L'IVAJ destina més de 500.000 euros a les comarques de l'Horta i Camp de Morvedre per a la contractació de personal de Joventut | Xarxa Jove\nXarxa Jove > Notícies > L'IVAJ destina més de 500.000 euros a les comarque...\nEl director general de l'IVAJ, Jesús Martí, ha assenyalat que s'han destinat 513.000 euros a les comarques de l'Horta i Camp de Morvedre de la província de València per a la contractació de personal de joventut als ajuntaments, "amb l'objectiu d'integrar i reforçar el seu paper en el desenvolupament de polítiques i programes de joventut". Així, ha visitat Mislata, on s'ha reunit amb les regidories de Joventut d'estes comarques per a informar sobre el programa de municipalització de les polítiques d'esta àrea dins de l'Estratègia Valenciana de Joventut (2019-2023), i per a posar a la disposició de les entitats locals recursos i programes destinats a la població jove.\nEsta reunió s'emmarca dins de la ronda de trobades que està tenint el director general de l'IVAJ per a informar sobre la Xarxa Jove, i la incorporació de professionals en ajuntaments i mancomunitats per a treballar, conjuntament, en el desenvolupament de polítiques de joventut i de programes i campanyes dirigides a joves.\nEn este primer any de posada en marxa de l'Estratègia Valenciana l'IVAJ ha oferit a tots els municipis de més de 20.000 habitants de la Comunitat Valenciana els recursos econòmics necessaris per a la contractació de personal de Joventut.\nEn total, s'han pressupostat 3 milions d'euros per a la contractació de 100 professionals en tota la Comunitat Valenciana. Serà a partir del pròxim any quan s'incorporen a aquesta iniciativa els municipis de 5.000 a 20.000 habitants.\nSegons ha assenyalat el director general de l'IVAJ, en estes comarques de la província de València "ja s'ha activat la contractació d'11 professionals de Joventut en municipis com Aldaia, Manises, Alfafar, Catarroja, Alboraia, Mislata, Quart de Poblet, Xirivella, Picassent, Sagunt i el Consorci de la Xarxa Joves.net". Per a cadascun, l'IVAJ destina 33.000 euros.\nAixí mateix, una altra línia de col·laboració important enguany ha sigut a través de les mancomunitats. En esta zona ja s'ha començat a treballar amb les mancomunitats de l'Horta Nord, l'Horta Sud, les Valls i La Baronia. Cadascuna s'ha sumat a este projecte i ha rebut una ajuda per part de l'IVAJ de 37.500 euros per a la contractació d'un o una professional.


