El Fluvià divideix la Garrotxa en dues subcomarques: l’Alta Garrotxa i la comarca o Pla d’Olot. Situada al nord del riu, el relleu de l’Alta Garrotxa és abrupte i el territori està relativament poc alterat per l'activitat humana. Grans masses forestals, principalment d’alzines, la recobreixen. Destacar, també i entre altres, les nombroses ermites romàniques repartides aquí i allà que s’hi poden trobar.\nEl nom "Garrotxa" significa terra aspra, trencada, de mala petja. Tot i això, mai em canso de caminar-hi i encara m’hi queden molts racons per descobrir. Molt més propera des de l'obertura de l'Eix Vic-Olot, espero anar-la descobrint poc a poc... que hi ha molta feina.\n11 Km (anar i tornar)\n16 Km (circular)\nDesnivell: ± 560 m\nDurada: 5 h 45\n5.5 Km (anar i tornar)/\nHORTMOIER I ESCALES\n10 Km (anar i tornar) / Desnivell /\nROMÀNIC DE BEUDA\n11.1 Km (circular)\nSant Joan de les Abadesses (08/12/2014)\n10.9 Km (circular)\nDesnivell: ± 470 m\n16.0 Km (circular)\nCOVES DE SADERNES\n4.3 Km (circular)\nMontagut i Oix (29/10/2015)\nDesnivell: ± 490 m\n11.3 Km (travessa)\nDesnivell: ± 880 m\n5.6 Km (anar i tornar)\nDesnivell: ± 600 m\nSant Pau de Segúries (23/12/2018)\nDesnivell: ± 430 m\nMONTMAJOR I MONTPETIT\nVall del Bac (23/12/2018)\n13.5 Km (circular)\nDesnivell: ± 950 m\nEntre boscos frondosos arribarem al Montmajor, un 100 Cims, amb bones vistes a l’Alta Garrotxa. Tot seguit ens enfilarem al Montpetit, amb bones vistes al seu germà gran.\nAmb les baixes d’última hora no caldrà fer dos grups, serem més o menys els justos per complir amb les restriccions de trobada per culpa del maleït virus. Tot i que l’activitat és de baix risc, anirem en compte i arribarem amb més cotxes del que és habitual. Ens trobem a la Vall del Bac, sense petons i abraçades, però contents d’almenys poder-nos anar veient.\nComencem a caminar, enfilant-nos pels boscos típics de l’Alta Garrotxa: alzines, roures i algun faig a la part més alta (un que podria ser monumental). Els arbres ens tapen les vistes, que només es deixen veure molt de tant en tant. A més, contra pronòstic, el dia està ennuvolat i no arriben gaire enllà. Des del cim pràcticament només veiem la Garrotxa més propera.\nUn cop al cim ens costa una mica trobar el camí correcte, sort en tenim del GPS, que si no acabem camp a través (o reculant).\nA la baixada passem per la Costa, una masia mig abandonada, amb una alzina monumental i un ramat de cabres que es convertiran en les protagonistes de moltes fotos. Moltes menys, però, que les que faran al ruc que ens trobarem al voltant del mas de Toralles, l’estrella de la caminada.\nLa bonica ermita romànica de Sant Martí de Toralles no es pot visitar, dins un tancat, ens hem de conformar en mirar-la de lluny.\nD’aquí ens tornem a enfilar, sempre entre boscos, fins al Montpetit. El dia continua núvol i ens hem de conformar amb les vistes al seu veí gran.\nFent una ruta circular tornem a Toralles, on no trobem al ruc, però sí en Jordi que no ha pujat al segon cim. Tornem pel GR, més planer i fàcil, per acabar fent el got a Castellfollit de la Roca.\nDesnivell ± 950 m.\nDificultat: mitjana/alta (pel desnivell i l'orientació).\nCircular: Si. Inici a l'Hostal de la Vall del Bac.\nNo senyalitzada. Ruta que pot ser perdedora, cal una bona resenya i/o mapa i/o TRACK wikiloc (no és meu, però vam fer servir aquest i ens va anar bé).\nNosaltres vam fer servir la ressenya del llibre "A peu per l'Alta Garrotxa" de l'editorial Cossètania.\nMagnífica caminada a un cim a cavall de la Garrotxa i el Ripollès (a l’Alta Garrotxa). Tot passant per belles rouredes i fagedes, amb algun prat, arribarem a un 100 Cims amb unes vistes espectaculars.\nQuedem amb alguna gent del grup per fer una caminada “extra”, amb la diferència que avui no l’organitzo jo (que, de tant en tant, també s’agraeix). La Gemma, fent més parades que la RENFE, recull a la Clara, a mi, en Quim i la Mari, per trobar-nos amb en Vicens i en Joan a Sant Pau de Segúries. I d’aquí a la collada del Sitjar, on començarem a caminar a quarts d’onze.\nSortim i comencem a seguir els tracks que porten en Joan i en Quim, no sempre coincidents, però que, entre l’un i l’altre, ens aniran portant pel bon camí en tot moment. Som al primer dia d’hivern, però gairebé sembla de començaments de primavera, cosa que també s’agraeix.\nTot xerrant i gaudint de la companyia, a estones enfilant-nos una miqueta, a estones planejant, i a estones fins i tot baixant una miqueta, caminem sempre per boscos bonics, ara rouredes, ara fagedes (cap al final, amb algun faig que hauria de ser monumental), i algun prat. Només la pujada final és una mica més forta, però tampoc és gaire llarga i el premi final valdrà molt la pena.\nArribem al cim, la visibilitat avui és excel·lent i les vistes són espectaculars: el Comanegre i l’Alta Garrotxa, els cims del Ripollès nevats, del Costabona al Puigmal, la Vall de Camprodon, la serra de Milany, la Gallina Pelada, el Sobrepuny, la vall d’Olot i les muntanyes que l’envolten, el Collsacabra, Rocacorba, les Gavarres, el Montgrí i el mar... Ho aprofitem per dinar tot contemplant-les. Ben dinat, brindem pel Nadal amb xocolata, fruits secs i un tastet de la ratafia casolana que porta en Joan, molt bona (està començant a ser una tradició perillosa...).\nLa baixada és igual de bonica, però no ens entretenim tant i anem fent, a un ritme tranquil però sense tantes parades (que tot i que no anem gens tard, per l’hora també va bé). Al final encara tindrem temps d’anar a la Tomba del Sitjar... arribant gairebé fins a la casa que li dona nom, tot i que era a només trenta metres dels cotxes (un kilòmetre extra en total, que no surt al track).\nPer acabar got a Sant Pau de Segúries i cap a casa.\nDesnivell ± 430 m.\nCircular: Si. Inici la collada del Sitjar. S'hi arriba per una pista cimentada que comença al càmping Vall de Camprodon.\nNo senyalitzada (només en part). La ressenya de sota és únicament orientativa i cal acompanyar-la de mapa i/o TRACK wikiloc (i/o una ressenya més complerta).\nNota: aquesta és una de les moltes rutes possibles a la zona, aquest cim sovint s'acompanya amb la pujada al Talló, pel que si bé la que proposem és molt bonica, potser en trobarem d'altres que s'adaptin als gustos particulars de cadascú.\nA la collada del Sitjar la pista es bifurca. La de la dreta porta al mas del Sitjar i, a uns 30 m, a la tomba del sitjar (un avenc). Nosaltres prenem la de l'esquerra per seguir-la només uns 100 metres, on trobarem una altra pista a l'esquerra que anirem seguint.\nMés endavant, a l'alçada del coll d'Alec trobarem i començarem a seguir durant una bona estona marques grogues (i algunes, més escasses, de blanques i grogues d'un PR), a la dreta. En enfilarem fins al coll de Canemar i després fins a un mirador que ens quedarà amagat a l'esquerra, aquí el camí es bifurca i girarem a la dreta per baixar fins al coll de la Bau.\nAl coll de la Bau girem a l'esquerra, encara seguint les marques. El camí planeja i baixa lleument, passem per uns prats i deixem la casa de les Planelles a la dreta, sota nostre. Després la pista gira a la dreta i continua baixant. Atenció! abans d'arribar a un altre coll, visible davant nostre, a la dreta veurem un sender ample i ben fresat, que s'enfila i haurem de seguir fins al cim (amb l'ajuda de fites), deixant les marques.\nUn cop al cim girem a la dreta, segons hi hem arribat, per anar a buscar un altre sender ample que de seguida es converteix en una pista. Anirem a parar a una de més ampla, al collet d'Arrencafels, que seguirem a l'esquerra fins al final (descartant-ne dues que marxen a l'esquerra pel camí, i girant a l'esquerra al colls de la Bau i de Canemar, per on hem passat abans).\nL’ascensió més fàcil al Puig de Bassegoda. Cim solitari, les seves vistes a 360º són realment sensacionals.\nA punt d’acabar el repte dels 100 cims, avui en toca un dels que en tinc més ganes: el Puig de Bassegoda (de passada, l’últim que em queda de l’Alt Empordà). Un cop acabat, però, el repte serà fer-ne 100 més, això sí, sense presses. Anirà bé, també, per agafar aire pels dies intensos que ens esperen.\nSortim a la una de Cal Nou. Hem escollit l’opció més fàcil per fer aquest cim (per la banda d’Albanyà). De seguida passem pel refugi de Bassegoda on, a la baixada, podrem gaudir d’una rata pinyada amagada en una esquerda.\nEns enfilem per alzinars espessos, que fan una ombra que s’agraeix, ja que fa una temperatura gairebé d’estiu. La pujada és curta, però continua.\nA l’alçada del Coll de Bassegoda la vegetació canvia una mica i comencen a dominar els pins rojos. A partir d’aquí ja ens queda poc, però el camí s’enfila amb moltes més ganes. Fins ara he anat bé, però qui sap si perquè és tard i encara no hem dinat, pels antibiòtics que m’he hagut de prendre l’última setmana, o les dues coses, a la part final m’agafa una “pajara” i em costa Déu i ajuda acabar d’arribar a dalt.\nL’última grimpada, que no és molt difícil, divertida però si una mica aèria, la faig ben a poc a poc (més per la por que per altres coses). El premi, però, val la pena.\nCim solitari, les vistes des del Puig de Bassegoda són de 360º, espectaculars cap a totes bandes, i això que avui la visibilitat és més aviat regular: el Canigó, les Salines, l’Albera, l’Empordà, les Gavarres, Rocacorba, Banyoles, les Guilleries, el Collsacabra, la Garrotxa, l’Alta Garrotxa, el Mont... Ho aprofitem per dinar tot gaudint-ne.\nUn cop refetes les forces baixem a bon ritme, jo ja sense problemes, per on hem vingut.\nEncara amb temps per acabar d’aprofitar la tarda visitem el preciós poble de Sant Llorenç de la Muga (molt més bonic del que ens pensàvem). Hem començat tard el dia, però l’haurem aprofitat molt bé.\nDesnivell ± 600 m.\nCircular: No. Inici a can Nou (poc abans del refugi de Bassegoda). S'hi arriba per una pista asfaltada des de Albanyà.\nSenyalitzada, no com a tal, però d’orientació fàcil. La ressenya de sota és orientativa i és aconsellable acompanyar-la de mapa i/o TRACK wikiloc.\nSortint de can Nou només cal seguir el GR-11 (marques blanques i vermelles), a més de les grogues d'Itinneraria fins al coll de Bassegoda (uns 100 metres després de deixar el corriol per on haurem pujat, per girar a la dreta per una pista).\nA l'alçada d'un pal indicador, al coll, cal deixar la pista i girar a l'esquerra pel corriol que puja fins al cim seguint les marques grogues (entre altres), sempre amunt.\nClàssica imprescindible a cavall de la Garrotxa i l’Alt Empordà (el cim, de fet, pertany a aquesta última comarca). A les magnífiques vistes del Santuari se li ha de sumar tots els atractius que trobarem pujant o baixant: boscos, arbres monumentals, fonts o el monestir de Sant Llorenç de Tous.\nCaminada de grup, avui som més que mai (22). No fa gaire bon dia, però ningú s’ha fet enrere. Deixem un parell o tres de cotxes a Beuda i marxem amb la resta cap a Segueró. Tot i això sortim més o menys a l’hora prevista. Comencem a caminar a quarts d’onze amb un cel ben tapat.\nHo fem des de Santa Maria de Segueró (ermita romànica, del segle XII, amb modificacions del XV i el XVII). Hi passem pel costat i ens comencem a enfilar tot seguint les marques grogues que ens acompanyaran fins a dalt. Comencem a pujar entre alzinars, avui el desnivell és gran i ens permetrà veure més d’un estatge de vegetació.\nQuan portem una estona caminant passem pel primer arbre monumental dels que trobarem pel camí, el roure Socablanc, Aquesta no és la pujada més habitual, però en part passem per aquí per això (i perquè baixarem per l’altra banda). Més endavant passarem pels roures monumentals de Falgars, el Faig Gros i el Roure de la Sort... tot i que més de pressa del que ens agradaria.\nA l’alçada de Falgars, un impressionant mas del segle XII, les quatre gotes que semblava que no havien de ser res és converteixen en calamarsa. I el que havia de ser un ruixat curt, segons les previsions, dura molt més del que ens imaginàvem. Passem caminant a bon ritme pel costat de la font de Falgars i els arbres monumentals sense entretenir-nos-hi gaire (molt menys comparat amb ocasions anteriors).\nArribant a dalt, després de passar per rouredes, fagedes i boscos de pi roig (segurament secundaris), ens trobem amb la Laura i la Clara, que han fet una versió més curta i continuem el tram de camí que falta plegats.\nEl ruixat ha parat però el fred s’ha quedat (amb el que tres de les noves incorporacions ens abandonen a la francesa). Passats els núvols, tot i que amb algun ruixat més o menys llunyà perfectament visible, gaudim, en part, de les magnífiques vistes que hi ha des del cim i el santuari (pràcticament tot Girona). No és el millor dia, però vist com hem començat podria haver estat pitjor (i hi ha dies amb calitja amb encara molta menys visibilitat). Ho aprofitem per dinar, tot i que drets i molt més ràpid que d’altres vegades (arrecerats del vent). El cafè, però, l’haurem de fer més endavant... el bar està tancat.\nBaixem per l’altra banda, ara seguint les marques del PR, pel camí més habitual de pujada a aquest cim. Entre boscos i entretenint-nos, almenys jo, una mica més amb les roques de la zona, carregades de nummulits fòssils.\nDe seguida arribem a Sant Llorenç de Sous (o com sembla que s’hauria d’anomenar més correctament, Sant Llorenç del Mont). Són les impressionants ruïnes d’una antiga abadia benedictina. Romànica i ben museïtzada, com què el dia ha millorat molt, ja ens hi entretenim l’estona habitual. Aquí, també, ens acomiadem fins a Beuda, de la Laura i la Clara, que aprofiten el viatge per baixar amb la Marta i l’Alba.\nDeixem el PR i baixem seguint les marques vermelles... sense voler (la idea era baixar pel PR). Però com que ja hi som i sabem que al final van a parar al mateix lloc ho aprofitem. Passarem pel Castellot de Beuda (ruïnes d’un castell del segle XI), amb bones vistes i ja sense pràcticament ni un núvol.\nA partir d’aquí la baixada es suavitza (de Sant Llorenç al Castellot baixa amb ganes) i acaba de sortir el sol... que és justament el contrari del que deien les previsions que havia de fer (el matí s’havia d’aguantar o com a molt algun ruixat curt, i a la tarda més ennuvolat i ruixats més forts), que hi farem.\nArribem a Beuda a mitja tarda. Gaudim de la seva magnífica església romànica (del segle XII) i mentre uns s’esperen al bar, els conductors, amb un cotxe, anem a buscar la resta a Segueró, per afegir-nos després a la taula abans de marxar cap a casa.\nDesnivell ± 880 m.\nCircular: No, (però s'hi pot fer tal i com s'explica més avall), inici a Santa Maria de Segueró.\nParticipants: Quim, Josep, Mari, Gemma, Àngels, Joan, Jordi, Marina, Josep, Maite, Marta, Laura, Alba, Neus, Xavi, Estel, Rosa, Clara, jo (i tres més)\nSenyalitzada amb marques grogues (i a partir de mig camí amb marques vermelles i verdes) i pals indicadors (només cal seguir-les). Per a la pujada nosaltres vam fer servir aquesta ressenya.\nLa baixada, si tenim dos cotxes, la podem fer seguint les marques blanques i grogues del PR (o a partir de Sant Llorenç, les vermelles que passen pel Castellot). Aquesta és la manera més clàssica de pujar i baixar al Mont (en aquest cas, per una ressenya més complerta, veure aquesta).\nAmb dos cotxes val la pena pujar per una banda i baixar per l'altra (TRACK wikiloc), amb un desnivell i una llargada pràcticament igual (o sinó, fer-ho en dies diferents). Si no disposem de dos cotxes i som bons caminadors, també podem anar de Beuda a Segueró seguint el GR-2 (allargant la caminada uns 4 Km, sense gairebé desnivell).\nCaminada fins al sostre comarcal de la Garrotxa, amb unes vistes espectaculars (tot i que curiosament són millors al cim vei, encara més modest). Entre prats i fagedes a la tardor l'espectacle natural és encara més bonic.\nVISTES I COLORS\nAvui toca combinació. Vull aprofitar que es preveu un bon dia per fer un cim, amb que els nostres boscos presenten els millors colors de la tardor (a més, fent-ne una prop de casa i no massa llarga, ara que el dia comença a ser massa curt). Decideixo provar sort a la Garrotxa, al Comanegre, el seu cim més alt.\nEl camí per arribar-hi ja és bonic, amb els primers boscos acolorits. Les vistes des de les basses de Monars, on deixo el cotxe, ja valen la pena. Bona prèvia del que veure.\nEl camí comença planejant entre boscos, pel vessant de la muntanya, i més endavant s’enfila al Puig de les Bruixes (amb bones vistes). Des del cim, modest, les vistes són impressionants (i avui, tot i no ser excepcional, la visibilitat és força bona): el Canigó, el Comabona, El Puigmal, Milany, el Collsacabra, el Montseny, l’Alta Garrotxa (amb el Bestracà just al davant), la Garrotxa, Rocacorba, les Gavarres, les Planes Gironines i Empordanesa, l’Albera, les Salines, les Torres de Cabrenç... Muntanyes a més, les més properes, tacades de colors. Hi ha llocs d'on costa marxar.\nEl camí baixa una miqueta i llavors carena, sovint amb bones vistes. Aquí m’equivoco de camí, agafo el de l’esquerra, baixo una mica i acabo enfilant-me una mica pel dret (no surt al track, on hi ha el camí correcte), amb forta pendent (hauria fet millor reculant).\nUn altre cop a la carena, i al camí que toca, entro a una bonica fageda que m'acompanyarà fins al cim.\nArribo al cim del Comanegra, que amb 1.554 metres, és el sostre comarcal de la Garrotxa. Curiosament les vistes no són tant bones com les del Puig de les Bruixes, ja que per la banda de la Catalunya Nord queden amagades per la fageda, tot i que també valen molt la pena... tant que ho aprofito per dinar.\nD’aquí ja només queda una curta baixada, ràpida, fins al cotxe. Content, la caminada ha estat molt bé i he vist tot el que volia veure.\nDesnivell ± 490 m.\nCircular. Sí. Inici a les Basses de Monars.\nNomés parcialment senyalitzada però d'orientació fàcil (el Puig de les Bruixes i el Comanegra són visibles bona part del camí). Amb una ressenya senzilla o un mapa n’hauríem de tenir prou, nosaltres vam fer servir (aquesta, està bé, tot i que alguna de les marques de que parla estan mig esborrades). Sempre és aconsellable acompanyar la ressenya amb un mapa i/o TRACK wikiloc.\nCaminada curta però exigent. Entre els alzinars muntanyencs típics de la zona es poden visitar tres coves: l'espectacular cova del Bisbe, la curiosa cova de les Monges i la bonica cova de Coll Roig.\nCom que el cap de setmana toca carnaval, i el temps tampoc pinta massa bé, vaig a caminar avui, que ha de fer, i farà, sol. A les deu sóc a Sadernes i deixo el cotxe a l’aparcament del pont del Pas dels Aures (sempre l’havia hagut de deixar a Sadernes... avantatges de venir entre setmana, suposo).\nEm començo a enfilar pels alzinars típics de la zona, que m’acompanyaran pràcticament tot el camí. Les primeres parades són ben aviat, un antic forn de calç i la font del Merlot (abandonada, no raja).\nEm continuo enfilant per un sender marcat, però a vegades amb una vegetació espessa. En salto una cruïlla amb una fletxa negra ben visible... i continuo amunt, fins a arribar a una bauma. M’hi trobo una colla de Girona que em demanen per la cova del Bisbe... la mateixa que estic buscant jo. L’han buscat per on som i han deduït que havien de seguir la fletxa que m'he saltat. M’hi ajunto i reculem... amb força problemes per tornar a trobar el camí per on hem pujat (ens hi estem una bona estona). Al final, però el trobem i seguim punts vermells.\nA la següent cruïlla prenem el camí correcte, amb la fletxa ben visible... però més endavant ens saltem el trencant de la cova (que també està indicat, però no és gens evident). Per sort ens n’adonem relativament aviat i només hem hagut de recular pocs metres. Amb una mica de sort finalment trobem el camí correcte i en un tres i no res, hi arribem. La cova del Bisbe, penjada dalt d’un cingle, impressiona per les seves dimensions, amb una gran entrada i un recorregut de gairebé setanta metres. Això per no parlar, també, de les bones vistes a les valls de Sant Aniol i d’Escales. La llegenda diu que el nom de la cova es degut a un bisbe que s’hi va amagar fugint dels sarraïns.\nReculem i continuem el camí (refent un tros del que ja havíem fet), per començar a baixar fins a la cova dels Ermitons, una mica més fonda, però tancada amb una reixa perquè hi estan fent excavacions. A partir d’aquí el camí baixa en picat fins a la pista de Sant Aniol.\nSeguim la pista fins a l’últim aparcament, on m’acomiado dels gironins (que han estat una bona companyia). Ells se’n van a fer un arròs i jo a visitar un parell de coves més... i menjar-me els entrepans allà on em vagi bé.\nTravesso la riera i passo pel celler de les Monges, les ruïnes d’una edificació enganxada a la roca. M’enfilo fins al Coll Roig, i ara sí, trobo el camí a la cova a la primera (tot i que tampoc és molt evident). La Cova de les Monges és una cavitat espectacular, amb una curiosa forma triangular, una fondària de vint-i-set metres i una alçada de catorze (tot i que sembla més). Per les formacions del sostres hi volen els segons roquerols del dia (una mena d’orenetes)... primeres senyals de la primavera?\nReculo i baixo cap a l’altra banda, fins a la Riera d’Escales, que segueixo saltant de roca en roca pel mig del riu (que gairebé sempre està sec), fins al’última parada del dia: la cova del Coll Roig. És la més petita de les que he visitat, però, segurament, la més bonica de les quatre, o si més no, la que té més concrecions. Dino, prenent el sol, a la seva entrada.\nEncara em queda la cova de la Manllada, però els meus genolls comencen a dir prou i ho deixo per una altre ocasió. Amb el recorregut que he fet avui estic ben satisfet. Cap el cotxe i cap a casa.\nCircular: si (gairebé), inici a l'aparcament just abans del Pas dels Aures (a l'estiu i algun cap de setmana pot ser que s'hagi de començar a Sadernes).\nDificultat: alta (per l'orientació i els pendents).\nParticipants: només jo (bé, també amb el Moi, en Miquel, en Lluís, en Jesús i en Llorenç).\nNo senyalitzada. Tot i que en bona part trobarem marques vermelles, però que no ens seran útils en totes les cruïlles, ja que sovint marxen pels dos camins. Com aquesta o millor. Per anar a la cova del bisbe cal estar molt atents a seguir les marques o fletxes negres a les cruïlles). Per fer aquesta caminada és més que aconsellable portar un bon mapa i/o TRACK Wikiloc (en el meu cas, sense anar al Celler, tal i com es descriu a la ressenya proposada).\nCim modest amb bones vistes. De camí gaudirem de boscos frondosos i una bonica ermita romànica.\nCAMINADA DE GRUP\nMés o menys sobre l'horari previst, avui toca caminada oberta. Amb dos nous fitxatges, que venen cadascú per la seva banda, tot i que ja es coneixien (el món és molt petit).\nComencem a caminar a Oix a quarts d'onze enfilant-nos amunt bàsicament entre prats amb colors d’hivern. Pel camí passem pel costat de dos grans i bonics masos, els de can Paire i el de Bestracà. De tant en tant també tenim bones vistes.\nLa primera parada és a Sant Andreu de Bestracà. Romànica, del segle XII, amb un característic campanar en espadanya no acabat, restaurada i bonica. Té, a més, molt bones vistes: a Santa Magdalena, el Far, Rocacorba, l’Empordà... Estem de sort, fa sol i la visibilitat és bastant bona. Ho aprofitem per esmorzar. En l’última caminada cadascú ho va fer on va voler i això va comportar força esperes. Avui tots junts. Però, si fins ara les "queixes" eren per esperar a arribar al cim per menjar, ara ho seran per haver d’acabar de pujar després d’esmorzar, si és que...