d’Hivern Criterium Viladrau, que ha arribat enguany, a la 16a edició. Carles Fortuny i el seu copilot Carles Jiménez, amb el seu Lancia Beta Coupé, han estat de nou els vencedors d’aquesta competició, que és la primera prova de regularitat del calendari de Rallye Classics.\nLa varietat climatològica i l’ambient que es respira a Viladrau durant el cap de setmana converteixen aquest, en un ral·li especial.\nEl programa d’activitats va començar divendres amb el 2n curs de copilot, que es va dur a terme a la Llar de Jubilats a partir de dos quarts de set de la tarda. Ja el dissabte va ser el torn de professionals del motor, com Antonio Zanini, que van tornar a recórrer un any més els trams del Montseny amb els cotxes clàssics. El pòdium el van completar Juan Pedro Garcia i Sergi Giralt, que amb el seu Autobianchi A112 Abarth, van arribar a liderar la prova. La tercera posició finalment va ser pel Golf GTI de Ferrer i el seu copilot Ferrés.


Banda Simfònica de la Diputació de Tarragona 2022 | Escola i Conservatori de Música de la Diputació a Reus\nBanda Simfònica de la Diputació de Tarragona 2022\nLa Banda Simfònica de la Diputació de Tarragona és un projecte pedagògic comú que va néixer l’any 2004 amb l’objectiu de comptar amb una gran agrupació de vent i percussió dels tres centres d’ensenyament musical de la Diputació, que des de feia temps anaven creixent en nombre d’alumnes i d’instruments.\nUna vuitantena d’alumnes de vent i percussió dels tres conservatoris integren cada any la Banda Simfònica, que es reuneix en temps de vacances d’estiu. L’estada compta amb la presència d’un director convidat i permet treballar intensament un repertori concret. La feina d’assajos i aprenentatge col·lectiu culmina amb la realització de tres concerts oberts al públic a diferents auditoris de les comarques de Tarragona.\nEls projectes educatius en general i el sector musical en particular s’han vist afectats pel context de la pandèmia de la COVID-19 i en aquesta nova edició tenim ganes de reprendre l’esperit fundador de la Banda Simfònica i fer vibrar de nou les sales de concert amb la música nascuda del treball i convivència dels joves músics després d’aquest temps de silenci.\nEl programa d’aquesta edició gira entorn a la música procedent dels Estats Units d’Amèrica. La proposta que fa Miguel Etchegoncelay va des del repertori americà més consolidat fins la producció més avantguardista dedicada al món de la banda.\nMiguel Etchegoncelay (Córdoba, Argentina, 1970), va estudiar composició i direcció al seu país natal, així com també a Itàlia, Suïssa i França, on resideix actualment. Entre els seus mestres trobem Franco Cesarini, Felix Hauswirth, Jan Cober, Eugene Corporon i Tim Reynish.\nActualment és professor de direcció d’orquestra del Conservatori de Música i Acadèmia Superior de Música d’Estrasburg. És titular de diversos ensembles musicals a la regió de «les tres fronteres», Suïssa, Alemanya i França. A més és titular dels màsters de direcció dels conservatoris de Basilea i de Zurich, així com també d’un màster en Gestió i Política de la Cultura de la Universitat d’Estrasburg. Miguel Etchegoncelay dirigeix i ensenya regularment a tota Europa, als Estats Units i Amèrica Llatina.\nEtchegoncelay és membre del comitè director de l’Associació Mundial de Bandes i Ensembles (WASBE). Els seus treballs es publiquen des de 2015 a Star Music Publishing (Alemanya).\nEarly Light (6’) Carolyn Bremer\nPraise Jerusalem! (16’) Alfred Reed\nOnly Light (8’) Aaron Perrine\nBash (7’) Frank Ticheli\nSolace (13`) Steven Bryant\nAs midnight on a moonless night (8’) Michael Markowski\nCome Sunday (11’) Omar Thomas\nBis: Tight Squeeze (4’) Alex Shapiro\nDates: Estada i concerts\nDATES: Estada del 4 al 8 de juliol de 2022. Concerts el 9 i 10 de juliol de 2022.\nLLOC DE L’ESTADA: Residència d’estudiants seminari de Tortosa\nDilluns 4 de juliol: treball parcials per instruments amb els professors.\nDimarts 5 de juliol: sessió educació corporal. Treball general i per seccions amb la banda.\nDimecres 6 de juliol: treball general amb la banda. Arribada del director convidat.\nDijous 7 de juliol: treball general amb la banda.\nDivendres 8 de juliol: rteball general amb la banda. Assaig General\nDissabte 9 de juliol: Concert a l ‘ Auditori de la Lira Ampostina\nDiumenge 10 de juliol: Concert a l’ Auditori de l’ Hospitalet de l’ Infant.