Turmeda | 09 Juny, 2020 23:16 | Compartir:\nEls records del passat recent em venien al cap a una velocitat vertiginosa. En Martí Cerol era enmig de l’ample portalam de l’entrada. No li podia veure la cara. La seva silueta es retallava en un sinistre contrallum. Al darrere se veia la somorta claror de l’interior, les dèbils làmpades que il·luminaven els presoners. Una ombra negra, uniformada, com la d’un corb a punt de llançar-se sobre les restes de carn que ha trobat al camp. Des de l’indret on em trobava no podia distingir el seu rostre. Tan sols copsava a la perfecció els moviments amenaçants que feia amb la pistola. 8Miquel López Crespí)\nEl padrí romania a la soll, rere els feixos de llenya. No era mala idea. Ningú no podia sospitar l’existència de l’amagatall. L’estiu del trenta-sis no hi teníem porcs. La mare es queixava de la pudor que arribava fins a la casa i li va dir al pare que els compraríem al mercat de Sineu. Coneixia un pagès que els criava a la garriga i acostumava a fer-nos un bon preu. El pare sempre feia la voluntat de la mare. No hi hagué discussions. La soll era un espai reduït, aparentment sense ventilació i, malgrat la neteja feta en el seu moment, encara servava la pudor antiga. Si els falangistes compareixien a escodrinyar mai no podrien imaginar que un home pogués viure dins aquell enfony. Com podria respirar? No és veia cap finestra per on pogués penetrar una mica d’aire de l’exterior. L’obertura que permetria sobreviure era invisible des del carrer. Quan tornassin els matons primer mirarien dins del pou, pegarien amb les culates dels fusells al terra per veure si teníem algun soterrani, anirien a guaitar l’ampla campana de la cuina... Si anaven a la soll només veurien un racó aparentment infecte d’una atmosfera irrespirable. Un petit espai on tot just hi cabien un parell de feixos de llenya. Qui podria restar tancat en tan difícils condicions? Impossible viure-hi. I per això mateix, perquè a primera vista semblava un infern, ningú no pensaria que allò pogués albergar una persona. Com deia el padrí, la soll era un amagatall únic. I, per moltes baionetades que pegassin, mai no podrien travessar la paret mestra que protegia l’enfony. Els cops, en cas que la culata del fusell arribàs a la paret, no sonarien a buit.\nPotser tendríem sort i no el trobarien.\nEns aferràvem a qualsevol esperança amb desesperació.\nL’any trenta-quatre, quan començaren les detencions, sovint havíem parlat de la repressió de Franco i Aranda a Astúries. Els diaris informaven de més de mil cinc-cents morts pels moros i els legionaris, de tortures, dels quinze mil empresonats. Però era ben diferent parlar de la repressió a llunyanes comarques que sentir-la dins casa teva, veure amb els teus ulls com se’n porten la família, t’amenacen amb les armes i et fan caminar, mans alçades fins al centre d’internament o la vorera del camí on t’han de pegar quatre trets, talment fossis un ca.\nHo comentàvem a la cambra del davant, lluny de la cuina. No volíem que la padrina Margalida veiés el seu home. No sabíem què podia passar. Abans que s’emportassin el pare i la meva germana ja feia temps que desvariejava. Parlava d’embarcar-nos, de marxar de Mallorca. A vegades anava fins a la joieria per veure el pare. El sermonejava: “Gabriel, hem de partir. Estam vigilats per la Inquisició. Qualsevol dia vendran a cercar-nos, ens portaran a les cel·les secretes. No tenen pietat. Torturen els innocents. Ni el sexe ni l’edat no els importen. Gaudeixen amb els patiments dels altres. Pensa en la teva dona i les filles. Hauries d’anar a veure el capità d’alguns dels vaixells que arriben al port de Palma. Podries comprar passatges per a Marsella, Alger, on sigui. Allà no hi hauria problemes per obrir una nova joieria. Reflexiona ara que encara hi som a temps. Podríem viure tranquils sense por a ser detinguts. Vés a saber què ens poden fer quan ens vénguin a cercar! Són com a bèsties, ja ho saps. Repassa la nostra història, el que sempre ha patit el poble d’Israel. Dos mil anys de persecucions t’haurien de servir per a no confiar en les falses promeses dels polítics. Tanmateix, a l’hora de la veritat tan sols existeix la maldat, el desig insaciable de robar, de fer-se amb les propietats del veí. Sempre s’ha esdevingut el mateix d’ençà del captiveri d’Egipte. Els llibres sagrats ho expliquen. A què treu cap voler fer el valent, ignorar l’autèntica realitat, somniar que no hi haurà repressió, que ens deixaran en pau?”.\nS’aferrava al pare, insistent. Costava hores tranquil·litzar-la, fer-li veure que exagerava. Jo li donava la mà, li feia una besada al front i es calmava. Tornava a casa i es posava a cosir a la cuina. Cantava antigues tonades jueves. Des de quin racó ocult de la memòria sorgien les melodies? On les havia après? Qui eren els avantpassats que servaren les riquíssimes tradicions culturals del nostre poble perseguit? Com les poguérem salvar enmig de l’immens sofriment i la mort? Per quins motius no taralejava cançons més alegres? Els xuetes de Mallorca havíem patit tant que ja no ens restava cap record de l’alegria?\n-Padrina –li deia, en veure-la més calmada. Qui t’ha ensenyat un repertori tan melangiós?\nEm mirava esperitada. No em contestava. Somreia mentre continuava brodant un llençol de fil amb les meves inicials.\n-Serà el meu regal quan et casis amb n’Andreu –deia, ja més tranquil·la.\nAra, el sotrac de veure gent armada per dins la casa, els crits, el fill i la néta tractats de mala manera, eren com una punyalada en carn viva. Patia. Ho notava en el tremolor de les mans, la mirada perduda en la buidor, en els resos continuats.\nSeria millor que no sapigués que el padrí romania a dues passes de la cuina. Ens podien venir a cercar en qualsevol moment i l’amagatall havia de ser un secret compartit per poques persones. La mare i jo mateixa. Ningú més. Ni els familiars més propers no ho podien saber. Era necessari dir a tothom que havia desaparegut el dinou de juliol i que no sabíem on era.\nArmada de valor i amb una senalla amb una mica de menjar, vaig fer passes cap a l’Ajuntament. Començava a fosquejar. Cap remor de bulla pels carrers. Invisibles àngels sinistres ens miraven sorneguers, guaitant des de la distància el nostre desconcert. La gent estava refugiada a l’interior de les cases. Els bars eren buits. Només hi romanien dins alguns grups d’exaltats que bevien conyac i cassalla. La pudor del suc que sortia per les finestres obertes era com una fuetada, una agra bavarada que violava la puresa de l’aire.\nSilenci. Plors continguts des de la fondària de les cambres en penombra. Arreu només distingies grups armats, les ombres d’alguns familiars dels detinguts anant a demanar informació per a saber com estaven, què els volien fer, on els portarien.\nEn passar per davant del bar de Can Xiulet, tres falangistes que no coneixia, segurament venguts d’un poble dels voltants, obriren la porta i m’aturaren apuntant amb els fusells.\n-On vas tan tard? –digueren, alhora que em miraven amenaçadors. No s’aguantaven drets. No saps que ha guanyat el Moviment Salvador d’Espanya? Ningú no pot passar per aquest carrer sense dir ¡Viva Franco! ¡Arriba España!\nNo sabia com fugir de tan llefiscosa presència. Què fer? Si em negava a parlar seria pitjor. Anaven gats. Podrien disparar, detenir-me. Em vaig mossegar la llengua fins a fer-me sang. Sentia el gust salat del líquid roig dins la boca.\nCom si escopís verí, amb els tres fusells davant del pit, vaig pronunciar les vomitives consignes que em cremaven la gargamella, talment rosegàs ferro roent:\n-¡Viva Franco! ¡Arriba España!\nHi hagué sort. Alçaren el braç fent la salutació romana i em deixaren passar. No em coneixien. No sabien qui era. Desconeixien que aquell mateix matí havien detingut el pare i la germana, que jo formava part de la junta directiva de l’Ateneu.\nDes de les finestres tancades, rere les cortines i les habitacions a les fosques notava la presència d’ulls vigilants. En passar per davant el local de La Societat vaig veure les restes dels llibres, els quadres amb les imatges dels capitans Fermín Galán i Ángel García Hernández, els herois de la sublevació de Jaca afusellats per la monarquia. Arreu, estelles de les cadires i taules de la biblioteca, dels bancs de l’escola on ensenyava de llegir i escriure. Pareixia un dels foguerons que fèiem per Sant Antoni. Els volums més gruixuts, els més mals de cremar encara romanien encesos, com bocins de llenya d’ametller. No havien fet cap triadella especial. Llançaren tot el contingut de la biblioteca i li donaren benzina.\nPodies trepitjar les restes de les col·leccions de revistes, els munts d'El Obrero Balear, Nostra Paraula i Horizontes Nuevos. Només podies distingir el gravat d’alguna pàgina. Simple casualitat. Cap mirament amb El Quixot ni amb els obres completes de Benito Pérez Galdós. Entre el caliu encara vaig poder veure quaderns dels meus alumnes. Les plaguetes de matemàtiques, les carpetes amb els dictats i redaccions que els feia fer perien, silencioses entre les flames que encara bategaven, rabents, en aquella hora de la nit.\nEstava sola. Com si m’haguessin abandonat enmig d’un poble arrasat per una guerra cruel. Passaven pel meu costat camions que portaven amics i coneguts a l’Ajuntament. Les portes de La Societat mostraven el senyal dels cops de culata. Els cans que anaven a lloure havien fet les seves necessitats a la cambra on només fa uns dies es feien conferències sobre Darwin, la història de l’evolució humana i del moviment obrer.\nEn arribar a la cantonada de la plaça vaig trobar altres dones, esposes i filles dels detinguts, que també anaven a portar menjar i demanar noves sobre els seus familiars.\nDavant l’Ajuntament, situats de qualsevol manera, els vehicles requisats pels falangistes. Vaig veure l’Opel negre del pare. Tenia pintat el jou i les fletxes a cada una de les portes del davant. També hi havia els camions de les cooperatives i les motos de tots els particulars. El cotxe de les nostres vacances ara servia per a portar els homes a l’escorxador! Em sentia malament. Una suor freda em dominava, talment hagués emmalaltit de sobte. Tot plegat em semblava un malson. Com si jo fos la protagonista d’una pel·lícula de terror. En apropar-me a la porta principal de la Sala, un grup d’homes armats m’aturà en sec.\n-Aquí no pots entrar –digueren, amenaçadors.\n-Vénc a portar menjar al pare i la germana.\n-Avui no hi ha sopar –contestaren, amb veu ronca. Havien estat cantant, insultant durant tot el dia. Quasi no els entenies.\n-En Martí Cerol no vol familiars aquesta nit. Hi ha molta feina. Els han de prendre declaració. Esperam gent de Palma que ens han de dir què hem de fer amb cada un dels detinguts.\nMentre en Tomeu de ses Bardisses parlava, vaig ullar l’interior del gran casalot municipal. Les dones eren a la dreta. En vaig contar dotze. Els homes, eren a l’esquerra. Potser fossin una trentena de persones amb les mans fermades. Estaven separats per una filera de fanàtics armats. Els apuntaven com si fossin criminals. De seguida vaig distingir el pare i na Isabel. Tots dos m’havien vist i em saludaren amb un gest trist i cansat. El pare encara continuava fermat. Na Isabel tenia les mans lliures. Però quan alçà la mà per saludar-me, el falangista que tenia al costat li pegà un cop amb la culata del fusell. Amb la mirada li faig fer entendre que no em deixaven entrar, que tornaria demà.\nN’Alexandre, el fill petit de Can Cirera compareixia sovint per l’Ateneu. Em sorprengué veure’l amb els altres, amb camisa blava i mosquetó. Li hauria volgut demanar què feia al costat dels matons que dominaven la situació. Em continuava trobant malament, incapaç de pronunciar cap paraula. Tenia dins del cervell la imatge del pare i na Isabel, dels amics a mercè d’una munió de borratxos assedegats de sang.\nN’Alexandre m’apuntà directament al pit. Però de seguida vaig veure que ho feia per a poder parlar uns segons amb mi. Des de la distància semblava que m’amenaçava amb el canó de l’arma. M’adonava que ho feia per dirigir-me unes paraules sense aixecar sospites.\n-Caterina, val més que marxis a casa teva i no surtis al carrer. S’ha desfermat una tempesta feresta. Caurà qui caurà. La Mort navegarà, desfermada, sense control i copejarà qui tengui al davant. Qualsevol excusa serveix per portar la gent a la presó. Millor que no tornis per aquí. Tanmateix no pot fer res i més d’un et voldria veure entre els detinguts. Al despatx del batle redacten les llistes. M’han dit que hi ha tota la vostra família. Encara no sé com estau en llibertat. Desapareix de seguida! Si no et veuen potser encara puguis seguir lliure uns dies. Mirau de trobar algun amagatall.\nNo pogué dir res més. El cridaren des de l’interior de l’Ajuntament i va haver de deixar-me, apressat.\nVeies les dones que estaven davant la porta principal, nervioses. La majoria plorava, demanant pels seus homes. Pugnaven per entrar. La primera línia de guardians començava a retrocedir en no poder aguantar l’empenta de tants d’éssers desesperats. Sense saber que feia m’hi vaig afegir. Era una bogeria, ho sabia. Hauria d’haver escoltat els consells de n’Alexandre. M’adonava que també premia amb totes les forces que em restaven. Ja havíem aconseguit arribar al segon esglaó de l’escala. Amb dues o tres empentes més seríem dins l’entrada. Va ser just en el moment en què en Martí Cerol sortí a la plaça amb un parell dels jovençans armats que custodiaven els presoners.\nSe sentiren trets i tothom retrocedí, espantat. Ens mirarem les unes a les altres per a saber si tothom estava bé. Al meu darrere, damunt la paret, l’impacte d’una bala deixà un senyal ben visible. Em palpava el cos a la recerca d’una possible ferida. Ho feia mecànicament. La pena i la ràbia em dominaven. Jo ja no era la mateixa d’uns dies abans. En el fons... què m’importava la vida si els meus éssers més estimats romanien en perill, amenaçats de mort! En Martí Cerol havia disparat a l’aire per atemorir-nos, per aconseguir que davallàssim els esglaons conquerits tan dificultosament.\nVa ser el moment en què començaren a pegar més culatades. Copejaven sense pietat. A les dones, als infants que les acompanyaven, als vells que venien a demanar pels fills. L’amo en Miquel Figuera va caure a terra amb el cap xapat, brollant sang per la ferida. Quedà estès, talment l’haguéssim mort. Dues dones tengueren forces per agafar-lo i portar-lo lluny dels falangistes.\nSí, m’haurien pogut empresonar, acusar-me d’instigar les dones. No sé què hauria fet si hagués tengut armes! Quina diferència, aleshores! Ja mai més xots per a portar a l’escorxador, esclaus per a tota l’eternitat. El poder dels fusells! Ara entenia el significat d’una llunyana conferència de n’Aurora Picornell. Quants d’anys feia? No ho podia recordar; encara sentia la seva veu polemitzant amb els naturistes de Nuevos Horizontes. Que n’érem d’innocents! La volíem convèncer que, amb escoles i les paperetes de vot, podríem canviar la humanitat, consolidar el reialme de la justícia, l’amor i la fraternitat sobre la terra.\nN’Aurora Picornell va rebatre cada una de les propostes que vàrem posar damunt la taula.\n-No sigueu ingenus –explicava-. Quan s’ha vist que els poderosos se suïcidin voluntàriament? Quina classe social va voler perdre els seus privilegis pacíficament? D’on sorgeix la falsa idea que podem convèncer els explotadors de la bondat de les nostres raons? Els fets ens demostren que cap grup dominant cedeix el poder sense una lluita a mort. L’aristocràcia i la burgesia fan servir les lleis al seu favor, manipulen la cultura, dominen les institucions democràtiques, utilitzen el suport del clergat per a mantenir el sistema d’explotació. Però quan les lleis, els jutges, el Parlament, la policia, l’església i les presons no basten per a mantenir a sota els treballadors, no tenen cap escrúpol a fer sortir els soldats, pagar mercenaris per a començar la matança.\nHo havíem entès quan ja era massa tard.\nN’Andreu, el meu al·lot, va suggerir començar a preparar la resistència.\n-Espanya serà com Itàlia i Alemanya si no ens preparam –deia als amics de la colla-. Després de la Revolució d’Astúries, els militars, les classes benestants ja han vist el que volem: la República Socialista d’Obrers i Camperols. O no enteneu que ja saben què han de fer, que han enviat agents a Roma i Berlín per anar concretant la rebel·lió que ha d’acabar amb la llibertat? Qui pot enganyar els burgesos? Astúries els ha obert els ulls. La dinamita dels miners, la creació de l’Exèrcit Roig, la confiscació d’empreses i negocis dels grans propietaris indiquen el camí de la Revolució Espanyola. El capitalisme solament confia en els militars. No creu en una República que no pot contenir les ànsies de justícia social del poble.\nNosaltres vivíem encara sota l’impacte del triomf del Font Popular l’any trenta-sis. L’alliberament dels presos polítics, l’inici de la construcció de noves escoles arreu del país, ens feia pensar que una nova època començava. Pocs recordaven Casas Viejas, els polítics republicans que, en parlar dels anarquistes que demanaven terra, deien que el problema agrari se solucionava amb trets a la panxa.\nN’Andreu ens recordava que no enteníem el significat polític de la Revolució d’Astúries.\nRomaníem immersos en les il·lusions d’abril del trenta-u. La República immaculada, sense taca, pura com una antiga deessa reencarnada. Que no ens tocassin el somni, l’esperança representada per la bandera tricolor!\nEls records del passat recent em venien al cap a una velocitat vertiginosa. En Martí Cerol era enmig de l’ample portalam de l’entrada. No li podia veure la cara. La seva silueta es retallava en un sinistre contrallum. Al darrere se veia la somorta claror de l’interior, les dèbils làmpades que il·luminaven els presoners. Una ombra negra, uniformada, com la d’un corb a punt de llançar-se sobre les restes de carn que ha trobat al camp. Des de l’indret on em trobava no podia distingir el seu rostre. Tan sols copsava a la perfecció els moviments amenaçants que feia amb la pistola.\n-Potser heu perdut l’enteniment? –cridava, irat. Voleu que us matem aquí mateix? Si trobam ningú pel carrer d’aquí a deu minuts sereu detinguts per oposició al Moviment.\nQuè podíem fer? Era la força bruta contra un ramat de persones tremoloses i indefenses. Només havíem anat a l’Ajuntament per a demanar pels familiars. Saber què pensaven fer amb ells. Poca gent sabia el que s’esdevenia pels camps dels voltants. Crec que jo era una de les úniques persones que copsava amb certitud el que passava realment. No els cridaven per a fer-los un interrogatori qualsevol. A alguns els anaren a cercar amb l’excusa que tan sols els volien fer unes preguntes. En Simó Riutort, el batle socialista, desaparegué en els primers moments i el cercaven a la desesperada. Havia ullat l’esposa i la filla entre les dones fermades a l'interior de la Sala. Tot em feia pensar que també vendrien a cercar la meva mare, que em detendrien a mi per a interrogar-nos sobre la fugida del padrí Rafel. N’Alexandre tenia raó: les llistes ja estaven fetes; els botxins seguien unes instruccions ben precises. Cap equivocació a l’hora de trucar a la teva porta i fer-te pujar al camió.\nEl padrí, amagat a la soll! Ell m’ho havia explicat tot. Coincidia amb el que ens digué que s’esdevendria si la dreta pensava trobar-se en perill. Em contà la veritat. Els trets a l’esquena, els homes sanats i amb tatxes clavades al cap, els nostres amics i coneguts llançats vius dins avencs i pous... A l’Ateneu parlàrem sovint de la repressió exercida pels feixistes italians i els nazis d’Alemanya contra l’esquerra. Organitzàvem mítings, conferències. Portàvem pancartes cada Primer de Maig exigint la llibertat dels presos polítics. Uníem la lluita per la llibertat dels presos d’Astúries amb la campanya per alliberar els antifeixistes de les presons. Però malgrat la feina concreta feta en aquest sentit, el perill ens semblava llunyà.\nEl sol s’havia post.\nDe cop i volta, amb la velocitat de la guillotina caient damunt el coll del condemnat, la nit arribava sense cap mena de pietat. Sentia les imprecacions dels falangistes, els plors de dones i infants. Caminava damunt les senalles que, amb la lluita davant el portal de l’Ajuntament, havien quedat pel terra, amb el menjar trepitjat per la gent que havia estat copejada amb els fusells. Les pobres senalles dels jornalers, les mateixes que empraven en anar a llogar-se, els matins, abans de sortir el sol, quan se situaven a la plaça a l’espera que els volguessin per segar blat o sembrar mongetes. La senalla que servia per posar-hi una mica de pa amb formatge. L’única riquesa de moltes de les jornaleres que coneixia prou bé, ja que algunes venien per l’Ateneu a aprendre de llegir i escriure. També n’hi havia de més cares, les que anaven folrades de tela, amb el nom brodat a un cantó i que només servien per anar a plaça i a la botiga. N’Andreu ens feia veure les diferències socials a través del calçat, de les camises i pantalons que portaven els homes, els vestits de les dones, les senalles. Les seves lliçons eren millor que el que podríem aprendre en un llibre. El meu promès ens parlava de la història viva, la que teníem davant els ulls i que sovint no arribàvem a copsar. Però ara n’Andreu també vivia a l’interior llòbrec de la trista nit que patíem tots. Nosaltres érem aquí, davant el portalam de l’Ajuntament, provant d’esbrinar què els passaria a les persones que més estimàvem. I ell, amb els nostres amics, els defensors de la República, amagats per les pinedes d’Alcúdia, en alguna cova remota, rere les mates, veient des de la distància els grups d’homes que els perseguien. I això si no els trobaven i els mataven allà mateix! El padrí Rafel m’havia fet veure que a vegades no agafaven presoners. Podien fer i desfer. Eren amos de vides i hisendes. Cap mena de llei ni consideració detenia la seva voluntat. Al voltant nostre s’havia instal·lat, sinistre, el reialme paorós de la Mort. Una Mort rabiosa, famolenca i sense disfresses. Campava per places i carrers, desfermada. Una serp verinosa sorgida de les fondàries de l’infern que passejava, triomfant, vestida de negre, cantant el Cara al sol.\nTurmeda | 09 Juny, 2020 15:13 | Compartir:


Glossari | ICM DIVULGA\nOrganisme que per satisfer les seves necessitats metabòliques sintetitza matèria orgànica a partir de substàncies inorgàniques.\nSubclasse de crustacis entomostracis de petites dimensions, amb la coberta del cos exclusivament quitinosa, components importants del zooplàncton.\nOrdre pertanyent als protozous flagel·lats caracteritzats per tenir el cos acolorit en posseir cromatòfors associats amb clorofil·la. Generalment amb un flagel (de vegades varis) allotjat en el “cíngol” o solc transversal a l’eix principal del seu cos i un altre dirigit cap enrere. El nom procedeix del grec dinos, “giratori” i del llatí, flagellum, “fuet”.\nSuper-regne al com pertanyen tots els organismes les cèl·lules dels quals presenten un nucli diferenciat del citoplasma.\nFracció vegetal del plàncton, és a dir microorganismes que realitzen la fotosíntesi, són autòtrofs i immòbils. Són algues microscòpiques que constitueixen la primera baula de la cadena tròfica dels oceans, dels quals s’alimenten tots els éssers vius marins.\nOrganisme que utilitza compostos orgànics i l’energia emmagatzemada en aquests per formar la seva pròpia matèria.\nKrill és la paraula noruega per designar unes 90 espècies de crustacis marins de l’ordre dels Euphausiacis molt semblats a una gambeta. L’espècie més abundant que habita les aigües de l’oceà austral és Euphausia superba. Aquest organisme mesura entre els 8 i els 70 mm i és la clau de l’ecosistema antàrtic, ja que serveix d’aliment als peixos, les aus, les foques i especialment a les balenes. És una de les espècies més prolífica de la terra: una femella d’aquesta espècie pot pondre uns 10 000 ous per posada.\nConjunt d’organismes que viuen suspesos en el si de les aigües marines o dolces i no presenten capacitat natatòria suficient per ser independents de l’acció dels corrents marins. El nom procedeix del grec plagktos, “errant”.\nOrganismes microscòpics, eucariotes heteròtrofs i unicel·lulars que poden viure aïlladament o en forma colonial, on cada cèl·lula conserva la seva pròpia capacitat reproductora.\nInstrument que, mitjançant una tècnica acústica, permet elaborar cartes batimètriques i mapes de classificació de sediments submarins. Existeixen diferents tipus de sondes multifeix segons els seus paràmetres: freqüència acústica, profunditat, nombre i grandària dels feixos, angle d’entrada de cada feix i durada i cadència de cada impuls. Com funciona? Tradicionalment, una sonda té un emissor-receptor que calcula la profunditat a partir del temps que passa entre l’emissió i la recepció del senyal sonor. La zona sonificada és un cercle més o menys petit del fons marí, el radi del qual dependrà de la freqüència de la sonda. A més alta freqüència, més petit és el radi, però de major resolució. Una sonda multifeix està composta d’un nombre variable d’elements disposats de manera que sonifican una línia perpendicular a la navegació del vaixell. D’aquesta manera, quan un vaixell navega amb la sonda obté, no només un valor de profunditat sinó molts que permeten reconstruir la morfologia del fons amb molta precisió i obtenir informació d’una zona més àmplia en menys temps de navegació.\nFranja delimitada o recorregut en un mitjà determinat, que serveix per recollir mostres que permeten analitzar el perfil i les característiques d’aquest mitjà.\nFracció animal del plàncton. Són organismes heteròtrofs i exerceixen un paper important com un de les baules bàsiques de les cadenes alimentàries.


L’Euram representa el 18,1% de les exportacions de l’Estat espanyol al nord d’Àfrica | Euram\nInici » Xifres i mapes de l'Euram » L’Euram representa el 18,1% de les exportacions de l’Estat espanyol al nord d’Àfrica\nNegoci de l’Euram amb el nord d’Àfrica\nLa següent figura resumeix les exportacions del conjunt de l’Euram amb Marroc, Tunísia, Algèria, Egipte i Líbia. El sector amb més exportacions és el de les semimanufactures. En particular, aquest sector inclou productes químics (des de medicaments fins a plàstic), acer, ferro, altres metalls i altres semimanufactures. L’increment de les exportacions (veure línia morada) es concentra en el subsector de productes químics i en particular en els productes plàstics. L’altre gran sector exportador és el de béns d’equip. En aquest cas es tracta principalment de maquinària industrial, que també ha experimentat un augment continuat els darrers anys.\nPel que fa a les importacions, hi predomina el sector energètic (amb Algèria com a principal país exportador). La davallada experimentada a partir del 2015 té l’explicació en la baixada significativa que va experimentar el preu del petroli (la principal font energètica que s’importa) als mercats internacionals. Malgrat tot, s’observa com el volum (més de 500 milions d’euros l’any 2016) continua sent elevat, fruit de la dependència energètica de les economies europees amb les primeres matèries.\nLa segona font principal d’importació són les manufactures de consum (principalment tèxtil i confecció), que s’han mantingut relativament estable en els darrers 10 anys.\nEl comerç de l’Euram i l’Estat espanyol\nSi es comparen les exportacions i importacions amb el nord d’Àfrica de l’Euram i les de l’Estat espanyol, s’observa com, tret del volum en milions d’euros (òbviament superior en el cas de l’Estat), no hi ha diferències rellevants en el tipus de productes que s’importn o exportn (el percentatge per sector d’activitat és generalment similar entre ambdós territoris). L’Euram representa un 18,1% de les exportacions de l’Estat cap el nord d’Àfrica (2.253 sobre 12.449,91 milions d’euros) i un 14,2% de les importacions.


L’A Escaldes-Engordany vota a favor de la modificació del Pla d’Urbanisme perquè és “beneficiós per a la parròquia” - Liberals d'Andorra\nPer liberals\t Última actualització 25 de juny de 2018\nEl Comú d’Escaldes-Engordany ha aprovat amb el vot a favor de Marc Magallón, conseller comunal de L’A, la modificació del Pla d’Urbanisme de la parròquia per permetrà construccions de fins a 20 plantes a la zona del Clot d’EmPrivat.\nMagallón ha explicat que “he votat a favor perquè penso que és beneficiós per a la parròquia, ja que l’anterior pla d’urbanisme deixava molt poc espai d’ús públic al Clot d’Emprivat” i ha afegit que “d’aquesta manera els particulars disposaran de la mateixa volumetria per construir però en alçada i els ciutadans disposaran de més espai”.\n🔴 “Votem a favor de la revisió del Pla d’Urbanisme perquè creiem que és bo per la parròquia d’Escaldes-Engordany” @MarcMagallon pic.twitter.com/0mTbPooD82\n— Liberals d’Andorra (@LiberalsAndorra) 25 de juny de 2018\nAbstenció “per manca d’informació” sobre l’aparcament vertical a la carretera de l’Obac\nMarc Magallón s’ha abstingut en la votació per donar potestat als cònsols sobre les negociacions que estan duent a terme per la construcció d’un aparcament vertical a la carretera de l’Obac. Magallón ha subratllat que “ens hem abstingut perquè el document de què disposem no està signat i es continua negociant amb les dues parts” i ha afegit que “facultar un document que pot patir variacions és donar un xec en blanc als cònsols”.\nEl conseller liberal ha remarcat que “no crec que sigui un mal acord, ja que quan hi ha una negociació les dues parts han de cedir”. A més, ha recordat que“fa 20 anys que es parla d’aquest aparcament, que hi hagut alt-i-baixos, i que ara és l’administració qui té interès a construir-lo”. Per últim, ha argumentat que “el document analitzat és bo pel Comú i reforçarà el paper de centre neuràlgic del país d’Escaldes-Engordany que, a més, necessitarà places d’aparcament quan es comenci a construir en la zona del Clot d’Emprivat”, tot i això “no podem donar carta blanca sense saber a quin acord s’acabarà tancant amb els privats” ha conclòs.\n🔴 “Ens abstenim en la proposta d’acord entre el @comuee i els propietaris de la zona del carrer Obac on es vol construir un apartament vertical. No disposem de tota la informació” @MarcMagallon pic.twitter.com/uEk7PQgrHr\n“Cal seguir potenciant la zona d’Engolasters com a atractiu turístic”\nPer últim, Marc Magallón ha votat a favor de la concessió del lloguer de bicicletes BTT i bicicletes elèctriques BTT que es situarà a la zona del llac d’Engolasters. La concessió es fa conjuntament amb el Comú d’Encamp, ja que a l’altre costat del camí de les Pardines es situarà un altre equipament de lloguer. Magallón ha expressat que “cal seguir treballant en aquesta línia per potenciar la zona d’Engolasters com un espai de natura i esportiu”.\nescaldes-engordanymarc magallónPla d'Urbanisme


El CN Granollers acaba quart de Segona Divisió de waterpolo - Granollers Informa!\nInici » Esports » Waterpolo » El CN Granollers acaba quart de Segona Divisió de waterpolo\n29 Abril 2015 a 17:00\nAgustí Pericas marxarà finalment al Terrassa de Divisió d’Honor\nAmb un partit més, el Club Natació Granollers era líder de la classificació. En l’última jornada de lliga li tocava descansar i esperar els resultats dels seus rivals més directes, que li podien obrir la porta a la Primera Divisió. Però l’empat del Metropole i les victòries del Màlaga i Dos Hermanas, els van fer baixar de la posició d’ascens i acabar en el quart lloc de la classificació final.\nNo obstant això, l’equip de Pablo Quattrocchio ha realitzat una excel·lent temporada tenint en compte que acaben d’arribar a la nova categoria. El responsable de la secció de waterpolo, Víctor Flores, valorava el pas per la Segona Divisió: “L’equip a respost perfectament a l’objectiu inicial de la temporada, que era quedar entre els quatre primers. En el transcurs de la lliga, l’equip ha mostrat fermesa i evolució, és per això que a mitja temporada, es va decidir reestructurar els objectius i plantejar-nos un ascens a una categoria superior, a Primera Divisió. Tant és així, que ens hem quedat a les portes de l’ascens per només un punt de diferència envers al segon i de dos punts del primer. Hem competit fins al final i hem demostrat ser un equip dur i eficaç, amb molta gent jove i ben acollida pels veterans”.\nEn relació a la propera campanya, Flores va afirmar que “tornarem a donar la cara a cada partit, posant-nos com a objectiu ascendir de categoria”.\nAgustí Pericas inicia una nova etapa al CN Terrassa\nEl subcampió del món juvenil format al CN Granollers, Agustí Pericas, jugarà la propera temporada a la Divisió d’Honor amb el CN Terrassa. Aquesta temporada, tot i disputar la lliga juvenil amb el CN Granollers, ja estava cedit a l’equip terrassenc.\nDivendres passat el boia granollerí va disputar el seu últim partit defensant els colors del Club Natació Granollers. Va ser el matx de la lliga juvenil que l’enfrontava amb el CN Barcelona, i abans del partit els seus companys li van retre un sentit homenatge a peu de piscina.\nPericas està becat al Centre d’Alt Rendiment (CAR) de Sant Cugat, amb estudis i entrenaments. Al CN Granollers ha fet història, convertir-se en el primer waterpolista internacional, participant al Campionat del Món Juvenil i aconseguint medalla.\n#Agustí Pericas #CN Granollers #Divisió d'Honor #esport #Segona Divisió #Terrassa #waterpolo\nEl CN Granollers guanya el Premià per 19 a 7 gols


‘La amabilidad de los extraños’ de Lone Scherfig | The Secret Edicions\n‘La amabilidad de los extraños’ de Lone Scherfig\nFaula moderna sobre la gentilesa humana\nEstrena en plataformes de cinema FILMIN.ES, FILMIN.CAT, MOVISTAR+, RAKUTEN, VODAFONE i iTUNES\nFilm inaugural del 69è Festival Internacional de Cinema de Berlín’2019, ‘La amabilidad de los extraños’ arrenca amb un breu pròleg en què una mare jove, Clara (Zoe Kazan), se’n va de casa amb els seus dos fills, abandonant el marit de matinada. A partir d’aquest moment tota la trama es situarà a Nova York i retrobem els fugitius que es busquen la vida com poden per Manhattan, mancats de recursos i sense un sostre on aixoplugar-se, mentre es revela que escapen dels maltractaments que el pare, agent de policia, infligeix als seus fills.\nLa vida en la indigència de Clara i els seus dos nanos s’incrustarà en un format d’històries creuades i repartiment coral en què es copsa el bategar de la ciutat a través de la vida diària de diferents personatges excèntrics i pintorescos. D’una banda, una solitària infermera d’urgències d’hospital, Alice (Andrea Risoboroug), que també porta, com pot, un segon treball, una teràpia de grup de suport. Altres personatges que conformen aquest mosaic humà són una desferra humana, Jeff (Caleb Landry Jones), que no té manera de conservar cap treball; o un advocat fracassat (Jay Baruchel) i el seu amic ex-presidiari, Marc (Tahar Rahim).\n‘La amabilidad de los extraños’ intenta fer un retrat de la pobresa, la solitud, la fragilitat humana o la dura supervivència a la gran urb. És una mosta de cinema benintencionat que reposa sobre el motiu de les segones oportunitats amb un alè d’esperança i de futur. Un cant a la solidaritat i la fraternitat humana de la bona gent que li dona un aire de comèdia social capriana. Un plantejament que l’apropa, però, a l’estil de les faules i el contes. I és que, alcapdavall, no deixa de ser una comèdia blanca, amable, tova, feta entre cotó fluix.\nEs tracta d’un cinema de l’abraçada, de la compassió, focalitzat en la gentilesa humana. En aquesta cinema d’autoajuda, un restaurant rus, regentat per Marc, esdevindrà una espècie d’epicentre, un punt de trobada, que servirà perquè tots els personatges puguin trobar el seu encaix i redreçar les seves malmeses vides. En aquest film d’extens repartiment destaca especialment el treball interpretatiu de l’actriu Zoe Kazan, qui abraça un ample registre dramàtic. També sobresurten les maneres despreocupades, cíniques i elegants del propietari del local rus, Timofey (Bill Nihgby), perfecte en el seu paper de secundari còmic.