\nDeixem enrere prats i acabem de pujar, entre alzinars, fins a la cresta del serrat de Bestracà, on s’obren les vistes ara cap a la vall d’Hortmoier, el Comanegre, el Canigó... La seguim fins al cim, fent alguna grimpada i gaudint de les vistes. Al cap de munt de tot hi ha les restes del castell de Bestracà i l’ermita de Sant Julià (del segle X).\nDescansem una mica i cap avall per un camí pedregós, on la Garrotxa fa honor al seu nom, que baixa en picat entre alzines i tarteres (se’ns fa una mica llarg). Arribant al fons de la vall, però, el camí va millorant i planeja més. La resseguim, encaixats entre el Serrat de Bestracà, a una banda, i el Comanegre a l’altre.\nDesprés d’una votació decidim anar fins a l’Ermita de Sant Miquel d’Hormoier on ja havia estat. Romànica, del segle XI, és bonica. Ho fem, però, per un camí diferent del que havia passat, que passava per davant de la casa de Ripoll (és veu que al propietari no li devia agradar gaire, que també és comprensible). S’ha de fer una mica més de volta, però ara passa obligatoriament pels impressionants roures centenaris d’Hormoier, on aprofitem per dinar. El serrat de Bestracà cada cop projecta una ombra més llarga... i tot i que hem anat buscant el sol acabem dinant, tard, en un prat al costat dels roures, en el que serà el punt més fred i humit de la caminada.\nLa tramuntana prevista per avui al migdia i tarda, almenys on som nosaltres, no arriba. En el seu lloc, tot baixant cap a Oix, ens sorprèn un vent suau i calent que ens treu el fred de sobre (almenys a mi). Com que anem una mica justos de temps deixem la Mare de Déu d’Escales per un altre dia... aquesta zona és molt bonica, i hi tornarem, segur.\nCircular: si, inici a Oix.\nParticipants: l'Oscar, la Maica, la Mari, en Galdric, la Mercé, en Pep, la Neus, en Jordi, en Ramon, la Gemma, en Joan i jo.\nParcialment senyalitzada. La ressenya de sota és únicament orientativa i, especialment per fer la baixada, cal acompanyar-la de mapa i/o TRACK Wikiloc.\nSortint d'Oix pel Carrer Major cal seguir les marques grogues, sempre amunt, fins al coll de Bestracà. Aquí cal agafar la pista que va cap a una casa, passant-hi pel costat, i continua fins a l'Ermita de Sant Andreu. Del costat de l'ermita surt un corriol que s'enfila amunt, senyalitzat amb fites, fins a la carena, que cal seguir a la dreta fins al cim.\nUn cop al cim cal seguir les marques vermelles fins a una tartera on ens hem de desviar a la dreta per baixar sempre pel camí principal fins a trobar el GR, que s'ha de seguir cap a la dreta. El GR l'haurem de deixar més endavant, però ja estarem a la pista que porta fins a Oix (sempre pel fons de la vall).\nPuig Gavarra i el Fau\nCaminada per l'Alta Garrotxa més Empordanesa. Per alzinars muntanyencs anirem fins a les ermites de Sant Cristòfol dels Horts i la Mare de Déu de la Fau, tot passant pel castell d'Arget i el cim de Puig Gavarra (o Bac Grillera), amb molt bones vistes.\nLA GARROTXA MÉS EMPORDANESA\nLes previsions són de vent, tot i això, decideixo arriscar-me. A última hora, em decanto per l’Alta Garrotxa (tot i que a la seva vessant més empordanesa). És una zona que tinc pendent des de fa temps i que, espero, dedicar-hi més temps en el futur.\nPer sort, dalt de la muntanya no fa el mateix aire que al fons de la vall. Començo a caminar al coll dels Horts, ben a prop de la Catalunya Nord. La primera parada és ben aviat: Sant Cristòfol dels Horts. Romànica, dels segles XI al XIII, està mig enrunada. Llàstima, els contraforts que hi ha al costat de la nau li deurien donar un aspecte impressionant.\nA partir d’aquí em començo a enfilar suament, entre els alzinars muntanyencs que m’acompanyaran pràcticament tot el camí. A l’alçada de Fillola em desvio cap al Castell d’Arget. L’últim tram és una grimpada una mica dificultosa (em costarà força més baixar... com sol passar), però la recompensa val la pena. Les vistes, que ja es deixaven entreveure de camí, cap al Canigó, bona part de l’Alta Garrotxa i la plana empordanesa són magnifiques i un tast de les que veurem més amunt.\nReculo fins a la Fillola i el camí s’enfila, ara amb ganes, cap a la serra de Bac Grillera. Un cop a dalt, tot carenant-la. Des del cim, el Bac Grillera o Puig de la Gavarra (que el mapa de l’ICC situa a una mica més avall), les vistes encara són encara més impressionants. Les anteriors, però millorades i ara obertes cap al massís de les Salines i l’Albera.\nA partir d’aquí, pràcticament només baixada. Passant pel castell de Bac Grillera (que es pot fer grimpant pel dret, o, si ens fan por les alçades, com a mi, fent la volta per l’altra banda). Les vistes continuen sent molt boniques.\nLlavors el camí es torna a endinsar al mig del bosc, tot passant pel Pou del Fau, una esquerda a la roca amb un avenc d’uns trenta metres de fondària. Poc més enllà hi ha la Mare de Déu del Fau, una ermita del segle XV (que sembla en procés de restauració, com la casa del costat). Gaudeixo, per última vegada avui, de fantàstiques vistes a l’Empordà.\nContinuo baixant, ja només queden un parell de parades. La primera, ben aviat, al Teix del Fau, un teix centenari. Una de les sorpreses d’aquesta caminada ha estat anar veient força exemplars d’aquesta espècie. Arbre sagrat pels celtes, representa la immortalitat. De creixement lent... pot viure fins a quatre mil anys.\nUna mica més enllà un altre arbre monumental: la gran Alzina del Bac, just al costat de la bonica Font del Bac, que li dona la humitat necessària. Llavors més baixada, sense entretenir-me gaire per no acabar massa tard (ja ho he dit en alguna altra ocasió... però quines ganes que s’allargui el dia!).\nDesnivell ± 470 m.\nCircular: si, inici al coll dels Horts (GI-503, just passat el Km 22 direcció Costoja).\nSenyalitzada amb marques grogues, però cal ressenya per saber quina direcció s'ha d'anar prenent a cada cruïlla. Jo vaig fer servir la ressenya del llibre "A peu per l'Alta Garrotxa" de l'editorial Cossètania), però també podem fer servir aquesta. Com qualsevol caminada, sempre és recomanable acompanyar la ressenya amb mapa i/o TRACK Wikiloc.\nBones vistes, una bonica ermita romànica i, sobretot, gorgues i salts d'aigua d'una gran bellesa. Si, a més, ho podem combinar amb els colors de la tardor, imagino, aquesta caminada podrà ser encara més sensacional.\nMILLOR DEL QUE EM PENSAVA\nBen refredat, encara, no m’atreveixo a fer-ne una de gaire llarga. Això sí, una mica més que la d’ahir (que tampoc és molt difícil). Començo a caminar relativament d’hora, a les onze, ja que més cap al tard s’esperen núvols i potser pluges... si no potser ho hagués fet una mica més tard. Tot i això, el fred no és gaire intens i més aviat s’està bé.\nBaixo per la pista forestal. Després me’n penediré, hi ha un camí que baixa pel mig del bosc i que, imagino, sempre serà una mica més bonic. Torna a fer un dia clar i, encara que sovint entre arbres, les vistes són prou boniques. Tot i que sóc a la comarca del Ripollès, estic a la seva vessant garrotxina, just davant meu Sant Joan les Fonts i l’Alta Garrotxa, una mica més enllà, la plana empordanesa, el Cap de Creus i la mediterrània.\nLa primera parada és a la bonica ermita romànica de Santa Llúcia de Puigmal, romànica, del segle XII. Restaurada, el campanar amb espadanya grinyola una mica. Just al seu costat hi ha una font.\nDes d’aquí vaig fins als Gorgs de la Riera de Torrents. Son tres o quatre salts d’aigua seguits, cada cop més bonics. El del cap de munt, gracies al travertí, és impressionant. M’hi estic una bona estona.\nReculo fins a l’ermita i giro cap al següent gorg. El camí està enfangat i es desdibuixa una mica. Arribo a... enlloc, i haig de recular una miqueta, uns cent metres, fins a trobar el camí bo. De seguida arribo al bonic gorg de Santa Llúcia. També m’hi entretinc una bona estona, just davant seu hi ha una roca que em fa de trípode improvisat i ho aprofito per fer algun experiment.\nTot seguit el camí s’enfila tot acostant-se i allunyant-se, poc, de la riera. Pel camí, que m'esperava només de pujada, em vaig trobant més salts d’aigua i gorgs (alguns de rieres afluents), que em van allargant la caminada... alguns són molt bonics. I encara me'n deixo algun que veig o sento de lluny i no m’hi acosto, perquè sinó potser encara hi seria...\nDino al cotxe més tard del que comptava, content, la veritat és que no m’esperava veure tants salts d’aigua ni tan bonics (amb aigua, després de la llevantada i les pluges de fa pocs dies, sí). El refredat potser em durarà un parell de dies més... però haurà valgut la pena.\nDesnivell ± 450 m.\nCircular: si, inici al coll de Sentigosa (a la GI-521 entre Sant Joan de les Abadesses i Olot). També es podria començar a Santa Llúcia de Puigmal.\nSenyalitzada amb marques grogues (ruta d'Itinneraria), escasses, i pals indicadors (millor portar la seva ressenya i acompanyar-la de mapa i/o TRACK Wikiloc).\nEntre el coll de Sentigosa i Santa Maria també és pot passar per la pista principal (tal i com vaig fer jo, tot i que deu ser menys bonic).\nCaminada excusa per visitar quatre ermites romàniques, molt boniques, situades en els últims contraforts de l'Alta Garrotxa.\nEXPLORANT UNA MICA\nAvui toca una mica de romànic. No porto cap ruta, cap ressenya per seguir... només una mica de mapa que no em servirà de massa res. No ho solo fer gaire, però les ermites que vull anar a veure són relativament a prop i en una zona que sembla difícil perdre's (hi ha força camins marcats).\nVaig sol i marxo quan en desperto. Això vol dir que començo a caminar a les onze tocades. Les pluges previstes han d'arribar molt més tard. Ho faig a Beuda (nota, un cop fet, la ruta que explico i apareix al track no està en el mateix ordre, sinó com l'hagués fet un cop sabent-ho).\nNomés baixar del cotxe, primera ermita: Sant Feliu de Beuda, del segle XI. El primer que crida l'atenció és la porta, que conserva la forja romànica. Estic de sort, està oberta i l'home que se'n cuida em fa adonar d'un parell de curiositats, la primera és que per entrar es pugen uns esgraons, però un cop passada la porta se n'han de baixar uns quants més (cosa que no sol ser habitual). La segona és que les naus laterals de l'església es van fent més estretes de l'absis cap a la porta (especialment la d'una banda). Al seu interior també hi ha una pica baptismal del segle XII, decorada amb motius que evoquen el pecat... fàcilment visible.\nD'aquí, mig improvisant, segueixo diferents camins, alguns marcats, d'altres d'aquella manera, que, entre pinedes, m'acabaran portant a l'ermita de Santa Maria de Palera, del segle XI, i d'una sola Nau.\nTot seguit vaig fins a Sant Pere de Lligordà, molt bonica, d'una sola nau i dels segles XI i XII, amb un campanar en torre posterior.\nReculo part del camí, em desvio i de seguida em planto a la quarta ermita del dia: el Sant Sepulcre de Palera, del segle XI, de tres naus (però, com les dues anteriors, tancada).\nTorno pel GR, a bon ritme, amb l'esperança de poder fer fotos a Sant Feliu amb el sol a favor... però no hi sóc. Els núvols arriben més o menys a l'hora prevista (la pluja tardarà una mica més). És tard però aprofito per dinar a la plaça, tot contemplant aquesta espectacular església.\nCircular: si, inici a Sant Pere de Lligordà (també es pot començar a Beuda).\nDificultat: baixa (l'única dificultat és l'orientació).\nNo senyalitzada. La ressenya de sota és únicament orientativa i cal acompanyar-la d’una de millor i/o mapa i/o TRACK Wikiloc.\nDe Sant Pere cal seguir els pals que indiquen l'itinerari 1 (ermites de Palera). Un cop a l'ermita del Sant Sepulcre cal seguir les marques blanques i vermelles del GR-2 fins a Beuda. Si no ens volem complicar la vida el millor és tornar pel mateix GR (també podem anar fins a Coll de Jou i, un cop allà, seguir algun dels camins d'Itinerària, amb marques grogues, tot i que no val molt la pena).\nCaminada molt bonica i fàcil per l'Alta Garrotxa. Les vistes durant tot el camí són impressionants. Acaba a la bonica ermita romànica de Santa Bàrbara.\nPER APROFITAR EL DIA\nLa caminada d'ahir va ser curteta i no vaig patir gaire. La calor, però, continua sent intensa i decideixo, per aprofitar una mica més el cap de setmana, fer-ne una altre de curteta i planera (tampoc em vull arriscar a mitja caminada trobar el cansament acumulat d'ahir... que tampoc seria la primera vegada. Sense preses i a mitja tarda, quan les temperatures comencin a baixar, si més no una miqueta.\nDeixo el cotxe al collet de la Teula i començo a caminar. La zona és molt bonica però el que no m'imaginava és que durant tot el camí aniria gaudint d'unes vistes impressionants, tot i la calitja (de la vall d'Hortmoier, el Bestracà, el Ferran, el Montmajor i el Montpetit, el Comanegre, Oix... i una mica més enllà el Far, Rocacorba, el Montgrí...).\nArribo a Santa Bàrbara i un gos em barra el pas (darrera una tanca). No sé gaire que fer, però apareix el propietari i finalment puc entrar a la part davantera. El mateix home després m'obrirà la porta de l'ermita i podré veure'n el seu interior (amb el gos ja voltant al meu costat deixant-se tocar). Santa Bàrbara és una petita església romànica. L'element més destacat és el seu porxo, adossat al mur sud i protegint la porta d'entrada, una cosa poc habitual a la zona.\nA l'exterior de l'ermita hi ha un búnquer, totalment envoltat d'arbres. Sorprèn, doncs, la poca visibilitat que té... però com passa a gran part del país és un testimoni mut de què, si més no en aquest cim, no fa pas gaire la vegetació no era tan abundant.\nJa només em queda la baixada, ara ja a la millor hora per caminar, amb el sol baixant a l'horitzó i sense que la calor sigui sufocant.\nDesnivell ± 175 m.\nCircular: no, inici al collet de la Teula (pista forestal a Santa Bàrbara).\nNo senyalitzada però sense cap mena de dificultat. Només cal seguir la pista principal i/o els pals indicadors. Com qualsevol caminada, sempre és recomanable portar mapa i/o TRACK wikiloc.\nEs pot allargar començant a Oix (seguint les marques del GR-1 fins al collet) o deixant el cotxe més avall.\nSant Miquel d'Hortmoier - Santa Maria d'Escales\nCaminada molt bonica que combina la bellesa del paisatge amb d'altres elements d'interès (també bonics), com els alzinars muntanyencs, la riera de Beget, la Tuta d'Escales (una petita cova) o dues ermites romàniques (mostres senzilles del romànic rural).\nComenço a caminar havent dinat... a l'hora de més calor (això si, ben proveït d'aigua i empastifat de crema solar. Vaig sol i també m'ho agafaré amb més calma. Tampoc patiré gaire, potser no és la millor hora, però la calor no m'afecta massa.\nVaig badant tota l'estona. El paisatge és el típic de l'Alta Garrotxa, molt agrest. Valls fondes envoltades de muntanyes escarpades, sovint rematades per cingles. Molt bonic. De fons, dos voltors aprofiten les corrents tèrmiques per planejar en busca de menjar.\nLa primera parada és a Sant Miquel d'Hortmoier (una ermita del segle XI, mostra senzilla del romànic rural, amb un absis rodó i campanar en espadanya). Sembla que imita el paisatge que l'envolta, on està perfectament integrada.\nReculo per on he vingut, respirant la pau i la tranquil·litat de la zona. Tot i l'hora del dia (... som pocs els que caminem a aquesta hora), per l'època de l'any m'estranya no trobar gairebé ningú, i encara menys ningú banyant-se a la riera. El camí hi va en paral·lel. De baixada decideixo explorar-la una mica, passant pel seu costat. Arribo a una gorga bonica sense massa dificultats. Per arribar a la següent, però, la cosa es complica una mica i fins i tot haig de grimpar (val la pena, també és molt bonica). Però un cop aquí ja no puc anar més enllà i tampoc vull recular. El camí per on haig de continuar és a prop, més amunt, i decideixo anar-hi pel dret. La pujada és una mica forta però des de baix sembla que hi podré arribar relativament bé... la grimpada és senzilla, però el que no es veia des de baix és que estava ple de bardisses i mates. Arribo a dalt a quatre grapes per un camí de senglars (que, pels rastres que aniré veient, deuen ser abundants a la zona) i ben esgarrinxat (ostres! sembla que si no acabo amb alguna esgarrinxada no he anat a caminar).\nVaig deixant les gorgues enrere... i la xafagor sembla cada cop més forta (tot i que amb l'estona que porto caminant i badant les temperatures ja comencen a baixar). Si ho arribo a saber ho faig al revés! Ara m'hi tiraria sense pensar-m'ho! Que hi farem.\nLa segona parada del dia és a l'ermita de Santa Maria d'Escales, un altre edifici romànic de diferents etapes, restaurat, amb un pòrtic a ponent. Igual de bonica i integrada en els paisatge com l'anterior.\nMolt a prop seu hi la font d'Escales, on s'hi arriba travessant una passera "arriscada" (amb una "barana"... per fer bonic). La font no raja, però fa com dues piques i, com ja he fet a la pujada, en una altra font (si es pot dir així de l'aigua que raja d'unes teules i provinent d'un tub), ho aprofito per refrescar-me una mica. Vaig xop de suor i l'aigua és fresca i neta (hi ha capgrossos de salamandra, un bon indicador).\nA la baixada, una última sorpresa, la Tuta d'Escales, una petita cova de deu metres de fondària. De dimensions reduïdes però bonica. No porto lot i faig servir la càmera per contemplar-la amb calma.\nD'aquí ja cap el cotxe i cap a casa, més tard del que em pensava, preguntant-me com una caminada que es pot fer en poc menys de tres hores, jo l'he feta en més de cinc... per variar (i encara que m'és ben igual).\nPel camí també he tingut una sorpresa del tot inesperada, encara que no diré on perquè no tothom està civilitzat (i no sé qui pot llegir això)... i qui en vulgui gaudir ja sabrà on veure-ho: una colònia d'una vintena de rata pinyades penjant d'un sostre! Les rates pinyades són espècies protegides i, per desgràcia, cada cop més amenaçades. Del tot inofensivess, potser algú no els trobarà els animals més bonics... però només pensar que un sol individu es pot arribar a menjar fins a 60.000 mosquits a l'any, per mi els hi faria un merescut monument (la meva sang deu ser molt "dolça" i la solen trobar irresistible).\nCircular: no, inici a Oix, passada la casa de Turisme Rural de can Pei.\nNo senyalitzada. Jo la vaig fer amb la ressenya extreta del "Els Camins de l'Alba. La Garrotxa" (de l’editorial Alpina). Tot i això es pot fer fàcilment amb una ressenya i/o un mapa simples i/o TRACK wikiloc.\nUna de les caminades més boniques que he fet. Entre alzinars de terra baixa, primer, i muntanyencs, després, la riera de Sant Aniol forma belles gorgues i saltants d'aigua, sempre amb aigües transparents. A més des del Salt de la Núvia i Sant Martí de Talaixà també hi ha unes boniques vistes de la vall.\nALZINARS, GORGS I CASCADES\nAparco a Sadernes i començo a caminar. La riera baixa seca, tot i que sé que en aquest primer tram és normal, m'espanto una mica. A veure si no hauré triat bé el dia? Els dubtes, afortunadament, però, s'acaben de seguida.\nHi ha força gent, tot i això aconsegueixo anar més o menys sol, encantant-me, com sempre, amb qualsevol cosa. M'agrada veure un bon grapat d'orenetes, però també molts arbres comencen a brotar, plantes florides, com l'herba fetgera, i animals i animalons, com mallerengues, papallones, barbs, sabaters, frigànies... avui tinc feina per tot arreu, des de dalt dels arbres fins a sota l'aigua. Sempre que puc, això sí, fent fotografies i encantant-me més del compte, sense ningú que directa o indirectament em doni presa.\nDesprés de caminar unes dues hores llargues arribo a la petita església de Sant Aniol d'Aguja (romànica, del segle XI). Parada obligada per a gairebé tothom per refer forces i beure l'aigua fresca de la seva font.\nMolt a prop seu, a un quart, el bonic Gorg Fosc i l'espectacular Salt del Brull, i més avui, que hi baixa força aigua.\nLes gorgues, com la majoria de les que he vist fins ara, conviden al bany només de mirar-les... fins que poses el dit a l'aigua, per comprovar-ne la temperatura (hauré de tornar a l'estiu, tot i que hi hagi més gent i el riu porti menys aigua o no en porti!)\nReculo fins a l'església i enlloc de tornar per on he vingut, l'opció fàcil, segueixo les marques del GR-11 fins al Salt de la Núvia. Hi ha un pas relativament estret al caire del cingle. Segurament res de l'altre món, però en aquest mig metre de caminada ho passo fatal... la por que tinc a les alçades, cada cop més, comença a ser preocupant.\nTot i l'estona que porto caminant, com que em veig amb forces deixo de banda la drecera que porta del Salt de la Núvia fins al Gomarell i continuo fins a Sant Martí de Talaixà... tot i que hi arribaré força cansat. Les vistes, però, valen la pena... i amb el dia més llarg, no pateixo per l'hora.\nPer desgràcia la baixada és tal i com la recordava (de quan vam venir un dia de pluja i, al no poder anar fins a Sant Aniol, vam decidir pujar fins aquí): llarga, amb molts rocs i de mal caminar. Arribo a baix cansat i amb els genolls desfets, després de més de cinc hores caminant (badant, però caminant). Això si, content. La caminada ha set una de les més boniques que he fet.\nKilòmetres: 16 (aprox) (6 de Sadernes a Sant Aniol).\nDesnivell: ± 560 (aprox.) (200 de Sadernes a Sant Aniol ).\nDurada: 5 hores 45' (amb parades).\nCircular: si (si es torna per Sant Martí). Inici a Sadernes (Montagut).\nDificultat: Mitjana tornant per Talaixà (baixa si es va de Sadernes a Sant Aniol i es torna pel mateix camí)\nParticipants: només jo.\nBen Senyalitzada. La ressenya de sota és orientativa i és aconsellable acompanyar-la de mapa i/o TRACK Wikiloc.\nDe Sadernes a Sant Aniol només cal seguir el camí amb marques grogues i els pals indicadors (no té cap mena de dificultat). De Sant Aniol a Talaixà les marques blanques i vermelles del GR-11. A Talaixa, una mica abans del refugi, cal baixar pel camí de l'esquerra (pal indicador). També és pot fer drecera amb un camí que baixa del Salt de la Núvia fins al Gomarell.\nCom que el riu baixa ple i està plovent hem de deixar estar la caminada fins a Sant Aniol d'Aguja per un altre dia. Per treure'ns les ganes de caminar, però, decidim pujar fins a Sant Martí de Talaixà.\nPer ser originals i amb la idea d'estrenar el túnel de Bracons (tot i que d'entrada no n'erem massa partidaris, però ja que està fet, ho aprofitarem... quina coherència!), anem a fer una caminada a la Garrotxa.\nLa idea és anar de Sadernes a Sant Aniol d'Aguja, una clàssica que no hem fet... però el dia no acompanya. Plou i al punt d'informació ens aconsellen no fer-la (ara, que ben mirat, potser també ens podíem haver imaginat que anar a fer una excursió al costat d'un riu, després de dos dies de pluja, tampoc era un gran idea).\nTotal que, ja que som aquí, decidim fer-ne un tros (fins a Sant Martí), tot i la pluja, que continua caient... és el que té no tenir massa seny (el que han tingut les tres baixes d'última hora).\nArribem a dalt xops, esmorzem una mica i "visitem" l'ermita de Sant Martí de Talaixà.\nTornem per on hem vingut, ara una baixada que ens carrega força els genolls, per la pendent i les pedres... continua plovent.\nUn cop a baix, camí de Sadernes una altre vegada, la pluja afluixa una mica i podem fer alguna foto més de la riera i el paisatge.\nMarxem amb moltes ganes de tornar un altre dia que faci sol, per completar l'excursió. Amb prou feines n'hem fet una tercera part, sempre amb pluja. Sembla que amb sol ha de ser molt més maca i, en teoria, encara faltava el millor!\nKilòmetres: 9.5 (aprox).\nDurada: 3 h llargues.\nInici a Sadernes.\nParticipants: la Tina, la Carme, l'Isa, en Jordi i jo.\nSenyalitzada (veure riera de Sant Aniol).


