La commemoració del Dia Mundial del Medi Ambient, celebrada diumenge passat en el Centre d'Educació Ambiental de la Comunitat Valenciana (CEACV) fou un èxit de participació, amb més de tres-centes persones que varen acudir a la Marjal del Moro del Port de Sagunt per a compartir les activitats que es feren amb l'objectiu de conéixer de prop les conseqüències del canvi climàtic.\nFou una jornada en què es va posar de manifest la necessitat de prioritzar la lluita contra el canvi climàtic en l'agenda institucional i política, tal com digué el diputat provincial de Medi Ambient, Josep Bort, que destacà el compromís de la Diputació en la lluita contra el canvi climàtic i va fer un crida a la conscienciació de la ciutadania per a abordar amb decisió i accions la protecció del medi ambient. En este sentit, el diputat Josep Bort va valorar la importància de la divulgació i l'educació mediambiental com a acte decisiu per a frenar les greus conseqüències del canvi climàtic.\nLa commemoració del Dia Mundial del Medi Ambient va comptar amb la presència del president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig; la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, Elena Cebrián; l'alcalde de Sagunt, Francesc Fernández, i el director general de Canvi Climàtic i Qualitat Ambiental, Joan Piquer.\nAquesta jornada ha estat organitzada conjuntament pel Servici de Medi Ambient de la Diputació i la Conselleria d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural i ha oferit l'atractiu d’un fum d’activitats, tallers i jocs dirigits al coneixement i la sensibilització de grans i menuts en tot allò relacionat amb la protecció del medi ambient, concretament dels ecosistemes valencians. El fil conductor de la majoria de les activitats ha sigut la intervenció humana en el deteriorament mediambiental, per això s'ha ensenyat a respectar i corregir el nostre comportament i la relació amb l'hàbitat i la sostenibilitat.\nEl Servici de Medi Ambient de la Diputació ha dut a terme les activitats «Funcionem com un hivernacle», «Conseqüències de l'augment de la temperatura», «El laboratori contra el canvi climàtic», «Canvi climàtic i ecosistema litoral» i «Les zones humides en el paisatge litoral».


L’Unicef denuncia que 23.000 menors africans estan tancats en centres, on són víctimes d’abusos\n4 min. Barcelona 01/03/2017 00:00\n651x366 Un grup de migrants africans traient el cap per les reixes del mòdul on estan detinguts a Líbia i on passen entre vuit i deu mesos sense unes condicions mínimes. / KENAN GURBUZ / ROMENZI Un grup de migrants africans traient el cap per les reixes del mòdul on estan detinguts a Líbia i on passen entre vuit i deu mesos sense unes condicions mínimes. / KENAN GURBUZ / ROMENZI\nA Líbia hi ha 34 centres de detenció per a immigrants provinents de les regions més conflictives de l’Àfrica subsahariana i hi acullen entre 4.000 i 7.000 detinguts. Almenys són els que han pogut documentar les Nacions Unides, que denuncien les condicions inhumanes amb què es tracten els refugiats que hi són retinguts. Però n’hi podria haver més. La majoria d’aquestes presons són gestionades pel govern libi, i la resta, les no oficials, les dirigeixen grups armats.\nAcabar en un centre de detenció és només un dels destins que poden esperar els més de 23.000 infants refugiats que l’Unicef calcula que hi ha en territori libi. Una tercera part d’aquests menors hi arriben sols, sense cap acompanyant, i per tant són molt més vulnerables i són víctimes de tot tipus d’abusos.\nL’informe de l’Unicef recull els resultats d’una enquesta feta a 82 dones i 40 nens i nenes, d’onze nacionalitats diferents, que són en territori libi i que hi han arribat fugint de la guerra o de la fam. En teoria, Líbia és només un pas per travessar el Mediterrani i arribar fins a les costes italianes. Tres quartes parts dels menors expliquen que al llarg del seu viatge han patit agressions o assetjament de persones adultes. El percentatge entre les nenes és encara més gran. La meitat de les dones denuncien que han sigut víctimes de violència sexual.\nLa majoria han estat en mans de contrabandistes, i ara dones i infants treballen per costejar l’última part del trajecte. En alguns casos, però, es veuen obligats a tornar enrere, a casa, i en d’altres, a arribar fins al destí final jugant-s’hi la vida. El 2016, més de 700 menors van morir intentant arribar a Europa. Dels que van arribar a Itàlia, un 92% anaven completament sols, sense família, sense acompanyants.\nEl Jon, de 14 anys, és un dels testimonis que ha documentat l’Unicef. Fa set mesos que està detingut en un centre a Líbia, on explica que els guàrdies els claven cops i no els donen menjar. “Molta gent mor malalta i de fred”, es queixa el menor. El noi va arribar al país sol, des de Nigèria, fugint de la violència jihadista de Boko Haram, travessant el desert sense menjar ni aigua.\nLa Kamis té 9 anys, també és de Nigèria i també està retinguda en un centre de detenció, el de Sabratha. En aquest cas, la nena va amb la seva mare, que va pagar més de 1.300 euros per pujar en una pastera que les havia de portar a Itàlia, però el viatge es va truncar i van ser rescatades enmig del mar. No sabien que el seu destí seria un centre de detenció. “No em van parlar dels riscos, no sabia que seria tan perillós. Ho vaig fer tot pels meus fills i quan eren al mar només podia pensar que m’era igual morir, però que no em podria perdonar que morissin els meus fills”, explica l’Aza, la mare de la Kamis.\nL’Unicef també denuncia els casos de tràfic de persones. Els grups criminals nigerians ofereixen normalment a les víctimes un paquet per arribar a Europa que val prop de 250 euros i amb el qual els prometen que cobriran la ruta completa, per terra, mar o aire, fent servir documentacions falses. Els immigrants es comprometen a pagar un cop siguin al seu destí, treballant. Però un cop arriben el deute es multiplica enormement i assoleix quantitats d’entre “50.000 i 70.000 euros” que s’acaben pagant, per exemple, a través de l’exercici de la prostitució forçada.\nSegons l’Oficina de les Nacions Unides Contra la Droga i el Delicte, un 79% de les víctimes de tràfic de persones són dones o infants.\nLa justícia europea rebutja decidir sobre l’acord amb Turquia\nEl Tribunal de Justícia de la UE no es pronunciarà sobre la legalitat de l’acord entre la UE i Turquia pel retorn dels immigrants. El tribunal europeu es va espolsar de sobre ahir la responsabilitat de decidir si l’acord és contrari als Tractats de la UE en declarar-se “sense competència per resoldre els recursos de tres sol·licitants d’asil contra la Declaració UE-Turquia”.\nLa decisió del tribunal europeu fa referència a la denúncia de dos ciutadans pakistanesos i un afganès que, procedents de Turquia, van arribar a Grècia i hi van cursar la sol·licitud d’asil. L’acord del govern turc i la Unió Europea, que fa un any que està en vigor, preveu que els immigrants i refugiats que arribin a Europa procedents de Turquia puguin ser retornats a aquest país. Les autoritats gregues encara no han respost a la sol·licitud d’asil als tres demandants, però, si els la deneguen, els tres immigrants seran enviats a Turquia. Els demandants al·legaven que l’acord és il·legal i que no es pot aplicar.


IMAGINA AULA VIVA: APOTEÒSIC FINAL!!\nPublicado por Mestra Eva en 19:57\nMagda ( Els Petits Infants) 4 de noviembre de 2011, 6:00\nGenial aquest projecte de les Bruixes m'ha encantat!!!!\nEndavant amb aquesta feina tan ben feta que fas!!!!\nMagda 5 de noviembre de 2011, 9:26\nHola guapa en el blog dels Petits Infants hi tens un regalet.\nMarta 6 de noviembre de 2011, 1:42\nHola! Sóc la Marta de Fent i desfent.Si passes pel meu blog, també trobaràs una coseta per a tu.\nEugenia 7 de noviembre de 2011, 2:08\nI si passes pel meu, també! jejeje ;)\nMestra Eva 7 de noviembre de 2011, 12:21\nMoltes gràcies pels vostres comentaris i pel regalet que en breu el recolliré!!\nsara 7 de noviembre de 2011, 13:00\nAl meu també tens un regalet. Ets la millor!!!!


Convocatòria de les proves dels Certificats de català de la Direcció General de Política Lingüística - Servei Educatiu del Baix Empordà\nConvocatòria de les proves dels Certificats de català de la Direcció General de Política Lingüística\n17 de gen. 2018, 5:09 publicada per Servei Educatiu del Baix Empordà [ actualitzat el 23 de gen. 2018, 1:42 ]\nLes proves per a l’obtenció dels certificats de català de la Direcció General de Política Lingüística es convoquen cada any per mitjà d’una resolució que habitualment es publica al DOGC a finals de gener. La resolució estableix les condicions i els calendaris de tot el procediment. Podeu consultar la resolució de convocatòria de certificats de català corresponent a l’any 2018:\nEl termini de presentació de sol·licituds d’inscripció és del del 29 de gener al 14 de febrer de 2018.\nEs poden presentar a les proves les persones que tinguin 16 anys o més en el moment de realitzar-les. Per inscriure-s’hi no hi ha cap requisit de titulació prèvia i poden fer-ho totes les persones que vulguin obtenir qualsevol dels certificats que s'ofereixen independentment del sistema d’aprenentatge que hagin seguit (cursos, autoaprenentatge...). Una persona pot inscriure’s a diversos certificats en una mateixa convocatòria.


Les pel·lícules europees i el retorn del cinema infantil protagonitzen la programació dels Cinemes Odèon d'Elx - LOBLANC\nLes pel·lícules europees protagonitzaran la programació dels cinemes Odèon en l’últim trimestre de 2021. L’edil de Cultura, Marga Antón, ha presentat aquest matí els horaris de projecció de quasi una trentena de pel·lícules amb les quals l’espai cinematogràfic tancarà l’any.\nLa regidora ha explicat que, entre les europees, seran diverses les cintes franceses de diferents gèneres que s’exhibiran, “algunes de temàtica social com ‘Sota les estreles de París’, que narra l’amistat entre una sintecho i un xiquet migrant; ‘Xicotet país, sobre la situació de Ruanda en els noranta; un drama sobre la infidelitat anomenat ‘Les aparences’; i ‘Adéu, idiotes’, una divertida comèdia”.\nEl cinema italià estarà representat per ‘Miss Marx’, el biopic de la filla de Karl Marx, una de les pioneres del moviment feminista a Europa. A més, els espectadors il·licitans tindran l’ocasió de visionar films de cinematografies menys habituals, com en el cas de la danesa ‘The Good Traitor’, que gira entorn de la figura d’Henry Kauffman, ambaixador danés als Estats Units durant la II Guerra Mundial. I la txeca ‘Xerraire’, sobre un famós guaridor de la dècada dels trenta. Hi haurà espai per a les espanyoles ‘El Cover’ –de la vida dels músics que amenitzen les festes a Benidorm– i ‘Xavales’ ¬–que reflecteix l’existència d’un grup de joves en l’extraradi d’una gran urbs–.\nLa programació es completarà amb cinema d’altres continents. Amb el drama familiar ‘Un dels altres’ i el thriller ‘Qüestió de sang’, totes dues estatunidenques i protagonitzades, cadascuna, per Kevin Costner i Matt Damon; la policíaca argentina ‘El robatori del segle’; i la israeliana ‘Sempre amb tu’, sobre la relació d’un pare amb el seu fill autista.\nQuant al cinema per als més xicotets, s’ha recuperat la passada infantil amb 11 pel·lícules que es projectaran els dissabtes i diumenges en sessió única a les 18.00 hores. Aquest cicle s’iniciarà el 9 d’octubre amb ‘Scooby’ i continuarà amb títols coneguts com ‘La gallina turuleca’, ‘Trols 2, gira mundial’, ‘Earwig i la bruixa’, ‘Els Croods: una nova era’, ‘El meu amic pony’, ‘Petter Rabbit 2: a la fugida’, ’Tom i Jerry’, ‘El bebé capitost: negocis de família’, ‘Space Jump: noves llegendes’ i ‘D’Artacan i els tres mosqueperros’.\nEn valencià, els Odèon dedicaran dues sessions a ‘Dripping’, una comèdia en la qual, després de la seua projecció, es realitzarà un col·loqui amb el propi director, Vicent Monsonis. A més, per a commemorar l’Any Berlanga i el naixement de Fernando Fernán Gómez, el Cinema Club Luis Buñuel ha organitzat en els Odèon el visionat de ‘Aqueixa parella feliç’, primera pel·lícula del valencià –remasteritzada per a l’ocasió–, interpretada per un joveníssim Fernán Gómez, que presenta de manera realista els problemes de supervivència d’una humil parella en els anys cinquanta.\nD’altra banda, Antón ha recordat que el públic amb deficiència visual podrà seguir el doblatge mitjançant telèfon intel·ligent, amb els seus auriculars, de ‘The Good Traitor’, ‘Miss Marx’, ‘Charlatan’, ‘Sempre amb tu’ i ‘D’Artacan i els tres mosqueperros’ gràcies al servei Audiodesk Mobile.\nEl preu es manté en 3 euros. I l’entrada gratuïta per a la tercera edat i per als estudiants seran els dimecres i els dijous a les 18.00 hores, respectivament. Els dijous a les 20.30 serà la sessió en versió original subtitulada.\n“Estem segurs que les pel·lícules programades cobriran les expectatives de tota la ciutadania, a l’haver una gran varietat de gèneres i nacionalitats”, ha conclòs la regidora, qui ha subratllat que, una de les novetats organitzatives, és el retard de l’horari de les passades respecte a passades temporades. En general, seran a les 18.00 i 20.30 hores.\nPresentat el cicle “Tardor Cultural” de Petrer amb cinc conferències sobre temàtiques molt diverses i reduint a la meitat l’aforament