Aquesta setmana us proposem una excursió per la comarca de la Noguera. És un recorregut circular que comença i acaba al poble de Sant Llorenç de Montgai. Des d'allà pugem a l'ermita de la Mare de Déu del Castell, situada al peu del castell de Llorenç. En acabant, visitem l'ermita de sant Cristòfol i tornem pels camins del mas de Rúbies, de Vilanova de la Sal i de la Garriga. Al remat, poc menys de tretze quilòmetres que férem en una miqueta més de tres hores. No és que siga la ruta més senzilla del món, ja que la pujada inicial és exigent, però tampoc presenta cap dificultat important.\nPanoràmica des de l'extrem nord de la serra de sant Cristòfol. A la dreta hi destaca el riu Segre, al seu pas per l'embassament de Sant Llorenç de Montgai.\nL'excursió comença a la plaça de les Mèlies de Sant Llorenç de Montgai. En direcció oest, ens incorporem a la carretera de l'Estació, que és la LV-9049. Aquesta via passa a tocar del cementeri del poble i també voreja pel sud el nucli urbà.\nComençament de l'excursió\nUn carrer del poble vist des de la carretera de l'Estació\nAmb la carretera de l'Estació, primer guanyem altura. Tanmateix, després en perdem per tal de creuar la línia del ferrocarril de Lleida a la Pobla de Segur a través d'un pas inferior.\nLa carretera de l'Estació amb el penyal del castell de Llorenç. Cap a la dreta veiem la silueta de l'ermita de la Mare de Déu del Castell.\nPaisatge cap a la banda de la Solana, amb el riu Segre de fons.\nPas inferior de la línia del ferrocarril de Lleida a la Pobla de Segur\nEn acabant, pugem de nou i apleguem a l'estació de ferrocarril de Sant Llorenç de Montgai, gestionada per Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC). Aquest baixador fou inaugurat l'any 1949, quan el ferrocarril de Lleida a Balaguer fou perllongat fins a l'estació de Cellers-Llimiana. L'edifici de l'estació va estar a punt de ser enderrocat l'any 2001. Tanmateix, finalment només anà a terra l'edifici del moll de mercaderies. Sobre les vies, molt a prop d'ací, va ser gravat l'anunci de la campanya institucional de la Generalitat amb motiu del referèndum sobre l'autodeterminació de Catalunya del primer d'octubre de 2017.\nJust a l'altra banda de carretera d'on para l'estació, hi ha el Parc Arqueològic i Didàctic de la localitat. Des d'allà arranca el camí del Castell, que mena cap a la fortalesa de Llorenç i l'ermita de la Mare de Déu del Castell. Durant els primers metres es correspon amb la moderna pista que munta també cap al castell de Llorenç. Tanmateix, de seguida s'hi separa i el camí vell trenca cap a l'esquerra convertit en senda.\nEl camí del castell i el Parc Arqueològic i Didàtic, a la dreta\nEl camí, ja per senda, en el punt on deixa la pista. Davant de nosaltres, el castell de Llorenç i l'ermita de la Mare de Déu del Castell.\nPanoràmica mentre ascedim pel camí del Castell\nDues imatges de les ruïnes d'un corral\nEn fer cap a les ruïnes, el camí del Castell tomba cap a la dreta i, de seguida, fa cap, i nosaltres amb ell, a la pista que havíem abandonat junt al Parc Arqueològic i Didàctic. Ara bé, no hem de continuar per aquesta via. La seguim només uns metres per a enllaçar, a l'altra banda, amb la senda per on continua el camí del Castell.\nEl camí del Castell en trobar la pista\nEl camí del Castell en tornar a ser senda\nMentre pugem, Sant Llorenç de Montgai a mà dreta. Al fons, Camarasa.\nÚltim tram del camí del Castell, amb l'ermita de la Mare de Déu del Castell davant nostre\nEl castell de Llorenç, ja molt a prop\nL'edifici presenta una planta rectangular i absis semicircular, i tant a l'interior com a l'exterior queda a la vista la pedra nua. L'altar consta d'una peanya senzilla sobre la qual ha estat situada la imatge de la titular.\nL'ermita i el castell de Llorenç\nPanoràmica cap a la banda de Camarasa, que es veu al fons\nVista cap al castell de Llorenç\nEn acabant, cal que tornem sobre les nostres petjades fins a l'ermita de la Mare de Déu del Castell. Dominant-la i encimbellat damunt del penyal està el castell de Llorenç, del qual en contemplem les ruïnes des de la nostra posició. Aquesta fortalesa ha estat identificada amb el castell de Loribas, citat per l'historiador i cronista de Còrdova Áhmad ibn Muhámmad al-Razi en la seua descripció geogràfica del segle X. També per a l'investigador Rodrigo Pita Mercé es correspon amb el castell de Lurinis que esmenta Abu-l-Abbàs Àhmad ibn Úmar ibn Anas al-Udhrí ad-Dalaí, historiador i geògraf nascut a Almeria i més conegut amb el nom d'al-Udhrí, en la centúria següent. El castell de Llorenç tingué una gran importància per als musulmans ja que estava situat en la zona fronterera amb el territori cristià. Canvià de mans després del 1105, any de la conquesta de Balaguer, i abans del 1115, quan ja apareix documentat com a lloc de cristians. A mesura que el límit amb l'islam s'allunyava, la fortalesa va perdre notorietat.\nCom comentàvem, tornem cap a l'ermita i, una vegada allà, encara continuem enrere uns metres per la pista del camí del Castell fins a fer cap al primer colze que fa. Allà mateix naix una sendera que va per baix de la penya del castell de Llorenç, cap al sud-oest. Aquesta seguida, però, ben prompte s'acaba. Certament el camí no acaba de ser evident, però la idea és la d'anar envoltant el castell de Llorenç per la banda de baix a fi de guanyar la carena de la serra de sant Cristòfol. És per això que, en acabant tirarem cap a l'oest per a, finalment, tornar a caminar en direcció sud-oest.\nDe pujada cap a la carena de la serra de sant Cristòfol\nUna altra vista del castell de Llorenç\nEl paisatge que recorrerem de tornada cap a Sant Llorenç de Montgai vist des de la carena de la serra de sant Cristòfol\nPanoràmica cap a la banda del riu Segre\nPujada cap al tossal de sant Cristòfol\nUn altre punt de la senda\nDesprés de dubtar una miqueta, trobem el camí que hi puja i mamprenem l'última costera que ens separa del tossal de sant Cristòfol, a poc més de 621 msnm. Just en el cim queden les ruïnes de l'ermita dedicada a aquest sant. Es tracta d'una construcció d'obra popular i de reduïdes dimensions. Feta de pedra, en època moderna van ser afegits alguns totxos. La porta consisteix en una obertura rectangular darrere de la qual s'observa un arc apuntat. A l'interior només hi ha ruïnes.\nVista posterior de l'ermita de sant Cristòfol\nFaçana del temple, mig en ruïnes\nMirada cap a l'interior de l'ermita\nQuan deixem enrere l'ermita de sant Cristòfol, ens separem definitivament de la carena de la serra i tirem cap a la dreta, sense senda, per a trobar la pista del camí del mas de Rúbies, que acaba per allà. L'agafem cap a l'esquerra i comencem a perdre altura cap al sud-oest.\nEl camí del mas de Rúbies no tarda en aplegar a un camp. Ací la pista està tallada. A l'altra banda de la parcel·la continua la via. No tenim altre remei, doncs, que travessar el camp d'un extrem a l'altre per a poder continuar amb l'excursió.\nEl camí del mas de Rúbies continua a l'altra banda dels conreus, entre els arbres\nEn paral·lel a un altre camp de conreu\nCamí de Vilanova de la Sal a Sant Llorenç de Montgai, o del mas de Rúbies, o de la Garriga\nEl camí de Vilanova de la Sal a Sant Llorenç de Montgai és ben marcat i fàcil de seguir. Al cap de poc d'agafar-lo, a mà dreta, veiem les ruïnes del mas de la Rata.\nEl camí de Vilanova de la Sal a Sant Llorenç de Montgai amb el castell de Llorenç a la dreta\nUns deu minuts més tard, també veurem el mas de Rúbies, que hi destaca sobre el paisatge. És aleshores quan deixem el camí de Rúbies, que continua cap al casalot, i trenquem cap a la dreta amb la via que ix de Vilanova de la Sal i que també és anomenada camí de la Garriga. Ho és perquè ara trepitgem la partida de la Garriga.\nPel camí de Vilanova de la Sal a Sant Llorenç de Montgai, a la partida de la Garriga. El mas de Rúbies el veiem al fons, a la dreta.\nPoc abans de fer cap al mas del Cinto hi ha una cruïlla poc clara. La pista del camí de la Garriga continua perdent altura. El camí de Vilanova de Sal a Sant Llorenç de Montgai, convertit en senda, enfila cap a la masia. Nosaltres continuem l'excursió per la pista, i no tardem en contemplar a la dreta el que queda del mas del Cinto.\nVista del mas del Cinto des del camí de la Garriga\nSenyal al camí de la Garriga\nLínia del ferrocarril de Lleida a la Pobla de Segur\nDesprés de creuar la via, avancem en paral·lel al barranc del Túnel, afluent del barranc dels Ulls de Llorenç, que desaigua al Segre.\nAl fons, la paret de l'Ós\nEn acabant, fem cap a la carretera LV-8947. Aquesta via camina entre el riu Segre i la paret de l'Ós. Allà hi és el jaciment de la roca dels Bous. Aquest indret pareix que fou un lloc de parada per als neandertals que feien el viatge entre la plana i les muntanyes, fa uns 50.000 anys.\nLa roca dels Bous, des de la carretera\nFiquem la directa cap a Sant Llorenç de Montgai i arribem al poble en cosa de deu minuts.\nEl riu Segre en entrar a l'embassament de Sant Llorenç de Montgai\nEntrada a Sant Llorenç de Montgai\nHi destaca l'església, dedicada a l'Assumpció de la Mare de Déu. És un edifici aïllat, situat més o menys al centre de la part més antiga del poble. La façana és d'inspiració clàssica i la construcció data del segle XVIII.\nCartell commemoratiu de l'anunci institucional del referèndum d'autodeterminació de Catalunya del primer d'octubre de 2017, que va ser ambientat, com ja hem comentat, a prop de l'estació de ferrocarril de Sant Llorenç de Montgai\nFont al nucli urbà del poble\nEn arribar a la plaça de les Mèlies, des d'on havíem eixit, fiquem el punt i final a la ruta. Per últim, ací teniu el seu enllaç a Wikiloc. Gaudiu-la!