Discussió:Sòcol - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nGairebé tots els enllaços que venen aquí són pel significat de sòcol en arquitectura, basament. Proposo redirigir sòcol a basament i reanomenar la pàgina de desambiguació a sòcol (desambiguació).--Pere prlpz (disc.) 01:47, 16 abr 2019 (CEST)\nSembla que sòcol té diverses accepcions arquitectòniques: [«sòcol». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.]. Heu prospectat també l'ús d'aquestes polisèmies en el camp semàntic arquitectònic? D'altra banda en la darrera actualització (14/2/2020) hi apuntaven 299 enllaços incorrectes. Si s'opta per aquesta opció millor reanomenar l'article basament a sòcol, ja que aparentment no semblen sinònims estrictes. Si us plau manifesteu la vostra solució @Pedraferit, Flamenc: Bestiasonica: enraonem? 17:45, 3 abr 2020 (CEST)\n@Bestiasonica: Per mi, no hi ha cap problema. No sé si tenim un diccionari de freqüències segons el significat (no n'he trobat cap). La millora solució seria la de wikidata o de la GEC, on gràcies à un identificador únic, es possible tenir items sinònims sense que cal afegir un epítet disctinctiu. Seria un bel repte per als informàtics fer la transformació! (Amadalvarez :+) --Flamenc (disc.) 19:49, 3 abr 2020 (CEST)\nNo sé si entenc el repte del @Flamenc:. He millorat una mica les descricions de WD i fins i tot li he posat un No s'ha de confondre amb (P1889) entre Rodapeu (Q1630557) i Sòcol (geologia) (Q2143968), tot i que només s'entén a la nostra llengua, ja que en altres idiomes aquesta homonímia no és tan marcada o no existeix. La relació entre VP i WD és 1:1, és a dir un article VP té una entrada WD, si bé hi ha entrades WD sense article associat. Una via fàcil per detectar tots els usos a la VP de la paraula sòcol (en aquest cas la desambiguació) és escrivint insource: sòcol a la caixa de cerca i et mostrarà totes les aparicions (enllaçades o no) dins el text on apareix, la qual cosa ajuda a identificara quin significat fa esment. Més de 200, la majoria referits a basament. Salut !--amador (disc.) 20:30, 3 abr 2020 (CEST)\n@Amadalvarez: El repte major seria transformar la viqui amb el mateix sistema que utilitzen la GEC o wikidata (o les bases d'autoritat): tenir un identificador alfanumèric únic per lema. El que permet tenir articles amb el mateix títol i evitar epítets idiosincràtics sense gaire sistemàtica. (Exemple: jo quan tinc dos o més rius amb el mateix nom afegeix entre parèntesis el riu al qual desemboca, altres hi posen el país o la província.) A Wikidata no tinc aquest problema, com que és el codi Q123456789 que fa la diferència. Per simplificar podriem imaginar un codi tipus ca-Q123456789 que utilitza el codi wikidata amb un identificador de la versió lingüística de la viqui. És un megasomni, però l'únic que no és confinat avui, és el meu esperit :-)--Flamenc (disc.) 12:58, 5 abr 2020 (CEST)\n@Flamenc: Doncs em sembla que hauràs de convèncer un lingüista que sigui capaç de traduir el teu esperit lliure en requeriments informàtics. Salut, amic ! amador (disc.) 13:50, 5 abr 2020 (CEST)\n@Flamenc: No són tot avantatges. A Segle#Referències veuràs que múltiples referències diferents a la GEC apareixen totalment igual (si imprimíssim l'article) malgrat que apunten a articles diferents, perquè tenen el mateix nom. Si és clar que els parèntesis són per desambiguar, ho prefereixo a un ID aleatori. Potser mostrar-los amb una font més petita o en un color gris seria una idea.--Ssola (disc.) 17:42, 22 maig 2020 (CEST)\n@Bestiasonica: Es tracta de subaccepcions diferents dins d'una mateixa accepció. Podríem dir que són variacions d'un mateix concepte, que no necessàriament han de tenir articles diferents a la Viquipèdia. @Pere prlpz, Flamenc: Respecte a l'actual «basament», si «sòcol» és més comú, també ho podem reanomenar a «sòcol (arquitectura)». Independentment dels enllaços que existeixen actualment, quina de les 3 opcions preferiu? --Ssola (disc.) 18:34, 22 maig 2020 (CEST)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Discussió:Sòcol&oldid=23628342»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 maig 2020 a les 18:34.