\nFlauta / Flautí\nOboè / Corn Anglès\nSaxo Alt / Soprano\nClarinet / Requint\nClarinet baix / Clarinet contrabaix\nContrabaix / baix elèctric\n1a CONVOCATÒRIA: dissabte 12 de març de 2022\nEstà adreçada a l’alumnat dels tres conservatoris de la Diputació:\nAl matí es duran a terme les proves de l’alumnat de Tarragona i Reus al conservatori de Reus.\nA la tarda es duran a terme les proves de l’alumnat de Tortosa al conservatori de la mateixa ciutat.\nEn aquest enllaç trobareu els passatges que cada instrument ha de preparar per les proves d’accés:\nPer participar a les proves podeu fer la inscripció en aquest enllaç abans del proper diumenge 6 de març: https://forms.gle/m1rUAeA2HZZXViGJ9\n2a CONVOCATÒRIA: divendres 6 de maig de 2022\nSi no es cobreixen totes les places amb l'alumnat dels tres centres, es realitzaran unes proves obertes a tot l’alumnat de les escoles de música i conservatoris de la província de Tarragona.\n1 Clarinet en mi bemoll\n1 Saxòfon tenor\n1 Saxòfon baríton\nAquesta prova tindrà lloc al conservatori de Reus per la tarda. Els passatges seran els mateixos que a la primera convocatòria. En el cas de l’ Arpa, els aspirants poden interpretar una obra o estudi lliure, i hauran de portar una còpia del repertori per al tribunal.\nPer participar a les proves podeu fer la inscripció en aquest enllaç abans del dimecres 4 de maig:\nA les especialitats piccolo, corn anglès, requint i saxo soprano s'accedeix presentant-se a les especialitats de flauta, oboè, clarinet i saxo alt respectivament. Cal preparar dos passatges extra amb aquests instruments.\nA l'especialitat de contrabaix cal preparar només dos passatges per a banda perquè es compta també amb els passatges de l'orquestra. L’alumnat de contrabaix farà les proves amb el tribunal de l'orquestra, però cal que faci la inscripció al formulari de la banda.\nA les especialitats de clarinet, trompeta, trompa i trombó cal seleccionar els passatges amb un registre més moderat de la 2a veu en cas que l’alumnat no pugui interpretar la 1a veu donada la dificultat del registre.\nEl preu de l’ edició d’enguany de la BSDT és de 242,64€.\nAquest projecte podrà ser modificat si la situació sanitària del moment ho requereix.


José Luis Benejam: “No anam en contra de ningú per presentar Alaior en solitari a Fitur”\nEntrevista al batle d’Alaior\n“No anam en contra de ningú per presentar Alaior en solitari a Fitur” José Luis Benejam DAVID ARQUIMBAU\nAlaiorJosé Luis Benejam és un dels dos batles que té el PP a Menorca. Després de dues legislatures amb Coia Sugrañes com a batlessa, els ciutadans d’Alaior varen elegir Benejam com a successor. Després de 30 anys com a professional en l’àmbit de la comunicació, Benejam pren decisions que no deixen indiferent ningú, com presentar-se amb expositor propi i fora del paraigua de Menorca a la pròxima edició de Fitur.\nQuins són els motius que us han duit a decidir desmarcar-vos de Menorca i concórrer a Fitur en solitari?\nAmb 715 anys d’història, Alaior té molt a oferir al món, i el món, molt a aportar a Alaior. Amb aquesta iniciativa volem posar en valor tots els atractius culturals i turístics d’un municipi que lluita per construir una marca d’excel·lència fonamentada en propostes artístiques, patrimonials i de qualitat en els serveis. No anam en contra de res ni de ningú, anam a favor de la projecció exterior del nostre municipi, ciutadans i empreses. No ens desmarcam de Menorca, és la nostra illa, en som part. Però Menorca no té estand propi a Fitur, mai l’hi ha tingut i no hi ha intenció de tenir-ne. A nosaltres, a les empreses d’Alaior i als veïns, ens sembla important ser-hi i així ha nascut la iniciativa, des de la qual farem costat a les polítiques en promoció turística que s’impulsin en l’àmbit insular, autonòmic i estatal per part d’altres administracions.\nEn funció de l’èxit a Fitur, ho repetiríeu en altres certàmens turístics?\nEn principi, aquesta iniciativa se circumscriu a la Fira Internacional de Turisme de Madrid, la segona més important del món. Encara no es consideren altres opcions.\nQue té Alaior de diferent respecte de l’oferta de la resta del territori illenc?