Novetat per alumnat interessat en CFGM: podeu realitzar tràmit de sol·licitud de plaça, ara que ja estan fora de termini - Aula Balear\nNovetat per alumnat interessat en CFGM: podeu realitzar tràmit de sol·licitud de plaça, ara que ja estan fora de termini\nBenvolguts joves interessats en la sol·licitud d’admissió de CFGM fora de termini,\nA contiuació us adjuntam el link on les persones que no varen fer la sol·licitud en període ordinari per matricular-se en els cicles formatius, tenen l’oportunitat de matricular-se en les places que han quedat vacants. Per poder optar a aquestes places hauran de:\n1. Formalitzar el tràmit (que trobareu més abaix) entre el dia 1 i dia 15 de setembre. 2. Consultar la publicació de la llista de persones que han realitzat el tràmit fora de termini. Es publicarà en aquesta mateixa pàgina el dia 19 de setembre i s’indicarà el dia i hora que s’ha d’acudir a l’oficina d’escolarització. 3. Presentar-se el dia i hora al lloc on indicarà la publicació de la llista de persones que han realitzat el tràmit fora de termini i se vos oferiran les places que han quedat vacants. 4. Formalitzar la matrícula amb la documentació pertinent al centre educatiu a on cursareu els estudis\nCom saber quines places queden vacants?\nEl dia i hora que tingueu assignats, a la sala d’espera veureu unes pantalles on apareixeran els estudis que hi ha vacants així com el número de places que queden.\nPodeu veure les places que varen quedar vacants a dia 30 de Juliol en el següent enllaç. Però aquesta informació només és una estimació del que pot quedar, ja que prèviament a la tria que fareu a partir del dia 24 de setembre, ja hauran triat plaça les persones que en tràmit ordinari és varen quedar fora plaça en el mes de juny i triaran plaça a principis de setembre.\nLlistat provisional cicles formatius, curs 2021-22\nMenú de setembre, curs 21-22\nAjudes NESE curs 2021-22\nAjudes individualitzades de menjador, curs 2021-2022\nInformació sobre l’organització, curs 21-22


Resolució Comitè de Competició 05/2014\nVIST, L’acta del partit entre el Mollet B i el Castellar, on l’equip del Castellar deixa una vacant en el darrer tauler.\nATÈS, el que diuen el Reglament de la Lliga Catalana\nEn cas que no es pugui completar l’equip per manca de jugadors, l’alineació s’efectuarà començant pel primer tauler en sentit descendent, de tal manera que si hi ha taulers en blanc han de ser sempre els últims. Si queda algun tauler sense que s’hagi alineat un jugador, a l’acta constarà en la casella on figura habitualment el nom del jugador la paraula “no alineat”. Els clubs amb dos equips a la competició només podran presentar taulells vacants a l’equip B. Els clubs amb 3 equips només podran presentar taulells vacants als equips B i C. Els clubs amb quatre equips només podran presentar vacants als equips C i D. Els clubs amb cinc equips només podran presentar taulells vacants als equips D I E. Els equips amb mes de cinc equips podran presentar vacants a les tres darreres lletres. Qualsevol incompliment d’aquest article serà sancionat com una alineació indeguda.\nEl Club Escacs Castellar ha incomplert el Reglament de la Lliga Catalana, ja que ha deixat un tauler sense alinear en el seu primer equip, quant en té tres més. El reglament indica que es tracta d’una alineació indeguda.\nDonar per perdut el partit a l’equip A del club Castellar per alineació indeguda.\nEl resultat del partit serà Mollet B 10 – Castellar 0\nLes partides comptaran per elo amb el resultat real del matx.


Complements alimentaris | Diari Maresme\nPer Redacció , a Opinió 15 de Gen de 2019\nD’uns anys cap aquí i referent a l’ alimentació, ha canviat la forma de comprar i alimentar-se. La creació dels supermercats o grans superfícies ha provocat el naixement de multitud de productes que anys enrere no existien.\nÉs, el que en diem, la societat de consum. I aquí ja entra en escena el sentit comú o discerniment. del comprador per saber el que necessita comprar, tant per la seva butxaca com per la seva salut física. Així és convenient que el consumidor estigui ben informat per saber escollir el que ha de comprar.\nPer contrarestar una agricultura a vegades de dubtosa qualitat, s’ha introduït poc a poc una forma de cultivar més correcte, el que anomenem productes ecològics; és a dir, com es cultivava anys enrere, d’una forma més natural i saludable.\nI ara voldria entrar (només de puntetes) en el tema del vegetarianisme. La persona que ha escollit aquesta opció, generalment ho ha fet per millorar la seva salut, però també per respecte als animals. La majoria diran: “Tota la vida he menjat així, per què he de canviar?” Donaran més importància a satisfer el seu paladar que no pas a la seva salut física.\nFa un parell de dies que per la tele es parla de productes probiòtics, per mantenir en bones condicions la flora intestinal i poder evitar gasos o flatulències. Per altra banda, aquest producte, els probiòtics, ja fa anys que es fan servir perquè es coneixia ja la seva efectivitat, i és bo que es digui en públic perquè la gent ho sàpiga.\nDoncs bé, els probiòtics es poden considerar un complement alimentari, i n’hi ha molts. Productes que no són pas medicaments pròpiament dits, per tant no produeixen efectes secundaris i ajuden a tenir millor salut, són portadors de minerals, vitamines, etc. i que el cos necessita com un complement de la dieta normal.\nI ara podríem preguntar: Som el que mengem? Jo diria més aviat que som el que pensem, però si mengem d’una forma més natural tindrem més bona salut física i també més estabilitat emocional i mental.\nLa medicina ha evolucionat moltíssim sobre tot en l’aspecte de la cirurgia. En canvi en l’aspecte farmacològic em sembla que s’ha produït un cert estancament. Potser sovint s’ha perseguit més la rendibilitat econòmica i no pas l’eficàcia del medicament. Però he de dir, i almenys per l’experiència que jo tinc, que, per altra banda, l’assistència sanitària és bona i es constata bona voluntat en servir i assistir al malalt. Això és de lloar i agrair.\nTambé podem contemplar amb satisfacció que amb els anys han anat augmentant els laboratoris dedicats precisament a la fabricació de complements alimentaris. Un fet que ha col·laborat de forma important per mantenir en bona salut a la nostra societat.\nSortosament, ja fa anys que molts metges, a més a més, s’han especialitzat en medicina natural. Però molts que no tenen aquesta especialitat, sens dubte que faran el que podran en la consulta, auscultar al pacient, escoltar-lo i receptar el que creguin convenient. Però quants preguntaran: “Escolti, quina dieta fa vostè?”. Potser li aniria millor per la seva salut menjar més això que allò, etc., etc. Doncs de ben segur que seria una minoria.\nMalauradament, encara no es té ben present la sàvia màxima de Hipòcrates, el gran metge de l’antiga Grècia: “Que el teu aliment sigui la teva medicina, i que la teva medicina sigui el teu aliment”.


El Racó de la Lila: d’agost 2015\nA poc menys d'una setmana per començar el mes de Setembre i després d'uns dies de descans ben merescuts ja ho tenim tot a punt per començar el curs. Si passeu a veure'ns veureu que hem fet alguns canvis a la botiga per poder col·locar tota la llana d'hivern que ens ha arribat, i aquesta només és la primera tongada....ens ha arribat una llana xulíssima per teixir de tot, colls, jerseis, gorros, bufandes, mantes.... i a més, aquest any amb molta varietat de color. Comenceu a preparar-vos pel fred!\nTambé hem estat preparant els tallers per a aquest curs. De moment us avancem els tallers mensuals que ja els coneixeu i en uns dies rebreu la programació dels monogràfics.\nGanxet i mitja (nous grups)\nDimarts de 17'30 a 19'30h\nDijous de 17'30h a 19'30h\n35€ (4 classes de 2h)\nDimecres de 17'30 a 19'30 h ( a partir d'octubre)\n35€ ( 4 classes de 2h)\nJa sabeu que els monogràfics son tallers de 3 hores que fem tots els dissabtes i normalment cada taller el destinem a fer una cosa diferent. Aquest mes de setembre en els tallers dels dissabtes tu tries el que vols fer, proposa'ns que t'agradaria fer o aprendre. Aprofita per endinsar-te en aquest món del fet a mà !!!\nEtiquetes de comentaris: amigurumi, bossa, botiga, ganxet, ganxet ganxet xxl, horari, tallers, xal


La demagògia del PUSA\nUn cop més el Partit de les urbanitzacions de Sant Antoni (PUSA) des de el bloc lespungolesopina.com/ ens ofereix una altre dosi de demagògia i manipulació. La raó: una declaració treta de context feta en un Ple de l'ajuntament, sobre què s'hauria de fer amb les instal·lacions esportives municipals de la urbanització de Les Pungoles. Com poden tenir tanta barra dient que nosaltres no som de fiar, quan ells manipulen?\nLa política municipal que fem des d'ERC, és per a tothom. Les nostres propostes estan dirigides a tots els veïns i veïnes del municipi, sense cap distinció de on vius, siguis del nucli, d'una urbanització o viquis a pagès.\nRealment és preocupant que persones com ells estiguin de regidors i que el seu únic discurs sigui cap un sector de la població del municipi, que a més a més intentin obrir una escletxa de rancor entre veïns. No és just!\nPodeu jutjar vosaltres mateixos...\nCom es pot observar, les pistes de tennis no estan en el seu millor moment, de fet hi ha dues pistes que s'utilitzen i prou.\nTot i així les instal·lacions mostren un manteniment força precari.\nContinuem amb la pista polivalent i la vista general de les instal·lacions.\nEl lamentable estat que es mostra, va provocar que pronunciés la següent frase: "que el millor que es podia fer amb les instal·lacions esportives de Les Pungoles era passar un buldòzer per damunt" el que continuava fou:" i preguntar als veïns quin tipus d'instal·lacions necessiten i que l'ajuntament les pugui mantenir" aquesta segona frase, ningú la va voler escoltar i se'm va tallar el dret a la paraula, cosa que ho vaig trobar gravíssim i va generar una opinió errònia.\nEl magnífic espai de que disposa l'ajuntament està desolat i mig abandonat, es necessiten fortes inversions per recuperar aquest espai públic municipal i de segur que ara no és el millor moment.\nHem de tenir en compte que al voltant de la piscina també és necessària una actuació de manteniment, les portes d'accés i la tanca mostren serioses deficiències. Igualment les infrautilitzades pistes de petanca i la pista de patinatge.\nUn altre tema preocupant és el punt d'emergència de residus urbans, en que es pot constatar que es recicla poc. Aquest punt d'emergència s'ha convertit en un punt de brutícia que fa palès l'incivisme d'alguns.\nTotes aquestes fotografies, han estat preses el 21 de maig de 2015.


Montse Ruiz, primera presidenta del CB Balaguer\nMontse Ruiz, que ha entrat en substitució del fins ara president Antoni Salud, s’ha convertit en la primera presidenta de la història del CB Balaguer. Ruiz encara els quatre anys de mandat amb molta il·lusió, confiant en consolidar el projecte de club que actualment compta amb més d’una vintena d’equips\nPer primera vegada a la història, el Club Bàsquet Balaguer comptarà amb una dona presidenta, Montse Ruiz, una fita històrica què, apunta, hauria de ser un fet normalitzat però què, tot i així, es pren amb moltes ganes i il·lusió. Així, Ruiz, entra al capdavant de l’entitat en substitució d’Antoni Salud, que abandona un càrrec que ha exercit els últims catorze anys.\nLa junta, que seguirà sent la mateixa, segueix amb l’objectiu de seguir treballant per tal què l’entitat segueixi creixent, oberta a tothom i educant sota els valors que el món del bàsquet aporta.\nAixí doncs, Montse Ruiz, que encara una mandat de quatre anys, confia en consolidar un projecte de club que compta actualment amb més d’una vintena d’equips, dels quals més de la meitat són femenins.