Els experts auguren un estancament en la creació de llocs de feina | UGT Catalunya\nEls experts auguren un estancament en la creació de llocs de feina\nLes dades de l’atur del mes d’agost van ser molt negatives: va augmentar un 2,9% en el conjunt d’Espanya i es va superar la barrera psicològica dels dos milions d’aturats. El Govern espanyol va assegurar que es tractava d’un fet puntual i que, al setembre, l’atur tornaria a baixar. Un informe elaborat per l’Associació de Grans Empreses de Treball Temporal i per Analistes Financers Internacionals, però, no avala aquesta opinió. De fet, l’estudi assegura tot el contrari: que l’augment de l’atur no és conjuntural i que es produirà un estancament en la creació dels llocs de feina.\nL’informe és força pessimista. De fet, considera que la desacceleració de l’economia i l’augment de l’atur poden presentar durant el 2008 “uns ritmes als que no estem acostumats des de fa anys”. Tot i això, creu que és “prematur” parlar d’un canvi de cicle laboral i econòmic.\nDurant el mes d’agost ja es va evidenciar aquesta tendència amb un augment importantíssim de l’atur. Un dels sectors més afectats va ser el de la construcció, a causa de la brusca frenada en la venda d’habitatges i els estrangers són el col•lectiu que més està patint les conseqüències (en un any, el nombre d’estrangers desocupats ha crescut un 21,9%, i la majoria treballaven al sector de la construcció).\nDurant l’agost, en canvi, va baixar l’atur en la indústria. Això, però, segons l’informe, canviarà en els propers mesos a causa de la desacceleració del consum de les llars que, a curt termini, “tindrà efectes negatius en la producció industrial”. Això ja s’ha vist en altres sectors com l’hostaleria o el comerç, que ja estan patint els efectes del descens de poder adquisitiu de les famílies, principalment provocat per l’encariment de les hipoteques.\nFinalment, l’informe recorda que s’ha detectat un “deteriorament” del mercat laboral, ja que s’està produint una caiguda de la contractació indefinida i, en canvi, la majoria de nous contractes són temporals.


