Serra de Castelltallat | Engarrista\nEnviat per Marc el Diumenge, 18/02/2018 - 11:10\nTracem una ruta amb fort regust medieval amb castells, esglésies romàniques i masies fortificades. Sortim de Súria i resseguim uns metres el Cardener fins a trobar un dels seus afluents, la riera de Coaner. Comencem a remuntar el curs fluvial per la seva marcada vall, tancada i obaga en molts punts. Assolim el bonic nucli de Coaner, amb la característica torre de l'antic castell i l'església de Sant Julià, de planta basilical. Seguim cap a l'oest i passem per davant del nucli també medieval de Claret de Cavallers. Poc més endavant ens desviem uns metres per visitar Sant Martí de Bertrans. Prop del nucli de Prades comencem a pujar més decidits fins a l'espectacular castell de Boixadors, bona talaia de la Catalunya Central. Iniciem el retorn sempre carenejant la serra de Castelltallat. Fem una breu pausa al nucli de Castelltallat, i seguim diversos quilòmetres per asfalt fins que prenem una pista que en una forta i contundent baixada ens retorna a Súria.\nLloc de sortida: Súria (Bages)\nDistància: 53,00 quilòmetres\nDesnivell positiu: 1.310 metres\nSensació de dificultat: Fàcil Ruta per pistes còmodes\nCartografia: Serra de Castelltallat Mont Editorial (1:25.000)\nSúria 00:00 00:00 0,0\nCoaner 00:35 00:35 6,2\nClaret dels Cavallers 00:55 01:30 14,9\nSant Martí de Bertrans 00:30 02:00 20,3\nPrades (afores) 00:40 02:40 24,6\nCastell de Boixadors 00:30 03:10 29,7\nPausa 00:35 03:45\nCastelltallat 00:50 04:35 28,3\nSúria 00:55 05:30 53,0\nA vegades la motivació per anar a un lloc concret neix de la forma més estranya. Moltes vegades la inspiració ve de la lectura d'algun llibre de muntanya, d'una imatge vista a internet, una ressenya o una recomanació d'algun amic. En aquesta ocasió, va ser ben diferent. Fa uns mesos, tornant d'un cap de setmana pels Pirineus, mentre circulàvem per l'Eix Transversal, a l'alçada de Sant Pere Sallavinera em vaig fixar en un castell molt notori situat dalt d'un turó força destacat. El castell fa més de 1.000 anys que hi és, però no m'hi havia fixat mai. Uns dies després, vaig estar mirant mapes i vaig deduir que era el castell de Boixadors. Vaig buscar informació per fer alguna ruta a la zona, i vaig veure que hi havia moltes possibilitats, tant de la banda de l'Anoia com del Bages. També em vaig fixar que el castell estava situat a l'extrem oest de la serra de Castelltallat, i em va semblar una bona idea recórrer aquesta petita serra interior de cap a cap.\nLa idea d'avui és ben simple: sortirem de Súria i anirem a buscar la riera de Coaner. L'anirem remuntant direcció oest, i al final acabarem de pujar al castell de Boixadors. Un cop allà anirem tornant tot recorrent la serra de Castelltallat per dalt, resseguint la carena. La ruta té un interès principalment cultural, ja que passarem per diferents indrets amb un llarg bagatge històric, sobretot de l'època medieval. L'interès esportiu és més limitat, ja que la ruta transita bàsicament per pistes bones i pendents moderats (tret d'algun pujador curt però intens). La nostra ruta d'avui coincideix parcialment amb una de les rutes publicades al llibre El Bages en BTT, de Josep M. Ferrer i Alòs i Josep Ll. Jurado i Devant, Editorial Cossetània. Concretament la ruta que anomenen Raconades medievals, tot i que l'itinerari que proposen és més curt, sense arribar al castell de Boixadors. Farem doncs una bona ruta per una petita serra enmig de l'altiplà central, gaudint dels aires medievals en diferents indrets, la tranquil·litat de la vall de Coaner i les bones vistes des de les alçades de la serra de Castelltallat.\nSortim amb la Sílvia des de Súria un diumenge a mig matí, quan el sol ja comença a escalfar aquesta zona freda al peu del Cardener. Des del centre de la població comencem a circular paral·lels al riu i sortim del nucli tot acompanyant el riu en el gran meandre que revolta el turó de Salipota. Al cap de poc més de 2 quilòmetres de sortir deixem la carretera enmig d'una pujada i girem a l'esquerra. Voltegem el polígon industrial de Cal Jover, creuem el Cardener per un pont al costat d'una gran resclosa, i pugem suaument cap al nucli rural de la Riera. Deixem l'asfalt i comencem a pedalar per una pista obaga i humida que aviat troba la riera de Coaner. La seguirem durant molts quilòmetres, i la creuarem a gual diverses vegades. Afortunadament els nombrosos passos de la riera són plans i gairebé tots encimentats. A més a més normalment no baixa gaire aigua, així que creuar-la no és cap problema.\nLa pista puja suaument al costat del petit curs fluvial i es va entaforant en una vall força tancada. Alguns trams són força obacs, i encara estan humits de les pluges dels darrers dies. Al cap d'uns 5 quilòmetres de sortir, tant la pista com la riera dibuixen una mitja lluna molt marcada. Tot seguit la pista puja fort i s'enfila fins al nucli de Coaner, del qual despunta una alta i esvelta torre. Arribem a Coaner i fem una volta pel petit nucli. La torre és sens dubte l'element més destacat d'aquest petit nucli medieval, i és l'únic element que es conserva de l'antic castell de Coaner. La torre té més de 16 metres d'alçada i uns 7 de diàmetre, i se sustenta sobre uns grans talussos que es van restaurar fa uns anys. El castell apareix referenciat fa gairebé 1.000 anys, i resulta força sorprenent trobar una construcció d'aquesta envergadura enmig d'una vall força tancada i no dalt d'un turó amb més visibilitat. Això fa pensar que el pas per la vall era important en l'alta edat mitjana. A part de la gran torre també destaca la bonica església de Sant Julià, de planta basilical, amb tres naus i tres absis., També té un esvelt campanar de 2 pisos i diversos elements decoratius d'estil llombard. Al voltant també hi ha algunes cases antigues reconstruïdes per ús residencial. Un lloc ben bonic.\nPassat Coaner seguim remuntant la riera que porta el seu nom durant una bona estona, amb una pujada suau però constant per una bona pista. Ens sorprèn que van passant els quilòmetres i no trobem ningú enlloc, ni ciclista, ni cotxe,... Anem circulant a ritme tranquil gaudint de la tranquil·litat al peu de la riera que porta ben poca aigua. La tornem a creuar diverses vegades en un tram força llarg i relativament monòton, ja que anem transitant per dins d'una vall amb poques vistes i amb pocs elements d'interès. Passem per diverses cases de pagès i granges, com Gobianes o el Semís. Passada aquesta última ens separem de la riera i anem pujant cap a la banda dreta (riba hidrològica esquerra), on després d'una forta pujada confluïm amb una pista més bona i la seguim sempre en direcció oest. Planegem ràpidament per aquesta pista còmoda i mica en mica la vall es va obrint, sempre a recer de la serra de Castelltallat que anem vorejant per sota del seu vessant nord.\nPassem vora la masia de Fontfreda i ja per terreny més obert ens acostem al nucli de Claret dels Cavallers, tot i que el deixarem uns metres a la dreta ja que la pista no hi passa. El contemplarem des de l'altre cantó de la rasa. Es tracta d'un petit nucli medieval a la vora de l'antic castell, del qual avui només en queda alguna paret. És curiós observa la disposició compacta de les cases, totes arreplegades en disposició defensiva, pràcticament fortificades. En un extrem del petit nucli hi ha l'església romànica de Sant Pere. El nucli presenta un bon estat de conservació, i és un petit poblet molt estètic a la part alta i oberta de la vall de Coaner. A partir d'aquí deixarem definitivament la riera de Coaner, i començarem a resseguir un dels seus afluents, la Rasa, sempre en trajectòria cap a l'oest.\nSeguim avançant diversos quilómetres per pista bona i ràpida gràcies al pendent suau i progressiu. Ens desviem escassos 100 metres de la ruta per visitar Sant Martí de Bertrans, una ermita romànica petita però molt bonica. Hem deixat definitivament la vall de Coaner, i estem en un terreny molt més obert i planer, entremig de grans camps que a la primavera i a l'estiu deuen estar plens de cereals. En aquesta època tot just comença a despuntar un tímid verd. Poc després de l'ermita arribem a una gran masia, Cal Prat Barrina, on ens reben uns gossos cridaners però inofensius i simpàtics. Passada la masia cometem un petit error, bé més que un error una decisió sobre la ruta que vista a posteriori corregiria. Des de la masia marxa cap a l'oest una pista asfaltada. Per evitar l'asfalt i seguint alguns tracks que havíem recollit, girem a l'esquerra i comencem a pujar per pistes secundàries i força dretes en direcció a la serra de Castelltallat. Aquestes pistes són ciclables perfectament, però amb alguna pujada forta i sobretot un terreny més incòmode. A la pràctica no afegeixen cap interès a la ruta, i en canvi fem més volta. Posats a fer ara, retallaria aquest tram simplement recorrent un quilòmetre per asfalt.\nEn tot cas enllacem diverses pistes secundàries, alguna de més mal ciclar, sobretot per la humitat dels últims dies que fa que les rodes s'enganxin molt per aquestes pistes toves i poc trepitjades. Aquesta volta poc productiva ens fa pujar i tot seguit baixar fins als afores del petit nucli de Prades (on hauríem arribat per asfalt en pocs minuts). Sense arribar al nucli seguim per una pista que comença a pujar més fort en direcció inequívoca a la serra del Pal, una de les últimes estribacions per ponent de la serra mare de Castelltallat. Aquesta pista puja fins a contornejar el vessant nord de la serra, i tot seguit continua pel vessant sud girant 90º. És a dir, hem anat pujant la serra fins a trobar el punt que permet creuar i seguir per l'altra banda. Després d'una bona pujada ara baixem fort fins al coll d'en Trilla.\nSabem que no podem estar gaire lluny del castell de Boixadors, i frissem per veure'l. Des de la plana de l'Anoia es veu de quilòmetres lluny, i ara que hi som tan a prop, encara no arribem a albirar-lo. Després del coll comencem a pujar, i de lluny ja s'endevina la torre dalt d'un turó que tenim just davant. Encara haurem de pedalar una estona més, i sobretot tornar a fer una bona pujada fins arribar a la base del turó on hi ha el castell. Desemboquem en una pista més bona que ens acaba de pujar fins al turó que domina la contrada, sobre el qual es va bastir el nucli fortificat fa més de 1.000 anys. Els últims metres de la pista, en forta pujada, estan tancats als vehicles, però es pot pujar en bicicleta fins a les mateixes portes del castell i l'església de Sant Pere. També hi ha un bonic mirador des del qual es pot contemplar bona part de la Catalunya Central.\nEl castell de Boixadors és una fortalesa de considerables dimensions, de la qual destaca una bonica torre cilíndrica que ermergeix del punt més alt i s'enfila 15 metres. El castell fou restaurat per la Diputació de Barcelona, i es pot visitar el primer diumenge de cada mes. Està situat al límit oest de la serra de Castelltallat, just al punt en què aquesta remet i dóna pas a la gran plana de la Segarra i l'Anoia. Des del turó del castell, situat a 848 metres d'alçada es pot contemplar una extensa zona de la plana central, dominada per la parcel·lació dels camps de cereals i petits nuclis al voltant. Entremig de la plana sobresurt Montserrat i més enllà el Montseny. Al nord s'arriben a veure les muntanyes pirinenques, ben innivades. Davant del castell hi ha un mirador habilitat que permet contemplar l'extensa plana. Al peu del mirador hi trobem l'església de Sant Pere, romànica de planta quadrada i campanar d'espadanya orientat a migdia, mentre que la porta lateral s'orienta a llevant. Darrere l'església hi ha les dependències del castell, del qual es conserva la torre i algunes dependències, com la destacada sala noble amb un gran arc ogival. Una escala metàl·lica permet pujar fins la part alta del castell on hi ha un mirador fantàstic. Al vessant nord del castell està encerclat per la muralla. Tot el conjunt és molt bonic i harmònic, més encara per la seva situació dalt d'aquest turó d'amplíssimes panoràmiques.\nFem una pausa al castell per menjar-nos el dinar que portem a la motxilla, arrecerats a la porta de l'església, que amb la seva orientació ens protegeix del vent fred del nord. En acabat tornem a enfilar-nos a les bicicletes i desfem l'últim tram. Sota el turó del castell prenem la pista a la dreta per on havíem pujat, i al primer trencant tornem a tombar a la dreta tot iniciant una forta baixada. Baixem per una pista secundària obaga i força enfangada fins al peu d'una rasa que anem seguint fins a les envistes de Can Cardona. Aquí creuem el rierol i remuntem uns metres de forta pujada fins a trobar el vial d'accés a la masia. Deixem la casa enrere i continuem per la pista que traça una llarga diagonal ascendent per aquest sector més occidental de la serra de Castelltallat. Anem pujant per la solana de Goberna fins a Can Genís, on guanyem definitivament la carena principal de la serra. La pista esdevé asfaltada i la seguim fins al trencant del nucli de Castelltallat. Girem a la dreta, baixem lleugerament i tot seguit pugem fort aproximadament el quilòmetre que separa el trencant del cap d'amunt del petit nucli.\nEl llogarret que dóna nom a tota la serra és ben reduït, bàsicament l'església de Sant Miquel amb una gran rectoria uns metres per sota, l'observatori astronòmic i les restes de l'antic castell, així com alguna casa de turisme rural a la part baixa del turó. Més avall, a peu de carretera hi ha el restaurant el Casal. Els últims metres de pujada són drets, i ens enfilen a la part més alta, on hi ha la característica cúpula blanca de l'observatori astronòmic. Uns metres per sota hi ha l'església de Sant Miquel, del segle XV, d'estil neoclàssic, amb una nau rectangular de considerables dimensions i un campanar quadrat que s'aixeca sobre el turó de 880 metres. Després de voltar el recinte, tornem enrere fins al trencant i continuem cap a la dreta. Farem uns quants quilòmetres ràpids sobre asfalt seguint la carena. En diversos punts oberts podem contemplar la blancor dels cims dels Pirineus amb la gran plana central entremig.\nAvancem per asfalt 4 o 5 quilòmetres en lleuger descens fins que la carretera fa un gir a la dreta i comença a baixar més fort cap al sud. Enmig del revolt prenem una pista que marxa de dret, amb un pujador curt i fort que trenca la dinàmica descendent. Seguim baixant suaument per una pista de terra en bones condicions fins a trobar el punt d'inflexió entre la serra de la Sala i la de Costafreda, ambdues estribacions laterals de la principal de Castelltallat. A partir d'aquí la pista gira a l'esquerra i inicia un descens fortíssim i directe cap a Súria, que veiem just sota els nostres peus. Un últim tram de descens vertiginós ens acosta a les portes de la vila minera d'on havíem sortit unes hores abans. Així posem punt i final a una ruta força llarga, 53 km, i amb notable desnivell fruit de pujades i baixades constants. Una ruta rodarora i pistera, amb alguns trams un pèl monòtons, però amb un gran interès cultural per la visita a diversos nuclis medievals, com Coaner, Claret dels Cavallers, el castell de Boixadors i Castelltallat.