La majoria de partits defensen l’ús preferencial de l’aranès | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLa majoria de partits defensen l’ús preferencial de l’aranès\nEl PSOE i ERC proposen una norma estatal per esquivar la sentència contrària del Tribunal Constitucional\nBarcelona 14 FEB 2018 - 21:37\tCET\nPeriodistes davant de la porta del Tribunal Constitucional. Jaime Villanueva\nLa majoria dels partits del Parlament han criticat la sentència del Tribunal Constitucional (TC) que anul·la la condició d’ús preferent de l’aranès a la Vall d’Aran. Junts per Catalunya, ERC, el PSC, Catalunya en Comú i la CUP —sumats representen el 70% dels diputats de la Cambra— lamenten la interpretació que ha fet l’alt tribunal de la llei catalana de l’occità, aprovada el 2010.\nLa llei de protecció de l’aranès es va aprovar sota l’empara del tripartit presidit per José Montilla (PSC). Paco Boya, ponent de la norma i líder d’Unitat d’Aran (UA) —el partit germà del PSC a la Vall d’Aran, força de l’oposició a la comarca—, admet que quan es va redactar el text “ja estava cantat que la idea de l’ús preferent seria recorreguda”. La sentència del TC considera que la normativa catalana vulnera l’equilibri que ha de prevaldre amb el castellà i el català: “El foment i la promoció de l’aranès en tots els àmbits, com a mesura de política de normalització d’una llengua minoritària, estan sotmesos a uns límits. Un d’aquests límits és que les mesures adoptades no han d’afectar la preservació de l’equilibri entre les llengües cooficials, que impedeix atribuir caràcter preferent a cap d’aquestes”.\nBoya considera que la interpretació que el TC fa de la llei “no té sentit” perquè, segons argumenta el dirigent socialista, “l’aranès està en una situació vulnerable i no pot ser una amenaça per a les altres llengües”. El síndic de la Vall d’Aran, Carlos Barrera —de Convergència Democràtica Aranesa— ha recordat que malgrat el paper favorable a la llei del PSC i d’UA, va ser un Govern del PSOE el que va recórrer contra la norma el 2011. El Consell calcula que només un 30% de la població de la Vall d’Aran utilitza l’aranès.\nL’ús preferent de l’aranès es materialitza en documents oficials del Consell i dels ajuntaments aranesos, també en les comunicacions amb la Generalitat, o en la contractació de treballadors públics que dominin la llengua, com passa amb el català, explica un portaveu del Consell. Només Ciutadans i el PP van votar el 2010 en contra de la llei de l’occità. La diputada de Ciutadans Sonia Reina destaca que “la Constitució consagra la protecció de totes les llengües cooficials per preservar aquesta riquesa que tenim, però això no implica que unes hagin de passar per damunt de les altres”. “Les llengües”, segons Reina, “tenen dos grans enemics: els que les volen prohibir i els que les volen imposar”.\nERC ha registrat aquest febrer al Congrés una proposta de llei per promocionar les llengües de l’Estat que no siguin el castellà. El PSOE va registrar una altra proposta el 2017 per potenciar l’ús de les llengües cooficials en l’àmbit administratiu.\nDubtes del PDeCAT\nSergi Miquel, diputat del PDeCAT al Congrés, apunta que el seu partit és escèptic respecte a la conveniència que una llei d’àmbit estatal pugui regular una competència autonòmica: “La idea ens fa patir perquè té un risc en permetre que l’Estat tingui marge d’acció en una competència estatutària de Catalunya”. Elisenda Alamany, portaveu de Catalunya en Comú, assegura que, al seu parer, “l’única manera de protegir l’aranès és mitjançant una llei al Congrés per la pluralitat lingüística”. Aquesta posició encara no s'ha estat debatut dins del partit. Alamany assegura que “hi ha una clara repressió de la diversitat lingüística”, i afegeix que, sense una posició de preferència, l’aranès “pot estar destinat a desaparèixer”. La portaveu de Catalunya en Comú també coincideix amb el PSC a l’hora de criticar que la promoció de l’aranès només rep 60.000 euros anuals per part de la Generalitat.\nBrou de Llengua | L’imperi (de la llei) contraataca


Corning (Iowa) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n40° 59′ 29″ N, 94° 44′ 13″ O / 40.9914°N,94.7369°O / 40.9914; -94.7369\nTownship of Iowa Quincy Township (en)\nCorning és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia una població de 1.783 habitants.\nSegons el cens del 2000, Corning tenia 1.783 habitants, 803 habitatges, i 452 famílies. La densitat de població era de 438,5 habitants per km².\nDels 803 habitatges en un 24,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,9% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 43,6% no eren unitats familiars. En el 39,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 24,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 22,5% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 24,5% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 26% 65 anys o més.\nLa renda mediana per habitatge era de 28.977 $ i la renda mediana per família de 45.227 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.667 $ mentre que les dones 19.569 $. La renda per capita de la població era de 15.836 $. Entorn del 5% de les famílies i el 7,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nCarbon (10 km)\nKent (24 km)\nNodaway (15 km)\nSharpsburg (23 km)\nVillisca (21 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Corning_(Iowa)&oldid=25011204»


Franco, tot deslligat i ben deslligat...\nOpinió Franco, tot deslligat i ben deslligat...\nOpinió 20/08/2018 21:06\nPoc podia imaginar Francisco Franco Bahamonde que, quasi cinquanta anys després del seu “atado y bien atado”, un xaval de 46 anys, que llavors encara no havia nascut, manaria exhumar les seves restes i desterrar-les de l’ignominiós mausoleu que es va fer construir –Valle de los Caídos. La profètica i amenaçadora frase (la del ‘atado...’) la va pronunciar el dictador en el discurs de Nadal de 1969; beneïa així la successió del llavors príncep Joan Carles, i alhora tranquil·litzava als seus, donant a entendre que es tractava del mateix gos, tot i que amb distint collar.\nSis anys després de deixar-ho tot lligat i ben lligat moria el dictador i era enterrat al Valle de los Caídos. Ara, quaranta-tres anys després, un president socialista, Pedro Sánchez, quasi imberbe, l’enviarà a la paperera de la història. Abans, el seu deixeble, el faldiller i presumpte corrupte Joan Carles, fugia amb la cua entre cames, assetjat pels escàndols, i deixava en el seu lloc el seu fill Felip, el presumpte ‘preparado’, un altre, de collar diferent. El bo del cas és que, per fi, a Franco se li ha deslligat la història.\nQuan el dictador va morir jo només tenia vuit anys. Així, recordo vagament l’efemèride. Per mi Franco era un senyor del qui fèiem bromes posant-li lletra a un himne instrumental: “Franco, Franco, que tiene el culo blanco...”, i poc més. Sí que recordo que a l’escola ens van donar uns dies de festa, ergo em vaig alegrar. A casa sempre s’ha respirat un ambient apolític i, en consonància, la mort del cabdill va passar sense pena ni glòria. Això no obstant, recordo el soroll del cava –llavors xampany– en destapar-se dels veïns. De plors només en vaig veure algun per l’únic canal de televisió que hi havia, i que llavors presidia Adolfo Suárez, que poc després anomenaria president el ja rei Joan Carles. Amb els anys vaig anar agafant consciència de les vomitives barbàries del dictador. Fa uns quants anys, uns bons amics de Madrid em van acompanyar al Valle de los Caídos. Sentien vergonya que un ésser tan menyspreable com aquell mereixés tan gran honor i l’excursió servir de catarsi per foragitar els mals esperits. Recordo que em va fer vergonya forma part d’un col·lectiu que permetia aquella injustícia.\nAixí, celebraré amb cava, com en el seu dia van fer els veïns, l’exhumació del dictador. Això no obstant, encara sento vergonya pels anys d’honor dels que ha gaudit el personatge. Però, val més tard que mai, o això diuen. Per fi, tot estarà deslligat i ben deslligat.


Dolçor, amb ce trencada.: Nostàlgia.\nTots els dies es mirava la foto. Només eren quatre personatges somrient a una càmera que havia estat recoltzada a sobre un cotxe ja que a la seva germana major li va fer vergonya preguntar algú si els la podia fer. Quatre persones que havien estat sempre juntes, amb dies més clars i altres més obscurs, però que sempre tornaven per a dormir baix el mateix sostre. Sostres...\nAra ella dormía baix d'un sostre molt diferent. A molts kilòmetres d'aquell que els unia als quatre. I la companyia que tenia al llit era també diferent. La vida continuava tirant endavant i no es parava per ningú, per què havia de ser-ne ella especial?\nLa nostàlgia no la deixava dormir, no es podia concentrar ja que cada vegada que tancava els ulls milions d'imatges, sons i olors li tornaven a la ment i obrien el món dels recòrds. Volta cap así, volta cap allà... i no hi havia manera. Soltà un rebuf d'impaciència i aguantava les llàgrimes als ulls.\nI de sobte, aquell nou i diferent company que ara compartía llit amb ella es girà, l'abraçà per darrere i deixa un suau petó a la seva galta. Com si de màgia es tractés, la son començà a invadir el seu cos i apoderar-se d'ella al temps que una llàgrima nostàlgica relliscava fent camí avall.\nDies nostàlgics que marquen l'inici de nous principis.\nPublicat per Rosa a 9:56


L'Ajuntament de Valls dóna per enllestides les obres de consolidació de l'edifici de Ca Padró | EL PORTAL NOU\nHome Societat L'Ajuntament de Valls dóna per enllestides les obres de consolidació de l'edifici de Ca Padró\nL'Ajuntament de Valls dóna per enllestides les obres de consolidació de l'edifici de Ca Padró\nL'Ajuntament de Valls ha donat per acabades, a finals de març, les obres de l'edifici de Ca Padró iniciades a finals de novembre després que es va produir l'ensorrament d'una part de la coberta i de les plantes interiors. Les obres per garantir la seguretat i estabilitat d'aquest edifici del carrer de la Cort han consistit principalment en la retirada del 70% de la coberta original que s'ha substituït per una nova coberta per garantir l'estanquitat de l'edifici i evitar l'entrada d'aigua. A la resta de la coberta també s'hi han fet obres, amb actuacions també d'impermeabilització.\nTambé s'ha efectuat la retirada de tots els elements interiors en mal estat de conservació i l'enderroc de dos trespols, en concret les parts dels sostres de la planta baixa i planta primera que estan també en molt mal estat. També s'ha apuntalat una zona desdoblada de la planta primera i planta golfa situada a la banda de l'edifici que toca al carrer Forn Nou. Les obres en aquest edifici històric s'han efectuat amb seguiment arqueològic.\nEl cost de les obres es repercutirà a la propietat perquè, segons el Consistori, no ha actuat als diferents requeriments que s'han tramitat per part de l'Ajuntament exigint les actuacions necessàries per garantir la seguretat i estabilitat de Ca Padró. L'Ajuntament també assegura que des l'any 2013 ha requerit fins a 10 ocasions als propietaris per tal que donessin compliment al deure que tenen de conservació i seguretat de l'immoble, si bé no n'havia informat fins al dia de l'esfondrament.


L'Altanto!! ja és aquí - Editorial - Altanto!! Revista\nPartits polítics Alcarràs centres educatius crisi econòmica festes i celebracions ajuntaments sindicat agrari Soses futbol Festa Major handbol Catalunya mobilitzacions ciutadanes agricultura, fruticultura, ramaderia delictes Aitona Seròs Generalitat empreses Massalcoreig Unió Pagesos DAAM Torres de Segre Lleida Mossos d'Esquadra\nL'Altanto!! ja és aquí\nRevista amb informació del Baix Segrià\nBenvolguts veïns/es del Baix Segrià:\nPrimer que tot em vull presentar. Em dic "altanto!" i sóc una revista molt simpàtica i divertida que vull agradar a petits i grans. No cal que paguis per llegir-me perquè sóc gratuïta i sortiré un cop cada dos mesos per explicar tot el que passa als pobles del Baix Segrià. També us parlaré de moda i bellesa, de noves tecnologies, de natura i medi ambient o d'oci i cultura, entre altres seccions que tinc. Si no us agrada gaire llegir, podeu fer els passatemps, enviar fotos per a que surtin publicades o sinó consultar l'agenda cultural per anar a visitar una exposició, anar a veure una obra de teatre o assistir a un concert. D'altra banda, al final de les meves pàgines podràs trobar una guia de telèfons d'interès per si algun dia et fan falta. Tot això també ho trobaràs a la meva pàgina web www.altanto.cat, on els continguts estaran ampliats i actualitzats.\nM'agradaria fomentar el sentiment local entre els pobles del Baix Segrià, perquè sovint sembla que només tenen vida els pobles més grans. Vull demostrar que als pobles petits també hi passen coses i que són igual d'importants que les que passen a les grans ciutats. Desitjo que m'ajudis a fer-me gran i que em diguis de què vols que parli en el pròxim número. Per això tinc una secció dedicada a tu, on pots opinar sobre qualsevol tema, on pots queixar-te o agrair alguna cosa. A més, t'ajudaré a trobar el que busques en l'apartat d'anuncis breus.\nNeixo amb moltes ganes i molta il·lusió i sóc fruit d'hores i hores d'esforç. Desitjo ser algun dia una publicació de referència per als pobles més petits del Baix Segrià i donar veu a tot allò que és digne de tenir-ne. No em vull oblidar ni del més petit ni del més gran perquè tots som importants.\nAixí que, altanto! Que ja estic aquí!\n09 Novembre de 2009