Relat "De bon matí"\nInici > detall del relat: De bon matí\n─Bon dia, matiner! -la veïna del 1r4a, la Lluïsa, treia el gos al carrer.\n─Ospa, nano, sí que estàs esportista últimament! A veure quan quedem! -era el Xavier, amb qui havia fet més de dues cerveses.\n─Avui suaràs! Fa més calor que ahir! -la Quimeta era una seguidora incondicional de la dona del temps.\nEl Dídac no es podia entretenir i corresponia a les salutacions dels seus veïns amb un somriure de compromís.\nTot d’una, va fer una llambregada al mòbil i va respirar intranquil, en adonar-se que anava just de temps. S’havia d’espavilar! No entenia com era que s’havia endarrerit tant! Aleshores es va posar a córrer. Notava com la cara se li estrafeia amb l’esforç, la suor començava a amarar-li la pell i les cames se li enrampaven per moments. Era un patiment necessari, per arribar abans que no ho fes ella. Sabia que no era moment de distreure’s amb lamentacions, així que va accelerar tant com va poder.\nPer fi, exhaust, es va deixar caure en el banc. El seu pit albergava una locomotora de carbó a ple rendiment. Va maldar per asserenar el seu neguit, ja que ningú havia de notar el terrible esforç que havia hagut de fer. Era el moment de beure una mica d’aigua i refrescar-se.\n─Hola, Dídac! Sempre et trobo en aquesta font! No falles mai!\n─Sí, Carla, és una bonica coincidència que ens trobem cada dia aquí, oi!? -la seva respiració encara retronava.\n─Ben fet, l’objectiu s’ho val! I tant que sí! Bé, marxo cap a la feina, que vaig justa de temps!\n─Adéu, Carla! A veure si coincidim demà!\nAquella picada d’ull que ella li havia dedicat valia tot l’esforç que estava fent el Dídac des de feia tres setmanes!\nUn cop ella va tombar la cantonada, ja no tenia cap sentit quedar-se allà, així que a poc a poc va retornar cap a casa. Havia conegut la Carla en la festa d’uns amics i n’havia quedat ben impressionat. A través de la seva conversa, va saber que valorava molt la condició física en els homes i ell havia decidit dir-li que s’estava preparant per a la marató de Barcelona...\nProu bé | 05-01-2022\nGràcies per comentar "la nena de Magdala". Sempre encoratja a seguir\nQui enganya a qui?[Ofensiu]\nSolsona Bot | 11-12-2021\nEl protagonista del relat és un noi espavilat que ens transmet simpatia per la seva determinació i simpatia, i al mateix temps ens fa una mica de ràbia, ja que no és del tot honest amb la noia. La història podria continuar amb embolics, desamors, èxit o fracàs. Tot queda obert, i també podria ser que ella ja ho sabés i seguís amb el joc.\nBon relat, amb bon vocabulari i figures literàries, que es llegeix molt bé. Felicitacions\nPer amor es fan mil bogeries. Córrer cada dia fins a la font per coincidir amb la noia farà que el Dídac es posi en forma i, qui sap, potser sí que acabarà corrent la marató de Barcelona i guanyant-se el cor de la dona.\nI què no faríem...[Ofensiu]\nPer triomfar en l'amor!


Arxius de Cicle Mitjà 19-20 – Pàgina 2 de 3 – Escola PROA\nAixí acabem el trimestre!!!\n20 de Desembre de 2019 20 de Desembre de 2019 Anna Farrés\nAvui divendres 20 de desembre hem acabat el trimestre amb activitats molt divertides que ens han portat a relacionar-nos amb la resta de l’etapa.\nPrimer, segon i tercer hem anat a “Cagar el Tió” a la sala d’actes de l’escola perquè l’ocasió bé es mereix un lloc ben especial.\nEns ha cagat jocs per a totes les classes i torrons que ja hem pogut tastar!!!\nQuart, cinquè i sisè hem tancat el trimestre amb una gimkana super xula que ens han preparat les mestres. Les proves han estat d’allò més distretes i ho hem passat molt bé.\nA última hora, hem pogut estrenar els jocs de taula que ens ha cagat el tió i ens hem acomiadat fins l’any vinent.\nQue tingueu tothom un bon final d’any i una bona entrada. Feliç 2020!!!\nPROJECTE DELS VERTEBRATS A 3R\n20 de Desembre de 2019 Victòria Zamora\nA 3r hem estat treballant al llarg del trimestre el projecte dels animals vertebrats.\nA partir de la classificació d’imatges d’animals, hem descobert cinc grans grups de vertebrats: aus, mamífers, rèptils, amfibis i peixos.\nEn treball cooperatiu hem estat fent recerca sobre aquests grups d’animals. Hem investigat aspectes com el recobriment del seu cos, la respiració, l’alimentació, la reproducció o les extremitats.\nUn cop acabada la recerca, cada grup ha fet un mural amb el resum del treball i una exposició oral dels continguts descoberts. També hem parlat d’espècies de vertebrats amenaçades i protegides a Catalunya.\nHem gaudit molt d’aquest projecte i hem après un munt de coses noves!\n17 de Desembre de 2019 17 de Desembre de 2019 Victòria Zamora\nEls nens i nenes de 3r avui hem anat a la Residència i Centre de dia Mossèn Vidal Aunós.\nHi hem anat a cantar Nadales, amb la il·lusió de fer passar una bona estona als nostres grans i desitjar-los unes Bones Festes.\nPer als avis ha estat molt entretingut i per a nosaltres, una experiència molt emotiva i gratificant.\n3r., Cicle Mitjà 19-20 permalink 2 comentaris\n4 de Desembre de 2019 Marta Navarro\nA les dues classes de 4t vam preparar unes fulles amb paper de diari, cola i pintura sobre un globus inflat i aquest va ser el resultat!\nA continuació uns núvols aquí i enllà van fer l’ ambientació de tardor.\nA 4t ENS ORIENTEM A CLASSE\n7 de Novembre de 2019 Elisa Pujadas\nPer parelles hem dibuixat el plànol de la classe intentant ser el més “fidels” possible. Ens ha costat força!\nUn cop l’hem donat per correcte, un membre de l’equip ha fet un recorregut per la classe i l’altre company l’ha representat al plànol. En un mateix plànol hem dibuixat diferents itineraris alternant qui dibuixa i qui executa.\nDesprés hem canviat el joc. Hem dibuixat el recorregut en el plànol i l’hem executat seguint el dibuix del nostre company.\nHa estat una activitat d’orientació a l’espai molt divertida!