Adamas Luxury Suite Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia della Scrofa 14, Pantheon, Roma, Itàlia, 00186 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Adamas Luxury Suite?\nBarri Pantheon Trevi Navona Estació Central de Termini Estació Central de Termini Estació Central de Termini\nMés informació sobre Adamas Luxury Suite\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Adamas Luxury Suite és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Roma. L'hotel és a 0,2 Km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nAdamas Luxury Suite ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, Zones públiques amb Wi-Fi, habitació familiar, cafeteria.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Roma, el Adamas Luxury Suite és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Cabot Sagrera, Jordi | Transferència i Innovació a la UOC\nInici / Mapa del coneixement / Systems, Software and Models / Cabot Sagrera, Jordi\nJordi Cabot és professor d’investigació ICREA a l’IN3. La seva activitat de recerca se centra a millorar la productivitat i qualitat dels processos de desenvolupament del programari, investigant com una diversitat de tècniques (modelització, mètodes formals, intel·ligència artificial...) poden ajudar en aquesta tasca.\nÉs l’investigador principal del grup de recerca SOM Research Lab (Systems, Software and Models Systems Research Lab) de la UOC.\nEn els sistemes de programari, els errors poden tenir conseqüències catastròfiques, sobretot en els sistemes crítics per a la seguretat, com els programes mèdics o aeroespacials. Les comprovacions i les revisions de codi poden reduir la taxa d’errors, però en alguns casos cal disposar d’un nivell de seguretat més alt. Amb aquesta finalitat, els mètodes formals formen part d’una categoria de tècniques que analitzen una descripció matemàtica del sistema per tal de garantir-ne l’exactitud. Algunes de les tècniques que s’utilitzen per a la verificació formal del programari són la comprovació de models, la demostració de teoremes i l’anàlisi estàtica. Un problema que tenen en comú tots aquests mètodes és la gran complexitat computacional, que en pot limitar l’aplicabilitat en exemples del món real. Aquesta línia de recerca té en compte els enfocaments pragmàtics per a garantir la qualitat dels sistemes de programari a escala industrial, i explora temes clau com la usabilitat, l’eficiència i l’aplicabilitat.\nEl desenvolupament dirigit per models és un paradigma que promou l’ús de models de programari en totes les tasques de disseny de programes (enginyeria directa, enginyeria inversa, interoperabilitat...), com es fa habitualment en totes les altres disciplines d’enginyeria. Per exemple, intenta reduir els costos de desenvolupament centrant-se en la creació de models de programari (especificats en UML o per mitjà de llenguatges específics del domini) més que no pas en el codi i, un cop aquests models s’han validat, es basa en eines de generació de codi per a generar automàticament la implantació final d’aquests models. En aquesta línia de recerca explorem tècniques i eines per donar suport a tots els aspectes de l’enginyeria dirigida per models, incloent-hi la manipulació de models molt grans, els models heterogenis, el modelatge col·laboratiu i la descoberta de models (d’API a codi font).