Rajoy i González defensen que calen «grans acords» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nRajoy i González defensen que calen «grans acords»\nL'expresident del PP no és partidari «d'obrir el meló» de la Constitució\nRajoy i González, ahir a Pontevedra beatriz ciscar/europa press\nRajoy i González, ahir a Pontevedra\nEls expresidents del Govern Felipe González (PSOE) i Mariano Rajoy (PP) van coincidir ahir a defensar la necessitat d'arribar a grans acords per formar un govern estable a Espanya després de les pròximes eleccions del 10 novembre, ja que consideren que sense majories no és possible governar.\n«Cal reestabilizar el país, dotar-lo de govern i de propòsit», va manifestar González, que va advocar per «recuperar el temps» davant una «paràlisi institucional» que va considerar «incomprensible».\nD'aquesta manera, en un escenari a què González va referir-se com el del «pluripartidisme», Rajoy va avisar que «no és possible» governar sense majories i va mostrar-se partidari «d'un pacte a quatre anys».\nAixí, tot i que va rebutjar exigir res a l'actual líder del PP, Pablo Casado, Rajoy va remarcar que «pretendre governar sense majoria, amb 120 o 130 diputats, no és possible». Rajoy va recordar que després dels comicis generals del 2015 ell mateix va proposar una «gran coalició» als socialistes i a Ciutadans que seguís el «model d'Europa» i que trenqués el que, segons ell, és «una tradició absurda entre els partits».\n«L'èxit que vaig tenir és conegut per tots i no entraré en detalls, però després es van repetir les eleccions el 2016 i vaig tornar a plantejar el mateix, tampoc vaig tenir gaire èxit, però, almenys, vaig aconseguir que Ciutadans ens donés suport i vam assolir 169 diputats quan la majoria era de 176», va recordar Rajoy, que va destacar que va permetre aprovar dos pressupostos, els últims encara vigents en l'actualitat.\nPer la seva part, González va recordar que la seva posició no ha canviat des del 2016. «Els partits que no tenen la possibilitat de formar govern no poden impedir que es formi un govern», va subratllar. «Han de facilitar que es formi govern. Si és de majoria, millor, i si no és de majoria, es poden pactar els temes fonamentals, que els tenim a dins, en la relació amb Europa i en algunes reformes estructurals que estan massa endar-rerides, això es pot pactar, encara que no estigui al govern», va afirmar González.\nRajoy, finalment, va assegurar que, amb l'arquitectura parlamentària que hi ha actualment, és «molt perillós» obrir una reforma de la Constitució «sense saber on acaba». González va afirmar que ell «era partidari de fer una reforma federalitzant» i va remarcar que la Constitució és «resilient»


L'Eurolliga ja té els horaris definits | FCBarcelona.cat\nL'Eurolliga ja té els horaris definits\nEl Regal Barça-Cibona que obrirà l’Eurolliga es disputarà el dijous 21 d’octubre a tres quarts de nou del vespre. Aquell dia l'equip blaugrana començarà la defensa del títol continental aconseguit l’any passat a l’Omnisport de París-Bercy.\nL’Eurolliga ha definit els horaris de la lligueta de grups, una primera fase que el conjunt de Xavi Pascual obrirà i tancarà al Palau Blaugrana contra la Cibona de Zagreb i el Montepaschi de Siena respectivament, com ja va quedar definit al sorteig celebrat ara fa unes setmanes.\nAquesta temporada la Final a Quatre es disputa a Barcelona, un al·licient més per al vigent campió, que es va veure inclòs en el mateix grup també que el Fenerbahçe Ulker, el Lietuvos Rytas i el Cholet Basket. Curiosament, l’únic equip del grup que no és campió de la seva lliga és el Regal Barça, una simple anècdota que, no obstant això, explica la dificultat d’aquesta primera fase.\nÚltima jornada per determinar\nL’únic horari que resta per confirmar és el de l’última jornada, que es disputaria en horari unificat el 22 o 23 de desembre. El que sí que se sap és que el primer desplaçament europeu arribarà el dimecres 27, també en horari d’Eurolliga, és a dir, a tres quarts de nou del vespre. El Regal Barça anirà a terres franceses per enfrontar-se al Cholet, a priori la ventafocs del grup.\nUn cop finalitzada la primera fase es farà el sorteig del Top 16. Començarà aleshores la fase decisiva cap al Palau Sant Jordi, i que, tant de bo, dugui el Barça a la tercera Eurolliga.\nRegal Barça i Cibona s'enfronten a la primera jornada. Foto: Arxiu FCB.\nEls horaris de la lligueta\nJ 1: 21 octubre, 20.45 h,\nRegal FCB – Cibona\nJ 2: 27 octubre, 20.45 h,\nCholet – Regal FCB\nJ 3: 4 novembre, 20.45 h,\nRegal FCB – Ulker\nJ 4: 11 novembre, 20.45 h,\nRegal FCB – Lietuvos\nJ 5: 18 novembre, 20.45 h,\nSiena – Regal FCB\nJ 6: 25 novembre, 18.30 h,\nCibona – Regal FCB\nJ 7: 2 desembre, 20.45 h,\nRegal FCB – Cholet\nJ 8: 9 desembre, 20.15 h,\nUlker – Regal FCB\nJ 9: 16 desembre, 20.45 h,\nLietuvos – Regal FCB\nJ 10: 22 o 23 desembre,\nRegal FCB – Siena


ddM - Diaridelamusica.com: Els Teràpia de Shock evoquen l’adolescència a la sala Clap\nEls Teràpia de Shock evoquen l’adolescència a la sala Clap\nDivendres era la primera vegada que la jove banda de pop-punk Teràpia de Shock feia parada a Mataró i va ser la sala Clap l’escenari triat per l’ocasió. Potser per això mateix es va reunir una bona quantitat de seguidors d’aquest grup de la Garrotxa, clars exponents dels ritmes adolescents que van tenir la seva època d’esplendor a finals dels anys noranta amb formacions com Green Day o bandes nacionals com Lax’n’Busto.\nTot i això, els Teràpia de Shock són una banda amb un component més pop que els anteriorment citats. Les seves lletres, cantades en català, no tenen cap inconvenient en reiterar els més coneguts estereotips de la vida d’institut. Cançons d’amor i soledat dirigides a un sector de públic molt concret, amb les hormones a flor de pell i problemes existencials propis de l’edat.\nEls Teràpia de Shock venien a presentar el seu segon LP titulat Tota la Nit, que conté un bon grapat de cançons cantades que porten un segell fresc i sense complexes. Temes com Sense Tu o Compta amb mi sintetitzen a la perfecció la fórmula que aquests joves músics d’Olot intenten impregnar a les seves cançons.\nEl divendres van oferir un concert molt intens, gairebé sense pauses i amb una il·luminació cegadora a base de violents focus que van aparèixer intermitentment durant tota l’actuació. La seva posada en escena va ser molt correcta i la seva execució en termes generals, molt encertada. Durant els cinc anys d’existència de la banda, els Teràpia de Shock han après a desenvolupar amb bona factura unes cançons que de per sí són senzilles i sense gaire floritures, directes al coll.\nEn definitiva, un concert fresc d’una banda amb una trajectòria ascendent que de totes maneres, hauran de reinventar-se tard o d’hora per fer front a composicions més madures. Això els permetrà créixer al mateix ritme que els seus incondicionals, que sense cap mena de dubte, esperaven la seva visita amb candeletes. ALBERT CLOPÉS/JOAN GONZÀLEZ\nPublicat per ddM a les 10:38\nEstil musical: pop-punk


Una Festa Major sense l’Espai de Cultura Popular – Grallers, Gegants i Nans de l'Espluga de Francolí\nL’Espai de la Cultura Popular, també anomenat Espai de la Festa Major, va habilitar-se a partir de l’any 2007 amb motiu del naixement dels Gegants Neolítics Gorg i Spluc, al pati de l’Antic Hospital, amb l’objectiu que els espluguins i espluguines poguessin veure de prop les noves figures. A l’espai, obert durant els dies de Festa Major, s’hi podien veure tots els gegants i nanos de l’Espluga en actiu.\nL’Espai de la Festa Major, el 2019, al carrer Lluís Carulla. (Foto: Xavier Lozano)\nL’any 2019, per primera vegada, s’articulava una proposta que integrés la resta d’entitats de cultura popular com els Diables i els Bastoners, a més dels gegants i nanos de la Santíssima Trinitat. En aquest cas es va optar per un local comercial al carrer Lluís Carulla, 22, on es van exposar els elements també durant la pandèmia, l’any 2020, fins a recuperar la seva activitat comercial.\nAquest 2021 s’havia acordat tornar al lloc original, l’Antic Hospital, després que per Sant Joan s’intentés una opció d’exposició a l’escenari del Teatre del Casal que va congregar pocs visitants. Les entitats de cultura popular esperem recuperar la proposta l’any vinent, en una situació de més normalitat.\nAutor esplugadefrancoliPublicat el 28 juliol 2021 28 juliol 2021 Categories colla gegantera, General, Grup de NansEtiquetes Espai Cultura Popular, festa major\nAnterior Entrada anterior: Els Grallers de l’Espluga acompanyen els gegants de la Trinitat en la reobertura de l’Ermita\nSegüent Entrada següent: Ball dels gegants Ponç Hug i Beatriu en honor a la pregonera Gemma Carbó


Raigs UV-B, broncejat i melanoma: Què cal saber – annafase\nRaigs UV-B, broncejat i melanoma: Què cal saber\nPublicado el 1 mayo, 2016 30 abril, 2016 por sstendhals\nLa llum ultravioleta (UV) és un tipus d’ona que emet el sol, de la mateixa manera que emet altres tipus d’ones que ens il·luminen, o escalfen dia rere dia. En el cas de la llum UV en trobem diferents, segons la seva longitud d’ona: UV-A, UV-B, UV-C. La llum UV-C és la més forta i per tant la més nociva per als humans, però no arriba fins a nosaltres ja que l’aturen els àtoms de nitrogen i oxigen presents a l’atmosfera. En el cas de la llum UV-B, també és nociva i la gran majoria s’atura a la capa d’ozó, però part d’aquesta ens arriba i és la causant de l’envelliment de la pell (pèrdua d’elasticitat, arrugues, taques) i el càncer de pell. Per últim, la llum UV-A sí que ens arriba però no es considera nociva (a nivell cancerígen, tot i que sí envelleix la pell i és la que provoca les cremades pel sol).\nL’alta contaminació, com ja haureu sentit, ha provocat l’afebliment de la capa d’ozó, que es considera la nostra barrera de protecció davant de la llum UV, i de cada any es registren nivells més alts de llum UV-B que incideixen a l’escorça. De fet, hi ha zones com l’Antàrtida, on diuen que la destrucció és tan gran que es podria considerar un “forat”, ja que s’ha afeblit tan la capa que no és capaç d’aturar res pràcticament.\nMapa mundi que mostra el gruix de la capa d’ozó. S’observa com a l’Antàrtida hi ha un “forat”. A nivell europeu, tota la contaminació industrial de països com Alemanya, empesa pel vent, ha afectat als països nòrdics, on també tenim un afebliment considerable (<200 és un problema).\nEls rajos UV, especialment els UV-B són nocius per la nostra pell, ja que aconsegueixen arribar a l’interior de les nostres cèl·lules epitelials i provocar canvis en l’ADN, des de petites mutacions fins a trencaments de la cadena. De manera normal, el nostre cos té un seguit de mecanismes per a reparar aquestes mutacions, de fet, es creu que hi ha un milió de lesions a l’ADN en cada cèl·lula al dia. El problema és quan la incidència de raigs UV-B sobre la nostra pell augmenta de manera considerable, i els mecanismes de reparació es veuen sobrepassats. Les mutacions que no aconsegueix reparar es van acumulant, i al final, si la mutació és crucial, pot provocar càncer de pell.\nCom és lògic, si la incidència de raigs UV-B que rebem està augmentant, també els estudis ens demostren que de cada any hi ha més casos de melanoma.\nPer tant, la protecció solar és crucial, i s’ha de saber que ara al mes de maig la incidència i la radiació que rebem en un dia solejat és tan alta com a mitjans d’agost, encara que ens sembli que el sol “crema” menys.\nA continuació podeu veure un vídeo que demostra com la crema solar és una barrera essencial contra els rajos UV. El vídeo ens presenta un seguit de persones que s’han aplicat crema i les graben amb una càmera especial que detecta la llum ultravioleta.\nL’augment en la incidència del melanoma es dóna per dos motius principals, el primer dels quals ja s’ha explicat: l’augment de la incidència dels raigs UV-B deguts a l’afebliment de la capa d’ozó. L’altra causa és que està de moda posar-se moreno. Molta gent es posa menys crema de la recomanada per posar-se moreno abans, i en algun punt de l’estiu fins i tot consideren que ja no els cal crema perquè estan prou morenos i ja no es cremen. Això és un greu problema, tenir la pell morena ens ajuda a no cremar-nos, però els raigs UV-B afecten per igual. Els raigs UV-A són els que estimulen la producció de melanina, i ens posen morenos, i també són els que poden cremar-nos. Si consideres que estàs prou moreno per no necessitar protecció contra els raigs UV-A (tot i que encara que estiguis moreno segueixen envellint la pell) aleshores posa’t cremes que protegeixen únicament dels UV-B, però mai deixis de posar-te crema.\nPer altra banda, tenim tota la gent que es posa morena amb la llum UV-A artificial. Tot i que la llum UV-A no és cancerígena (o ho és a uns nivells molt baixos) sí que provoca l’envelliment de la pell i pot cremar. Per tant s’ha d’anar en compte al anar a aquests centres, i assegurar-se que són certificats, ja que les cabines han de revisar-se detenidament degut a que les làmpares amb el temps s’espatllen i poden emetre raigs UV-B i UV-C. En el següent link, l’AECC (associació espanyola contra el càncer) ens explica les precaucions i tota la informació que cal saber abans d’assistir a un centre de broncejat artificial:\nMalauradament, tot i protegir-nos del sol, segueix existint un risc de patir melanoma, tot i que el fet de posar-nos crema i mantenir-nos hidratats redueixen dràsticament el risc. El melanoma és un tipus de càncer de pell, menys freqüent que altres tipus (representa el 4% dels càncers de pell) però molt més agressiu. El melanoma normalment es produeix a partir d’una piga o taca ja existent, que es descontrola. Té un aspecte fosc (amb variacions, és a dir, zones vermelles, negres i blavoses), en forma de crosta i creix ràpidament (pot doblar el seu tamany en una setmana), a més a més pot sangrar o tenir-hi sensació de dolor. Qualsevol d’aquests símptomes és un indicatiu per anar al metge a fer una revisió urgent. En el cas de pigues que són irregulars (forma no ovalada i fent pics als marges) també cal fer un seguiment, però només de manera preventiva.\nEl melanoma a les seves primeres fases és molt fàcil de tractar, simplement es fa una petita incisió i es retira, i després es fa un seguiment per comprovar que no hagin quedat cèl·lules canceroses als marges, i que aquestes es propaguin. El problema és que no som conscients del nostre cos, i mai ens revisem les pigues que tenim. Costa molt poc dedicar 10 minuts un cop al mes en mirar-nos, si cal amb l’ajuda d’un familiar o parella, les diferents pigues i comprovar que cap d’elles tenen una de les cinc característiques abans mencionades.\nLa revisió és essencial, ja que el melanoma creix molt ràpid, i el que és més perillós, provoca metàstasi ràpidament (és a dir, es propaga cap a altres òrgans). Si ens n’adonem tard, i hi ha metàstasi, aleshores el tractament es molt més agressiu, ja que s’utilitza quimioteràpia, i tot i així, és un dels càncers amb menys probabilitats de supervivència. A l’any moren més de 700 persones només a Espanya, i això representa pràcticament un 1% de les morts per càncer.\nEl vídeo que us poso a continuació és colpidor i efectiu. Ens mostra supervivents del melanoma, i ens recalca la gran importància de revisar-nos la pell, i protegir-nos del sol. Hi ha factors de risc com tenir la pell clara, o ser una persona pigada. Es considera pigada una persona que té més de 50 pigues al cos, i normalment per determinar-ho es conta el nombre de pigues en un braç, perquè així és més fàcil. Si tens més de 10 pigues, estàs en la població de risc.\nFont de la imatge de portada: (extreta del vídeo)\nFont de la imatge del text:\nPosted in NOTÍCIES, VÍDEOSEtiquetado aecc, broncejat, capa d'ozó, càncer, càncer de pell, ciencia, crema solar, destacat, divulgació, melanoma, pell, raigs UV, sol, UV-B, vídeo\nInspiracència: La literatura científica\nCiència i cervesa: Festival ‘Pint Of Science’ (23-25 maig)