Les comunals 2019 deixen dos aspectes destacats, una baixa participació que no arriba al 57% i una nit molt intensa a Escaldes-Engordany que canvia de color polític. I ho fa per 10 vots de diferència convertint la socialdemòcrata Rosa Gili en la nova cònsol i posant Miquel Aleix a l'oposició. Uns resultats amb diverses lectures polítiques i que posen l'excap de Govern Antoni Martí en el focus.\nLes imatges a les seus de Demòcrates i del PS són les dues cares de les comunals a Escaldes-Engordany.\n10 vots separen la victòria de la derrota i un resultat a Escaldes que es converteix en un cop dur per Demòcrates, parròquia del cap de Govern, Xavier Espot, i del seu predecessor Antoni Martí i una gran victòria per als socialdemòcrates.\nDoble victòria després que Rosa Gili ja donés la sorpresa a les passades generals.\nMiquel Aleix, el cap de llista de Demòcrates i ara conseller electe, declarava al final de la nit electoral que "s'ha de respectar la voluntat de l'elector i, en aquest cas, ells n'han fet 10 més que nosaltres i només podem que reconéixer l'evidència, hem perdut".\nRosa Gili, nova cònsol major electa, assegurava com tenien "moltes ganes de demostrar que es podien fer les coses d'una altra manera. Teníem esperança i ara està confirmat i, per tant, estem molt contents".\nL'anàlisi a cop calent era diferent segons les formacions, però en l'aire la pregunta de què hagués passat si el pacte En Comú també s'hagués aplicat a Escaldes i Demòcrates no hagués anat en solitari. Higini Martínez-Illescas, cap de llista d'Unió per Escaldes-Engordany (Liberals+SDP) manifestava que "Demòcrates a Escaldes és una altra cosa, són diferents. Van decidir no pactar, al final s'han quedat a 10 vots i cadascú pot fer-ne una valoració".\nPer a Xavier Espot com a president de Demòcrates, "en el cas d'Escaldes-Engordany ha estat un autèntic duel entre el Partit Socialdemòcrata i Demòcrates". "I de la mateixa manera que ara podem buscar responsabilitats o culpables, si per 10 vots haguéssim guanyat, tot seria meravellós".\nQuant a Liberals, el president de la formació, Jordi Gallardo, destacava els resultats dels pactes a Ordino, Andorra la Vella, Encamp o a la Massana i afegia que "segurament a Escaldes ens hagués donat molta més força".\nEl president del grup parlamentari socialdemòcrata, Pere López, posava en relleu que "només en aquelles parròquies on s'han produït aquestes aliances amb Liberals d'Andorra i SDP ens han pogut véncer". Per tant, afegia, "la lectura és molt positiva"."El PS guanya un comú per primera vegada des de l'any 2007".\nLluny de PS i Demòcrates s'han situat Unió per Escaldes amb un 5,57% dels sufragis i Terceravia+Independents amb el 3,5 que no aconsegueixen entrar al comú.