\nEl caràcter emprenedor dels alaiorencs i també el de les empreses aquí establertes ens ha empès a consolidar una oferta singular quant a sostenibilitat aplicada al sector turístic, en un context de sensibilitat cultural i ecològica molt arrelada entre nosaltres. Per exemple, el nostre és el municipi on més jaciments arqueològics hi ha, bona part dels agroturismes de l’illa es troben al nostre terme, tenim la platja més gran de Menorca, Son Bou. A més, la força de la indústria sabatera i agroalimentària, entre d’altres, és una senya d’identitat del poble d’Alaior.\nQuines són les principals carències que arrossega Menorca en matèria de promoció turística?\nLa promoció turística ha d’estar relacionada amb una estratègia ben definida, lligada a productes que entre tots hem de consolidar dins l’esforç públic i privat per millorar els serveis i l’oferta hotelera i complementària, a més d’incrementar la consciència col·lectiva envers la importància d’un sector que tant influeix en el benestar dels que vivim aquí. És necessari posar de veritat Menorca en el mapa del món i crec que convindria tenir clar que avui els competidors directes que té l’illa no els hem de cercar gaire enfora. També hem de millorar la connectivitat al llarg de l’any, i afavorir la desestacionalització amb accions contundents que generin l’interès de les companyies aèries per donar resposta a necessitats de connexió amb possibilitat de negoci.\nDes d’àmbits polítics es té la sensació que l’Ajuntament d’Alaior exerceix d’oposició respecte d’altres administracions com el Consell o Govern balear. És així?\nNo, en absolut. El respecte institucional mutu hi és. Les bones relacions entre administracions, també. Cadascuna té la seva responsabilitat i competències. Açò sí, entre les de l’Ajuntament d’Alaior, la principal és defensar allò que sigui millor per als nostres veïns. Mai deixarem de lluitar per aconseguir que el municipi avanci, vagi a més, i que la nostra ciutadania pugui tenir al seu abast els serveis que requereix. Tot des de la solidaritat i la bona entesa entre territoris i administracions.\nAquesta setmana el vostre municipi ha estat el primer a presentar els pressupostos per al 2020.\nHem estat els primers a realitzar el cartipàs, l’únic ajuntament de l’illa que ja ha fet sis plens i també el primer a presentar el pressupost de l’any que ve. Només fa quatre mesos que hi som i ja hem desenvolupat algunes de les accions promeses abans de les eleccions. Hem vingut a fer feina i açò és el que feim. Amb vocació social, aquests pressupostos són el vehicle que possibilitarà l’acció d’aquesta administració el 2020, donant projecció al municipi. Ara l’aposta per la inversió és decidida, després d’uns anys complicats en els quals calia rebaixar el deute heretat vuit anys enrere. Entre d’altres, el nou pressupost inclou l’elaboració del projecte de la piscina municipal i el de la reforma del teatre del Centre Cultural, la construcció del nou Casal Jove, la millora de zones turístiques com Cala en Porter i San Bou... El pressupost creix fins als 11.713.639,82 euros en despeses i ingressos, un increment del 5,92% respecte del vigent. En inversions pujam a 1,3 milions, un 61,78% més que enguany. I això, mantenint la pressió fiscal baixa, la segona més baixa de Menorca, reduint deute i oferint el millor servei possible al ciutadà.\nDesprés de dedicar-vos al món de la comunicació, com és el salt a la política?\nMai havia tingut aspiracions polítiques, però sí que m’he sentit molt realitzat ajudant els altres. De petit ja tenia ben identificada la meva vocació de servei cap als altres. Per açò, aquesta està sent una experiència extraordinària, una oportunitat d’or per ajudar els meus veïns, intentant contribuir a crear una bona convivència entre tots, impulsant allò en el que creim. És un honor poder estar al servei del meu poble, defensant l’interès general, el de tothom.\nEntrevista batles Ajuntament d'Alaior José Luis Benejam


Hora i data actual: Dimecres 03/03/2021 18:27\nDivendres 16/06/2006 15:09\nTema: El nuevo carné por puntos\nEste carné no permite que los conductores puedan recurrir los puntos que les quitan si no están de acuerdo, según AEA. Això no és cert. La retirada de punts només es fa quan la sanció és ferma. És a dir, que si recorres la sanció i finalment et retiren la sanció, els punts no es descomptaran. Mi ca...\nDivendres 16/06/2006 0:42\nCom a usuari de l'àrea verda penso que el que s'hauria d'haver fet és mantenir la gratuïtat per als residents i deixar la tarifa actual per als no-residents (2,75€/hora). Digueu-me caradura, pero és el que crec. Era el que hi havia fins a l'arribada de l'àrea verda, amb la diferència que existint la...