Ruta btt BELLMUNT: Falgars-Cabrera-S.Feu-Forat Micó-Bellmunt-Salgueda-Collsaplana-Bracons-Joanetes Bici Vici Garrotxa Cicloturisme\nBELLMUNT: Falgars-Cabrera-S.Feu-Forat Micó-Bellmunt-Salgueda-Collsaplana-Bracons-Joanetes\nPer descarregar-te el track clica sobre el següent enllaç: http://www.wikiloc.com/wikiloc/view.do?id=9003947\nFotos i breu descripció.\nUna altra d’aquelles rutes que no deixen indiferent. Un altre dels nostres clàssics. Inspirada en una de les rutes del nostre amic J.Cargol, encara que amb el temps, l’hem anat variant i modificant fins a obtenir aquesta preciositat, tot i que no descartem futures millores en el recorregut!! No hi ha res millor que anar polint una ruta de mica en mica, anar suprimint pistes i anar augmentant el nombre de corriols.\nÉs una jornada de BTT excel·lent, plena de corriols, bells paisatges i certa duresa! Sobretot per coronar Bellmunt. No serà una empresa fàcil. Però la primera gran dificultat de la jornada ens la trobarem només de sortir, sort que començant des d’Olot tenim temps per anar escalfant els motors, Falgars!!!!!\nFoto: Inici de Falgars.\nAixí doncs, comencem a pujar per les seves temudes rampes de ciment en un seguit de revolts que ens faran agafar altura ben de pressa. Deu ser precisament el seu fort pendent que fa que sempre hi hagi un tipus de microclima inalterable. Ja pot fer tan fred com vulgui a la Vall d’en Bas, fins i tot pot estar per sota els 0ºC, però aquí, a les seves rampes suarem la cansalada de valent. No hi ha res millor per entrar en calor ràpidament. I de quina manera!!!!\nDesprés d’un esforç gens menyspreable, arribem a Falgars d’en Bas. Quines vistes que hi ha des d’aquí!!!! Personalment, no em canso mai de ser-hi, encara que a vegades si em fa mandra haver de tornar a patir Falgars. Sort que un cop al cim t’oblides del sofriment ràpidament.\nFoto: En plena pujada a Falgars d’en Bas.\nUn cop a Falgars d’en Bas, ens endinsem entre les seves cases i agafem el camí de Cabrera que passa pel Molí de la Faja. És en gran part corriol ascendent, amb zones entre boixos i fagedes i d’altres totalment obertes. Molt bonic de fer. També té algun petit tram de pista, però salvatge, i gairebé tot és pot fer a cavall. Tan sols hi ha un sector del corriol que és força dret i amb pedres on ens hi haurem d’esforçar al màxim per no posar peu a terra. De totes maneres, si poseu peu a terra no us preocupeu, ben pocs són els que ho fan tot a cavall d’una sola tirada.\nA la foto ens trobem al camí del Molí de la Faja i com es pot apreciar ja hem deixat Falgars enrere. Una vegada arribem al Molí de la Faja, situat en un lloc preciós entre camps verds, agafem la pista que mena a la pista principal de Cabrera provinent de Cantonigròs. Un cop a la pista esmentada, ascendim al collet de Cabrera, el qual separa Cabrera d’Aiats. I ja podem dir que hem acabat la primera gran pujada de l’excursió, ja que des d’Hostalets d’en Bas fins al collet de Cabrera és pràcticament tot cara amunt.\nFoto: Corriol al Molí de la Faja.\nEl collet de Cabrera és un lloc ideal per fer una parada i recuperar forces. Ens asseiem just a l’inici de les escales que pugen al santuari de Cabrera, les quals en aquesta ocasió, per sort, no pujarem, encara que a dalt el panorama és molt més que espectacular. I és que des d’aquí podem accedir a dos llocs realment increïbles, el Pla d’Aiats i Cabrera. Però bé, avui no toca i després d’haver-nos refet comencem el descens tècnic del GR, sobretot en els primers trams, cap al collet Vidrier. La part final és de més bon fer. No obstant, la primera part és la més espectacular, i encara que haguem de posar algun peu a terra, val la pena per les vistes que ens regala. Com la de la foto, on podem observar pràcticament la totalitat de la Plana de Vic i més.\nFoto: Baixant del collet de Cabrera pel GR151.1\nUn cop superada la part més tècnica, arribem a la part final, la qual és bastant ràpida. Just abans d’arribar al collet Vidrier arribarem a una zona més planera i oberta que ens oferirà una vista espectacular de les cingleres de la Serra de Cabrera i del Pla d’Aiats. Fem l’últim tram de baixada i ens situem a la pista del collet de Cal Vidrier que prové de Cantonigròs i segueix cap a Cabrera i La Vola. Estem gairebé a tocar del collet de Cal Vidrier, tan sols ens separen uns pocs metres, però no hi hem pas d’arribar, ja que gairebé tan sols creuem la pista per agafar una altra pista més salvatge que ens durà cap a la Serra del Feu.\nFoto: Arribant al collet de Cal Vidrier, els cingles de Cabrera i Aiats ens guarden la retirada.\nA partir del collet de Cal Vidrier ve un terreny trenca cames, però majoritàriament cara avall. Rodarem gairebé sempre o durant molta estona per corriol, encara que també hi ha algun tram de pista. De fet, el tram de pista més lleig que trobarem és quan circulem pel costat de la carretera C-37, però fins aquí i després hi ha una seqüència de corriols molt maca que creua la Serra del Feu i els Graons del Rei. Com el corriol entre boixos que podem observar a la foto, aquest concretament és un dels que creua la Serra del Feu.\nFoto: Corriol de la Serra del Feu.\nDesprés de corriolejar durant força estona arribem a la carretera de Sant Pere de Torelló i La Vola, la qual agafem per un poc més d’un quilòmetre direcció St Pere. Just abans de passar per sobre el pont Aterrat ens desviem a la dreta i comencem l’ascens per la pista que duu al Forat Micó. Una osca gegant entre Bellmunt i la Costa de la Vinyeta per on baixa el riu Ges.\nEns enfilem doncs per la pista direcció Forat Micó i posteriorment Bellmunt. Aquesta pista té algun tram dur, però res comparat amb el què ens espera un cop agafem el trencant a Bellmunt. Això només és el preludi a la tortura.\nFoto: Forat Micó.\nQuan arribem al sot de les Nogueres, deixem la pista principal i comencem la part més dura de l’ascens a Bellmunt. Es tracta d’una pista que transcorre pel sot de Bellmunt, molt més salvatge que la que hem fet fins ara i per descomptat, molt més dura i exigent, plena de ziga zagues. Reseu per no trobar-hi fang!!!! Perquè sec costa molt, però si a sobre patina… L’esforç aquí s’intensifica i el dolor no cedeix, és més, sembla que cada vegada costi més i sigui més dolorós arribar al cim. Deu ser la penitència que cal pagar per assolir el santuari de Bellmunt, el qual podrem observar des de pràcticament tot l’ascens.\nSi la part inicial és dura, no us vull pas dir com és la part final d’aquesta pista!!!! És l’agonia eterna!!!! El primer cop que hi vàrem anar ja ens ho va dir un bon home: “Aneu a Bellmunt? Ui!!!! Poc sé pas si pujareu!!!! Això s’enfila molt i molt!!!!” Però nosaltres marrans!! I tant que hi vam pujar, però com vam patir… De totes maneres, hi hem tornat!!!! Deu ser la vena masoquista dels ciclistes\nEn fi, un cop superat el tram més dur, la pista segueix pujant però ja de manera molt més suau. Ideal per recuperar i millor fer-ho, perquè la festa no acaba aquí. Després d’un gir tancat cap a la dreta iniciem la recta final. La pista continua endavant però no duu al cim. Per tant, per tal d’arribar a Bellmunt hem de pujar per un tram molt empinat que comunica amb el PR-45. Evidentment aquest tros és a peu i amb la bici a coll, no és gaire llarg, però després de la pujadeta, sols faltava això!!!!\nFoto: Pista del Sot de Bellmunt.\nArribats al PR-45, si encara teniu forces i tècnica us sorprendreu del què es pot arribar a fer a cavall. El corriol desemboca a la carretera de Bellmunt provinent de St Pere de Torelló, just a l’últim revolt, el que hi ha abans del pàrquing. Si mainada, si, això vol dir que ara encara haurem de pujar per la pista cimentada amb les seves rampes superiors al 20%!!!!! Però ei, ningú a dit que escalar fins a Bellmunt fos bufar i fer ampolles, veritat?\nFinalment coronem Bellmunt. És hora de menjar, hidratar-se i gaudir d’aquestes vistes meravelloses que ens ofereix aquest santuari. Des d’aquí dalt podem veure gran part del recorregut que hem fet, Cabrera, la Serra del Feu, els Graons del Rei i si mirem cap a l’altra banda veurem el què ens falta!!\nFoto: Santuari de Bellmunt.\nDesprés de gaudir d’un bon descans merescut és hora de reprendre el camí. Però ara toca gaudir i de valent. Just darrera el santuari hi ha un camí trialer que ens durà al collet d’Iera de Massa o d’Hi era de massa. I quin camí ral tan ben parit!!!! Adrelanina fins dalt i pulsacions desorbitades!! I quin nom tan estrany per un coll, però resulta que té història.\nHi era de massa: “Abans d’arribar al Santuari de Bellmunt, quan deixeu la pista i comença el camí que s’enfila a la muntanya, hi ha un coll que el seu nom és “Hi era de massa”. És un topònim molt curiós, que té el seu orgien en uns fets esdevinguts en temps feudals. S’explica doncs, que fal molts anys, no podem concretar la data, al Castell de Besora hi vivia un senyor feudal de conducta dèsputa i cruel vers els seus subordinats. Aquests cansats de tantes humiliacions, es reuniren secretament en el “camp del mal consell”, i decidiren desfer-se del seu amo definitivament.\nLa vígila del seu sant organitzaren una cacera de senglar, i qual van ésser en el coll situat al peu del Santuari de Bellmunt, en lloc d’atacar la fera, fou agredit i mort l’amo i senyor. El Tribunal hi prengué part i quan va fer la pregunta de – Qui l’ha mort?, respongué la gent unànimament -el poble-, -Per què l’ha mort? per que hi era de massa. De llavors ençà el nom d’aquest coll ha estat Hi era de massa”. http://www.vidra.cat/coneix/llegendes-i-histories/hi-era-de-massa/\nFoto: Baixada de Bellmunt al coll de Hi Era de Massa.\nA partir del coll d’Hi era de massa, agafem la pista de més a la dreta, però tan sols durant 5m, ja que de sobte trobem un corriol que ressegueix el rec de Canemàs que ens acabarà de delectar. Aquest però no és tècnic com el d’abans, és ràpid, divertit i bonic. Aquest corriol comunica amb la pista que hem deixat, per tant, retornem a la pista feréstega i iniciem una altra seqüència de corriols entre boixos que ens faran caure la baba. Com el que s’observa a la foto. Aquests últims però, són més tècnics i ens conduiran just a sobre la Tosca de Degollats, on seguidament anirem. El corriol desemboca en un corriol principal que comunica la pista de Vidrà amb la pista del Forat Micó. Nosaltres hem d’anar direcció Vidrà, o sigui, cap a l’esquerra i amunt, ja que fa pujada, però ens desviem una mica i primerament anirem a fer-li una visita a aquest indret misteriós que és la Tosca de Degollats, per tant, anem cap a la dreta i 10m més enllà ens la trobem.\nFoto: Corriol a la Tosca de Degollats.\nLa Tosca és una formació rocosa de material calcari, que es va crear degut a l’aigua d’una fossa situada a la part superior que anà regalimant durant anys i panys i anà dipositant, amb el seu degoteig, petites restes de carbonat càlcic, que s’adheriren al sòl i donaren lloc a aquesta forma tan estranya que segons com pot originar basarda o admiració. El seu nom però, procedeix d’una llegenda o història.\nDegollats: “Conten que fa molts anys, molt a prop de la Tosca, hi havia una masia (avui en runes). Com que era l’època de la matança del porc, el pagès de la casa va decidir matar una truja que feia més de 120 carnisseres. Aquell dia, com era costum, a la casa hi assistiren un gran nombre de persones que havien d’ajudar amb la matança, però que també estigueren a punt per fer una bona xerinola i beure i menjar de valent. A resultes de la matança, el rebost quedà ben proveït. Feia goig de veure, sobretot amb la immensa cansalada que penjava de la biga del sostre i que hi penjaren amb tots els treballs.\nEl pagès cada dia tallava un bon tros de cansalada. Però un dia el ganivet es va encallar amb la cotna i quan ell s’hi arrepenjà amb totes les seves forces, el clau clavat a la biga del sostre va cedir i li va caure tota la cansalada a sobre. Però el pagès tingué la mala sort d’haver deixat els ullals a la truja units a la cansalada i un d’ells s’enfonsà al seu coll segant-li la vena grossa. Caigué a terra, amb la cansalada a sobre. Amb el pes de la xulla, el pobre home no es pogué aixeca quedà sense sentit i s’anà escolant fins a morir. D’aquesta feta, a la casa li canviaren el nom pel de “Degollats”, ja que un degollat (el porc) en va degollar un altre”. http://www.vidra.cat/coneix/llegendes-i-histories/degollats/\nFoto: La Tosca de Degollats.\nAixí doncs, després d’observar aquesta curiositat natural seguim el nostre camí. El corriol ara s’enfila, algun petit tram a peu i aviat arribem al cim, on ja es fa més ciclable, encara que tècnic, fins arribar a la pista que comunica Vidrà amb Salgueda.\nPrenem direcció a la “Terra fosca de Salguedon”, com diria el meu amic Pere, i després d’un descens breu comencem a enfilar-nos per la nostra vella amiga pista de la Creu de Salgueda, la qual ens farà patir un cop més amb les seves rampes brutals abans d’arribar a la casa de Salgueda.\nFoto: Corriol de la Tosca de Degollats a la pista de Vidrà-Salgueda.\nSuperada la part dura de la pista, sortim de la foscor gèlida i arribem a la part solella on es troba la casa de Salgueda, rodejada per la Serra de Curull. La pista segueix pujant, però amb menys intensitat i després d’un parell de revolts, aproximadament, afluixa clarament fins coronar la Creu de Salgueda.\nBaixem ràpid però per poc temps, ja que de seguida tornem a enfilar-nos, aquest cop però durant uns pocs metres, per tal de coronar Collsaplana. Passem el filat i trobem el lloc ideal per tornar a parar i recuperar forces amb vistes a Cabrera, per on hem passat fa unes hores.\nFoto: La casa de Salgueda, vigilada per la Serra de Curull.\nUna vegada recuperades les forces, iniciem un curt però intens descens per un corriol que surt just a la nostra esquerra. Llàstima que s’acaba de seguida i desemboca ràpidament a la pista que va de La Vola a la casa de la Coma del Coll. Baixem, doncs, ràpidament per la pista cap el Veïnat de Dalt de La Vola, creuem la carretera de Bracons i seguim per la pista que va cap al Güell i Cabrera, encara que molt abans d’arribar al Güell ens desviem a la dreta per agafar una pista molt feréstega i bonica per on pujarem a Bracons.\nPodríem dividir l’ascensió en tres parts. Una part inicial que és la més dura, oberta, molt pedregosa i que duraria aproximadament fins el collet de la Paia. A partir del collet de la Paia la pista salvatge s’estreny i es torna corriol i el pendent disminueix. Fins i tot gaudirem d’un petit descens. Seria la segona part. I la tercera i última part és quan abandonem el corriol i agafem una pista molt més feréstega, amb unes rampes inicials i finals molt dures, que ens durà directament al cim de Bracons, evitant la casa, i passant pel collet de la Grevolosa.\nDesprés d’un esforç més que considerable, tenint en compte el què ja hem fet, arribem a la collada de Bracons.\nFoto: Pista al collet de la Paia i Bracons.\nDes de la collada de Bracons, o més ben dit, just abans d’arribar-hi, entre els arbres podrem observar el Puigsacalm. Després de la jornada dura de Bellmunt, no hi ha res millor que acabar-la amb una bona baixada.\nUn cop arribats a Bracons, agafem la pista que surt a la nostra dreta i comencem a pujar. Seguidament començaríem el descens clàssic cap a Cal Santpare, però no!!, poc després de començar a baixar trobem una pista que puja, l’agafem i la seguim fins que es torna gairebé corriol i llavors el deixem i iniciem un descens vertiginós que ens durà a una pista abandonada. La seguim i quan estem a punt d’arribar un altre cop a la pista principal de Cal Santpare, girem bruscament a la dreta, entre els faigs i ja veureu com pugen les pulsacions i més. Aquests descens brutal ens durà un altre cop a la pista de Cal Santpare, però la tornem a abandonar després de cinc tristos metres i baixem per una pista-corriol que ens delectarà fins al final!!!! Apoteòsic!!!! I si voleu que l’adrelanina us pugi al màxim, no l’aneu a buscar al trencant de sota, només de sortir del corriol anterior, gireu a la dreta per la pista i recte avall per una mena de dunes de color gris!!!! Us prometo que fan efecte!!!!\nFoto: El Puigsacalm des de la collada de Bracons.\nEl descens final acaba just al passar per aquesta bonica ermita de Sant Mateu. Just abans de Sant Mateu, si pareu atenció, en un pla que trobem on el corriol passa entre arbres, si mireu a la vostra dreta podreu observar el salt del Roure, força desconegut però molt bonic i espectacular.\nDesprés de l’ermita de Sant Mateu, si tenim pressa, podem agafar la pista que trobem poc després i ens durà a la carretera principal, no lluny de Joanetes. En aquesta ocasió, però, vam seguir amb una seqüència de corriol-pista entre camps i amb un petit tram a peu fins a Joanetes.\nFoto: Sant Mateu.\nDesnivell Acu 2.684m\nAltitud Mín. 430m\nAltitud Màx. 1.233m\nZona Garrotxa Osona