Trobeu aquí tots els documents del projecte Vivifrail.\nPrograma multicomponent VIVIFRAIL per a persones que no tinguin dificultats per caminar\nEl projecte Vivifrail és un programa de promoció de l’activitat física que és un referent internacional per a la intervenció a casa i a l’hospital en termes de prevenció de la fragilitat i les caigudes en persones grans. Actualment l’utilitzen més de 5.000 professionals sanitaris amb un impacte real en més de 15.000 persones.\nEn aquest vídeo, trobareu exercicis adequats que són fàcils de realitzar a casa.\nCartell Vivifrail Professionals de la salut\nDescarregueu el cartell que explica els components del test de Vivifrail i els programes d'exercicis recomanats. Si el desplegueu al vostre lloc de treball, facilitarà el procés d'avaluació previ necessari per a la recomanació d'un programa individualitzat.


Alzira col·labora amb l'ONG 'Escoles Solidàries' en un projecte de cooperació educativa | Valencia Extra\nAlzira col·labora amb l'ONG 'Escoles Solidàries' en un projecte de cooperació educativa\nL’Ajuntament d’Alzira i l’ONG Escoles Solidàries, han encetat un projecte de caire educatiu i solidari que pretén apropar experiències entre els nostres docents i els de les poblacions agermanades a Amèrica del Sud. L’objectiu és enriquir-se mútuament i construir ponts entre les dues comunitats educatives, que si bé estan molt allunyades físicament, comparteixen les mateixes inquietuds.\nHondures, Guatemala o El Salvador seran les destinacions on els nostres docents passaran un període d’un mes per fer un intercanvi d’experiències educatives. Es tracta d’un projecte impulsat per Escoles Solidàries que pretén fomentar la cooperació entre els docents de diferents llocs del món.\nAquest programa treballa per a enriquir-se compartint experiències i maneres de viure que fan comprendre millor el funcionament d’aquest món. “Volem enllestir el treball amb la Mancomunitat per a poder concretar unes bases. Les mancomunitats ha estat un important suport per a portar-lo a terme”, assegura la regidora de Cooperació, Leticia Piquer.\nPiquer, que s’ha reunit hui junt amb l’alcalde, Diego Gómez, amb Escoles Solidàries, es reunirà també la setmana que ve amb el president de la Mancomunitat per parlar del finançament d’aquest programa que preveu compartir despeses entre l’administració comarcal, la local i els docents que també assumiran una xicoteta quantia. La regidora de Cooperació assegura que el vessant educatiu i solidari és molt important per a l’equip de govern i per això dedicaran una partida al pròxim pressupost.


T'abelleix una paella? Aquests són els 10 millors llocs on menjar-te-la | 7TeleValencia\nAmb l´arribada del bon temps, i de les falles abelleix passar el dia i compartir taula amb amics, família,\nAmb l´arribada del bon temps, i de les falles abelleix passar el dia i compartir taula amb amics, família, amb la teua parella o fins i tot gaudir un mateix, d’un dels manjares de la cuina valenciana: la paella; acompanyat d’un bon vi de la Denominació d’Origen València, cervesa, sagnia o qualsevol refresc; la paella és una aposta segura per als amants de la gastronomia.\nSi no t’abelleix cuinar, no et preocupes, en 7 Televalencia et proposem alguns dels millors llocs on gaudir d’un dels plats més exquisits de la cuina mediterrània.\n1. Restaurant Canela (Carrer de Quart, 49)\nEl Restaurant Canela un lloc on gaudir de l’autèntica gastronomia valenciana, en ple cor del barri del Carmen al costat de les Torres de Quart, la seua cuina està basada en la tradicional valenciana, però sense deixar arrere la creativitat i la modernitat.\n2. Casa Carmela (Carrer d’Isabel de Villena, 155)\nLes paelles de Casa Carmela estan cuinades a llenya de taronger des de 1922, es caracteritzen a més per una fina capa i el sabor fumat del foc, i servida en el centre de la taula, per a renovar aqueixa cerimònia tan pròpia de la cultura mediterrània. La paella valenciana es cuina només per encàrrec, per a un mínim de dues persones i en un número limitat al dia.\n3. Casa Borrás (Carrera del Ríu 321. Pinedo)\nEl Restaurant Casa Borrás en Pinedo ofereix arrossos, peixos, mariscos i verdures de l’horta. Disposa d’un celler de vins excel·lent per a tots els gustos i clients i d’un ampli assortiment de postres i salons preparats per a esdeveniments privats dels seus clients.\n4. Alquería del Pou (Entrada Rico, 6, València)\nLa Alqueria del Pou està especialitzada en plats populars de la gastronomia valenciana, amb entrants tradicionals com el esgarraet, la titaina, clóxines al vapor (clòtxines), tellines (tellerines) o els calamars a la planxa. Un lloc ideal per a degustar l’autèntica paella, però també els arrossos melosos d’ànec, i el de crancs i galeres, servits en cassola de fang. Sense oblidar postres com el arnadí, el flam de taronja o la crema de dàtils.\n5. Alquería del Brosquil (Entrada Casa El Llarc, 1, Castellar)\nLa Alquería del Brosquil és un espai gastronòmic de referència dins de la cuina tradicional valenciana.Situat en la pedania valenciana de Castellar, dins del Parc Natural de l’Albufera de València, és el marc perfecte per a degustar els típics arrossos valencians, entre ells la paella valenciana.\n6. Goya Gallery ( Carrer de Borriana, 3,)\nEn ple barri de Russafa i a 5 minuts del centre de València, es troba el Restaurant Goya Gallery. Un lloc on deixar volar la imaginació, prendre’t el teu temps i gaudir del menjar amb els 5 sentits. Un lloc on degustar els millors arrossos de València, peixos de llotja o les millors carns del territori nacional.\n7. Restaurant Ca´Xoret (Carrer de Sant Isidre, 44, Barri Roca- Meliana)\nEn el Barri Roca es troba el Restaurant Ca´Xoret ,restaurant situat en un lloc privilegiat; el cor de l’horta nort.el interior del restaurant ens veiem embolicats en una decoració típica valenciana i ara a l’estiu pots gaudir d’una vetlada a l’aire lliure a la seua terrassa interior.\n8. Restaurant Gran Azul (Av. d’Aragó, 14)\nEl Restaurante Gran Azul es caracteritza per la gran varietat d’arrossos, entre els quals destaca la seua paella, que completen una carta en la qual no falten els entrants, tot això maridat amb un bon vi.\n9.Restaurant Navarro (Carrer de l’Arquebisbe Mayoral, 5)\nEl Restaurant Navarro ofereix el millor i el més variat de la cuina mediterrània. Productes frescos i de qualitat procedents del Mercat de Russafa i el Mercat Central de València té una ubicació privilegiada en el centre de València. Situat en el centre de València.\n10. El Famós (Camino de la Iglesia de Vera, 14)\nEl Restaurant El Famós , és un dels llocs més antics de València, que ofereix arrossos autèntics, cuinats a llenya, des de fa més d’un segle.\nArriba “Sustentable”, primera guia que valora la sostenibilitat i la proximitat dels restaurants


Setmana Cultural – DILLUNS | COMUNITAT DE MITJANS\n← Arriba la SETMANA CULTURAL 2018!\nSetmana Cultural – DIMARTS →\nAvui ha estat un primer dia de setmana cultural molt intens! Hem fet una gran varietat d’activitats, a més de celebrar la diada de Sant Jordi.\nPer endinsar-nos de ple en la setmana cultural, la comunitat de mitjans ha fet una primera activitat de presentació anomenada ABECEDARI CIENTÍFIC. A través de diverses targetes, hem pogut conèixer una gran quantitat de científics que han fet una gran tasca al llarg de la història. Gràcies a aquest abecedari, hem après que dins la ciència, existeixen una gran quantitat de disciplines molt diverses.\nAquí podeu veure un recull de fotografies sobre com s’ha desenvolupat aquesta activitat en els tres grups.\nSeguidament, ens hem endinsat en el món de la ROBÒTICA. Hem pogut veure diversos vídeos sobre robots molt diferents i amb funcions molt diverses. Hem estat conversant i reflexionant sobre quins robots tenim a prop, si ens ajuden, com funcionen, si substitueixen les persones,… Finalment, cadascú ha imaginat i dissenyat un robot del futur, posant-li un nom i explicant quina funció tindria. El resultat ha estat sorprenent!\nRobòtica dibuixos (2)\nRobòtica dibuixos (1)\nA la tarda, tots els nens i nenes de l’escola han participat en l’activitat CAMINS DE LECTURA. Aquesta activitat consistia en que padrins i fillols, poguéssin passejar i voltar per diferents racons de l’escola trobant i llegint contes i llibres de diverses temàtiques. Ha estat una estona de lectura compartida entre grans i petits molt agradable! Aquí podeu veure algunes fotos dels millors moments de la tarda.\nPer acabar el dilluns i acomiadar la diada de Sant Jordi, cada nen i nena ha pogut endur-se una ROSA feta per algun company o companya de l’escola, totes elles fetes amb diferents tècniques plàstiques. Precioses! A més, els de sisè han fet una gran feina durant tot el dia a la seva paradeta de roses i llibres!\nAquest article s'ha publicat dins de General i etiquetat amb Ciència, Robòtica, Sant Jordi, Setmana cultural. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