\nDimarts 13/06/2006 13:45\nCom a curiositat de la L1, a l'estació de Glòries les cancel·ladores són les originals de 1990 (no sé si en alguna altra també estaran...)\nDimarts 13/06/2006 13:04\nRe: Idees felices...!!!\nHola! Algú té idea de com solventar el tema del sol·lapament? Es podrien deixar trens de dos cotxes degut a l'escassa ocupació que registren els trens a aquella zona, no? Però potser ens trobariem un problema en fer sortir la línia cap al Vallès...Se m'ocorre que es podria fer un servei de tren de ...\nDilluns 12/06/2006 19:23\nQui havia d'aparèixer sinó en Josep\nDiumenge 11/06/2006 23:45\nDiumenge 18/12/2005 20:02\nTema: Felicitacions de Nadal ferroviàries i amb transport públic\nJo tinc la meva felicitació en un zip, perquè en si és una web. No em deixa adjuntar-la com a zip. Sé una manera de saltar-me aquest sistema, o al menys això crec, però no sé si els admins s'ho pendrien malament.\nDissabte 19/11/2005 23:16\nTema: Viatge amb tren Històric Serie 400 'Granotes'\nS'entra i se surt del COR amb el tren o el 400 es quedarà a la via 0 de Rubí?\nDissabte 19/11/2005 22:29\nTema: Balanç trobada Queralbs Tren Històric.\njuas, juas, juas Molt bones les fotos i els comentaris. No sabia q tenia el Zapatero a casa... xD xD xD quina mala llet :P :) Per cert, el senyal de Queralbs és degut al sistema "de maqueta" que tenen instal·lat. La foto està presa just en el moment en què el tren passa a l'altura del semàfor i el l...\nDimarts 15/11/2005 12:57\nI anar amb el 300 fent parada a les estacions fantasma?\nDilluns 14/11/2005 23:55\nNosaltres ens ho vam passar molt bé (especialment la Sònia pujant i baixant del tren amb el genoll fotut ).\nUs penjo una foto de les (poques) que han sortit bé, amb l'admin en primer pla\nDiumenge 06/11/2005 23:35\nHola, Som Octavi Ripollés i Sònia Itziar Pérez. Nosaltres pujaríem des de Sants amb el primer tren, amb validacions ATM d'1 zona, i ens agradaria tornar amb el de les 17.29. Si aquesta línia continua seguint la tarificació de regionals el preu d'anada Sants - Ribes és de 6,80 € en tarifa general, 5,...


Socialistes de Gandia » Notícies » Ens oferim a mediar amb la Diputació per a dur l’arxiu dels Borja al centre d’Estudis Borgians de Gandia\nEls 20.000 euros que val mantenir l’arxiu a Gandia és el que costa un concert de Sona la Dipu, però la pèrdua és incalculable. Els documents contenen, entre d’altres, la documentació de l’arxiu secret del Vaticà referent als papes Calixte III i Alexandre VI. Diana Morant: “El Centre d’Estudis Borgians convertiria a Gandia en un referent per als investigadors i reforçaria l’oferta cultural com a complement turístic”.\nEl grup municipal socialista presentarà una moció urgent al plenari de hui per a instar a l’Ajuntament de Gandia a signar un conveni amb la Diputació de València per a garantir que l’arxiu dels Borja es trasllade al Centre d’Estudis Borgians habilitat a l’última planta del Palau Ducal i no a Barcelona. Els socialistes, de fet, s’han ofert a l’Ajuntament per a mediar amb la Diputació de València i conveniar els 20.000 euros anuals necessaris per al manteniment del fons borgià. Es tracta d’una col·lecció amb més de 500 DVD, 2,5 milions de documents segellats i obres d’incalculable valor històric. Segons Diana Morant “no és de rebut que el govern municipal es gaste 90.000 euros en el trasllat d’una escultura i no en tinga 20.000 per a conservar un arxiu que conté, entre d’altres, la documentació completa de l’arxiu secret del Vaticà relativa als papats de Calixte III i Alexandre VI”. Uns documents que no són sols un referent per als estudiosos de la família valenciana més internacional, sinó per als historiadors en general, ja que els papes esmentats coincidiren amb esdeveniments de transcendència històrica com la caiguda de Constantinoble o el descobriment d’Amèrica. El trasllat de l’arxiu dels Borja a Gandia convertiria la ciutat en un referent acadèmic, a més de completar l’oferta de turisme cultural al voltant de la família. Diana Morant ha comentat que “és curiós que Miquel Batllori, nascut a Barcelona, apostara per Gandia com a centre d’estudis borgians mentre que l’actual alcalde de Gandia no li importe que l’arxiu acabe a Catalunya” en el que la regidora socialista ha qualificat de “nova mostra de política antivalenciana per part del PP”.