Crítiques de "Dafne, abans de l’alba"\nLa literatura catalana evita el conflicte polític Entrevista d´Ignasi Aragay a Hèctor Bofill / Avui / 3/2/2010\nEl gra de pus, la tribu i el mirall Jordi Cortada / Avui /5.2.2010\n"Calen gestos de fermesa i més sacrificis, si volem la independència" Entrevista a Hèctor Bofill per Tià Torres / El Singular Digital / 22.2.2010\nLa literatura catalana evita el conflicte polític\nEntrevista d´Ignasi Aragay a Hèctor Bofill / Avui / 3/2/2010\nLa literatura catalana evita el conflicte polític”\nEntrevista a Hèctor López Bofill, professor, escriptor i autor d'una novel·la sobre la passió d’un polític del tripartit per una jove independentista alternativa i violenta\nHèctor López Bofill (Badalona, 1973) torna a les llibreries amb dos títols on aborda sense subterfugis el conflicte nacional, que amaneix amb bones dosis de sexe. La passió política i la passió amorosa en una doble aposta literària. La novel·la Dafne abans de l’alba (A Contra Vent) és la crònica ficcionada, però farcida de noms i cognoms reals, de l’independentisme des de principis dels 90 fins a l’actualitat. La mateixa realitat l’aborda en clau poètica a El retorn dels titans (Moll), premi Mallorca 2009. A més, l’editorial Tria Llibres, en paper i en el format e-book, publica l’assaig Constitucionalisme a Catalunya.\nSexe i independència són els punts forts de la novel·la. De rigorosa actualitat, oi?\nHome, amb tot el que està passant a Reagrupament... A part dels marros personals, bona part dels problemes de manca d’unitat dins de l’independentisme vénen d’un món que fins fa quatre dies era marginal, tribal i en alguns casos violent, el món de la protagonista, Dafne. I tot això pot explicar episodis com els d’aquests dies.\nS’inspira en un cas real?\nEls personatges reals són els polítics, però la història és una fabulació, és ficció, tot i que Armand, l’altre protagonista, ocupa el càrrec de secretari general de Funció Pública i Modernització de l’Administració que Ruth Carandell, membre de Reagrupament, va tenir en el primer tripartit dins la conselleria de Carretero. Em vaig reunir alguns cops amb ella mentre escrivia la novel·la.\nJa fa temps que la tenia feta. Per què ha trigat a sortir?\nPer les connotacions polítiques. Aquesta és la raó perquè no surti a l’editorial on jo normalment publicava.\nLa visió de la immigració que té la Dafne no és políticament correcta. Parla de “matar quillos”.\nLa novel·la posa sobre la taula la idea, que ningú no toca, que la qüestió de la immigració espanyola no està superada, cosa que explica en part alguns problemes que tenim com a país. La immigració global actual és una qüestió secundària. De fet, és una oportunitat. La Dafne està obsedida amb la immigració espanyola. Però si la immigració extracomunitària perdés la seva neutralitat en el conflicte independentisme-unionisme, també s’hi obcecaria.\n¿La Dafne representa el millor i el pitjor de l’independentisme?\nEn tot cas, els seus reptes afecten de ple la realitat de l’independentisme, tant del passat com del present. Afortunadament, l’independentisme català no ha fet una deriva cap a la violència. El tema de la novel·la també és si és possible un procés d’independència des de la democràcia. L’acció arrenca als anys 90, quan es va produir la transició d’un independentisme amb tics violents cap a un de democràtic, i després el trencament d’ERC amb el PI.\nReflecteix una realitat. És un fet poc freqüent en la narrativa catalana ocupar-se del que passa en clau de conflicte social i polític. Predominen els personatges que tant poden ser a Catalunya com a Vancouver. Algú ha parlat de la literatura del no-lloc. Aquest escapisme evidencia que hi ha temes incòmodes. Es busquen conflictes aliens quan aquí en tenim uns quants, no un, sinó uns quants. A la literatura hi ha d’haver conflicte; si no, deriva en edulcoració i aiguabarreig.\nEl sexe és l’altre protagonista.\nHe volgut escriure sobre les grans passions, l’amorosa i la política, sobre el seu caràcter autodestructiu. I la veritat és que després d’acabar la novel·la encara no tinc clar si l’amor i la política són incompatibles.\nTant a la novel·la com al poemari la vida és lluita. En això és molt porcelià.\nSí. Tant Baltasar Porcel com jo hem begut de Nietzsche, del nihilisme, l’ateisme, la lluita, les relacions conflictives entre les persones i els objectes. Una de les primeres converses que vaig tenir amb ell va ser en la concessió del premi Pla del 2003, del qual ell era jurat, i ja ens vam ficar de ple en aquests temes.\nQuan podrà escriure la novel·la de la Catalunya independent?\nTard o d’hora l’independentisme serà majoritari a les institucions. La qüestió és saber el temps que trigarà. L’autonomisme està en via morta i en aquest procés Espanya ens ajudarà des del seu absolut hermetisme a qualsevol reforma institucional de l’Estat. Ara, cal superar el tabú consistent a no dir clar que es farà a costa d’un trencament social. Qui no s’arrisca no pisca.\nI Laporta, hi ajudarà?\nPot ser un revulsiu, la seva entrada pot reforçar que l’independentisme se situï al centre del debat polític, sobretot si passa que ni tripartit ni CiU-PP sumen. Però sembla difícil que en la situació actual representi un independentisme hegemònic\nEl gra de pus, la tribu i el mirall\nJordi Cortada / Avui /5.2.2010\nLópez Bofill afirma que l'atomització actual de l'independentisme "reflecteix la violència latent que encara hi ha" en aquest sector. En la presentació de 'Dafne abans de l'alba' coincideixen Carandell, Bertran i López Tena\nAquí hi havia un abscés de pus al cul i algú l’havia de desbridar, i em va semblar que em tocava a mi”. Escatologia i crisi de Reagrupament segons Joan Carretero ahir a Catalunya Ràdio.\nCinc hores més tard al Reial Cercle Artístic de Barcelona es presentava Dafne abans de l’alba (A Contra Vent Editors), l’última novel·la d’Hèctor López Bofill. Quim Torra, l’editor, apuntava que, en l’obra, l’escriptor i jurista badaloní “posa l’independentisme davant del mirall”. Potser caldria forçar la posició per veure el furúncul. Però l’hi veuríem. N’hi veuríem uns quants. Desbridats o no.\nSosté Bofill que l’atomització actual de l’independentisme neix d’una matriu recent de caire violent i tribal. L’escoltava Rut Carandell –l’autor li va agrair la presència malgrat les “circumstàncies turbulentes”–, però no Jaume Renyer. Però sí Uriel Bertran i Alfons López Tena, cordials en el tracte, distants en la tesi sobre el llibre. Per cert, el notari en va explicar el final.\n“Tothom –va dir Bofill– es pensa que per un petit èxit ja pot ser president de la Generalitat, i tothom amb el seu partit o la seva llista. Això reflecteix la violència latent que encara hi ha. I així no dirigim la batussa contra qui l’hauríem de dirigir”. Ens ho diran els López. Llegeixin-se el llibre.\n"Calen gestos de fermesa i més sacrificis, si volem la independència"\nEntrevista a Hèctor Bofill per Tià Torres / El Singular Digital / 22.2.2010\nEl doctor en dret i professor de la Universitat Pompeu Fabra Hèctor López Bofill acaba de publicar la novel·la Dafne, abans de l’alba (A contravent), una crònica de l’independentisme des dels noranta i fins als primers anys de l’última dècada. També ha estat designat president de la junta electoral de les consultes populars sobre la independència del 28 de febrer\nTem que decaigui el moviment de les consultes?\nNo. Aquesta iniciativa demostra que quan s’obre el procés independentista, aquest sector creix. Estic convençut que hi ha una majoria a favor d’un Estat propi. Aquesta no està representada institucionalment, però els referèndums populars visualitzen aquesta tendència.\nPerò la gent està menys motivada que en les anteriors ocasions? Pot ser que el moviment de les consultes tingui alts i baixos, però el resultat final és que com més es materialitzi el dret a decidir sobre el futur del país, més augmentarà la majoria per aconseguir ser plenament sobirans.\nQuan creu que podrà escriure una novel·la sobre una Catalunya independent?\nMés aviat del que ens imaginem. Però a mi m’agrada narrar conflictes i aquest afortunadament ja estaria superat. No obstant, potser tindrem un altre problema imporant si el Principat aconsegueix ser un Estat propi perquè haurem de veure què passa amb València i les Illes Balears.\nEn tot cas, l’escriptor Sebastià Alzamora diu que la seva obra és “una novel·la que tot independentista ha de llegir”. Per què?\nEl rerefons és una crònica de l’independentisme des de principis dels noranta fins fa sis anys. Els discursos que defensen els diversos personatges mostren les tensions que han enfrontat les diverses famílies de l’independentisme i el catalanisme durant aquesta època.\nEl llibre se centra en dos prototips de l’independentisme. Un defensa la via pacífica i l’altre opta pel camí violent.\nÉs la contraposició entre una visió fragmentària, marginal i autodestructiva, representada per la Dafne, i una visió institucional que s’acaba consolidant, tot i que sempre posposi l’eix independentista, encarnat per l’Armand.\nNo obstant, la novel·la té dos eixos bàsics: sexe i política. Per què aquesta barreja?\nÉs una reflexió sobre fins a quin punt són compatibles la passió amorosa i política. Són forces molt intenses, però difícils de conjugar. La política requereix la unitat d’un col·lectiu humà i l’amor fa una crida a desvincular-te de la societat per estar amb la persona que desitges.\nTambé fa esment sobre el perill de la cohesió social.\nAquest concepte és un mite. Si prenem seriosament el procés independentista, hem d’assumir que hi haurà algú que s’hi oposarà amb tots els seus mitjans. Però no hem de témer que aquesta minoria es visualtizi. Ha passat en tots els casos similars.\nEn la presentació, va qüestionar la viabilitat de la independència si no hi ha “ningú disposat a morir per Catalunya”.\nHo diu un personatge de la novel·la. No és la meva visió. Tot i això, els soldats d’un exèrcit estan disposats a morir per a una entitat política. En una dimensió diferent, calen gestos de fermesa que impliquin alts nivells de sacrifici per arribar a la condició d’Estat.\nEs pot percebre el llibre com una apel·lació a la violència?\nNo, en cap cas. És una narració en què hi ha tots els punts de vista. Evidentment, el personatge que defensa aquesta opció hi apareix reflectit, però aquest no és l’esperit de la novel·la.\nAixí, reivindica la necessitat de fer més sacrificis?\nSi no deixem de lamentar-nos, no serem un Estat. No aconseguirem la independència, sense esforços i renúncies personals. L’absència de la sobirania plena de Catalunya demostra que encara no estem disposats a fer aquests sacrificis.\nEn la presentació, també deia que els López “seran una de les esperances dels catalans”. Per què?\nLa immigració d’arrel espanyola que va arribar durant el s.XX a Catalunya és una de les realitats demogràfiques i sociològiques més significatives del país. Per tant, no tindrem Estat propi sense el suport d’algun d’aquests sectors.\nPerò per què representen una “esperança”?\nEl català de soca-rel és molt poc combatiu. Calen aspiracions més idealistes i vocacions més imperialistes. Són trets distintius que portem alguns decendents de la immigració espanyola. El català emprenyat necessita mala llet espanyola per mostrar el seu descontentament.\nEn l’acte també va dir que tothom que aporta “un èxit en l’àmbit independentista, ja pensa que pot ser president de la Generalitat i organitzar el seu partit”.\nSempre ha existit una atomització d’aquest sector, però ara és més visible que mai. És l’autèntic mal de l’independentisme i una gran paradoxa. L’objectiu final requereix la màxima unitat, però alhora suscita la màxima desunió amb batusses internes.\nI quines són les causes?\nCom a factor extern, una dominació política sempre provoca un caràcter irat i fa que t’acabis barallant amb qui tens el costat, en comptes de lluitar contra aquell que et domina. Des d’un punt de vista intern, la falta de lideratge i el desprestigi institucional condueixen a aquesta situació.\nAquesta frase anava dirigida al líder de Reagrupament, Joan Carretero, o al president del Barça, Joan Laporta?\nEra un missatge per a tota la classe política. L’actual i la potencial. Però també era l’expressió d’un mea culpa perquè segurament, a vegades, també he participat en aquestes picabaralles. Caldria replantejar fins a quin punt deixar emergir determinades diferències té algun benefici o si més aviat suposa un cost per assumir l’objectiu comú. Sóc partidari de teixir propostes constructives i acabar amb les punyalades constants entre els diversos sectors independentistes.


Stop By Step Roma Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia dei Mille 9, Estació Central de Termini, Roma, Itàlia, 00185 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Stop By Step\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Stop By Step es troba a la zona de Estació Central de Termini de la ciutat de Roma. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Stop By Step, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, lloguer de bicicletes, zona de fumadors.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Stop By Step és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Roma.


SEXE I, SEXE II, SEXE III ....... - El blog de mcolille\n| Actualitzada el 23/09/2012 00:00\nProbablement a moltes persones la paraula sexe els evoca imatges d'individus copulant. No obstant, en biologia el sexe es defineix com qualsevol barreja de gens que procedeixin, com a mínim, de dues fonts diferents, amb independència que hi hagi còpula i fins i tot reproducció. La unió d'un òvul i un espermatozoide, per exemple, és sexe en el sentit biològic de la paraula, ja que en el zigot que es forma es produeix la barreja dels gens procedents d'aquestes dues cèl·lules reproductores. I també ho és l'intercanvi de gens entre bacteris. En l'espècie humana, com en tots els animals, el nombre de sexes es restringeix a dos. En altres grups d'organismes, però, s'han identificat més de dos sexes, i algunes espècies presenten xifres d'autèntic rècord.\nLa importància del sexe\nEl sexe permet que en cada nova generació els organismes que la formen tinguin una combinació única i inèdita de les variants gèniques dels seus progenitors. Això s'aconsegueix en dos processos diferents. D'una banda, quan es formen les cèl·lules sexuals, com els òvuls i els espermatozoides, es produeix una recombinació de les variants gèniques, de manera que els gàmetes conserven tots els gens de la seva espècie però en presenten una combinació exclusiva, generada per atzar. Després, quan es fusionen dues cèl·lules sexuals, es barregen els gens dels dos progenitors. L'efecte és un increment de la variabilitat genètica de les poblacions, el substrat ideal per a l'acció de la selecció natural. D'aquesta manera sempre hi haurà individus que, per atzar, estaran més ben adaptats al medi on viuen que els seus coespecífics. Això facilita la supervivència i l'evolució.\nEn els animals i les plantes, les cèl·lules sexuals tenen una morfologia clarament diferent. A més, la cèl·lula sexual masculina aporta únicament el seu material genètic, i la femenina aporta, a banda del seu material genètic, tota la resta d'orgànuls i estructures cel·lulars. Tanmateix, hi ha espècies que també practiquen la reproducció sexual, com els llevats i els fongs, en què les cèl·lules implicades són morfològicament idèntiques.\nMés de dos sexes\nAra bé, que siguin morfològicament indistingibles no implica que siguin fisiològicament idèntiques. En els llevats, per exemple, hi ha dos sexes fisiològics, que s'anomenen a i a (alfa): les cèl·lules a produeixen una feromona específica que atrau les altres cèl·lules a i repel·leix les altres a, i viceversa. Aquesta diferència fisiològica prové d'un gen, el MATa, que presenta dues variants gèniques. Tanmateix, el nombre de variants gèniques d'un gen qualsevol no s'ha de restringir necessàriament a dues; en poden presentar moltes més. Per tant, no seria possible l'existència de més de dos sexes?\nEs coneix una espècie d'ameba, Dictyostellium discoideum , que presenta tres sexes, anomenats I, II i III. Quan es troben dues amebes de sexe diferent, siguin quins siguin aquests sexes, es fusionen. I també es coneixen floridures que presenten tretze sexes diferents, que es poden aparellar tots amb tots llevat del seu mateix sexe. En aquest cas, el sexe número 13, s'aparelli amb qui s'aparelli, sempre ho aporta tot, com si fos una cèl·lula femenina, i la seva parella, sigui del sexe que sigui de la resta de sexes, únicament aporta el material genètic, com una de masculina. El sexe número 12, en canvi, si s'aparella amb el 13 només aporta el material genètic, però si ho fa amb qualsevol dels altres onze ho aporta tot, i l'altre només contribueix amb el seu material genètic. I així successivament en tots els sexes de la floridura. Això implica que el sexe 13 sempre es comporta com a femení i l'1 com a masculí, però tota la resta es poden comportar com a masculins o femenins en funció de quina sigui la seva parella. El rècord de sexes, però, se l'emporta un fong, Schizophyllum commune . És present a tots els continents llevat de l'Antàrtida, i no fa gaire s'ha demostrat que té 28.000 sexes diferents\nDE QUIN COLOR SÓN LES GRANOTES? BRAÇOS I APÈNDIX