L'estació de Flaçà • Ràdio Capital de l'Empordà\nL’estació de Flaçà\nHi ha mapes que menteixen. I tots sabem que l’Empordà comença al Congost, per més que Celrà, Bordils i Flaçà estiguin pintats del color del Gironès.\nFlaçà, i especialment la seva estació, és la veritable porta de casa pels expatriats que encara creiem en el transport públic. La seva andana ens dóna la benvinguda, i el bar d’arran de la Sarfa, el cafè que enganya l’espera. Són tants anys de perdre-hi hores que fins i tot ha inspirat els nostres artistes. “A l’estació”, de Lluís Llach, o “Les mitgeres al descobert”, de Sanjosex, la sobrevolen sense anomenar-la explícitament.\nEn el meu cas, si em demanen quin és el meu lloc íntimament preferit de la comarca, no tindria dubtes. Busqueu-me a l’estació de Flaçà.


BENVINGUT A DOCEO SOFTWARE!\nSom especialistes en la gestió d’objectes digitals; classificació automàtica de documents, extracció d’informació, reducció de pes, millora de la qualitat, identificació de continguts, arxiu a llarg termini, signatura digital… de documents mitjançant digitalització o importació.\nEstudiem cada necessitat del nostre client, i valorem una solució personalitzada en sistemes de captura i digitalització de qualsevol mena de dades per al seu posterior tractament en sistemes de gestió documental.\nDiversos anys d’experiència en el sector de les Noves Tecnologies avalen el nostre procés d’anàlisi, definint exhaustivament els processos de treball necessaris, acompanyant al nostre client en la presa de decisions gràcies a un servei de consultoria molt satisfactori.\nApostem per l’R+D interna i col·laborem amb universitats.\nProductes implantats i amb referències en tots els sectors.\nIntegració d'algoritmes de Deep Learning\nA dia d'avui seguim innovant per adaptar-nos a les necessitats dels nostres clients i actualitzant tots els nostres productes.\nTecnologia de millora de imatge\nIntegració del mòdul de millora automàtica d'imatge amb l'objectiu de la millora de la qualitat.\nTecnologia de reducció de pes\nIntegració de la primera versió del mòdul de reducció del pes dels documents.\nTecnologia de millora de text\nIntegració de la primera versió del mòdul de millora automàtica d'imatge per facilitar la lectura del text.\nIntegració amb iArxiu\nL'any 2014 s'integra el mòdul de tramesa d'expedients a l'iArxiu.\nL'any 2012 s'inicia el projecte MIDPOINT sobre nous enfocaments de preservació digital a llarg termini, cofinançat pel Ministeri d'Economia i Competitivitat.\nTecnologia d'identificació de documents segons morfologia\nL'any 2011 s'integra en les solucions la identificació de documents a partir de la seva morfologia, permetent classificar els documents de forma automàtica.\nImplantació de doceo eCompulsa\nL'any 2010 s'implanta doceo eCompulsa orientada a la digitalització de documentació d'arxiu i de registre d'entrada amb signatura digital i signatura de temps.\nInstal·lació de la primera versió de doceo facCert\nL'any 2009 es va instal·lar la primera versió del doceo facCert, implementant digitalització i extracció de dades de factures de proveïdor per a la seva comptabilització automàtica. Aquest mateix any s'homologa el doceo eCompulsa per a la digitalització certificada de factures de proveïdors per l'Agència Tributària.\nImplementació dels primers projectes de digitalització massiva de documentació\nEl 2008 es va implantar els primers projectes de digitalització massiva de documentació amb lectura de codis de barres (multes, albarans, butlletins de rebuda de notificacions, comandes i factures) i indexació manual (documentació d'arxiu jurídic).\nComencem amb el desenvolupament de solucions R + D\nTelèfon: +34 902 886 837


Centenars d'ovelles recuperen el camí ramader que va de Prats de Lluçanès a Josa del Cadí | Osona.com\nCentenars d'ovelles recuperen el camí ramader que va de Prats de Lluçanès a Josa del Cadí\nEl consistori pradenc dona suport a la transhumància per tal que es recuperi la tradició\nper Osona.com , 22 de juny de 2020 a les 09:55 |\nLes ovelles passant pel centre de Prats de Lluçanès | ACN\nDos ramats d'unes 750 ovelles que fan la transhumància van passar aquest diumenge pel centre de Prats de Lluçanès, on comença el camí ramader que va fins a Josa del Cadí. Una via que antigament era molt freqüentada pels pastors i que des de fa quatre anys ha recuperat David Aragüés, que porta a la Serra del Cadí 350 ovelles. Enguany s'hi ha sumat Jordi Julià, que té un ramat de 400 ovelles i que vol seguir els passos del seu pare i el seu avi, que també feien la transhumància. Un ve d'Avinyó i l'altre de Perafita i aquest diumenge es van trobar a Prats de Lluçanès. El consistori pradenc ha donat suport a la iniciativa i ha pres les mesures de seguretat necessàries perquè el bestiar passés pel mig del poble com es feia abans.\nDesenes de veïns es van concentrar aquest diumenge al matí al centre del poble per veure les ovelles que fan la transhumància cap a la muntanya. Els anys anteriors el pas dels animals s'havia fet entre setmana i, segons els veïns, havia tingut molt més públic. Els dos ramats van travessar el poble a tota velocitat perquè una cabra s'ha espantat i ha començat a córrer i la resta l'ha seguit.\nL'Ajuntament de Prats de Lluçanès dona suport a la transhumància i des de fa 4 anys facilita que les ovelles passin pel centre del poble, que és per on passa l'antic camí ramader. El seu alcalde, Jordi Bruch, creu que des del consistori han de treballar per recuperar "tradicions com aquesta" i per aquesta raó els han intentat "donar totes les facilitats". Enguany, però, el pas de les ovelles s'ha fet seguint les mesures de seguretat per la Covid-19. El consistori ha recomanat l'ús de la mascareta i que es mantingui una distància interpersonal d'1,5 metres.\nEls pastors David Aragüés i Jordi Julià controlen els seus ramats Foto: ACN\nLa migració estacional dels ramats per buscar noves pastures era habitual fa anys però amb el temps molts pastors han optat per transportar el bestiar amb camions. David Aragüés i Jordi Julià aposten per recuperar aquesta tradició tot i que no és fàcil, ja que el camí ramader ha estat "abandonat" molts anys per les administracions, critiquen.\n"A vegades ens veuen com uns primitius, d'anar així amb les ovelles pel món", explica Aragüés tot assegurant que "vegades són els mateixos pagesos a qui sembla que els fem una mica de nosa". A parer seu, "l'agricultura i la ramaderia han agafat un camí massa industrialitzat".\nEl pastor defensa que la transhumància permet a les ovelles "trobar un canvi d'herbatge progressiu" i que "no perilla tant que tinguin indigestions quan arriben a la muntanya". "Tampoc tenen l'estrès d'anar en un camió", afegeix tot criticant la paperassa que han hagut de fer per portar les ovelles fins a la muntanya. "Estem una mica abandonats, tant a l'hora de vendre el xai com a l'hora de trobar terres", conclou.\nLes ovelles baixant per un carrer cèntric de Prats de Lluçanès Foto: ACN\nEls dos ramats trigaran quatre dies a arribar a Josa del Cadí, la calor serà un dels inconvenients pel bestiar però el que "els fa més mal és l'asfalt". "Se'ls fa mal als unglots, i aquest any que ha plogut encara més perquè els tenen més tous", diu Aragüés tot explicant que és una "complicació afegida".\nSegons aquest pastor, tot i que "feia 27 anys que no s'utilitzava aquest camí per fer la transhumància", els "acullen bastant bé". Si el temps acompanya, els ramats estaran tres mesos i mig a la Serra del Cadí. El camí de tornada serà més lent, trigaran 5 dies, ja que moltes ovelles tornaran embarassades.\nJulià és el primer any que fa la transhumància. Ell té un ramat de 400 ovelles i enguany ha volgut seguir els passos del seu pare i el seu avi, que també feien la transhumància. "Jo m'ho he agafat amb molta il·lusió", explica tot agraint l'experiència del seu company, que des de fa quatre anys fa aquesta ruta.\nLluçanès, Municipis, fauna, ovelles, transhumància


Concert: Juan de Diego Grebalariak – elgarrotxi.cat\n30 gener, 2022 Redacció 0\nJazz de prop\nDiumenge 30 de gener de 2022, 18.30 h, Orfeó Popular Olotí\nGrebalariak és el nou projecte del trompetista bilbaí resident a Barcelona Juan de Diego. El seu estil és ple de matisos, de força i d’elegància. Per aquesta ocasió el músic ens proposa una formació inèdita en la seva carrera, la del quartet acústic. Hi haurà bateria, contrabaix, piano i trompeta. El registre es mou en el bebop clàssic tot i que s’endinsa en noves sonoritats i permet l’exploració personal més que un exercici de nostàlgia.\nEl disc que ens presenta, Grebalariak (els vaguistes), són deu composicions pròpies d’en Juan que no obliden el seu compromís social que sempre ha estat present en l’obra del músic. En aquest cas, el disc vol recordar la vaga de la Canadenca, gràcies a la qual es va implantar l’horari de 8 hores.\nTeatre: Les croquetes oblidades\nXerrada: Stop Gordofobia