Aquest dilluns 18 de febrer s’ha donat el tret de sortida al Centenari del Celler Cooperatiu Gandesa amb una jornada especial dins el mateix edifici que va idear l’arquitecte Cèsar Martinell l’any 1919. L’acte ha estat presidit per la consellera d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya, Teresa Jordà, i ha comptat amb la participació d’autoritats locals i territorials, personalitats del sector del vi i altres persones vinculades al celler. Durant la vetllada també s’ha inaugurat l’exposició “Cent anys de vi, històries de vida”, que es podrà visitar fins a finals del 2019.\nJordà ha posat èmfasi en el paper que juga el cooperativisme a l’economia del nostre país: “El cooperativisme no deslocalitza llocs de treball, sinó que en crea. I aquests acostumen a ser llocs de treball estables i fortament arrelats al territori”. La consellera també ha volgut homenatjar ‘totes les famílies que han fer bategar’ el Celler i ha subratllat especialment el paper de les dones.\nL’enòleg del celler, Toni Coca, ha presentat els nous vins del Centenari: el Puresa Garnatxa Blanca 2016 i el Puresa Carinyena 2015, amb nova etiqueta del dissenyador Francesc Bové inspirada en la forma de les finestres modernistes del celler.


Conrad el Roig - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nConrad de Lorena , anomenat "el Roig" (? - 10 d'agost de 955), duc de Lotaríngia (945-953). Era fill de Werner, comte de Nahegau, Speyergau, i Wormsgau i la seva mare era filla de Conrad I d'Alemanya. El 941 va succeir al seu pare en els seus comtats i a més en el Niddagau. Es va casar amb Luitgarda († 953), filla del rei d'Otó I i el 945 va rebre el ducat de Lotaríngia i fou el quart membre de la família a portar un títol ducal\nLehel colpejant amb la seva banya de batalla a Conrad, imatge de la Crònica Il·lustrada hongaresa, segle XIV.\n10 agost 955 (Gregorià) (25/35 anys)\nDuc de Lotaríngia (945–953)\nWerner (en) i Hikinna (en)\nVa participar en l'aixecament encapçalat pel seu cunyat Liudolf de Suàbia contra l'emperador Otó I, que era el seu sogre. Després de ser derrotats, Otó li va arrabassar el ducat que fou donat a Bruno, arquebisbe de Colònia. Després de sotmetre's a l'autoritat de l'emperador, va dirigir les tropes que van derrotar els hongaresos a les proximitats del riu Lech, però va morir en el transcurs de la batalla de Lechfeld (955).\nVa deixar un fill, Otó (949 † 1004), qui fou duc de Caríntia, i besavi de l'emperador Conrad II el Sàlic\nEs debat la causa real de la seva mort, ja que un cronista medieval, Widukind de Corvey, va deixar dit que una pluja de fletxes hauria acabat amb la vida de Conrad. No obstant això, la Crònica hongaresa assevera que després de culminada la batalla de Batalla de Lechfeld, els cabdills hongaresos Lehel, Bulcsú i Sud van ser capturats i portats davant Conrad el Roig. Un cop davant seu, Lehel hauria demanat com a última voluntat fer sonar la seva banya de batalla, i un cop prop de Conrad li donà un cop al cap i el va matar. Es debat actualment la causa real de la mort del duc.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Conrad el Roig\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Conrad_el_Roig&oldid=28440868»\nDarrera modificació: 16 oct 2021 a les 19:54\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 oct 2021 a les 19:54.