Les malalties cardiovasculars constitueixen la primera causa de mort al món occidental\n14 de d’octubre del 2021. 13:52\nL’Hospital Universitari MútuaTerrassa (Vallès Occidental) participa aquesta setmana en una campanya per promocionar l’aprenentatge de la reanimació cardiopulmonar (RCP).\nL’hospital s’afegeix a la celebració del 16 d’octubre del Dia Europeu sobre la Conscienciació de la Parada Cardíaca.\nEl Consell Català de Ressucitació participa en la iniciativa de l’Organització Mundial de la Salut (OMS) per animar els centres sanitaris que els seus professionals promoguin accions de sensibilització en aquesta matèria.\nLes malalties cardiovasculars constitueixen la primera causa de mort al món occidental i, entre aquestes, destaca la mort sobtada cardíaca.\nEn format TikTok\nDes del Comitè de Parada Cardiorespiratòria de l’Hospital Universitari MútuaTerrassa (HUMT) s’ha promogut les últimes setmanes un concurs intern per buscar entre els professionals sanitaris de l’hospital el vídeo en format TikTok més original que promogui la pràctica correcta davant una parada d’aquest tipus.\nAquest divendres 16 d’octubre, durant la celebració, es publicaran a les xarxes corporatives de l’entitat sota el ‘hashtag’ #salva1vidaMT i #RCPMT els vídeos triats per aconseguir la màxima difusió.\nPosteriorment, un jurat format per professionals de l’HUMT i dels Serveis Corporatius de Comunicació decidirà el vídeo guanyador i es difondrà també a través de les xarxes corporatives de MútuaTerrassa.


City Center Premium Apartment Belgrade Sèrbia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDositejeva 15, Stari Grad, Belgrade, Sèrbia, 11000 - Veure al mapa\n"Amazing location, great hygiene and definitely more then eno..."\nMés informació sobre City Center Premium Apartment\nBen situat a la l'oci nocturn, la cultura, els paisatges area de Belgrade ciutat, City Center Premium Apartment us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA City Center Premium Apartment, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes, servei de bugaderia, neteja en sec, ascensor.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Belgrade, el City Center Premium Apartment és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


ASSOCIACIÓ D'ARTESANS DE LES TERRES DE L'EBRE: 2011\nEls objectius principals d'aquesta associació son:\nPromoure els oficis artesans amb totes les seves formes possibles, entenet que el treball d'ofici, creatiu, passa per recuperar i actualitzar les formes tradicionals, però també obrint pas a oficis de nova creació.\nCol.laborar amb la promoció dels artesans a nivell local de les Terres de l'Ebre, tant per aconseguir incentius per fires monogràfiques o multisectorials, promoció dels productes i segell de qualitat de l'artesania Ebrenca.\nContribuir en la formació i el foment de nous artesans i recuperar o recercar documentació artesanal de les comarques de les Terres de l'Ebre.\nPublicado por Aart.TEbre en 17:22 Cap comentari:\nEtiquetas: Objectius principals\nPARTICIPACIÓ A LA FESTA DEL RENAIXEMENT DE TORTOSA 2011\nEnguany en la Festa del Renaixement de Tortosa, concretament a l'Escola Oficial d'Idiomes, l'ajuntament ha cedit aquest espai a l'Associació d'Artesans de les Terres de l'Ebre. Realment l'espai ha estat magnífic per presentar alguns dels artesans que hem participat. La Mostra ha tingut una gran afluència de públic el quals han pogut presenciar la tasca que fem els artesans de la zona i també comprar els nostres productes autenticament artesans. Us presentem una relació de fotografies de tots els artesans participants a la Festa del Renaixement i esperem que l'any vinent ens tornin a convidar.\nPublicado por Aart.TEbre en 13:07 Cap comentari:\nEtiquetas: Renaixement de Tortosa\nNEIX L'ASSOCIACIÓ D'ARTESANS DE LES TERRES DE L'EBRE\nEl director territorial d’Innovació, Universitats i Empresa, Josep Monclús, acompanyat del delegat del Govern, Lluís Salvadó, i del president d’aquesta nova entitat, Gregorio Serrano, van presentar el dia 11 de novembre de 2010 a la Cambra de Comerç de Tortosa aquesta associació (AART.TEBRE), que s’ha creat amb la voluntat de treballar per a millorar l’artesania culturalment, innovar, crear una xarxa de comunicació interartesanal com també amb d’altres sectors, millorar la seva vessant comercial i fer que esdevingui un sector fort a les Terres de l’Ebre\nArtesania Catalunya, del Consorci de Comerç Artesania i Moda (CCAM), ha impulsat diversos projectes a les Terres de l’Ebre com els Oficis Singulars de la Pauma i també de la Fusta de la Sénia; les fires monogràfiques com Pinellart del Pinell de Brai, Mestràlia de Campredó, Fibres Vegetals de Mas de Barberans, Terrissa i Ceràmica de La Galera i la Fusta i el Moble de la Sénia. Alhora, també ha presentat la iniciativa “Empremtes de Catalunya” a Tortosa, actuacions que tenen per objectiu potenciar i promocionar el sector artesanal de la zona\nAquest treball en la promoció de productes artesans i la revalorització dels oficis ha contribuït de manera determinant en el naixement d’aquesta nova associació. D’aquesta manera l’associació vol ser un canal de comunicació entre els artesans i les institucions, donant veu als artesans, donant a conèixer les seves inquietuds i les accions dirigides a l’artesania que s’impulsen des de les institucions, per tal que tinguin un impacte i una major difusió entre els artesans de la zona.\nPublicado por Aart.TEbre en 12:45 Cap comentari:\nPARTICIPACIÓ A LA FESTA DEL RENAIXEMENT DE TORTOSA...\nNEIX L'ASSOCIACIÓ D'ARTESANS DE LES TERRES DE L'EB...