Avui és un dia molt feliç: el diputat Carlos Saura, qui ha coordinat la llei, s’ha mostrat orgullós de la majoria d’aquest Parlament que ha votat per un nou horitzó d’esperança, passi el que passi amb el Tribunal Constitucional, que actua com un ministeri més del govern Rajoy: hi ha una majoria social que avança i que pensa que la tortura no és cultura, que cap tradició justifica el patiment i que aspira a ser una societat més justa i més considerada cap als animals no humans. Avui el Parlament ha aprovat la llei que regula les corregudes de toros a les Balears sense tortura ni mort animal. PP i Ciudadanos han votat en contra del benestar animal.\nCarlos Saura, qui ha coordinat la llei, ha volgut agrair a tota la gent que s’ha mobilitzat pels drets dels animals a les nostres illes perquè sense la seva lluita no existiria aquesta llei. Perquè sense la voluntat ferma de tanta i tanta gent no hagués estat possible ser pioners en l’àmbit estatal amb una llei com aquesta, ha dit Saura.\nTenim darrere a moltíssimes organitzacions que lluiten pel dret dels bous a viure, algunes de les quals han assistit al ple a celebrar l’aprovació de la llei. Ho hem demostrat amb el hashtag #BalearesSinTortura el suport de tots aquells que volen acabar amb els espectacles amb animals.\nXerram de: Amnistia Animal, AnimaNaturalis, Mallorca sense Sang, AVATMA (Asociación de Veterinarios Abolicionistas de la Tauromaquia y del Maltrato Animal), BALDEA, CAAB (Colectivo Antitaurino y Animalista de Bizkaia), CAE – Center for Animal Ethics, CAS International (Comité Anti Stierenvechten, CAPITAL ANIMAL, CoPPA (Coordinadora de Profesionales por la Prevención de Abusos), El caballo de Nietzsche, FAADA, Federación Dean, FFW (Fundación Franz Weber), Gladiadores por la Paz, Human Society International, LiBERA! Illes Balears, Merci for Animals, Mirada Animal, No Corrida, Observatorio de Violencia Hacia los Animales, PETA, Piztiak Kompartsa Animalista, Plataforma ALTO, Plataforma Defensa Animal Extremeña, Santuario Gaia, The National Link Coalition.\nCap societat decent no pot permetre que cap toro pateixi el mal d’una puya i d’una banderilla, diu el diputat. Que es pugui retorçar de dolor quan el fan fer voltes perquè l’espasa arribi a òrgans vitals. Cap societat decent ha de permetre que els que no tenen veu no puguin viure com el que són. Cap dansa entre el bou i el torero, cap respecte metafísic a l’esperit del toreo ha de transcendir el cos del bou sense importar el seu benestar. No s’ha de permetre que els cavalls en un espectacle cruent no puguin ni tan sols cridar perquè li han amputat les cordes vocals. I és aquesta una de les raons per la qual no volem cavalls a les corregudes de toros. I això és el que vol fer el govern Rajoy amb el seu avís d’inconstitucionalitat: vol que no cridem, que no decidim, que no diguem res. Doncs no ho aconseguiran, diu Saura.\nXerrant dels articles més importants de la llei:\nL’article 5 compleix amb les recomanacions de l’Organització Mundial de salut animal. El toro ha d’estar 48 hores abans de ser torejat a la plaça. Què mínim que donar-los aquest temps perquè es recuperin del viatge que han tingut? Proposam també que la sortida ha de ser dels mateixos corrals. Així evitam el patiment emocional. El toro no ha d’estar aïllat. No se’l pot ficar en una cambra fosca, sense menjar ni beure. Proposam que el toro estigui alimentat i begui el que necessiti.\nArticle 7. Complim el Reglament nacional taurí encara que sigui supletori i no pugui anar en perjudici d’allò que reglamenten les comunitats autònomes: 10 minuts de participació de cada toro. Amb un màxim de 3. A Andalusia s’ha fet això, posar un límit de 10 minuts.\nArticle 8: Prohibim l’ús d’utensilis que puguin causar dolor al bou. Això fa al toro molt més lidiable perquè no sent dolor ni estrès. A Equador i a Portugal no es mata al toro. Així que pensam que té tot el sentit que aquí fem el mateix.\nA l’Article 10 prohibim el consum d’alcohol a les places. Això ja es fa en algunes instal·lacions esportives i pensam que és el lògic en un espectacle d’aquestes característiques.\nArticle 11. Drets del nen. Exposar a nins i nines a la brutalitat de les corregudes, pot esdevenir un trauma profund i durador.\nAmb la llei d’accessibilitat universal ens beneficiem totes


2016 gener : Penya Barcelonista Els Tamarells\nSorteig viatges FC Barcelona - Celta\nEls socis afortunats en un viatge a Barcelona, per a dues persones, amb entrada en el Camp Nou per a veure el partit FC Barcelona -Celta, que es jugarià el diumenge dia 14 a les 20′30 hores, són els següents:\nSoci n° 844 Carlos Gabriel Garcia Garcia (Ses Salines)\nSòcia nº 803 Àngels Aponte Orfi (Felanitx)\nSoci n° 802 Rafel Estades Soler (Palma)\nSoci n° 496 Miquel Àngel Adrover Perelló (Campos)\nSoci n° 66 Miquel Coll Escandell (Felanitx)\nSoci n° 569 Alejandro Matias Guzman (Felanitx)\nSoci n° 424 Abraham Juàrez Berenguel (Cala Millor)\nSoci n° 415 Antoni Martin Gelabert (Colònia Sant Jordi)\nSòcia n° 393 Bàrbara Ortega Adrover (Felanitx)\nPosau-vos en contacte amb l’agència de viatges Porto Cari (971 582204) per agilitzar els tràmits de bitllets de vols i entrades, Recordau que l’acompanyant ha de ser soci, o s’ha de fer abans de viatjar. Trobareu fulles d’alta en la mateixa oficina de l’agència de viatges.\nLa penya dóna suport als juvenils a Manacor\nLA PB ELS TAMARELLS AMB EL FC BARCELONA JUVENIL\nSopar de germanor a Santanyí\nSOPAR AMB ELS NOSTRES SOCIS A SANTANYÍ\nEl passat divendres va tenir lloc en el Bar Can Piquer de Santanyí un sopar amb socis d’aquesta localitat. Els més de 30 assistents gaudiren un agradable ambient i d’un bon sopar. Després d’uns parlaments varen tenir lloc els sortejos, d’entre tots els socis, de 8 viatges per anar a veure el partit FC Barcelona - Celta (14 de febrer), més un viatge per a dues persones pel mateix partit, aquest sortejat entre els socis assistents al sopar. El resultat del sorteig fou:\nVine amb la penya demà a veure l’equip juvenil del Barça\nPARTIT DIVISIÓ D’HONOR JUVENIL CE MANACOR - FC BARCELONA\nDemà diumenge a les 16′30 hores l’equip juvenil del FC Barcelona juga al camp de Na Capellera de Manacor. En conjunt dirigit pels ex jugadors del primer equip Gabriel Garcia “Gabri” i Albert Jorquera compta amb valors de molt futur en les seves files, com el prometedor Carles Aleñà, l’internacional francès Theo Chendri, el propi Adrià Vilanova (fill del nostre estimat Tito), el guineà Braima Fati, l’hongarés Matyas Tajti, el porter alemany Dennis Otto, i els coreans Seung-Ho Paik (el Messi asiàtic) i Seung Woo Lee, els quals han estat un any i mig sense poder jugar degut a la sanció de la FIFA. Pels interessats en anar amb la penya, tots plegats, ens veurem demà diumenge a les 15h.15′ en el Cafè Can Moix de Felanitx, per partir a les 15h.30′. Ja que un equip del Barça ve a jugar tan aprop, bé val la pena el nostre recolzament.\nTots units fem Barça, vos esperam !!\nEls afortunats en un viatge a Barcelona, per a dues persones, amb entrada en el Camp Nou, per veure el partit FC Barcelona - At, Madrid de dia 30 de gener a les 16 hores, són els següents:\nSoci nº 156 Miquel Vadell Bonet (SANTANYÍ)\nSòcia nº 292 Carolina Hernández Hautphenne (FELANITX)\nSoci nº 297 Salvador Binimelis Vecina (FELANITX)\nSoci nº 210 Pere Lladonet Salom (CAMPOS)\nSoci nº 623 Antonio Bennàsar Gayà (CAMPOS)\nSòcia nº 531 Luisa Estrades Rubí (LLUCMAJOR)\nSoci nº 756 Carles Obrador Miranda (FELANITX)\nSoci nº 317 Sebastià Melià Monserrat (PORRERES)\nSoci nº 592 Sebastià Rodríguez (SANTANYÍ)\nRecordau que l’acompanyant ha de ser soci o s’ha de fer abans de viatjar. En la mateixa agència trobareu fulls d’alta. Els afortunats ja vos hi podeu posar en contacte al telèfon 971 582204\nSopar de socis a Santanyí\nAquest proper divendres dia 22 a les 20′30 hores celebrarem un sopar de socis en el Bar Can Piquer a Santanyí.\nMenú: hamburguesa o “pepito” amb patates, refresc o cervesa, i cafè.\nSorteig entre els socis assistents d’un viatge per a dues persones per anar a veure el partit de Lliga FC Barcelona - Getafe (12 de març)\nSorteig d’entre tots els socis de la penya dels 8 viatges pel partit FC Barcelona - Celta (13 de febrer a les 20′30 hores)\nReserves al telèfon 971 653198 (Bar Can Piquer) fins dijous dia 21 a migdia. Teniu en compte que les places són limitades.\nVos hi esperam, fem Barça, fem penya !!\nViatja a Barcelona amb la penya a veure el Barça\nJa tenim en marxa el viatge de la penya a Barcelona 2015-2016. En les tres vegades anteriors l’èxit ha estat absolut, enguany el partit escollit és el FC Barcelona - Sevilla, que coincideix amb el mateix cap de setmana amb un partit de màxim interès de futbol femení (el Barça - Ath. Bilbao) amb la nostra Mariona Caldentey com a referent; i també amb un super partit de futbol-sala FC Barcelona - Inter Movistar (líder). Aquestes són les condicions.\nViatge amb la PB Els Tamarells a Barcelona, dissabte dia 27 i diumenge dia 28 de febrer:\nTransfer bus Felanitx (Manacor) - Campos (Santanyí) - aeroport Palma\nVol regular Iberia /Air Europa Palma - Barcelona dia 27 a les 7 hores\nTransfer bus aeroport Barcelona - Hotel Senator\nEntrada partit 1a Divisió FC Barcelona - Sevilla (1a graderia)\nAllotjament Hotel Senator**** (habitació doble) o similar, a 500 metres del Camp Nou\nPossibilitat d’anar a veure el partit de la Superlliga femenina FC Barcelona (on juga la nostra socia Mariona Caldentey) - Ath Bilbao (actual líder)\nPossibilitat d’anar a veure el partit de futbol sala FC Barcelona - Inter Movistar (els dos millors equips de la Lliga)\nPossibilitat de fer el Camp Nou Experience (recorregut pel camp i museu) a un preu molt assequible\nTransfer bus hotel Senator - aeroport Barcelona\nVol regular Barcelona - Palma Iberia/Air Europa dia 28 a les 19 hores\nTransfer bus aeroport Palma - Campos (Santanyí) - Felanitx (Manacor)\nSocis 275 euros / No socis 325 euros.\nNins (fins a 11 anys), 40 euros menys\nLes primeres 40 places serà aquest preu, les següents ja seran més cares (recordau que hi ha limitació de places)\nPer apuntar, reservar i pagar 971582204 (Viatges Portocari, Andreu)\nSi estau interessats en aquesta activitat, reservau-la com més aviat millor si voleu tenir plaça segura.\nHomenatge i victòria en el primer Memorial Francesc Sola\nEMOCIONAT HOMENATGE I VICTÒRIA EN EL TORNEIG\nAbans de l’inici del torneig hi hagué un emotiu record pel qui fou el nostre vicepresident, Francesc Sola. Assistiren les seves tres filles Aina Maria, Josefina i Monse, les quals reberen un detall de la nostra penya i de la Federació. Es guardaren uns moments de silenci, amb els jugadors de tots els equips fent un cercle; i Ramon, nét del nostre enyorat directiu, feu la treta d’honor.\nEn l’apartat purament esportiu, la PB Els Tamarells dirigida per Miquel Àngel Riera i Joan Jaume Simó, es va proclamar vencedora d’aquesta segona edició amb set punts, empatant 1-1 amb la PB Peguera (amb gol de Jaume Vidal), i guanyant 5-0 a la PB Pollença amb dianes de Vicenç Xavier Vicens (2), Jaume Vidal, Andreu Julià i Jaume Bennàsar; i en un emocionant darrer partit per 2-0 a la PB Alcúdia, amb dos gols més d’un determinant i decisiu Jaume Vidal.\nSegona fou la PB Alcúdia amb sis punts, que va guanyar a la PB Pollença per 3-0 i a la PB Peguera per 2-0, mentre la PB Peguera fou tercera amb quatre punts, ja que guanyà 4-2 a la PB Pollença i empatava 1-1 enfront la PB Els Tamarells. En quart lloc va quedar la PB Pollença.