Caja Segovia-FCB Alusport: Lozano aplana el camí (0-3) - FC Barcelona\nHomeSeccionsFutbol SalaPrimer EquipNotíciesCaja Segovia-FCB Alusport: Lozano aplana el camí (0-3)\nCaja Segovia-FCB Alusport: Lozano aplana el camí (0-3)\nEl Barça Alusport es classifica per a les semifinals de la Copa d’Espanya en superar un Caja Segovia combatiu en el primer temps i desbordat en el segon Sergio Lozano ha trencat el partit amb dos gols a la represa i Saad ha signat el tercer\nLa defensa del tron de la Copa d'Espanya del Barça Alusport a Logronyo ha arrencat amb una treballada victòria en els quarts de final davant del Caja Segovia, en la reedició de la final de la Lliga passada. El quadre dirigit per Marc Carmona ha estat millor en el primer temps, però s'ha topat amb un sublim Cidao. Dos gols de Lozano a la represa, quan la cosa pintava pitjor, aclaririen qualsevol dubte.\nRecital sota els pals\nEl Barça Alusport formava amb un onze sorprenent, sense puntals com Torras o Lozano, possiblement pensant a llarg termini en la competició. Això sí, des de ben aviat, s'han produït canvis constants en els dos equips. Precisament, l'entrada de Torras i Lozano ha fet créixer el joc dels blaugrana. Per culpa seva, el porter Cidao ha hagut d'aparèixer per mantenir intacte el marcador. També Cristian es mostrava segur a l'altre cantó, especialment en dos contraatacs de Borja Blanco (min 7 i 12).\nA mesura que passaven els minuts, el setge del Barça s'intensificava. Un incisiu Wilde ha disparat al travesser en el minut 10. Just abans, el conjunt blaugrana havia disposat d'una triple ocasió. Cidao era l'indiscutible heroi del Caja Segovia. La superioritat culer, doncs, era evident i l'entrenador rival, Jesús Velasco, ha hagut de demanar un temps mort per trencar la dinàmica. Els seus homes havien tingut la sort de conservar l'equilibri en el resultat.\nCidao salva el Caja Segovia\nEl partit era bonic i, malgrat el domini barcelonista (15-6 en xuts en el minut 17), estava obert. I és que els castellans es mostraven atrevits. El primer temps s'ha consumit amb una doble oportunitat excepcional per a l'equip, la primera de Torras rebutjada pel pal i la segona, de Wilde, per l'incommensurable Cidao, el principal artífex del 0-0 del descans.\nLozano ensorra el mur\nA la represa s'intercanviarien els papers. Ara era el Caja Segovia el que tancava el Barça Alusport, sustentat per un enorme Cristian. Sergio Lozano, però, ha rescatat els blaugrana amb un gol que s'ha construït tot solet davant del seu exequip (min 24). Necessitaven aquesta diana els homes de Marc Carmona. A partir d'aquí, el camí ha estat planer. I és que, a continuació, el mateix Lozano s'ha apuntat el segon amb una vaselina exquisida i Saad el tercer, amb un toc de taló previ d'Ari Santos de traca i mocador. A diferència de l'acte anterior, l'efectivitat catalana era màxima en el segon temps.\nEl Caja Segovia semblava haver abaixat els braços, ja que ni tan sols optava pel porter-jugador. Al mateix temps, el Barça actuava amb ofici i intel·ligència. De totes maneres, els dos porters han tornat a adquirir protagonisme amb intervencions meritòries. Quan faltaven tres minuts per al final, Lolo s'ha erigit en el porter-jugador dels castellans, massa tard, però, per contradir el triomf d'un Barça incontestable.\nCaja Segovia: Cidao, Borja Blanco, Lolo, David i Antoñito –cinc inicial-, Borja, Fabián, Sergio, Víctor i Hicham.\nFCB Alusport: Cristian, Ari Santos, Saad (1), Lin i Wilde- cinc inicial-, Torras, Gabriel, Fernandao, Lozano (2), Igor i Javi Rodríguez.\nÀrbitres: Gutiérrez i Gracia.\nGols: 0-1, Lozano, min 24; 0-2, Lozano, min 27, i 0-3, Saad, min 31.