Jaume Giró: "No es pot explicar bé allò que es fa malament" | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nNo creu en la sort, però reconeix ser un afortunat. Jaume Giró, una de les veus més respectades de la comunicació corporativa, ha estat trenta anys treballant per a Gas Natural, Repsol i La Caixa, si bé en els darrers mesos ha iniciat els seus propis projectes, concretament una consultoria i un mitjà digital. Una nova etapa professional en un moment convuls tant per la pandèmia com per al periodisme.\nPreparant l’entrevista, he vist que vas estudiar Periodisme a Navarra, on vas treure dotze matrícules d’honor, i Direcció i Administració d’Empreses a ESADE. Has après més del calvinisme de l’Opus o de l’humanisme dels jesuïtes?\nLes dues institucions em van marcar molt i per bé. A Navarra, el nivell educatiu era veritablement exigent, i per això el meu pare va demanar un crèdit perquè hi anés. Això m’estimulava a treure molt bones notes perquè cada matrícula d’honor implicava estalviar-se el cost complet d’una assignatura l’any següent. Tot i això, tenia temps per a tot, m’ho vaig passar molt bé, vaig fer bons amics, que encara conservo, i fins i tot vaig començar a sortir amb qui avui segueix sent la meva dona. A Navarra, t’ensenyen amb molta llibertat i també vaig aprendre molt d’humanisme. I això sense ser jo de l’Opus Dei, que no ho he estat mai. Quan l’octubre de 1982 vaig entrar per primer cop a l’aula, ho vaig fer molt orgullós amb una carpeta on duia una fotografia i un autògraf de Felipe González.\nD’on sortia aquella signatura?\nD’un míting de les eleccions generals a Barcelona. En la meva generació hi havia una gran il·lusió. Veníem del tardofranquisme i d’un autèntic intent de cop d’estat, i l’octubre de 1982 passen per a mi dues coses importants: el PSOE guanya les eleccions, amb més de deu milions de vots, i Gabriel García Márquez, un dels meus referents, guanya el Nobel. Gabriel García Márquez no em va decebre mai. No puc dir el mateix de Felipe González.\nDesprés dels estudis, t’estàs tres anys a la secció d’Economia d’Europa Press abans d’entrar a Gas Natural, on coneixes en Pere Duran Farell.\nNo crec gaire en la sort, però si a la vida en alguna cosa he tingut sort, ha estat que he tingut tres grans caps (Pere Duran Farell, Antoni Brufau i Isidre Fainé) que han cregut en mi i m’han donat les oportunitats de poder créixer. Amb els tres he après molt. Quan entro a Catalana de Gas tinc vint-i-sis anys. Es preparava la fusió –per absorció– amb Gas Madrid i el nom canvia a Gas Natural, en record de l’empresa que Duran Farell havia creat l’any 1960 per portar el gas de Líbia i Algèria. Duran Farell era una personalitat insòlita per la seva excepcionalitat.\nExacte. Des de 1990, quan entro a Catalana de Gas, començo a escoltar el Pere Duran parlar de l’economia social de mercat. Capitalisme amb rostre humà. D’això no se’n parlava abans. A final dels vuitanta inici dels noranta el que es portava era el liberalisme econòmic estricte, sense concessions. En canvi, en Duran Farell era un empresari humanista, una persona que havia llegit molt. I que volia fer negoci, però a llarg termini, pensant en la societat i els treballadors. I bastir ponts pel bé de l’empresa i del país.\nParlant de bastir ponts, a casa d’en Duran Farell, té lloc l’acord Felipe-Pujol de 1993. Va ser més fàcil això o tractar amb Gaddafi i Bouteflika?\nVa ser molt més difícil posar d’acord en Felipe i en Pujol. Vaig ser testimoni discret d’aquelles reunions, en què el gran artista de les relacions humanes era en Duran Farell. En Felipe i en Pujol venien d’unes desavinences molt grans. A nivell polític no s’havien entès, i la loapa i l’ús interessat del cas Banca Catalana havien acabat d’espatllar-ho tot. En canvi, Gaddafi i Bouteflika, al final, només eren negocis.\nEl 2004, vas a Repsol. De Duran Farell a Antoni Brufau.\nDe l’Antoni Brufau també vaig aprendre molt, i n’admiro la intel·ligència ràpida. És ràpid amb els números, impecable en la gestió d’un compte de resultats, sap anar al gra i té un talent natural per veure les oportunitats de negoci.\nEn comunicació empresarial, sense bona comunicació no hi ha bona gestió?\nDifícilment es pot explicar bé allò que es fa malament. Per mi va ser un màster entrar en una companyia plena d’enginyers com Gas Natural per portar un tema intangible com la comunicació. No era fàcil. I menys en aquells temps i amb pocs recursos. En qualsevol empresa, el primer és fer bé les coses. Després explicar-les bé. I, més tard, fer que arribin al màxim de gent perquè creixi la reputació de l’empresa.\nEl 2009, quan entres a La Caixa, als bancs i a les caixes se’ls acusa de tenir part de culpa de la crisi. Tot i així, els bancs sustentaven els mitjans de comunicació, molt debilitats. Es va poder explicar el paper real dels bancs en la crisi?\nLa crisi, que és una crisi financera enorme, arriba a inici del 2009 i fins al 2013 hi ha una recessió impressionant. I els mitjans de comunicació ja venen d’una crisi prèvia de model de negoci. Els mitjans són fonamentals per tal d’explicar què passa i ser la consciència crítica davant dels poders, si bé la crisi els afebleix i els precaritza. I amb mitjans febles, endeutats i periodistes mal pagats, tota la resta no acaba de funcionar. Quan un té deutes, el primer que perd és la llibertat.\n...i, per tant, no eren lliures per explicar el que passava.\nPotser no sempre eren lliures. Ara bé, no només en aquest àmbit. Tampoc van ser lliures des del punt de vista de la informació política o empresarial. Sempre hi ha algú que té la clau de la publicitat. Els mitjans amb dificultats econòmiques perden marge de llibertat per dir el que volen de la crisi, empreses, institucions, partits polítics o governs. I habitualment, no és culpa dels periodistes, ells fan tot el que poden.\nEl 2019, a la presentació de l’Anuario de la Comunicación a Madrid, vas dir: “La crisi dels mitjans es va percebre, des d’algunes direccions de Comunicació, amb certa satisfacció. ‘Ara viurem millor’, diuen”. Tu ho vas criticar. Entristeix veure gent que pensa així?\nS’equivoca qui pensa que és una bona notícia. La societat democràtica i l’estat de dret requereix unes condicions. Tot això que hem aconseguit no és gratis. Crec en la ineludible necessitat d’uns mitjans forts i d’una educació rigorosa i competitiva. I la funció de poder dels directors de Comunicació contra uns mitjans més precaris és un mal negoci a llarg termini per a tots. Uns mitjans febles perjudiquen el sistema i ens fan vulnerables als populismes i als lideratges durs que s’aprofiten d’uns mitjans febles i d’una educació deficient. I per al periodisme també és mal negoci. Alguns directors de Comunicació no s’adonen que si continua la precarització dels mitjans dels darrers anys, ja no caldrà tenir directors de Comunicació.\nDoncs perquè el conseller delegat o el director financer parlarà directament amb l’editor, pactarà els acords publicitaris i s’ha acabat la història. Els mitjans tindran tanta necessitat d’ajuts que a l’única cosa que aspiraran serà a pactar cada final d’any l’acord del proper any. “Parla només de mi quan t’avisi. Ja t’enviaré la nota de premsa”, els diran. I no caldrà director de Comunicació. I si calgués, la retribució seria molt diferent de la dels darrers anys. L’ofici de periodista té un contrapunt amb l’ofici de director de Comunicació. Hi ha gent que no s’adona d’això. Durant molts anys cada cop que hi havia un punt de no entesa, em passava hores compartint idees amb un bon periodista. Una sana i professional discussió.\nHas dit el que has après de Duran Farell i de Brufau. I de Fainé?\nEn el món de la banca, Isidre Fainé ho ha estat tot i ho ha estat abans que ningú. Va ser el pioner de la banca moderna, implantant un model basat en la diversificació de productes a oferir als clients, la diversificació geogràfica i un sistema híbrid d’oficines presencials ben ubicades i banca digital. Però l’empremta que m’ha deixat ha estat, sobretot, la seva sensibilitat social, el seu ferm i incondicional propòsit de donar més oportunitats als qui més ho necessiten. Sovint la gent pot pensar que ha estat més difícil treballar al banc que a la Fundació, i és just a l’inrevés.\nPerquè al banc se’l veu com una institució poderosa, i això ja marca les regles del joc d’entrada. En canvi, els temes socials tenen, malauradament, menys interès. Ens omplim la boca dient que calen diners per als més necessitats i després els mitjans posen les notícies socials molt petites. Hi ha centenars d’entitats socials molt bones a Catalunya que fan molt bona feina, i no se les ajuda ni se les escolta prou.\nEl 2017, La Caixa va traslladar la seu a València? Va ser el més difícil d’explicar a Catalunya?\nVa ser una decisió molt meditada. Objectivament, hi va haver milers de milions que van marxar de CaixaBank, del Sabadell i d’altres bancs. Evidentment, qualsevol banc del món, davant d’una fugida de dipòsits, abans de posar en perill els recursos dels clients i la pròpia existència del banc, ha de prendre decisions. En aquell moment, el canvi de seu social va ser la decisió adequada a les circumstàncies, i l’única possible. Va ser una decisió difícil i dolorosa per a tothom, i probablement molts clients no ho van entendre.\nCom el sector bancari, el periodístic ha viscut molts canvis. Has criticat l’obsessió pels clics o la informació sense contrastar a les xarxes. Treballar en aquest entorn és cansat?\nEns agradi o no, és la realitat. Som en un moment en què és senzill fer una informació que tingui molts clics, que vagi a les passions humanes. Les xarxes i alguns mitjans digitals es mouen només pel clic. Falta perspectiva perquè Internet és molt jove, tot i així estic convençut que quan maduri, sabrem diferenciar els mitjans més frívols dels de qualitat. Haurem d’intentar evitar que respongui a classes socials, tot i que em temo que marcarà una desigualtat entre els que pagaran la informació contrastada i rigorosa i un 80% que consumirà temes superficials, periodisme de declaracions, de trinxera política.\nI en aquest periodisme de trinxeres, no creus que des de sectors de l’Ibex-35 s’ha perdut la neutralitat?\nDarrerament, quan un poder establert aposta per una cosa, s’equivoca. Cadascú ha de fer allò que sap fer. Quan alguns han volgut jugar a fer política o a apostar per opcions polítiques concretes, els ha sortit malament.\nDesprés d’anys a grans empreses i a La Caixa, decideixes obrir un diari digital i una consultora de comunicació.\nFeia temps que volia muntar un despatx propi. I aquest moment arriba quan deixo La Caixa el desembre del 2019. Vaig posar en marxa una consultora i The New Barcelona Post, un diari digital sobre temes empresarials, culturals i socials de Barcelona, que té un lema: “Bones notícies, històries certes” (Good News, True Stories).\nHi ha hagut mitjans centrats en coses positives que han tancat. Emocionalment, la recepció en l’ésser humà és major en una notícia dolenta que en una bona.\nCorrecte. Però aposto per aquest mitjà perquè crec que hi ha molts mitjans de males notícies i perquè molta gent estava esperant un diari com aquest. No parlem de “bones notícies” en el sentit naïf, sinó d’allò que fa bullir l’olla, com les inversions d’empreses, els nous negocis, l’estil de vida de Barcelona, els restaurants, les llibreries, la ciència i la recerca.\nEt presentes amb en Laporta a les eleccions del Barça. I en la llista d’en Víctor Font hi va l’Antoni Bassas. Dos periodistes com a homes forts de les dues candidatures. És casualitat o és que la comunicació del club necessita un canvi urgent?\nLa meva presència i la d’en Bassas –a qui admiro molt– és molt diferent en tots els sentits i és una pura casualitat. Dit això, sí que la comunicació del club necessita un canvi profund i urgent. Ara bé, igual que la comunicació, també la gestió esportiva, econòmica i institucional del Barça.


S’obliden del dèficit fiscal (Damià Pons)\n6 min. 24/10/2015 20:50\nAquesta setmana hi ha hagut diversos casos en què diferents col·lectius han expressat la seva protesta perquè el Govern balear no assumia les seves reivindicacions econòmiques. Han estat els treballadors de la sanitat pública, que reivindiquen que els paguin una part del complement de la carrera professional; els empleats d’IB3, que rebutgen que l’any 2016 els pressuposts de la ràdio i la televisió autonòmiques disminueixin uns quatre milions d’euros; finalment, Iñaki Aikart, un dels caps visibles de l’Assemblea de Docents, que ha recriminat a l’Executiu Armengol-Barceló –en un article publicat en aquest mateix diari– que volgués destinar un percentatge molt elevat del proper pressupost a pagar els interessos del deute als bancs i, en canvi, es desentengués de rectificar de manera immediata les conseqüències econòmiques negatives que produïren les retallades que el PP va imposar als ensenyants la legislatura passada.\nBen segur que les reclamacions dels tres col·lectius són raonables i, per això, és igualment raonable que siguin degudament plantejades al Govern. Per tant, en cap cas estic qüestionant la legitimitat d’aquestes peticions. Tanmateix, però, crec que totes elles tenen un punt feble. Quin és? Que converteixen el Govern balear en l’únic responsable que les seves demandes no siguin ateses. Aquesta posició, segons el meu parer, és incomprensible i injustificable. A hores d’ara ja no pot ser de rebut que un dirigent sindical, o el representant d’un col·lectiu, a l’hora de formular una reivindicació de base econòmica pugui exonerar l’administració estatal de tota responsabilitat i, en canvi, la doni en termes absoluts al Govern del Consolat de Mar. A veure si d’una vegada per totes començam a tenir interioritzada una idea: si l’Executiu illenc no pot atendre una gran quantitat de les peticions assenyades que li plantegen els col·lectius ciutadans o no pot afrontar la millora substancial dels equipaments i serveis públics que gestiona és perquè anualment les Balears són espoliades per l’estat espanyol per una quantia d’entre dos i tres mil milions d’euros. Per aquest fet tan injust i tan sagnant, aquella plataforma reivindicativa que no responsabilitzi l’Estat de la situació de precarietat de la nostra Hisenda autonòmica –i així succeeix en el cas que no s’assenyali quin és el paper de l’Estat, i si tot seguit no se’n fa una denúncia explícita– a mi personalment em sembla que no té una legitimitat plena, en alguns casos fins i tot em pot parèixer una actuació sospitosa o deshonesta. Estam parlant d’un estat espoliador que, a més a més, ha decidit per llei que les comunitats autònomes tendran la possibilitat de tenir un percentatge de dèficit que és molt inferior al que s’imposa a ell mateix o d’un estat que va traspassar a pa i aigua la gestió d’aquells serveis (educatius, sanitaris i socials) que per tot arreu són els principals generadors de demanda de recursos. I ara resultarà que és el bon al·lot de la pel·lícula i que, per tant, no cal que sigui criticat ni que se li exigeixi res de res.\nLa primera font de legitimació de qualsevol reivindicació de naturalesa econòmica que es pugui fer al Govern de les Balears hauria d’anar encapçalada amb una mena de preàmbul que servís per a fixar amb claredat i contundència una posició ben determinada. Més o menys aquest en podria ser el redactat:\n1) Som plenament conscients que la capacitat pressupostària del Govern està fortament limitada a causa de la diferència que hi ha entre l’aportació fiscal anual que les Balears fan a l’Estat i la quantitat que aquest ens retorna.\n2) Sabem que en l’àmbit mundial no hi ha cap altre cas d’un territori subestatal que tengui un dèficit de devers un 14% del PIB a causa del tractament fiscal que rep de l’Estat que l’inclou.\n3) Comprenem que el drenatge anual d’uns dos mil cinc-cents o tres mil milions d’euros dificulta enormement la tasca de les administracions públiques balears i insulars a l’hora de proveir els serveis necessaris i a l’hora de disposar dels recursos humans i pressupostaris suficients per a gestionar-los amb eficiència i amb paràmetres de qualitat en benefici de la totalitat de la població.\n4) Igualment sabem que la situació de dèficit fiscal permanent que el nostre país ha patit els darrers trenta anys ha tengut dues conseqüències del tot negatives i absolutament rebutjables: que les Balears hagin anat perdent posicions en el rànquing de l’àmbit de renda de les desset comunitats autònomes (del primer lloc hem passat al setè) i que disposin d’uns serveis i d’uns equipaments públics bàsics que compten per al seu funcionament amb uns recursos que són clarament inferiors als que tenen les comunitats autònomes que són beneficiàries, per intermediació de l’Estat, de les aportacions fiscals que cada any fan els ciutadans i les empreses balears.\n5) Tenint en compte les circumstàncies abans esmentades, reprovam i denunciam públicament que el govern estatal perjudiqui i discrimini fiscalment els ciutadans illencs, molt especialment aquells que tenen una situació econòmica personal i familiar més precària.\n6) En coherència amb els arguments anteriors, ens comprometem a donar suport a totes les accions polítiques que el Govern balear i els insulars promoguin per a posar fi de manera ràpida i definitiva a la situació d’espoli fiscal que pateix el nostre país pluriinsular.\n7) Tot i això, plantejam les nostres reivindicacions a l’Executiu balear perquè li reconeixem la condició de ser l’instrument de govern que ha d’afrontar les actuacions polítiques que siguin necessàries per a solventar la situació professional o d’usuaris de serveis públics que com a ciutadans no ens mereixem.\nAcabat el preàmbul, arribaria el moment d’exposar la taula reivindicativa que en cada ocasió el col·lectiu en qüestió hagués elaborat. Ja començaria a ser ben hora que apuntar directament i exclusivament el Govern balear tan sols fos un recurs d’aquells ciutadans o col·lectius que en realitat sobretot pretenen disparar contra el color polític d’un determinat govern i no contra el fet mateix de la insuficiència estructural de recursos que és l’ADN de l’Administració balear i insular. No facem com el PP o com el PSOE que tan sols es recorden del dèficit fiscal quan a Madrid governa el partit contrari. O com determinades organitzacions empresarials illenques que poden arribar a parèixer molt exigents quan a Madrid governa l’esquerra, però que acostumen a sortir de l’escenari quan passen a governar-hi els que, de manera inexplicable, consideren els seus. I en tot moment estic parlant del dèficit fiscal de bon de veres, d’un dèficit fiscal que en cap cas quedaria resolt si disminuís en un percentatge d’uns pocs punts o si fos compensat amb l’arribada d’algunes almoines, d’aquelles que de tant en tant deixa caure el govern madrileny de torn en un gest de teatralitat absolutament demagògica.