No és només una\ncasa rural delsegle XIX\nGaudeix com un figura\nGaudiu d’un entorn únic a l’Alt Empordà i d’un ambient agradable i tranquil amb totes les comoditats pròpies de la modernitat d’avui dia.\nVeure tots els serveis i equipament\nA la planta baixa (totalment diàfana) hi ha una sala d’estar amb llar de foc, una habitació-rentador, un bany amb dutxa i una cuina totalment equipada, que dóna sortida a un jardí fabulós amb piscina i zona de barbacoa. A més, la cuina també està comunicada a un petit jardí interior lluminós i ple de flors.\nA la planta de dalt hi ha quatre habitacions dobles repartides al voltant d’una sala central, idònia per al descans i la lectura, i un altre bany amb dutxa.\nLlegeix el reportatge de Vivir en el Campo\nEls comentaris dels visitants de Can Figura


LLEGANDO A LA FÁBRICA DE CEMENTO...: Chili vegà\nEl Chili amb Carn és un dels plats estrella de l'anomenada cuina Tex-Mex, una tradició gastronòmica de la frontera texana amb Mèxic. De fet, tot i que se sol servir en forces restaurants mexicans, per a molts, dir que aquest plat és mexicà és alguna cosa així com una heretgia. Sembla ser que originàriament era una menja que els colons texans el·laboràven mesclant carn assecada amb sèu, bitxos i sal, i format en un totxo sec que es podia transportar amb facilitat i bullir-se en olles d'aigua damunt d'una foguera. Posteriorment s'hi haurien anat incorporant altres elements com els tomàquets o les mongetes (presuntament per allargar la carn quan aquesta era escassa). Actualment és un plat que s'ha estès per tots els Estats Units, i que, com qui diu, cada casa el fa a la seva manera. Fins i tot se'n fan concursos. Pel general se sol seguir fent sense mongetes, però a Texas i amb elles a la resta del país. Pel que fa als components que s'hi incorporen poden ser molt variats i "secrets": des de hortalisses, mantega de cacauet, whisky, xocolata o plàtan. Però la base, indiscutiblement, son la carn i els bitxos, que són la gracia del plat i li donen el seu toc picant característic. Se solen emprar tant bitxos secs com tendres, i un de molt característic és el xile piquin. Com que aquí no és fàcil d'aconseguir nosaltres l'hem fet amb jalapeños, que no son tant forts. Però si voleu fer la recepta encara més suau podeu emprar pebrots de Padrón.\nPer la nostre banda hem volgut transformar la recepta per fer-la adequada per als vegans i, en lloc de la carn de vedella, hem emprat soja texturitzada, que podeu trobar en molts comerços de menjar vegans.\nUn plat fàcil de fer i força gustós que podem menjar acompanyat d'una mica de formatge cheddar ratllat i uns nachos, o bé com a farcit d'unes tortillas\nUn pot de mig quilo de mongetes negres o "pintas"\n150 gr. de soja texturitzada de gra petit\n400 gr. de tomàquets sencers de llauna, o bé frescos però escaldats i sense la pell\nMitja dotzena de jalapeños\nUna culldta. de comí en pols\nUna culldta de pebre de Caiena en pols\nUn grapadet de coriandre fresc\nTres o quatre cullerades d'oli d'oliva verge\nDos cullerades de salsa de soja\nSubmergir la soja texturitzada en el doble del seu volum d'aigua calenta mesclada amb la salsa de soja i deixar-la que s'hidrati durant uns trenta minuts.\nEscalfar l'oli i sofregir-hi la ceba fins enrossir-la. Seguidament l'all i els bitxos tallats a rodanxes.\nPassats tres o quatre minuts escórrer la soja i incorporar-la a la paella.\nDesprés de tres o quatre minuts més incorporar els tomàquets i, amb l'ajut d'una forquilla aixafar-los però deixant alguns trossos grossos.\nAfegir la sal, el comí i el pebre i deixar coure a foc baix fins que hagi reduït una mica.\nPer acabar afegir les mongetes i deixar-ho coure tot plegat una estona més.\nServir acompanyat d'alguns nachos, una mica de formatge cheddar ratllat o algun tipus de formantge vegà (els podeu gratinar, si voleu) i alguna rodanxa de jalapenyo fresc o coriandre com a topping.\nEtiquetes de comentaris: CUINA VEGANA, CUINA VEGETARIANA, LLEGUMS\nLa Cuina de l'Olga 29 d’octubre de 2017 a les 15:01\nEncara no m'he atrevit amb el chile! I mira que ens agrada.....\nAquest que ens portes es veu impressionant!\nCUINA VEGETARIANA (87) CUINA VEGANA (81) PATATES I HORTALISSES (48) ENTRANTS (32) DOLÇOS I POSTRES (27) AMANIDES (19) ARROSSOS I ALTRES CEREALS (16) CUINA CRUDIVEGANA (16) CARNS (15) CUINA ORIENTAL (15) PEIX I MARISC (15) LLEGUMS (14) CREMES I SOPES (12) SALSES I AMANIMENTS (12) ARREBOSSATS (10) FARCELLETS (10) POLLASTRE I AVIRAM (10) BOLETS (9) PANS (7) ENTREPANS I SANDVITXOS (6) CUINA EXÒTICA (5) PASTA (5) DESDEJUNIS (4) OUS (3) FORMÀTGES VEGETALS (2) SUCS I BATUTS (1)\nCrema de bròquil i mató al safrà.\nde xerrada sobre Mercats i xarxes (video)\nBacallà confitat amb tapenade d'anxoves i olives negres, ceba cruixent i compota de tomàquet


larcaveterinaria, Author at L'Arca Clínica Veterinària Lleida - Pàgina 3 de 3\nAuthor Archives: larcaveterinaria\nArticle author larcaveterinaria\nLa higiene bucal del teu gat: com detectar problemes dentals?\nGats, General - Consells, General - Consells, General - Consells, General - Consells, General - ConsellsBy larcaveterinaria 20/02/2020 Leave a comment\nEls gats fan servir la boca diàriament per a tota mena d’activitats com menjar, caçar i rentar-se. A més, juntament amb els ulls, la boca d’un gat és una de les zones amb més riscos d’infeccions. Un gat comença a canviar cap a les seves dents definitives al voltant dels 3-4 mesos. Per a controlar…\nGossosBy larcaveterinaria 21/01/2020 Leave a comment\nAvui dia ja ningú dubta del vincle emocional que es crea entre un gos i el seu amo. Una relació especial que es forja al llarg del temps i que permet, per exemple, que l’animal reconegui la veu del seu propietari entre una multitud o que sigui capaç de detectar un atac epilèptic. És per…\nLa displàsia de maluc: què és i com detectar-la.\nGossosBy larcaveterinaria 09/01/2020 Leave a comment\nLa displàsia de maluc és una patologia ortopèdica hereditària d’evolució lenta que es caracteritza per un desacoblament en el desenvolupament del cap femoral i l’acetàbul. En el maluc del gos, com passa també en el de qualsevol persona, el fèmur ha d’encaixar correctament en el maluc. D’alguna manera, podria dir-se que els ossos del gos…\nÉs bo dormir amb el meu pelut?\nGats, GossosBy larcaveterinaria 17/12/2019 Leave a comment\nUna de les qüestions recurrents dels nostres clients és si haurien de deixar dormir al seu pelut amb ells. A més, sol ser un tema que pot generar conflictes amb la família. Animals com els gossos estan acostumats a viure en ramat, dormint al mateix lloc que la resta dels seus companys. No obstant això,…\nAdopta, no compris\nGats, GossosBy larcaveterinaria 05/12/2019 Leave a comment\nA Clínica Veterinària L’Arca estem compromesos amb el benestar animal, de manera que sempre recomanem adoptar de protectores o gosseres abans que comprar un animal de companyia. Un nou membre a la família La decisió d’introduir un company no humà a la nostra família hauria de ser un acte meditat i consensuat per tots…\nL’ús responsable dels antibiòtics\nGats, General - Consells, GossosBy larcaveterinaria 21/11/2019 Leave a comment\nCada mes de novembre, des de l’any 2015, se celebra la Setmana Mundial de Conscienciació sobre l’Ús dels Antibiòtics amb l’objectiu de sensibilitzar a la societat i fomentar millors pràctiques per a evitar la resistència als antibiòtics, causada per un ús constant i indegut. La resistència als antibiòtics La resistència antimicrobiana consisteix en la…\nPesar no és suficient per a controlar el pes del teu pelut\nGats, General - Consells, GossosBy larcaveterinaria 12/11/2019 Leave a comment\nCada vegada augmenta més el nombre d’animals de companyia amb sobrepès i obesitat. Podríem resumir les principals raons d’aquesta situació en dos: la primera és que cada vegada s’alimenta pitjor les mascotes, amb racions que no són les adequades. I, la segona, la falta d’exercici per la mandra o poc temps dels propietaris. Tanmateix, podríem…


L'ús energètic de l'habitatge | Consumer\nL’ús energètic de l’habitatge\nUn estudi recent adverteix que les llars espanyoles malbaraten un 10% de l'energia que consumeixen i xifra en un 40% el marge de millora de l'ús energètic.\nUna enquesta realitzada recentment per Unión Fenosa en més de quatre mil llars desvetlla que els espanyols utilitzem poc les bombetes de baix consum, desconeixem l’etiquetatge energètic dels electrodomèstics, usem de forma poc eficient el rentavaixella tant en la càrrega com en l’elecció del programa de rentat i emprem poc els perlizadores o sistemes de reducció en el cabal d’aigua.\nPer contra, l’enquesta ha llançat bons resultats quant a l’ús eficient de la rentadora, l’aïllament tèrmic i protecció solar de l’habitatge a l’estiu, i sobre alguns costums eficients com revisar les llums i els aparells elèctrics abans de ficar-se al llit.\nEl malbaratament d’energia en cada llar espanyola equivaldria a 11.000 hores de televisió, 500 rentats a plena càrrega o un any i mitjà de funcionament del frigorífic. Per comunitats autònomes, Madrid, Balears i Cantàbria són les més eficients. En el costat oposat estan Canàries, Galícia i La Rioja.\nSón més eficients en l’ús de l’energia les famílies residents en municipis grans, de nivell de renda elevat, entre 35 i 50 anys i que treballen fora de la llar.\ncalefacció energia estalvi


Incasòl ven dues parcel·les del sector de Riera de Castellolí de Vilanova del Camí (Barcelona)\nPublicat 08/04/2021 17:36CET\nL'Institut Català del Sòl (Incasòl) ha venut dues parcel·les --que sumen prop de 12.000 metres quadrats-- del sector d'activitats econòmiques Riera de Castellolí de Vilanova del Camí (Barcelona), segons ha informat aquest dijous en un comunicat.\nFruits Secs Torra, SL, ha signat el contracte de compravenda de la parcel·la número 11 --de 6.772 metres quadrats-- per 440.194 euros, amb la qual ampliarà les seves instal·lacions destinades a l'envasament i torrefacció de fruita seca, farà una inversió aproximada de 2,9 milions i crearà 15 ocupacions.\nEl grup Direxis Conectia ha adquirit la parcel·la 14 del sector, que compta amb una superfície de 5.094 metres quadrats i un import de compravenda de 331.127 euros.\nLa companyia de transports preveu destinar els terrenys a una zona de pàrquing per a uns 45 vehicles, amb túnel de rentat, zona de proveïment de combustible, taller de reparacions i manteniment amb una oficina i una zona d'emmagatzematge i de màquines, entre d'altres.\nAmb aquesta operació, Incasòl ha donat un impuls a l'activitat econòmica de l'Anoia (Barcelona), amb la col·laboració de l'Ajuntament de Vilanova del Camí, mitjançant la venda d'aquests terrenys que comportarà l'arribada de més inversions i ocupacions a la comarca.