El diari de Tavernes: El Partit Popular denuncia que la Conselleria d'Educació no ha inclòs l'IES Jaume II el Just en la llista de centres a reformar en aquesta legislatura\nEl Partit Popular denuncia que la Conselleria d'Educació no ha inclòs l'IES Jaume II el Just en la llista de centres a reformar en aquesta legislatura\nImatges de l'IES Jaume II el Just.\nLa Conselleria ha incomplit la seua promesa d'incloure la reforma de l'IES Jaume II el Just en el Mapa d'Infraestructures Escolars que especifica el començament de les obres en els centres que cal remodelar. El passat 29 de gener de 2016, després que el Partit Popular de Tavernes proposara al diputat Jordi Juan que sol·licitara finançament per al Jaume II el Just en els pressupostos de 2016 de la Generalitat, la Conselleria d'Educació va anunciar que incloïa l'IES Jaume II el Just en el Mapa de les Infraestructures Escolars. Ha passat un any des que la Conselleria va fer aquesta promesa però no és cert com podem veure a la web http://www.ceice.gva.es/mapa-de-infraestructuras-escolares. “No hi ha data ni partida pressupostària per a la remodelació integral de l'IES Jaume II el Just de Tavernes”, lamenta Eva Palomares, portaveu del Partit Popular de Tavernes de la Valldigna.\nL'Institut té moltes deficiències en banys, instal·lació elèctrica, estanqueïtat, aïllament, accessibilitat, clos exterior o goteres entre unes altres, però la Conselleria no té prevista cap data per a l'inici de les necessàries obres de remodelació d'aquest centre educatiu. També ens arriben queixes de pares d'estudiants que no funciona la calefacció i que els alumnes i les alumnes han d'anar a classe amb mantes a més de la seua roba d'abric pel fred que pateixen.\nLa Conselleria d'Educació sap des de fa temps quins són les necessitats d'aquest centre. Té un informe tècnic en la qual estan detallades però per raons que desconeixem no han inclòs la seua remodelació en Mapa d'Infraestructures.\n“En el passat ple preguntem per aquestes obres i l'alcalde ens va dir que preguntàrem en Conselleria d'Educació el que confirma les nostres sospites que el govern de Compromís no està fent cap seguiment del projecte. El Govern de Compromís de Tavernes no pressiona a la Conselleria perquè es facen les obres”, afirma Eva Palomares.\n“De poc ens val que l'alcalde Jordi Juan, de Compromís, siga diputat i que forme part de la Comissió d'Educació de les Corts Valencianes si no exigeix l'inici d'aquestes obres tan necessàries”, conclou Palomares qui lamenta l'estat en què es troba l'IES i les condicions en què es vénen impartint les classes en aquest centre que ja té prop de 50 anys d'edat.\nEtiquetes de comentaris: Compromís a les Corts, Compromis al govern, Conselleria d'Educació, Eva Palomares, IES Jaume II, PP de Tavernes\nAnònim 31 de gener de 2017 a les 14:15\nL'alcalde tindria que aprofitar els seus contactes en les Corts per aconseguir que s'aprobe ja la remodelació del Institut Jaume II\nAnònim 31 de gener de 2017 a les 18:47\nLa culpa de tot la te el conserge, ja voreu\nAnònim 1 de febrer de 2017 a les 9:26\nQue pague l'ajuntament autobusos per anar de manifestació a Valencia a la porta de Conselleria.\nAnònim 1 de febrer de 2017 a les 15:25\nA mi m agradaría saber xq tot el personal del Jaume II no va a demanar explicacions al govern, preguntar cómo es aixo que no han sigut inclossos en els pressupostos del 2017, en tanta falta que es fa un bon arreglo de l institut! O milior, xq no van a manifestar-se a l ajuntament com quan ho feren quan governava el PP ? Sencerament, cadascu te el que es mereix, i no ho dic pels xiquets que estudien en ixe centre.


Universitats llança un vídeo explicatiu de les PAU per a informar de les mesures de seguretat – RiberaTV\nUniversitats llança un vídeo explicatiu de les PAU per a informar de les mesures de seguretat\nInforma l’alumnat dels aspectes més importants que hauran de tindre en compte quan acudisquen a realitzar els exàmens\nLes universitats públiques valencianes tornen enguany a ser seu de les proves, amb 55 tribunals\nLa Conselleria d’Innovació, Universitats, Ciència i Societat ha elaborat un vídeo explicatiu que informa l’alumnat dels aspectes més importants que hauran de tindre en compte quan acudisquen a realitzar els exàmens.\nL’objectiu és recordar que les proves es realitzen de nou en les universitats, així com informar de totes les mesures de seguretat que han de complir-se: evitar aglomeracions, mantindre distàncies de seguretat i els horaris d’arribada, entre altres aspectes, a més de tranquil·litzar a l’alumnat de cara a la prova.\nA més, com tots els anys, la Comissió Gestora de les PAU ha disposat en la pàgina web de la conselleria (https://innova.gva.es/es/web/universidad/informacion-pau) exemples d’exàmens, un document sobre dubtes freqüents que planteja l’estudiantat, a més de l’optativitat en els exàmens de cadascuna de les assignatures. També estan a la disposició de l’alumnat els horaris i llocs dels exàmens.\nUna de les novetats d’enguany és la creació de la Subcomissió de Suport Educatiu.\nAquesta subcomissió tindrà entre les seues funcions les relacionades amb els processos de peticions d’adaptacions vinculades a les necessitats educatives especials per als exàmens d elles proves d’accés a la Universitat i també de les resolucions.\nEstarà formada pel coordinador general de les PAU, un representant de cadascuna de les universitats públiques pertanyent a la Subcomissió Acadèmica, així com un altre representant designat per les universitats públiques valencianes, com a responsable de les mesures de suport educatiu.\nTambé integraran aquest grup dos representants de la Direcció General d’Inclusió Educativa, un funcionari de la Direcció General d’Universitats i un inspector d’Educació, designat per la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport.\nLes proves es realitzen els dies 8, 9 i 10 de juny en les universitats públiques valencianes, en la convocatòria ordinària de les Proves d’Accés a la Universitat (PAU), en les quals hi haurà un total de 55 tribunals.\nAixí, en la Universitat d’Alacant, hi haurà 11 tribunals, en la Universitat Jaume I hi ha establits sis tribunals, 11 en la Universitat Miguel Hernández, 12 a la Universitat Politècnica de València i 12 a la Universitat de València.\nLes seus on se celebraran els exàmens enguany són, a la província d’Alacant, el campus de Sant Vicent del Raspeig de la Universitat d’Alacant i al campus de la UPV d’Alcoi; mentre que la UMH té proves a Dénia, Benissa, Altea, La Nucia, Sant Joan d’Alacant, Elx, Torrevieja i Orihuela, aquesta última en dues seus, que són Les Salesas i a l’Escola Politècnica Superior.\nA la província de València, la Universitat de València acull en diferents tribunals les proves: el campus de Burjassot; l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria; antiga Escola de Magisteri; a l’Aulari Sud del campus de Tarongers; i, finalment, campus d’Ontinyent.\nPer part seua, la Univeristat Politècnica de València (UPV) examinarà a estudiants en diferents punts: al campus de Vera de la UPV, en el Pavelló Esportiu de Xàtiva, i en la Cotoneta d’Alzira. En aquestes dues localitats hi ha hagut canvi d’ubicació enguany per a poder garantir la separació de 1,5 metres en l’examen.\nUniversitats llança un vídeo explicatiu de les PAU per a informar de les mesures de seguretat added by Ribera Televisió on 30 maig, 2021


El bagatge de ICV-EUiA - Adam Majó\nEl bagatge de ICV-EUiA\nL’esforç per unir, l’any 1936, diversos partits socialistes i comunistes (entre ells el Partit Català Proletari) en un sol Partit Socialista Unificat de Catalunya; la participació al Komitern amb identitat pròpia, al marge del PCE; l’aposta per la creació d’un Exèrcit Popular i la visió (penso que encertada) que la prioritat era guanyar la guerra; la incorporació de tants militants al Maquis francès o a les files de l’Exèrcit Roig i el pas, sovint definitiu, pels camps de concentració nazis; les presons franquistes plenes de comunistes; la feina de base als barris i a les fàbriques; l’impuls de l’Assemblea de Catalunya; la necessària obsessió per incorporar la immigració del segle XX (i XXI) al país, per fer-ne un sol poble; el manteniment (sobretot des del PCC) del referent comunista quan tants en renegaven; la feina que encara ara fan militants i simpatitzants d’ICV i d’EUiA a ajuntaments, entitats i moviments socials; la defensa d’alguns plantejaments mediambientals no sempre populars; el feminisme de paraula i de fet; el suport al referèndum del novembre; la perseverança….\nPerò també, l’estalinisme; el suport a la “Reconciliación Nacional” d’en Carrillo; la renúncia a la ruptura i a l’autodeterminació amb l’acceptació de la monarquia i la Constitució del 78; l’assumpció tàcita del plantejament Solé Tura que atribuïa el nacionalisme (català) a la burgesia; el “sí a tot” alhora de pactar amb el PSC a tot arreu on fos matemàticament possible; el professionalisme i l’abús alhora de repartir càrrecs remunerats; la utilització electoralista de la marca “Verds”; el suport incondicional a l’Estat Espanyol en el conflicte basc; el sindicalisme claudicant i institucionalitzat; l’excés de pragmatisme alhora de governar ajuntaments, diputacions i Generalitat; la miopia interessada i l’aposta per la construcció en temps de bombolla immobiliària (recordem les ARE); la manca d’autocrítica….\nEn aquest país –suposo que a tots- hi conviuen diverses tradicions polítiques que mantenen un fil de continuïtat al llarg dels anys. Com que les persones sóm animals gregaris, també quan fem política, aquestes tradicions polítiques i les sigles amb les que en cada moment s’identifiquen són alguna cosa més que instruments d’intervenció pública, són també, en major o menor grau, referents identitaris per als seus militants i simpatitzants.\nUna d’elles, la més important de les de tradició marxista, és la que, tot i tenir els sues origens a principis de segle XX, cristalitza l’any 36 amb el naixement del PSUC i continua després a través de diverses formacions no sempre ben avingudes: el PCC, ICV, EUiA, i CCOO, i les JSU, les JC, els CJC, els JEV, l’AJ, i el Treball, i els Nous Horitzonts, i el Mientrastanto…\nConstruir una alternativa d’esquerres capaç d’aconseguir hegemonies socials i majories parlamentàries que facin possible convertir l’alliberament nacional que estem vivint en una oportunitat per a la transformació social és complicat o impossible sense incorporar-hi la tradició que va néixer amb el PSUC. Comptar amb ells i elles tampoc serà senzill. Es tractaria, en tot cas, de reconèixer i valorar tot el què fan i han fet, i alhora demanar-los que admetin senes embuts que no tot el seu bagatge és aprofitable.\nUn poble pusil·lànime\n11.06.2014 | 7.52\n28.08.2008 | 11.07


Alga percebe fresca 200g ECO - Productes del mar- Peixateria Online\nInici / Elaborats / Gourmet / Alga percebe fresca 200g ECO\nAlga percebe fresca 200g ECO\nquantitat de Alga percebe fresca 200g ECO\nSKU: 309 Categories: Elaborats, Gourmet\nALGA PERCEBE FRESCA ECO 200g\nAlga Percebe ECO (Codium sp.) i sal, de producció ecològica i recol·lectada en la costa de Galícia\nAlga coberta de sal per a la seva conservació. Té forma ramificada i tall cilíndric. El seu color és verd olivaci. El seu sabor recorda al percebe i la seva olor és a mar.\nPRESENTACIÓ I TIPUS D’ENVÀS:\nBarqueta de polipropilè refrigerada, amb un pes net de 200 g.\nLa seva conservació ha de ser entre 4 i 10 graus, així que el frigorífic és la millor opció, sempre allunyades d’olors fortes i ambient excessivament humits i protegits de la llum solar. Pot aguantar fins a 18 mesos dins del seu envàs.\nMÉS TIPUS D’ALGUES EN PEIX A CASA:\nAlga Wakame, Alga Kombu, Alga Espagueti, Alga enciam. A més tenim Aigua de mar de l’Ocea Atlàntic en format d’ampolla d’1 litre.\nNo esperis més i emporta’t aquesta meravellosa barqueta d’Alga Percebe fresca al millor preu!!\nAlga fresca Wakame 200g ECO\nAlga Enciam de mar fresca 200g ECO\nAnxoves de Santoña (Cantabria)\nMusclos en escabetx de les Ries Gallegues (4/6peces)