Premis a la tasca de Sílvia Cóppulo i Miquel Calçada - comunicació21\nPremis a la tasca de Sílvia Cóppulo i Miquel Calçada\nRedacció|2013-11-11T16:47:35+01:0011 novembre 2013|Comunicació21\nLa Federació Internacional d’Entitats Catalanes i l’Associació d’Empresàries, Directives i Professionals FUNDE han premiat respectivament els periodistes Miquel Calçada i Sílvia Cóppulo. Ambdós van rebre els respectius guardons el passat divendres.\nLa directora i presentadora d’El suplement de Catalunya Ràdio, Sílvia Cóppulo ha estat distingida en la vuitena edició dels Premis FUNDE per haver contribuït a mostrar la realitat econòmica i social femenina des d’un mitjà de comunicació.\nPer la seva part, la FIEC ha guardonat Miquel Calçada ler la seva tasca de promoció de la realitat catalana a l’exterior mitjançant el programa Afers exteriors de TV3.\nEn qualsevol moment, pots exercir el teu dret de desactivació o eliminació de les galetes d'aquest lloc web. Aquestes accions es realitzen de forma difer


Reportatges\tEntrevistes\tEnquestes\tFoto Galeríes\tVideos\tEl diari digital Cerdanyola.info renova el seu disseny en període de proves\nEl diari digital Cerdanyola.info ofereix a partir d'avui un nou disseny en què s'aprofundeix l'aposta per la informació multimèdia amb potenciació de la publicació de videonotícies, els arxius sonors i les galeries fotogràfiques com a principal element. El nou disseny encara es troba en període de proves i de realització d'ajustaments i millores que s'aniran incorporant en les pròximes setmanes. Imatges\nLa darrera portada del disseny anterior amb tres imatges d'arxiu: la presentació oficial, el primer anunci i una de les primeres portades\nEl diari digital Cerdanyola.info, portal dels mitjans de comunicació municipals, obre des d'avui una nova etapa amb l'aplicació d'un nou disseny que aposta per la potenciació dels elements multimèdia –video, so i fotografia- i la millora de la llegibilitat de les informacions amb més facilitat per al lector al temps que es millora l'estètica del disseny. Un altre element és la incorporació d'elements del web 2.0 amb la possibilitat de valorar notícies i incorporar-les als diferents agregadors de contingut o xarxes socials, entre d'altres. El diari incorpora també un servei de traducció on line.\nNo obstant això, Cerdanyola.info es troba en un període de proves en el qual es realitzaran ajustaments i es realitzaran incorporacions i modificacions d'elements de caràcter tècnicque poden afectar a la publicació d'informacions durant les pròximes setmanes per millorar el servei ofert.\nDes del seu inici, Cerdanyola.info ofereix la possibilitat d’accedir a les notícies de Cerdanyola distribuïdes en diferents seccions; a la informació sobre diversos serveis a la ciutadania com transports, agenda, farmàcies de guàrdia o telèfons d’interès; i esdevé també un portal dels mitjans de comunicació municipals: Cerdanyola Ràdio (105.3 FM / cerdanyolaradio.cat), la revista 'Riu Sec' i la publiació escolar 'Sisè informa'.\n19.100 notícies publicades en més de 8 anys de trajectòria\nDes del seu naixement, al desembre de 2001, el diari ha publicat un total de 19.100 notícies. Des d'aleshores, Cerdanyola.info s'ha convertit en el mitjà digital de referència a la població i cada cop més utilitzat. Entre els dies 12 i 21 d'abril, el diari va tenir 13.745 visitants –una mitjana de 1374 diaris- que van veure 1.244.725 pàgines.\nEl dia en què es reben més visites és el dimecres amb un usuari que en un 86% utilitza sistema operatiu windows i un navegador Explorer en el 50'9% dels casos –el 40% ja utilitza Firefox-. El navegador que més s'utilitza per arribar a cerdanyoloa.info és Google, seguit de Windows live i Yahoo.\n9 de desembre de 2001. El diari digital Cerdanyola.info publicava la seva primera notícia. Era en període de proves. En ella s'informava que el recentment elegit bisbe auxiliar de Barcelona, Josep Àngel Sàiz, feia un balanç més que positiu del seu període com a responsable de l'església de la Mare de Déu del Roser de Serraparera.\nEl 18 d'abril de 2002, l'aleshores alcaldessa de Cerdanyola, Cristina Real, i l'especialista en periodisme digital Luis Ángel Fernández Hermana, en aquell moment director de la pionera revista electrònica en.red.ando, presentaven oficialment a l'Ateneu el que era una aposta inèdita entre els municipis catalans per l’actualització constant de les notícies locals a través d’internet i per la implantació de les noves tecnologies al món de la informació.


Momento de la visita a la zona\nOLIVA OBTÉ UNA SUBVENCIÓ PER A LA REGENERACIÓ URBANA DE LA PLAÇA DE SANT ROC\n• La Conselleria de Transició Ecològica de la Generalitat Valenciana concedeix al projecte de la intervenció de la plaça de Sant Roc d’Oliva la subvenció del programa PIMA-CC (Plans d’impuls en el medi ambient canvi climàtic).\nLa regidoria de Planejament Urbanístic, conjuntament amb la de Parcs i jardins d’Oliva van presentar el projecte de la intervenció de la Plaça de Sant Roc a la subvenció del programa PIMA-CC de la Conselleria de Transició Ecològica de la Generalitat Valenciana.\nEl projecte ha aconseguit la tercera millor puntuació, d’un total de 40 projectes que han obtingut subvenció. A Oliva la quantia de la subvenció és de 48.806,00 euros, el que suposa que mes d’un 50% del projecte es finançarà amb aquest pla d’impuls.\nLa vicealcaldesa i regidora de Parcs i Jardins, Ana Morell i el Regidor de Planejament Urbanístic, Miguel Monzonís, han estat aquest matí visitant la zona, i reunits amb veïns i comerciants del barri per a explicar-los tant el projecte com comunicar-los la subvenció obtinguda així com la qualitat del projecte presentat.\nLa vicealcaldessa i regidora de Parcs i Jardins Ana Morell ha afirmat que “El projecte de remodelació de la Plaça de Sant Roc, inclou la recuperació dels espais verds en una zona de difícil actuació a nivell de zones verdes. A més de la incorporació d’elements vegetals n’inclou altres per fer l’espai mes amable i accessible per al barri.”\n“Aquest projecte ja es va presentar fa uns mesos al barri en una versió mes primerenca, on es van poder incorporar les sugerencies de la ciutadania. Escoltar les demandes socials, de les associacions, comerços, veïns i veïnes etc. ens permet realitzar projectes mes ajustats a la realitat i a les demandes de la ciutat” continua Morell.\n“La tasca de la gestió municipal passa per tractar d’aconseguir fonts de finançament per als projectes de ciutat, obtindre una de les millors puntuacions en el pla PIMA es una gran noticia ja que significa que ens aproximem als criteris de sostenibilitat que s’estableixen per a futurs fons “next generation” així com al compliment de l’agenda 2030” assegura Miguel Monzonís, regidor de Planejament Urbanístic.


Jugada bruta contra la meitat dels presos polítics per Sant Jordi - XCatalunya.cat\nJugada bruta contra la meitat dels presos polítics per Sant Jordi\nCuixart, Romeva, Turull, Rull i Forn són els presos polítics que si sortiran i dedicaran part del dia a signar els seus llibres\nEls Estats Units ensorren l'Estado Español i inclouen la situació dels presos polítics en l'informe de Drets Humans\nEl president d’Òmnium, Jordi Cuixart, i els exconsellers Raül Romeva, Jordi Turull, Josep Rull i Joaquim Forn, sortiran de la presó amb permís penitenciari per celebrar la diada de Sant Jordi. Tots ells signaran els seus llibres durant la jornada festiva. En canvi, el president d’ERC, Oriol Junqueras; el secretari general de Junts, Jordi Sànchez; l’exconsellera Dolors Bassa i l’expresidenta del Parlament Carme Forcadell es quedaran a la presó. La gran majoria d’ells han escrit nombrosos llibres des de les cel·les en els més de tres anys de presó.\nCuixart també aprofitarà per intervenir públicament en un acte reivindicatiu en favor de l’amnistia que organitza Òmnium davant la seu de l’entitat, al carrer Diputació de Barcelona. Cinc dels nou independentistes presos per l’1-O seran al carrer aquest Sant Jordi amb permisos penitenciaris.\nEncara que tinguin el tercer grau revocat, tots ells ja han complert una quarta part de la pena i tenen dret a 36 dies a l’any de permís.\nA més, Cuixart serà signant llibres de 10h a 11h al Passeig Lluís Companys. Tant el llibre infantil ‘El polsim màgic’ (Comanegra) com ‘Ho tornarem a fer’ (Ara Llibres) que va escriure el 2019. Signarà al costat de Maria Barbal, a qui Òmnium ha atorgat aquest any el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes.\nPer la seva banda, Romeva té previst atendre els mitjans de comunicació abans de signar el seu llibre ‘Ubuntu, la república del bé comú’ (Angle Editorial) a la llibreria Ona a partir de les 13h. També signarà en diferents llocs de Barcelona al llarg del dia.\nL’exconseller Jordi Turull signarà el seu llibre ‘Persistim’ (Columna) a la llibreria Ona de 17h -18h; l’exconseller Joaquim Forn signarà el seu llibre ‘Entre togues i reixes’ ( Enciclopèdia) a la llibreria Ona de 17h-18h. I al migdia també a la Llibreria Campus, al Passeig de Gràcia.\nI l’exconseller Rull també serà a la llibreria Ona de 19h a 20h amb el seu llibre ‘1 d’octubre i dos poemes’ (Simbol Editors). Al llarg de la tarda signarà també a la llibreria Jaimes de 16h-17h i a l’Abacus del carrer Balmes de 18h a 19h.\nTags: presos polítics, Sant Jordi\n2 pensamientos sobre “Jugada bruta contra la meitat dels presos polítics per Sant Jordi”\nRetroenllaç: Jordi Sànchez para els peus a ERC i ja no es descarten noves eleccions - XCatalunya.cat\nRetroenllaç: Un exjugador del Barça de bàsquet destrossa Ana Rosa Quintana pel tracte als presos - XCatalunya.cat