“L’administració ha de garantir uns Serveis Socials sense racisme” – SOS Racisme\nEl passat dia 30 de març la PAHC BAGES vam realitzar una acció davant dels Serveis Socials de Manresa per denunciar situacions discriminatòries que fa anys que duren. Tot i les reunions i repetides demandes fetes per tots els canals possibles, les situacions de racisme institucional per part de serveis públics és una de les problemàtiques amb les quals ens trobem habitualment. Un exemple d’aquesta mala praxi és la negació a les usuàries dels Serveis Socials al dret de ser acompanyades per una persona de confiança amb la que se sentin segures, malgrat que no es disposi d’un servei de traducció. Un altre punt a ressaltar, és que constantment ens arriben denúncies d’actituds racistes per part d’algunes treballadores socials dels equipaments municipals, que fins i tot arriben a qüestionar a companyes la seva decisió d’haver migrat a Catalunya.\nLa resposta per part de l’Ajuntament a les nostres demandes i queixes, mostra la manca absoluta d’autocrítica i de menyspreu cap a les persones que han fet el pas –gens fàcil– de denunciar públicament les situacions de discriminació quotidianes i sistemàtiques que viuen que són fruit del racisme estructural de la nostra societat i les nostres institucions. Volem recordar que és l’administració qui té la responsabilitat de garantir els drets a totes les persones, especialment en aquelles més vulnerabilitzades, i que per tant, no compten amb eines suficients per estabilitzar la seva situació vital.\nEspecialment preocupant és que la resposta de la Regidora de Serveis Socials, responsable última del bon funcionament del departament, hagi estat que “les usuàries que detectin actituds racistes, tenen una bústia per a denunciar-ho”. Aquesta resposta mostra primer, la poca voluntat política en donar una solució efectiva a les problemàtiques identificades, i segon, el profund desconeixement de la precària situació de moltes de les persones que, malauradament han d’acudir en aquest servei, i que no disposen de mitjans per fer servir aquest canal. Per tant, si aquest és l’únic mecanisme de fiscalització del servei que es pretén utilitzar des de la institució, s’està deixant conscientment al marge un gruix important de les usuàries. A la complexitat de denunciar aquestes vulneracions, s’hi suma la impossibilitat de fer una queixa formal, sotmetent a les usuàries a una situació de desprotecció flagrant, en comptes de treballar en crear espais de seguretat i caliu per a les persones que s’adrecen a Serveis Socials.\nDies més tard, l’ajuntament ha ratificat aquesta resposta etiquetant la nostra denúncia a l’administració pública com a inadmissible. Trobem gravíssim aquest posicionament, ja que creiem que els serveis públics han d’estar sempre fiscalitzats per la ciutadania.\nDes de la PAHC BAGES i SOS RACISME trobem inadmissible i del tot insuficient la resposta rebuda per part de l’Ajuntament de Manresa i és per aquest motiu que exigim les següents demandes:\nDissenyar de forma urgent mecanismes de denuncia efectius i adaptats a les necessitats de totes les usuàries, i que per tant, a les persones que viuen situacions de racisme i altres vulneracions als serveis municipals de l’Ajuntament de Manresa.\nTreballar en oferir respostes adequades i reparadores a les situacions denunciades a través d’aquests mecanismes.\nGarantir el dret de les usuàries dels serveis socials a ser acompanyades per una persona amb les competències adequades per tenir una bona traducció i assegurar l’accés a tota la informació durant les seves visites.\nSom plenament conscients i volem remarcar, que no és una situació que es doni únicament a Manresa, o que aquí sigui més greu que a altres ciutats. Repetim que, el racisme és estructural i afecta totes les esferes de la nostra societat, incloent les institucions públiques. Però, especialment, els Serveis Socials necessiten ser espais de seguretat i d’apoderament per a les seves usuàries. Estem vivint moments de màxima complexitat i de molta precarietat, no ens podem permetre que la gent que es dirigeix allà hagi de viure situacions de racisme que dificulten encara més la seva situació. Reclamem de nou el compromís per part de la Regidora de Serveis Socials, Mariona Homs, i a l’alcalde de Manresa, Marc Aloy, per treballar en donar solucions reals que garanteixin que caminarem cap a l’erradicació de discriminacions a l’administració pública i assegurar que totes les persones rebin un tracte digne.\nNo hi la lluita pel dret a l’habitatge sense antiracisme!\nAssemblea General Ordinària (AGO) de SOS RacismeComunicat: El racisme és indispensable pel funcionament del sistema capitalista


SI volem convertir el Parc Nacional d'Aigüestortes en un espai natural de referència europea, necessita un canvi radical en tota l'estructura - horecalleida.es\nSI volem convertir el Parc Nacional d’Aigüestortes en un espai natural de referència europea, necessita un canvi radical en tota l’estructura\nArran de la notícia del relleu de Ruben Farelo com a president del Patronat del Parc Nacional d’Aigüestortes per part de la Generalitat, des de la Federació d’Hostaleria de Lleida considerem que “si es vol convertir el Parc Nacional d’Aigüestortes en un Parc de referencia europea, es necessita un canvi radical en tota l’estructura, no sols la simbòlica Presidència del Patronat gestor, i el que està clar és que les prioritats dels actuals gestors persegueixen altres objectius, que no són la prosperitat o ni tant sols la supervivència dels pocs que visquem a l’entorn del Parc”.\nTal i com opina el president d’Hostaleria de Lleida, Josep Castellarnau: “amb aquesta decisió es posa en evidència diverses situacions que sistemàticament anul·len la potencialitat d’aquest recurs natural de primer ordre. A Lleida, si volem que les properes generacions puguin continuar vivint dignament a les comarques pirinenques, hem de ser conscients que haurem de canviar la manera de pensar al respecte de com gestionem els recursos que tenim. Com més aviat canviem, més possibilitats de poder viure amb dignitat al Pirineu. No es tracta de ser derrotista, es tracta de ser realista, i analitzar el que està passant i com reaccionem”.\nPer tant, des de la Federació, es convida a tots els lleidatans a reflexionar de com ens hem de guanyar la vida en les properes generacions en aquestes zones pirinenques, quins recursos necessitem per fer-ho i quina implicació hem de tenir la gent del territori. I hem de començar a actuar abans que sigui massa tard.


Alvaro Saénz de Heredia dirigeix 'La princesa roja' i vol divulgar l'obra i la vida del fundador de la Falange\nARA Barcelona 16/12/2014 13:12\nJosé Antonio Primo de Rivera, fill del dictador Miguel Primo de Rivera, va ser el fundador i ideòleg del partit Falange Española. Condemnat i executat durant la Guerra Civil pel govern de la República, ara serà el protagonista d'un musical: 'La princesa roja'. El director és Álvaro Saénz de Heredia (Madrid, 1942), nebot de Primo de Rivera i de José Luis Sáenz de Heredia, que va dirigir dues obres claus de la propaganda franquista: 'Raza' (1942) i 'Franco, ese hombre' (1964).\nA l'obra apareixen com a personatges, altres dirigents feixistes com Franco i el general Mola. Tots ells canten i ballen les aventures del fundador de la Falange. Segons ha explicat Saénz de Heredia a El conficencial, l'objectiu és divulgar l'obra i la vida del seu oncle: "No es coneix bé el veritable José Antonio. S'escriuen molts llibres sobre ell, però per una minoria; fer un musical és una idea fantàstica per divulgar la seva vida i la seva obra entre el gran públic". Saénz de Heredia vol mostrar també la vida amorosa i sentimental del dirigent feixista i explicarà la seva relació amb dues dones: Pilar Azlor i Elisabeth Bibesco. Elisabeth, filla del primer ministre britànic entre 1908 i 1916, estava casada amb el príncep i diplomàtic romanès Antoine Bibesco. Era escriptora i va ser un amor frustrat de José Antonio.\nSaénz de Heredia ha fet pel·lícules molt populars amb Martes y Trece i Chiquito de la Calzada. També va dirigir Andrés Pajares a la pel·lícula 'La Hoz y el Martínez' (1984). El seu objectiu és poder estrenar la pel·lícula el proper any. Segons el cineasta, la imatge del fundador de la Falange ha estat "distorsionada". Ell vol mostrar-lo com un "jove idealista".


Sons de la Mediterrània : Arrels que sonen i que es ballen\nActualitzat el 26/08/2016\nArrels que sonen i que es ballen\nEl VIII Berguedà Folk, del 16 al 18 de setembre a Cal Pons de Puig-reig\nEl festival Berguedà Folk, dedicat a la dansa i la música d'arrel tradicional en un indret d'encant particular, ha tingut un creixement sostingut des que va néixer fa cinc anys. La VIII edició, del 16 al 18 de setembre, inclourà nombrosos tallers, balls i concerts.\nEls italians Andrea Capezzuoli e Compagnia seran un dels participants al Berguedà Folk 2016\nEls objectius d'aquest festival organitzat per l'Ajuntament de Puig-reig i l'associació cultural Rubricatus a Cal Pons de Puig-reig són promoure la dansa tradicional i popular catalana i d'arreu integrant un públic divers al voltant de la música, amb activitats lúdiques i formatives.\nEnguany, les activitats arrencaran amb un triple ball a la carpa, la nit del 16 de setembre, a càrrec de Farigola Trad, Naragonia i el Duo Thebaut. L'endemà, dissabte 17, hi haurà tallers de 'folkontact', ball de bot, danses quebequeses, anglosaxones, del nord d'Itàlia, de castanyoles, de ball folk... i també ball, amb el grup mallorquí Al-Mayurqa, Hartwin Dhoore, Andrea Capezzuoli e Compagnia, Trio Dhoore i Ballsy Swing.\nEl cap de setmana es tancarà el diumenge 18 amb més tallers de ball folk, de bolero valencià, de construcció d'instruments... i ball amb Les Bottines Artistiques, amb El Pony Pisador i amb Delorgan. I també amb una bona paella, perquè no només de balls i de folk viu l'home.\nEn trobareu més informació, inscripcions i horaris al web del festival.


Salven un nen de 12 anys que té una aturada cardíaca a la platja, a Roses - Diari de Girona\nSalven un nen de 12 anys que té una aturada cardíaca a la platja, a Roses\nAl menor, que quasi s'ofega als Palangrers, el van treure de l'aigua i el SEM el va poder reanimar\neva batlle 02.08.2017 | 07:26\nUn nen de 12 anys va resultar ferit aquest dilluns al vespre de poca gravetat després de gairebé ofegar-se a la platja dels Palangrers de Roses. La criatura va entrar en parada cardíaca però els efectius mèdics del SEM el van poder reanimar.\nEl succés es va desencadenar pels volts de les vuit del vespre, a la platja dels Palangrers de Roses.\nEl telèfon d'emergències 112 va reber l'avís d'un testimoni que deia que havia vist un nen que s'ofegava a l'aigua. Els banyistes el van treure de l'aigua i, segons va confirmar Protecció Civil, la criatura va entrar en aturada cardíaca.\nSortosament els efectius mèdics del SEM que van arribar a la platja van poder atendre'l i va poder remuntar.\nLa criatura, un cop estable, va ser traslladada a l'hospital de Figueres en ambulància, en estat de poca gravetat.\nEl SEM va desplaçar a la zona dues ambulàncies. També va actuar a la zona la Policia Local de Roses.\nD'accidents amb menors d'edat se n'han registrat diversos, aquest estiu, sobretot en piscines. Un d'ells va acabar amb una víctima mortal i la resta, sortosament, han superat les conseqüències del gairebé ofegament.\nDe víctimes mortals per ofegament aquest estiu a les comarques de Girona se'n registren ja un total d'onze. L'últim mort, un submarinista d'apnea a les Medes.