Professors de l’institut de PLF participen en unes jornades de robòtica - Ràdio Palafolls\nInici » Professors de l’institut de PLF participen en unes jornades de robòtica\nMarc Ferri , octubre 23, 2012\t / 767 0\nLa passada setmana es va fer a Girona les 2s Jornades TIC i Educació, unes jornades de treball amb comunicacions i conferències vàries.\nEntre aquestes hi havia 2 conferències que donaven professors de l’IES de PLF entorn a la robòtica. La primera per parlar de les aplicacions pràctiques dels conjunts de Voronoi. La segona per parlar sobre la robòtica com a mètode aplicat a l’ensenyament, no cob a objectiu sinó com a camí per motivar als alumnes en matèries com tecnologia o matemàtiques.\nEls encarregats de la ponència van ser dos professors del centre, Ivonne Cardenas i el propi director Daniel Lopez. Aquest últim ens explica entorn a què giraven les dues comunicacions presentades a Girona.\nFa 4 anys que el nostre institut treballa de forma transversal amb els alumnes de diferents cursos la robòtica. De fet ha participat en diferents concursos de robots, arribant a aconseguir un premi en programació aquest febrer passat.\nAprofitant que el nostre institut és punter en matèria de robòtica, l’àrea de Joventut ha organitzat un curs obert sobre un sistema de robòtica anomenat Arduino.\nTracta d’un curs sobre aquest processador que permet, amb un ordinador, crear tot tipus d’objectes interactius autònoms. Ho explica Albert Muñoz, tècnic de joventut de l’Ajuntament, que indica que tot i ser un curs bàsic, és bo tenir uns coneixements previs.\nEl curs es fa en dos blocs en les instal•lacions de l’institut i de Can Batlle i té un preu de 40€, incloent-hi el lot de material necessari per seguir les sessions.\nEl curs comença el proper mes de novembre en horari de matins.


Parlem dels efectes de la pandèmia a nivell social, personal i comunitari\nParlem dels efectes de la pandèmia a nivell social, personal i comunitari\nEl passat 4 de març va comptar amb Marta Rovira i Joan Carles March per tal de parlar sobre com la pandèmia de la COVID-19 ha afectat a la comunitat, no només des del punt de vista sanitari.\nEdwin Hooper by Unsplash\nEl webinar "El benestar de la comunitat en temps de COVID-19" va comptar amb més de 70 inscrits que van poder escoltar les aportacions de Marta Rovira i Joan Carles March sobre els efectes que la pandèmia de la COVID-19 ha tingut a nivell social, personal i comunitari.\nDurant la seva intervenció, Marta Rovira va destacar com la pandèmia havia afectat les relacions socials, com havia accelerat la implantació de les teconologies i quines implicacions polítiques i institucionals havia suposat. També va parlar de les desigualtats socials i com aquestes havien fer que els efectes de la pandèmia no hagin estat igual per a totes les classes socials.\nJoan Carles March va parlar dels efectes de la pandèmia a nivell personal i comunitari, posant de relleu que s'ha destacat l'efecte sanitari sense tenir en compte altres vessants. Segons March la resposta comunitària passa per fer una intervenció a tota la societat per aprendre a viure amb la COVID. Fer-ho amb la gent, no per a la gent i posant de relleu el paper de la comunitat en l'aplanament de la corva. Va destacar també la importància de la informació (estar ben informats)\nÉs important també integrar tot l'individual amb qüestions comunitàries per augmentar la resiliència per fer front a una situació complicada. Necessitem un coneixement de les xarxes i relacions comunitàries. I tenir en compte els actius en salut del barri.\nPer últim es va fer un petit debat amb el públic.\nDoctora en sociologia per la UAB. Professora associada a la UAB, investigadora de la UPF i directora de la Fundació Congrés de Cultura Catalana. Ha estat consultora de polítiques públiques en diversos àmbits: cultura, educació, sensellarisme, immigració, etc. Recentment ha publicat els llibres Àcids nocturns (2019) i El Congrés de Cultura Catalana. Història i balanç (1975-1977) (2020). Ha guanyat els premis premi Carles Rahola d’Assaig 2014 i Jaume Camp de Sociolingüística 2012. Ha dirigit dos documentals per a TV3.\nProfessor de l’Escola Andalusa de Salut Pública i codirector de l’Escola de Pacients de la Conselleria d’Igualtat, Salut i Polítiques Socials de la Junta de Andalucía.