La teoria de l'iceberg: Adéu a la mentalitat feudal\nMustafa Essebaiy pensa en el doctorat en relacions internacionals que va deixar pendent a la Universitat de Barcelona mentre ven estris per al bestiar al mercat de Khemisset. Essebaiy es desplaça cada dimarts a aquest municipi agrícola, a cent quilòmetres de Rabat. Fa tres anys era estudiant i agent per a la integració social de magribins a Barcelona. Per feinejar al camp vesteix amb l’uniforme d’una empresa de seguretat espanyola on havia fet de guàrdia nocturn. Molts altres venedors del soc continuen portant els uniformes de les empreses espanyoles on havien estat empleats. La crisi econòmica els ha retornat al seu poble natal per treballar al camp.\nEssebaiy és també activista polític: alliçona als seus veïns i companys de feina sobre els seus drets com a ciutadans, sobretot els explica que cal invertir el seu esforç i recursos en millorar el país i no en pensar en emigrar. “Al Marroc no passem gana; tenim aigua i menjar. Cal que fem un pas endavant, deixar una mentalitat feudal per formar-nos intel·lectualment, per fer una societat més justa”. Essebaiy va organitzar una mobilització local el 20 de febrer, la jornada de protestes que es va convocar a tot el país per demanar reformes democràtiques. Essebaiy assegura que les autoritats no impedeixen la seva tasca política “mentre no surti dels límits de la llei. Per sort, al Marroc cada vegada hi ha més llibertat”. Per a Essebaiy, l’objectiu ha de ser fer net en el món polític, “aspirar a un nou sistema dins un Estat monàrquic”. Ell i els seus companys desacrediten la credibilitat dels partits polítics i confirmen el respecte pel rei Mohamed VI és total, just el contrari del que succeïa amb el seu pare Hassan II, quan els partits eren el referent i el rei una bèstia que reprimia qualsevol veu dissonant.\nAl camp hi ha moltes raons per fer-la grossa. Els peons en unes vinyes de 200 hectàrees a Khemisset guanyen 50 dirhams per dia –4,4 euros-, la meitat del que guanyarien a la ciutat amb qualsevol feina poc qüalificada. El quilo de pastanagues, de patates i el litre de llet s’han doblat en un any perquè la demanda supera amb escreix la capacitat de l’oferta. Aicha Lemtouni, agrònoma i fundadora de l’escola de negocis ILCS, a Rabat, explica que els estudis de nutrició al camp confirmen que la fam ha desaparegut al Marroc i que el poble exigeix al govern noves millores. Una de les últimes mesures que ha aprovat el govern per a les zones rurals és una ajuda escolar de 60 dirhams –5,3 euros- per nen. L’altra, que va entrar en vigor dilluns, és el Consell Econòmic i Social del Marroc, on hi participen intel·lectuals i acadèmics per assessorar el govern sobretot en la creació de llocs de treball per a joves de l’àmbit rural que s’han quedat fora de l’educació i malviuen sense feina.\nMentrestant, la ciutat evoluciona a un ritme vertiginós. “L’objectiu dels meus alumnes és fer-se rics ràpid, molt ràpid. Molts, si poguessin, comprarien el títol i prou. Però de la mateixa manera veuen que el seu entorn no és només una qüestió de diners, que el poble demana canvis democràtics. I això és imparable. Marroc fa temps que sap que no té cap altra alternativa que ser una democràcia. En això som un exemple per als països veïns.”\nCristian Segura, ARA. El camp marroquí també vol canvis.


Informació del centre | CEIP El Terreno\nEl PRIMER dia es farà una reunió informativa, a la cual poden venir el pare i la mare amb el seu fill/filla i a on s’explicarà el funcionament del curs i com s’organitzaran els primer dies, que es fa un horari D’ADAPTACIÓ pels nins i nines de 3 anys que comencen a l’escola, aquest horari sol esser de dues hores els primers dies en grupets de 5 o 6 nins/nines.\nDesprés d’aquesta reunió la tutora citarà a les famílies i tendrà lloc una ENTREVISTA personal per tal de conéixer-se millor. És important tenir una estreta relació amb la tutora, imprescindible per també conéixer al seu nou/nova alumne. És molt important indicar si tenen alguna malaltia, alergies, sempre amb un certificat metge, o el que sigui que pugui afectar a la dinàmica diaria en el centre pel seu bé i de la resta de nous companys.\nEls nins i nines que comencen a l’escola ja han de controlar els ESFÍNTERS (caca i pipí), i no poden dur el xumet, ni biberó ni venir amb cotxet. Tot aixó ho treballam durant tot el curs peró a casa també ho heu de treballar, s’han d’adonar que pasen a una altra etapa de la seva vida i que es van fent grans.\nEls dies de TUTORIA amb les famílies són els DIMARTS a les 13:30 h, previa cita de la tutora.\nTenim dos PATIS al llarg de la jornada escolar, el primer a les 10:30 h. fins les 10:50 h. i el segon a les 11:30 fins 11:40h.Els nins/nines d’E.Infantil berenen a l’aula.\nEls BERENARS han d’esser el més saludable possible, evitant bolleria industrial, xuxes, i sucs en tetrabrik. El portaran dins un tupper, que els serveix com a plat i si no se l’acaben ho tornen a casa i així saben el que han menjat. No importa posar molta quantitat perque ells només tenen ganes de jugar. Els dimecres és el dia de la FRUITA a tot el centre, però com és obvi en poden dur tots els dies de la setmana. Cada nin/nina durà de casa una botella d’aigua que ell/ella sàpiga obrir i tancar.\nCada grup té una TUTOR O TUTORA , però a més a més hi passen altres MESTRES ESPECIALISTES, com la mestra de música, anglès, suport, audició i llenguatge, psicomotricitat i valors.\nSom una ECO-ESCOLA, entre tots intentam reciclar, reutilitzar i esser el més sostenibles possible, això forma part del dia a dia i com a continuitat del que hem de fer a casa.\nEs demana PUNTUALITAT a l’hora d’entrada i a l’hora de sortida que es poden\nrecollir a les 13:20 h per no coincidir amb els alumnes de Primària.\nCalcetins antidesllisants (per PSICO, amb el nom posat)


Uns 260 nens i nenes participaran en l’edició 2018 de ‘Riu a l’estiu’ – Ràdio Matarranya\nPena-roja de Tastavins, 5 de juliol de 2018\nDilluns, 25 de juny, es va iniciar una nova edició de la iniciativa ‘Riu a l’Estiu’ a la que enguany participaran al voltant de 260 nens i nenes de diferents municipis del Matarranya. “Pel que fa a participació estem en els mateixos nivells que estos últims anys. Potser una miqueta per sobre”, va explicar Núria Gasulla, tècnica de joventut de la comarca del Matarranya, que va concretar que “a més, este any també han augmentat els municipis en què s’ha aconseguit formar grup”.\nCom en anys anteriors, les activitats s’han dividit en dos períodes de tres setmanes perquè no coincidisquen les activitats de ‘Riu a l’Estiu’ amb la natació. “S’organitza d’esta manera perquè els nens i nenes puguen participar en les dues activitats”, va apuntar la tècnica de joventut.\nCal recordar, que el projecte ‘Riu a l’Estiu’ sorgix com una iniciativa per facilitar la conciliació laboral i familiar dels veïns del Matarranya. “Crec que és una bona iniciativa per a les famílies en un mes tan complicat com és juliol en què molts pares seguixen treballant”, va dir Gasulla.\nFinalment, este any, a més dels habituals jocs, dinàmiques de grup o excursions, durant ‘Riu a l’Estiu’ es dedicarà un dia a l’educació en valors i també hi haurà unes sessions de musicoteràpia. “Com és habitual, cada monitora en el seu municipi prepara les activitats que crega més convenients per al grup. Encara que una de les constants que sempre intentem mantenir és fomentar el coneixement del territori”, va afirmar Gasulla.\nRelated Items:Comarca del Matarranya, conciliació familiar i laboral, destacat, estiu, Riu a l'Estiu, vacances\nEls alumnes de 1 d’ESO tanquen en curs amb una visita a l’orgue de Mont-roig\nLa migració com ferramenta contra la despoblació


Hotel Mandap Allotjaments : Reservar ara\nHotel Mandap Kathmandu : Confirmació immediata i preus baixos per a Hotel Mandap Kathmandu amb Agoda. Hotel Mandap, ubicat a Thamel, Kathmandu, és una destinació popular per a viatgers. El centre de la ciutat és només a 0.5 km i l'aeroport és només a 30 minuts. Per opcions de turisme i atraccions loca\nHotel Mandap, ubicat a Thamel, Kathmandu, és una destinació popular per a viatgers. El centre de la ciutat és només a 0.5 km i l'aeroport és només a 30 minuts. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Organització d'Art i Cultura Gandharba, MiniTeatre Casa de Convidats Kathmandu, Centre Intercultural de Recerca i Entrenament.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Kathmandu. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei d'habitacions 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, servei d'habitacions.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, escriptori, ventilador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Hotel Mandap és una elecció inteligents per a viatgers a Kathmandu, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nHotel Down Town Més informació\nZen Bed and Breakfast Kathmandu Més informació\nKathmandu Tourist Home Més informació\nHoly Lodge Més informació\nHotel Shakti Més informació\nHotel Garuda Més informació\nZhonghua Hotel Més informació\nHotel Visit Nepal Més informació\nHotel Lily Més informació\nNew Hotel Lucky Star Més informació\nPeak Mountain Guest House Més informació\nSobre Bag Packer's Lodge (Bag Packer's Lodge) Més informació\nAvataar Kathmandu Hotel Més informació\nHotel Florid Més informació\nHotel Journey Home Més informació\nHotel Florid Nepal Més informació\nHotel Arts Kathmandu Més informació\nSobre Hotel Gallery N (Hotel Gallery Nepal) Més informació\nMustang Guest House Més informació\nHotel Northfield Més informació


F l u x: LA LECTURA I LES VIDES\nLA LECTURA I LES VIDES\nAquest és un dels articles que un voldria no trobar-se escrivint, i la trucada del cap de la secció una de les trucades que m’estimaria més no haver rebut. Emili Teixidor ha estat (he escrit “és”, i llavors he hagut d’aturar-me i pitjar la tecla d’esborrar) un escriptor de referència, un dels millors narradors en català del moment, però tant com això és algú a qui molts trobarem a faltar d’una forma concreta, material i fonda.\nTrobarem a faltar l’Emili Teixidor perquè era algú que allà on era es notava que hi era. Vital i sorneguer (fins al sarcasme de vegades), no encaixava gens bé en els ambients enravenats ni amb els discursos convencionals. I això, a casa nostra, creguin-me, val el seu pes en or. Tot i que també es pagui en unces d’or. Però tanco els ulls i el sento riure. Gràcies pel riure contagiós, Emili, i per la il·lusió.\nEl trobarem a faltar perquè era un narrador extraordinari. Ho era ja als relats de Sic trànsit Gloria Swanson (1979), però jo vaig tenir el privilegi de “descobrir-lo” quan al costat dels altres dos co-signataris de Joan Orja vam llegir encara en proves Retrat d’un assassí d’ocells per fer-ne la ressenya per a La Vanguardia. Durant anys vaig parlar bé d’aquella novel·la fina i esmolada que pel meu gust havia tingut un ressò massa discret i que després havia de quedar en l’ombra amb el Sant Jordi a El llibre de les mosques i sobretot amb l’esclat (bé, aquí ja se sap que els esclats literaris són a la catalana: sempre discrets) de Pa negre, que el 2004 se’n va endur en pocs mesos tres premis majors als quals no s’havia presentat –els que deixen més bon regust–: el Crexells, la Lletra d’Or i el Premi Nacional.\nTrobarem a faltar Teixidor perquè ni quan escrivia ni quan opinava el que deia no era mai banal, ni fet de qualsevol manera (o fet i deixat estar). I perquè escrivia com vivia i vivia com escrivia: des de la il·lusió que tot plegat val la pena si es fa l’esforç de fer que valgui la pena. Preguntat sobre per què escrivia, va respondre: “Crec en una col·lecció particular d’imatges essencials que anem recollint al llarg del viure, de fragments de ficció seleccionats i conservats amorosament a la nostra biblioteca interior”. Teixidor no ha deixat de moure’s, de buscar, de recollir. I en aquest camí no ha deixat de crear.\nEl trobarem a faltar, també, perquè el preocupava, tant o més que la Literatura amb majúscula, el fet més comú i planer (però molt més transcendental) de la lectura: com es fan lectors, com es transmet i s’escampa l’hàbit, com es defensa el patrimoni intangible que el món de la imaginació escrita representa. Fruit d’això va ser La lectura i la vida (2007), però també moltes conferències i participacions en xerrades i debats. Perquè Emili Teixidor (pedagog, articulista, guionista, tertulià, narrador) va pagar al país i a la seva cultura el peatge de l’activisme, però ho va fer sense perdre el bon humor ni la fe en la paraula. Potser d’aquí li venia l’altra gran dèria dels llibres per a infants i joves. De fet, abans he escrit una mitja veritat: com tants altres, jo vaig conèixer Teixidor llegint L’ocell de foc, i durant mesos per ell vaig voler ser un joglar-nen vagant a la recerca d’aventures pels camins del meu país...\nQuina jugada, Emili. Se’ns ha apagat el teu riure. Et seguirem llegint, és clar, però ja no serà el mateix. Dels centenars, dels milers de vides de la literatura amb tu se n’apaga una. I, just aquesta, la trobarem molt a faltar.\nPublicat a El Periódico, 20-VI-12\n"Sic Transit Gloria Mundi Swanson" (Atlàntida)\nEntrevista a L'Avenç (2004)\n"Si lees, quedas maldito...", "Contra" a La Vanguardia (2008)\nJordi Puntí, "Un fill de la Plana" (El Periódico, 20-VI-12)\nJordi Galves, "Emili Teixidor, incòmode" (Un dia en les carreres)\nJoaquim Carbó, "Teixidor, escriptor i amic" (Núvol)\nEscrit per Jaume a les 10:55\nEtiquetes: Escriptors, LitCat, Mort, Teixidor\ncantireta 20/6/12 11:45\nAhir vaig veure l'entrevista ran de "Pa negre". Quin home, quin verb, quin do de gents ( i gens enravenat). Gràcies, Jaume. Excel·lent article.