El blog petit: Nil Barral. L'home que dormia al cotxe\nDes d'Amsterdam, ens arriba un nou misteri en la literatura catalana. Després d'anys d'intentar imaginar-nos qui era l'autor dels Quaderns d'en Marc, ara ens demanen que juguem a descobrir l'autor de la darrera novel·la policíaca apareguda a casa nostra: L'home que dormia al cotxe. Qui és, doncs, en Nil Barral? Que, per cert, ja disposa de compte -se'n diu perfil- al Fèisbuc i ha estat entrevistat per una de les dues persones que en coneix la identitat real? Suposo que ja deuen córrer les apostes entre els lletraferits, a partir de les pistes que pot haver deixat en el seu primer llibre, d'una sèrie que s'endevina llarga.\nBenvinguts siguin, doncs, en Nil i la resta de personatges que omplen el seu entorn més proper. Ell, en Ramon -Nil-, que s'assembla a l'actor Philip Seymour Hoffman, ex-policia de la brigada criminal una colla d'anys, i que ara treballa per una asseguradora intentant "recuperar" els quartos invertits pels pobres ciutadans normals i que volen cobrar el que els pertoca de la seva pòlissa d'assegurances (com si les asseguradores no fossin també un altre dels grans "robatoris" de la història de la humanitat). Prou pedant com per menjar-se a petons ell mateix. I en Néstor -la seva parella, professor de matemàtiques i un cos-Danone, pel que sembla, de primera-, que fa olor de menta i de fusta, i que, a més de guapo, té un talent d'aquells que et fan sospitar si tu no tindràs alguna tara d'origen, mentre espera que li arribi algun dia la medalla Field. (De fet, tota la novel·la -com a bona novel·la del gènere- et fa pensar que en cap moment arribes a la sola de les sabates dels seus protagonistes). Probablement, el joc entre ambdós, tant l'homosexual com l'intel·lectual -amb discursos del Dia de l'Orgull Gai entremig-, és el que dóna més brillantor i enginy, com diu l'Andreu Martín, a la novel·la; fins i tot, més que la trama.\nM'ha agradat, també, que el primer cas d'en Nil que ens presenti sigui un cas fallit. No fa cap mal explicar que moltes vegades, les coses es resolen tard i malament. I que el perdiguer de torn també s'ho passa malament per no haver tingut l'enginy adequat en el moment just és prou saludable.\nPerò també hi ha altres personatges, prou interessants, que probablement seguirem veient. La Rita, la seva secretària, i Condom de cognom, que no fa servir mai (no se'ns especifica si es refereix al cognom). Cinquanta anys, baixeta, amb els cabells que totes les perruqeuries fan a totes les dones madures, i un aspecte maternal. Però té llengua d'escurçó i el seu cervell és àgil i inquiet com el d'una guineu. I en Simeó Mendelejev, el seu cap, gras, brusc, de celles negres i poblades i cabells esvalotats, amb tirants, i que ningú sap d'on procedeix.\nEl que no crec que torni a sortir és el policia, l'Inspector Alejandro Orozco, el Rosco, que ja l'han enviat a galeres, a Ceuta, i que sap perfectament que els polis honrats no existeixen. (Atenció: aquest és, per mi, el principal cante, i dels hondos, de la novel·la. Constantment se'ns parla de la policia, sense cap referència als Mossos -ara que, fins i tot, els del CSI ja en reconeixen la seva vàlua-, i hem d'entendre que es refereix a la Policía Nacional, aquella que els espanyols encara mantenen a casa nostra, tot i que no els queden gaire competències en la matèria. Per tant, un policia espanyol, el pobre Rosco, ocupant-se de temes que serien dels Mossos a la ciutat de Barcelona? Potser és que no és a Catalunya? Potser és que ens vol explicar que aquesta policia ocupant és encara corrupte? Si fos així, seria prou acceptable la relliscada!).\nTot i amb això, coincideixo un xic amb en Manel Haro, que cal treballar-se un xic més l'argument per tal que la novel·la sigui quelcom més que un entreteniment. S'agraeix, però, que sigui curta i fàcil de llegir d'una tirada.\nEls referents culturals podrien també ser importants per definir-ne el protagonista -i escriptor del llibre. I ja es veu que són d'un nivell intel·lectual que, als més mortals, ens costa d'arribar-hi: Armanis, Strindberg, The Castle Theater, Brassens, Ferran Adrià, Joan Margarit, Ausiàs March, Joan Vinyoli, Mozart, Fargo, Vazquez Montalbán, Schonberg, Vivaldi, el Carmina Burana, Brahms amb el seu Réquiem alemany, el Kafka a la platja d'Haruki Murakami, i bons restaurants -el Drolma- i begudes -Petrus, Waltraud, i limoncellos i amarettos, al Cafè Gambrinus de Nàpols. Com a pistes, doncs, un clar bon gust durant tota la novel·la, fins i tot rere la ironia que gasta constantment el protagonista. (Per exemple, quan acaba sentenciant que cada minúscula lluentor d'art i de refinament descansa sobre un mar de merda). No sé, doncs, si accep todo nar cap proposta de nom per a la veritable identitat d'en Nil Barral. Seguirem investigant.\nPer què l’Elisenda Moura, una modesta professora de costura, va continuar pagant durant quatre anys l’assegurança de vida del seu exmarit, que des que es van separar vivia en un Volkswagen Passat TDI? Per què van assassinar-lo dins el seu cotxe? I, el més important: la companyia d’assegurances pot estalviar-se d’alguna manera haver de pagar la prima a la senyora Moura?\nUna oportunitat d’or perquè Nil Barral exerciti els seus dots d’investigador… amb l’ajut de la càustica i eficient secretària Rita.\nNil Barral és un pseudònim. L’autor d’aquest llibre és un dels escriptors més reconeguts del nostre país, que s’estrena en el gènere negre amb L’home que dormia al cotxe, el primer cas d’una sèrie protagonitzada pel seu personatge homònim. Ha decidit ocultar la seva identitat com a part del misteri.


Comentari a la paràbola del Pare Bo | card.cat\nComentari a la paràbola del Pare Bo\nPublicat el 15 de Març de 2013 per Jeroni Llambies\t, null\nLa paràbola del Pare Bo, més coneguda com la paràbola del Fill Pròdig, ens explica Déu com un Pare que té un negoci familiar i que, enmig de tots els seus maldecaps, el que més li interessa és la relació amb els seus fills: respecta la seva llibertat, sap callar i esperar, davant la petició del seu fill petit que vol fer la seva vida, i encara que ell sofreix, accedeix al que li demana el fill, perquè sap que torna gran i que no el pot tractar com un infant. Passa pena per què coneix les seves debilitats, però sap també les seves possibilitats, i deixa que ell mateix aprengui de l’escola de la vida, i encara que el fill tuda bona part del que ha rebut, el Pare entén que és el preu que ha de pagar per madurar.\nI quan és fill petit torna ple de vergonya, perquè s’adonat que ha perdut tota la seva dignitat de persona, i es troba tremendament tot sol, buit, i amb fam, troba un pare amb entranyes de mare, un pare-mare que l’abraça, l’omple de besades i organitza una gran festa, música i ball a voler, per l’alegria que té quan veu que el fill que era com un mort, ha tornat a viure. I tot això passa davant la incomprensió de l’altre fill que no pot entendre de cap manera l’amor, comprensió, perdó i alegria de son pare i de tota la casa.\nAquesta coneguda paràbola vol deixar ben clar que el Déu de l’evangeli no és el Déu de la severitat i de la por, que oprimeix els seus fills i filles amb un caramull d’obligacions baix pena de càstig, no és el Déu de la culpa, ell troba que tothom ja té prou sofriment amb la seva pròpia consciència i amb les ferides i humiliacions que la mateixa vida reparteix a cadascú. El Déu que l’evangeli explica no té més llei que l’estimació, i no té altra justícia més que el perdó. I No té altra curolla més que la d’aquell bon amo o madona de possessió que el que més vol és omplir la casa amb l’alegria fonda i autèntica dels seus fills i filles.\nTots som aquest fill petit de la paràbola del pare bo, que des de l’experiència de viure en llibertat la nostra vida, i des de les nostres limitacions, errors i possibilitats, anam descobrint l’amor, el perdó i la misericòrdia de Déu i de la societat, que ens criden a viure amb els altres des d’un procés constant de col·laboració, transformació, canvi, conversió i alliberació de tot allò que ens deshumanitza i no ens deixa ser una societat digna i feliç.\nTant de bo caminem cap a la utopia d’una humanitat reconciliada i en festa. I que sigui festa per a tothom.\nUn comentari a “Comentari a la paràbola del Pare Bo”\nJoan Roig "Dalmau" el 16 de Març de 2013 a les 17:48 ha dit:\nEn aquests politics que mos han tocat en sort, es imposible que es debil pugui viura en festa, però confiem en so esperit de sa gent, ni no mos tornem deixa enganar, amen.


LLAR D'INFANTS PICABRUNA : d’octubre 2011\nHa arribat la tardor i que més bé que poder jugar amb les fulles que van caient dels arbres.\nLes hem xafat, arrugat , llençat....\nI, quina sensació quan ens queien pel damunt !!!\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 11:25 Cap comentari:\nPrimera sortida de la temporada !.\nEl passat dimarts infants i famílies vam anar al mercat de la fruita i la verdura de Picamoixons.\nPel camí vam poder observar i jugar amb les fulles caigudes dels arbres i com el vent les feia ballar...\nAl mercat vam veure els fruits de la tardor i els vam tocar i sospesar... I principalment compar castanyes i moniatos per fer la nostra castanyada !!.\nEn tornar, vam esmorzar al local social els nostres entrepans tot jugant sota un sol molt acollidor.\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 5:54 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: FESTES I EXCURSIONS\nHem tingut un matí molt enfeinat, primer preparant la terra i ficant-la a les torretes, deprés plantant els enciams i per últim tot ben regat.\nRes més ens queda esperar a què es facin grans.\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 5:45 Cap comentari:\nA Picabruna tenim molt clar que cada infant necessita el seu temps per familiaritzar-se i adaptar-se a aquest nou espai i a una nova companyia, per això cada família disposa d'aquest temps necessari per tal que l’infant es quedi a gust dins l’espai.\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 5:40 Cap comentari:\nCliqueu aquí en el logo per veure les imatges:\nCliqueu a la foto per veure més imatges de la festa:\nSom al juliol i ja ha arribat el final d'aquest curs ple de diversió, creixement, aprenentatges , descobriments i aventures.\nI per tal de celebrar-ho com es mereix, per començar, a la tarda vam anar a la piscina municipal de Picamoixons a refrescar-nos tots junts, després en tornar a la llar d'infants ens esperava una gran sorpresa: un mural pintat amb les mans que pares, mares, nens i nenes havien fet a la paret del sorral, que bonic que va quedar !!\nI quan vam pujar, ens vam trobar a un pallasso que ens va pintar el nas de vermell i ens va fer riure i ballar a tots i totes sense parar...\nI per finalitzar, a la nit, vam organitzar un variat i boníssim sopar entre mares, pares, infants i educadores, mmmm!\nJocs, rialles, converses, agraïments als fundadors de la llar, projectes, il·lusions i molta estona tots juntets !!!\n¡ Moltes gràcies a tots i totes !\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 7:17 Cap comentari:\nLa Pili també va fer anys ...\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 6:52 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: ACTIVITATS DEL CURS PASSAT\nCoses que s'enfonsen, coses que suren, aigua que esquitxa i mulla, sol que escalfa...\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 7:45 Cap comentari:\nJugar, pintar, retallar, dinar i dormir per tornar-hi l'endamà.\nAl juliol ens preparàvem uns refrescants banys !!\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 7:19 Cap comentari:\nTenir un amic és tenir un tresor i un iogurt a la panxeta...\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 6:13 Cap comentari:\nAl juliol vam jugar amb cassoles, culleres i cullerots...\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 7:14 Cap comentari:\nAl juliol vam fer gelatina de pinya!\nPublicat per Llar d'infants Picabruna a 7:09 Cap comentari:\nAl juliol vam jugar amb cassoles, culleres i culle...


El bloc d'en Martí i la mare que el va parir: Un matí a Rocafonda...\nUn matí a Rocafonda...\nBé, avui havia de fer "un escrit en imatges", però han surgit imprevistos al meu estimat barri, a Rocafonda.\n11:40: Sortim de casa. Ens dirigim amb la mare que em va parir cap a l'Avinguda del Perú. Els paletes treballant? Que extrany...\n11:42: Ens trobem al meu tiet, en Mingo. Ens explica el que passa: una "abella reina" s'ha escapat de l'eixam. La resta de la tropa l'han acompanyat. Unes 3000 abelles es troben juntetes a un portal de la propia avinguda. Tot el barri en fa veu i contempla el panorama des de l'altra vorera. i ha de tot: els que diuen no estar espantats i els que, com jo mateix, els hi tenim pànic.\nA més a més, avui han tallat l'aigua a una bona part de Rocafonda, per sort, a casa nostra no.\n11:47: Comença el reportatge de fotos fet per mi i el meu tiet.\n11:56: Canvi de plans. Ja ha arribat la policia local i els mossos. La cosa va per llarg. Ens decidim a descobrir el nou Parc de Rocafonda, un parc gran, maco, ben fet, amb moltes activitats i equipaments per gent de totes les edats. Hi disfutem d'una bona estona amb l'Elmer, i ja està decidit, no trigarem a anar-hi amb en Dídac! La veritat és que valoro molt bé aquest nou equipament al barri: amb herba, amb nous tobogans, castells i d'altres per als més petits. Ara, a conservar-lo i a demostrar que Rocafonda no és com la gent diu, és un genial barri!\n12:43: Tornem al lloc del "crim". Ja hi ha un home posant totes les abelles en un eixam que ha construït en una capsa. Unes cincuanta persones observen la situació impactades de la valentía d'aquest home. És el tema de la setmana al barri. Segueixo amb el reportatge de fotos.\n13:01: Arribem a casa. Després de viure un matí intens a Rocafonda, encenc corrents l'ordinador per escriure al bloc. Ara, vaig a enviar les fotos al Tot Mataró i al Capgròs i si hi ha sort potser ho publiquen!\nAqui teniu part del reportatge:\nNou parc de Rocafonda. Amb unes pintades precioses!\nEl tub d'aigua que ha fet tallar l'aigua al barri.\nEl tema de la setmana als bancs de Rocafonda, per Martí B.T.\nEtiquetes de comentaris: animals, fotos, passejades, rocafonda, successos, vida\nNoi.... quines aventures vivim! :)\nFem un aperitiu?.\n30 de maig de 2010 a les 13:51\nQui digui que a Rocafonda no hi ha vida, s'equivoca!\n30 de maig de 2010 a les 13:53\nDeunidor quin dia!\n31 de maig de 2010 a les 0:02\nEstas fet un gran periodista!!!!;p!!Muak!!!\n8 de juny de 2010 a les 22:39\nCap de setmana en imatges (1ª part)\nVIVÈNCIES D'UNA LLIGA GUANYADA


Una vegada realitzat el diagnòstic, a partir de les línies d’actuació suggerides de la consulta prèvia i dels 4 tallers de participació, on han intervingut veïnat, agents socials i econòmics i urbanistes, es fa una proposta urbanística per a la implantació d’un model nou basat en la integració tipològica, la recuperació d’espai pels vianants, la implantació d’usos dotacionals, la naturalització de l’espai públic i la millora de l’hàbitat residencial.\nJosep Alandete, vicealcalde i regidor d’Urbanisme: “Des del sector públic i, sobretot, des de l’actuació en els espais públics hem de ser capaços d’afrontar el repte de millorar la qualitat de vida del veïnat mitjançant la millora de la qualitat urbana d’uns espais públics que no donen resposta a les demandes actuals de prioritat d’espais per a les persones i les seues relacions, la perspectiva de gènere i la resiliència davant els efectes del canvi climàtic”.\nFerran Martínez, president de la Junta de Districte de la Platja: “Per tal d’ aconseguir una platja, una ciutat inclusiva, resilient, amable, sostenible… Que gaudirà el veïnat i els residents… Això, al final, també es transforma en un major atractiu per als visitants…”.\nGandia, 28 de maig de 2021.- El vicealcalde i regidor delegat d’Urbanisme, Josep Alandete, acompanyat del president de la Junta de Districte de la Platja de Gandia, Ferran Martínez, i del Cap de Serveis d’Urbanisme, Jorge Hervás, han anunciat aquest matí l’inici de la redacció del Pla de reforma dels nuclis antics de la Platja.\n“És important reconèixer la dificultat que comporten noves propostes en entorns construïts, amb un marge de treball reduït i que, sobre manera afecta propietats privades, però des del sector públic i, sobretot, des de l’actuació en els espais públics hem de ser capaços d’afrontar el repte de millorar la qualitat de vida del veïnat mitjançant la millora de la qualitat urbana d’uns espais públics que no donen resposta a les demandes actuals de prioritat d’espais per a les persones i les seues relacions, la perspectiva de gènere i la resiliència davant els efectes del canvi climàtic”, ha explicat Alandete.\nEn definitiva, i d’acord amb el resultat de les conclusions del procés participatiu: “Un nou model que transforme l’actual sorgit del vehicle privat com a element definitori de l’espai públic, a un altre adient amb els objectius de desenvolupament sostenible i l’agenda urbana estatal, en la qual l’espai públic s’ajusta a l’escala de les persones i es re-naturalitza implantant premisses de l’urbanisme verd que permeta una relació entre els espais naturals i els urbanitzats servint-se de la connexió de la platja, l’espai urbà i la marjal. Així doncs, es converteix el Nucli Primitiu, per la seua història i ubicació estratègica en el motor d’eixa transformació de la Platja de Gandia en un nou model acord amb els objectius de desenvolupament sostenible”, ha assegurat el vicealcalde.\nPer la seua banda, Hervás ha recordat que el nucli primitiu de la Platja Nord es va dissenyar a partir de l’any 1952 sobre una superfície de 284.000 m2. El diagnòstic és un parc immobiliari molt envellit, amb una trama viària molt estreta, carrers a esquadra delimitant mançanes o illes de cases rectangulars paral·leles a la platja. Però al mateix temps possibilita la coexistència de la tipologia de vivenda familiar aïllada amb la de bloc de vivendes col·lectives (que ja possibilitava de forma incipient el planejament dels anys 50 i les seues adaptacions). Una edificabilitat molt alta.\nA nivell de planejament al 2013 des del departament d’Urbanisme s’han impulsat algunes modificacions puntuals del PGOU com són la regulació del canvi d’usos terciaris i comercials en les plantes baixes a vivendes, demandes que anaven apareixent progressivament en contra del que contemplaven les llicències urbanístiques atorgades als immobles on es situen i corrent el risc de desaparèixer la possibilitat de situar xicotets comerços de proximitat i activitats terciàries…\nDes del punt de vista arquitectònic, atemperar la progressiva densificació de les unitats residencials amb nova normativa que regules les exigències de disponibilitat de parcel·la mínima, incrementant aquest mínim actual de 400m2; evitar i prohibir l’augment del número d’habitatges i, per tant, el número d’habitants equivalents; analitzar en quines illes es podrien mantindre la tipologia arquitectònica existent de planta baixa mes dos altures. En aquest cas es prohibirien les agregacions de parcel·les; exigir la creació de terrasses i balcons que computen o no computen; augmentar la superfície mínima dels habitatges; incrementar la parcel·la mínima edificable… “En definitiva, respectar la morfologia i evitar grans altures, no superant l’edificabilitat ni el número màxim d’habitatges…”.\nUns canvis que anirà aplicant-se progressivament des de la vessant pública a través de plans de vials. Les inversions privades es regiran pel document estratègic del nou marc urbanístic.


Victòria d'equip dels taronja en Estambul (86-90) - Blanquinegres.com | Blanquinegres.com\nFermín Rodríguez , 27 Novembre, 2020\nVictòria d’equip dels taronja en Estambul (86-90)\nValència Bàsquet continua amb la seua espectacular temporada en Eurolliga, i és que va aconseguir una victòria de prestigi en Estambul, la sèptima de la campanya, amb una gran segona meitat i l’actuació més que destacable de Van Rossom, MVP del partit, i de Prepelic, amb 13 punts i 3 triples en l’últim quart.\nAbans del partit, el club turc va voler mostrar el seu reconeixement amb Kalinic i Derrick Williams, que tornaven a casa per primera vegada des que arribaren a València.\nL’encontre va arrancar amb molta igualtat, un equip anotava i l’altre responia, amb un Kalinic especialment actiu i un Pradilla que en personalitat transformava una bonica assistència de Dubi.\nEl desordre inicial portava al temps mort. Les anades i tornades no agradaven Ponsarnau i en conseqüència va decidir frenar-ho.\nA partir d’aquest moment, València Bàsquet va començar a dominar més el rebot defensiu impedint segones oportunitats, però en atac continuaven els taronja sense tindre la paciència necessària.\nVives i Brown es carregaven amb dues faltes cadascun, segell de la intensitat defensiva d’ambdós equips. El primer quart acabaria amb els turcs un punt per damunt i amb la sensació d’haver perdonat alguns tirs alliberats, que els haurien permés augmentar l’avantatge.\nQuasi no havia acabat la publicitat i Derrick Williams, inèdit fins al moment, abusava de l’anella amb una espectacular esmaixada. Fenerbache no es va acomplexar i anotava 5 punts seguits, però Saneme i Derrick amb dos triples igualarien el marcador.\nNo obstant això, els taronja tornaven a perdre el control del rebot defensiu, fet que donaria confiança a Fenerbache per a imprimir un altre ritme a la circulació de baló i permetre Brown cercar l’1vs1 amb facilitat.\nS’establia la màxima de l’encontre, un 39-30 preocupant, principalment per la incapacitat de frenar les envestides de Fenerbache, que combinava accions de ‘pick and roll’ amb diagonals de vertigen directes a cistella dels seus homes exteriors.\nVan Rossom eixia al rescat amb un 2+1 per a tallar la ratxa negativa, però no aconseguiria canviar res, ja que el gegant Vessely baixaria una pilota del cel per a rebentar la cistella taronja i anar-se’n 43-33 a l’intermedi.\nPareix que els de Ponsarnau treballen millor baix pressió perquè en dos minuts de tercer quart, ja havien portat Kokoskov a demanar el temps mort de. En menys de quatre minuts havien igualat el marcador amb un parcial de 10-0.\nEls minuts de València Bàsquet van ser dels millors de la temporada amb els 5 jugadors produint en els dos costats, però amb un Van Rossom especialment brillant. Sam defenia, Sam assistia i Sam provocava l’eufòria de la banqueta taronja, més connectada que mai.\nUn partit fins al moment gris, ara feia la sensació d’encontre important. Però amb les rotacions, Fenerbache va millorar la dinàmica i acabaria el parcial amb dos triples consecutius i 5 punts per davant.\nAixò sí, els taronja havien presentat la seua candidatura per a portar-se la victòria d’Estambul i tot depenia de continuar amb la intensitat defensiva i ser decisiu en els detalls.\nAltre inici de quart trepidant, posava València Bàsquet per damunt. A més, l’astúcia de Derrick i el dinamisme de Klemen, van carregar els turcs de faltes els primers dos minuts.\nUn Prepelic que volia participar de la festa i que just en el moment clau havia llevat la funda del rifle anotant tres triples consecutius. València Bàsquet, curiosament entraria en bonus abans que Fenerbache, però prompte s’igualarien les forces.\nEls intercanvis defensius dels nostres en els últims minuts van ser increïbles portant els turcs a forçar els llançaments, i el lideratge de Dubi al rebot i de Van Rossom en la direcció portarien la victòria cap a casa en un final d’encontre molt apretat (86-90)