SorroBloc: La Bastide de Domme - Castelnaud - La Roque-Gageac... (01)\nLa Bastide de Domme - Castelnaud - La Roque-Gageac... (01)\nSom a dilluns 23 de setembre, inici de la tardor, i ens disposem a començar el periple per les terres del Périgord francès, que durant cinc dies i amb una previsió de bon temps i estable, ens permetrà conèixer llocs ben interessants i emblemàtics d'aquesta regió...\nEns dirigim en primer lloc a visitar el poblet medieval de la Bastide de Domme, situat en un espectacular turó rocós, escarpat sobre el riu Dordonya, des del qual s'observa una excepcional panoràmica de tota la vall.\n(mirador amb el bust de Jacques de Maleville, jurista, nascut aquí el 1741,\nque fou un dels redactors del Codi civil)\nl'Hotel del mirador\nÉs una de les bastides* més famoses de la regió i una de les poques que han conservat la major part de les muralles del segle XIII, incloent-hi tres portes fortificades... La porta del Bos, la porta de la Combe que dona el pas cap a una font, i la més espectacular i remarcable porta de les Torres.\nA començament del segle només existia un castell aquí mateix. Per tal de contenir les tropes angleses, Philippe III le Hardi, reconeixent la importància estratègica de l'indret, va adquirir una part del plateau i va fundar la Bastide de Mont-de-Domme, que a poc a poc esdevingué la més bella bastida francesa del Perigord.\n*En aquest enllaç (aquí) i trobareu una fitxa amb la història completa d'aquest lloc.\n*I aquí un plànol de totes les bastides del Périgord.\nLes dues torres serviren d'aixopluc pel cos de guàrdia i també foren utilitzades com a presó per a 70 templers del Sud-oest, entre 1307 i 1318, els quals deixaren gran quantitat d'inscripcions "graffitis" gravats en els murs de pedra, alguns d'ells de caràcter esotèric. Aquest emotiu testimoniatge es pot visitar, però nosaltres malauradament no en vam tenir l'oportunitat...\nDesprés d'un petit desgavell en l'horari previst per la guia i de donar una passejada per la vila, un petit trenet turístic ens va passejar amunt i avall del poble on vam poden apreciar les belles construccions medievals, des de la Plaça principal de la Halle, amb el mercat i la seva església, fins a la plaça de la Roda, on s'executaven els condemnats, i fins a la casa de la moneda, on havien encunyat les seves pròpies monedes en cuir.\nAcabada la interessant visita a aquesta domme, anàrem a dinar en un bell indret, el jardí florit i sota l'ombra dels arbres pre-tardorals de l'Hotel Plaissance, al poble de Vitrac.\nSortint de Vitrac, després de dinar, ens dirigim a Castelnaud\nper visitar el seu impressionant castell.\nEl castell (segles XII-XVI), és classificat com a Monument històric, i aquesta fortalesa domina la petita ciutat que es troba a la falda dels seus murs.\nEn entrar al recinte i aproximar-nos al peu del castell, impressiona la seva alçada i la fortalesa dels seus murs i en especial la seva potent torre de defensa.\nEl castell enlairat al vessant del marge esquerra, entre els penya-segats de pedra calcària del riu Dordonya, domina tota la vall i s'emmiralla amb un altre castell important, el de Beyrac, amb el qual va mantenir fortes rivalitats per estar en camps oposats durant la famosa Guerra dels 100 anys.\n(el Castell de Beyrac)\nCastelnaud ens ofereix un autèntica experiència en poder visitar el cor d'un castell fortificat de l'Edat Mitjana. Al seu interior es pot visitar també una col·lecció d'armes i armadures, i a l'exterior, en una terrassa al costat mateix, podem veure i aprendre com funcionaven les antigues màquines de guerra.\nAutèntiques peces de museu que la guia local francesa ens explicà amb tota mena de detalls.\nSorpren que alguna d'aquestes complicades maquinotes només podien llençar una pedra cada mitja hora, com és el cas d'aquesta que la guia ens està explicant, anomenada\n"el trabuc", que forma part de l'anomenada artilleria de contrapès, i que va ser utilitzada fins al segle XVI.\nEs tractava de la màquina més potent de l'Edat mitjana. Era una veritable arma de disuasió, i que va fer que moltes places capitulessin només en veure-la... Les boles de pedra que podia llençar, a vegades fins i tot cenyides amb ferro, podien ser de més de 100 kilos, que evidentment podien fer uns bons esvorancs en tot tipus de muralles.\nUn visita ràpida a l'interior del castell ens va permetre veure l'estructura medieval força ben conservada\nAcabada la visita, toca sortir de la fortalesa\nno sense abans donar un cop d'ull a la vall que des d'aquí es domina...\nSortim, doncs, definitivament del castell...\ni ens dirigim encara a conèixer l'interessant i encisador poblet de La Roca-Gageac,\nArrapat a la roca i poblat per cases de pedra i pissarra en pendent, un castell i una torre que domina tot el conjunt. Cal ressaltar l'encant i la bellesa que produeix el seu emmirallament al riu Dordonya\nClassificat com a tercer "site" de França, després del Mont-Saint-Michel i de Rocamadour, aquest lloc va obtenir ja fa uns anys el títol envejable de "els més bells villages de França"\nVàrem complementar la nostra visita amb un agradable passeig pel riu en una gavarra, una rèplica dels vaixells de vela tradicional dels segles XVIII i XIX. El servei el presta les "Gabares Norbert", que durant el trajecte tingueren la gentilesa de fer totes les explicacions en català, ja que vam disposar d'una gavarra solament pel nostre grup.\nEl passeig en barca ens permet apreciar de més a prop les característiques i la bellesa del poble i del seu Castell...\n(el Castell de Malartrie)\nLa navegació tranquil·la per la Dordonya, tot gaudint d'un tram d'aquest encisador paratge, ens portà fins al peu del castell de Castelnaud que havíem visitat a primera hora d'aquesta mateixa tarda...\nAquí la gavarra fa mitja volta i tornem plàcidament cap al punt de partida.\nArribats a port, alguns encara tinguerem temps de veure a l'interior del poble racons interessants de vegetació autòctona deguda a la ubicació del poble a ran de les roques, i que ens va mostrar la guia amb especial interès.\n(una bonica font)\n(i un habitant ben tranquil...)\nAquí acabem l'aventura d'avui, primer dia de la nostra estada al Perigord...\nDemà dedicarem tot el dia a visitar la ciutat de Périgueux\nPublicat per Salvador a les 23:52\nEtiquetes: Castelnaud, la Bastida de Domme, la Dordonya, La Roca-Gageac, Perigord, Vitrac


06/02/2019: Prevenir les allaus\nEsquiar pot provocar allaus? Ho sabrem mentre pugem a un cim amb esquís de muntanya amb Ivan Alfonso, supervivent d’una allau. Com és que es provoquen explosions per prevenir-les? Són compatibles les pistes d’esquí amb el gall fer?\nLa neu es forma als núvols per un procés sorprenent que es diu “sublimació inversa”, però un cop a terra es comporta de manera poc previsible.\nEl reporter Pere Renom puja esquiant un cim de 2.417 metres d’altitud amb dos muntanyencs experimentats, un dels quals, Ivan Afonso, va sobreviure a una allau fa 20 anys. Ara, la nivologia ha avançat molt. Lauegi (allau en aranès), és l’equip de nivòlegs que determina l’estabilitat de la neu per fer la predicció diària de seguretat. Les estacions d’esquí i els seus accessos estan sota control constant i en ocasions es provoquen explosions per evitar l’acumulació de neu. El gall fer viu als boscos propers. És compatible l’esquí amb la conservació de la fauna d’alta muntanya?


Cristina Pérez, guanyadora de la 1a edició del Concurs de postals de Nadal de la FJF | Hospital Podològic UB\nAmb una participació d'11 postals i més de 60 votacions, el Concurs de Postals de Nadal de la Fundació Josep Finestres va finalitzar el dilluns 20 de desembre amb la comunicació de la guanyadora; Cristina Pérez, que va rebre el premi per la postal més votada pels treballadors i treballadores de l'entitat.\nEl concurs va destacar per una alta participació amb una clara tendència cap a la ilustració, on van destacar 3 postals, de 3 Cristines que van encapçalar el pòdium; en primer lloc, Cristina Pérez, auxiliar d'infermeria de l'Hospital Odontològic UB, en segon lloc, Cristina Masip, del departament d'administració de la Fundació Josep Finestres, i en tercer lloc, Cristina Sanchez, psicòloga de la Clínica Psicològica UB.\nLa Fundació Josep Finestres us desitja un Bon Nadal i feliç any nou.


Flauta Soprano Kung Superio Perera 2301\nDes de la Sopranino fins a la Tenor, totes són flautes solistes amb un so ric en matisos. Gaudeixen d'una bona reproducció dinàmica i un so ric i complet. El Baix, Gran Baix i Sub Baix no tenen competència alguna gràcies a un so potent, rodó i clar. Destaquen igualment en grup com en actuacions professionals i de solista. Malgrat la seva grandària, es toquen còmodament tant assegut com dempeus.\nFlauta Moeck Soprano Rondo 2200b Auró\ndigitació barrocaforats doblesArce2 pecesA = 442HzInclou estoig tou\nFlauta Moeck Soprano 1025g Plàstic\nFlauta Moeck Soprano 1023b Plus...\nCap de plàstic especialBlau ReialCos de fusta d'auróDigitació barroca amb doble foratInclou bossa de lli, grassa i vareta de neteja\nFlauta Yamaha Soprano Yrs-20g Verde...


Mireia Vives I Borja Penalba Presentaran El Seu Darrer Disc "Línies En El Cel Elèctric" A Castalla | Centre Cultural Castellut\nSerà el dissabte, 20 de gener, a les 20h, a la Casa de Cultura de Castalla\n“Aquest disc és un conjunt d’illes-cançó, un homenatge als paisatges i a les persones que formen el nostre univers, una etapa més de la nostra particular Odissea…”\nMireia i Borja conformen una de les propostes més suggeridores de la música valenciana actual; mescla d’experiència i frescor. Després de L’amor fora de mapa, el seu anterior i exitós disc, ens presenten ací a Castalla el seu últim treball Línies en el cel elèctric, una obra més personal en tant que la parella ha estat l’encarregada en aquesta ocasió dels textos, mentre que, musicalment, el disc refà les passes de l’anterior i s’edifica sobre la granítica aversió de Penalba a deixar-se contaminar per qualsevol moda o tendència musical. D’aquesta filosofia, de l’opció per sonoritats canòniques, se’n deriva una important desconnexió amb les músiques del moment, però també un to intemporal atorgat per estils i arranjaments reconeixedors, no sols els associats a la Cançó amb majúscula.\nNo podeu deixar passar l’oportunitat de gaudir de la seua música en viu i en directe.\nEntrades a 3€, a Turisme, Casa de Cultura i M’agrada.\nCentre Cultural Castellut – gener 2018