Eticpèdia: La Bressola ampliarà 4 de les seves escoles el 2014 i treballa per una tercera a Perpinyà #CatNord\nLa Bressola ampliarà 4 de les seves escoles el 2014 i treballa per una tercera a Perpinyà #CatNord\nLa Bressola ampliarà quatre de les seves escoles el 2014 i treballa per fer la tercera a Perpinyà. Segons el seu director, Gerard Thorent, els objectius a més llarg termini són construir una segona escola d'ensenyament secundari i ser presents al Vallespir. Després de tres anys 'difícils', la Bressola encara el 2014 amb optimisme i amb uns quants projectes ja tancats per continuar creixent. El director, Gerard Thorent, afirma que totes les escoles 'són gairebé plenes' i les llistes d'espera 'no paren de créixer'. Això els ha obligats a cercar fórmules per a ampliar la capacitat de quatre dels set centres actuals.\nAixí, les escoles de Nyils i Prada començaran el curs vinent amb noves aules per a acollir uns cent seixanta alumnes, i es treballa per fer el mateix als centres de Sant Esteve i el Soler. Entre les prioritats, Thorent assenyala la necessitat de renovar l'escola del Vernet de Perpinyà, sense 'descuidar' l'obertura d'una tercera escola a la capital nord-catalana.\nLa festa anual de la Bressola, que enguany s'ha fet a l'escola d'ensenyament secundari Pompeu Fabra del Soler, ha estat marcada per les bones notícies amb què ha arribat el 2014. I és que per primera vegada els darrers tres anys, tant el balanç del curs passat, que es va tancar amb uns 840 alumnes, com les perspectives de futur, conviden a l'optimisme. Tant és així que Thorent ha afirmat que la Bressola 'és més viva que mai' i amb prou energies per a treballar en l'objectiu que en un futur no gaire llunyà 'totes les famílies de Catalunya Nord que ho vulguin puguin triar una escola en català'.\nSegons Thorent, la Bressola podrà ampliar aquest 2014 quatre dels set centres que té actualment. Dos d'ells, els de Prada de Conflent i Nyils, començaran el curs vinent amb noves aules per ampliar la seva capacitat fins a cent seixanta alumnes, la que es considera 'òptima' atesa la demanda actual, i dues més, les de Sant Esteve i el Soler, també seran ampliades tot i que no és segur que les obres s'enllesteixin abans del mes de setembre. Una vegada fetes les ampliacions, la Bressola superarà la xifra dels mil alumnes, una fita que fa alguns anys 'semblava irrealitzable'.\nThorent explica que tots els centres 'són gairebé plens', cosa que demostra que la demanda d'escoles en català i de qualitat existeix a Catalunya Nord. Entre les 'urgències', el president de la Bressola creu que cal afrontar l'ampliació de l'escola del Vernet de Perpinyà que 'és plena fins el sostre'. En aquest cas concret, a diferència del que passa a les escoles de Prada, Nyils, Sant Esteve i el Soler, l'actual centre té espai per a fer l'ampliació i el que cal és el finançament de les obres.\nRespecte a projectes a més llarg termini, els dos que centren tots els esforços són la construcció d'una tercera escola de primària a Perpinyà i un centre d'ensenyament secundari també a la capital nord-catalana. Actualment, la Bressola només té un centre de secundària al Soler amb cent seixanta alumnes i que es nodreix dels nens i nenes que han cursat la primària a l'escola que hi ha al mateix municipi i la de Prada de Conflent. L'objectiu és construir-ne un a Perpinyà per permetre que els alumnes de les dues escoles actuals puguin continuar els estudis en català a la mateixa ciutat.\nEntre 'les assignatures pendents' hi ha obrir una escola al Vallespir, el territori de Catalunya Nord on més es parla el català i que per 'unes quantes raons' no té cap centre. En aquest sentit, Thorent explica que fa alguns anys es va frustrar per raons econòmiques la construcció d'una escola a Morellàs, però que continuen treballant per aconseguir que la Bressola 'sigui present a tot el territori'.\nEls Amics de la Bressola 'resisteixen' la crisi\nCom ha assenyalat Thorent, 'res del que s'ha aconseguit' hauria estat possible sense les aportacions 'econòmiques i de suport moral' dels Amics de la Bressola. El seu president, Aleix Andreu, ha assegurat que tot i la crisi 'fan el possible' per aconseguir que estudiar en català a Catalunya Nord 'sigui absolutament normal'. Ha afegit que malgrat la crisi i la lògica pèrdua d'aportacions d'ajuntaments, empreses i més institucions, el nombre de socis ha crescut, cosa que ha permès de 'salvar el projecte'.\nDe fet, Andreu ha apuntat que actualment només reben donacions d'un 30% dels cent vuitanta municipis que anys enrere col·laboraven amb ells, i que l'aportació de la Generalitat també ha baixat molt. Amb tot, Andreu està convençut que una vegada l'economia es torni a reactivar aquestes institucions tornaran a aportar recursos a la Bressola perquè 'creuen en el projecte'.\nPublicat per redacció a 21:12


Esmorzar off the record amb Elsa Artadi, consellera de Presidència del Govern | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nInici / Actualitat / Esmorzar off the record amb Elsa Artadi, consellera de Presidència del Govern\nElsa Artadi i Vila és la sisena líder política que formarà part del cicle d’esmorzars off the record entre col·legiats i polítics. La consellera de presidència i portaveu del Govern de la Generalitat i actual portaveu de Junts per Catalunya al Parlament participarà en aquesta iniciativa el pròxim dimecres 31 d'octubre a les 9:00h a la seu del Col·legi a Barcelona. Inscriu-te a comunicacio@periodistes.cat. Les places són limitades.\nFont: Twitter @elsa_artadi\nEl Col·legi de Periodistes organitza una trobada-esmorzar off the record amb la consellera de Presidència i portaveu del Govern de la Generalitat, l'Hble. Sra. Elsa Artadi, el pròxim dimecres 31 d'octubre a les 9:00h. L’objectiu d’aquest cicle, conduït per la Degana Neus Bonet, és que els dirigents de la política catalana comparteixin les seves impressions sobre el periodisme amb els col·legiats/des i puguin valorar l'actualitat política. Per participar-hi cal ser col·legiat i inscriure’s enviant un correu a comunicacio@periodistes.cat. Les places són limitades.\nElsa Artadi i Vila (Barcelona, 19 d'agost del 1976) és llicenciada en Economia per la Universitat Pompeu Fabra i doctorada en ciències econòmiques per la Universitat de Harvard. De 2006 a 2011 treballà com a professora d'Economia de la Università Bocconi a Milà i va iniciar-se al món de la política el mateix any 2011 al càrrec d'assessora al Departament d'Economia del conseller Andreu Mas-Colell. A les darreres eleccions va entrar com a número 10 en la llista de Junts per Catalunya i actualment, és la portaveu parlamentària del grup. A més a més, és una de les impulsores de la Crida Nacional Per la República.\nData: Dimecres 31 d'octubre


Open / close menu L'Hort de les Oliveres\nL’any 2003 va publicar Formes de l’ombra (1966-2002), una antologia que recollia la major part de la seva Production poètica. Posteriorment, ha publicat els llibres de poesia Llast (2007) i Lent (2012), el qual va rebre el Premi de la Crítica Serra d’Or.\n«Imaginin una gran casa pairal als afores de Riudejoncs de les Arenes. Al costat de la casa, construïda dalt d’un turonet, més enllà del jardí, ara tot florit de lilàs, comença el conegut com a l’Hort de les Oliveres. Són dotze hectàrees plantades d’oliveres, que baixen suaument. La casa i l’Hort de les Oliveres són enmig d’una gran finca, amb bosc, conreus i erms. Al fons, lluny, es veu el mar. És Dijous Sant. La tarda cau lenta i perfumada. El vespre arriba.» En aquest context —amenaçat per màquines excavadores, inversions immobiliàries estrangeres i tropells de turistes opulents desitjosos d’instal•lar-hi segones i terceres residències— el disgregat nucli familiar dels Bofill es retroba com sempre durant les dates assenyalades, ara marcat per la recent mort del pare i encara trastocat pel seu llegat. A pesar que els membres de la família ja no viuen entre aquelles parets, no els resultarà fàcil posar-se d’acord sobre la decisió que cal prendre en relació amb el patrimoni heretat, si és millor vendre-se’l o preservar-lo, i sobretot a quin Price —amb quin cost— estan disposats a desprendre’s dels signes centrals de la seva identitat. L’Hort de les Oliveres deixa sentir el perfum de tres textos fundacionals de la cultura occidental —Hamlet, L’hort dels cirerers i la litúrgia de Dijous Sant— per acostar-se amb molts interrogants i poques respostes al progressiu desarrelament d’un poble costaner banyat per la mar Mediterrània.\nFragment 4 L'hort de les oliveres\nFragment 5 L'hort de les oliveres


WITO torna a acollir el tast dels ‘Barcelona Rosé’\n[FOTOS] El tast dels Barcelona Rosé, el glamur de les bombolles roses\nEl 3 de febrer hi haurà la jornada professional on s'avaluaran a cegues les referències que competeixen a la segona edició del concurs\nLa primera edició del concurs ja s’hi va acollir la jornada de tast; i aquest 2022, la sala WITO d’Euroselecció serà de nou el lloc escollit per reunir el jurat dels Barcelona Rosé.\nSerà el proper 3 de febrer, en una jornada en què es convidarà una quinzena de persones, expertes en el tast de vins amb bombolles, a tastar a cegues i avaluar els vins que s’inscriguin en aquesta segona edició del concurs. L’acollidor espai que la marca Euroselecció té a Barcelona (c/ Ganduixer, 22) està plenament condicionat i preparat per oferir una jornada totalment professional i adequada per al correcte tracte i tast dels espumosos.\nEn aquest sentit, per exemple, les copes triades per avaluar els rosats seran les Riedel Performance Pinot Noir, fabricades especialment per fer lluir els vins amb bombolles rosades. A més a més, abans de servir-los, els vins es guardaran en neveres especials que garanteixen una òptima conservació, com són les de la marca Eurocave, també distribuïdes per la mateixa empresa propietària del WITO.\nEl tast dels primers ‘Barcelona Rosé’ també es va celebrar al WITO| Jordi Play\nRecordeu que la segona edició dels Barcelona Rosé International Bubbles Awards continua amb les inscripcions obertes i fins a primers de 2022 s’hi poden presentar mostres. El BRIBA 2022 qualificarà les bombolles rosades provinents de totes les zones de producció del món, partint del principi de l’anonimat absolut de les mostres, que un com més es tastaran i avaluaran completament a cegues.\nA concurs s’hi accepten exclusivament els vins escumosos rosats que hagin estat elaborats seguint els mètodes Tradicional o Champenoise, Charmat o Granvas, i Ancestral, i els elaboradors podran presentar mostres fins a primers d’any 2022. Els guardons -medalla d’or o plata per categoria i el gran or de l’edició-, es desvetllaran el dia 9 de febrer a Fira de Barcelona, en el marc de la Barcelona Wine Week.


FiraTàrrega fa d’altaveu de la crítica i del desig d’estimar\n‘UrGENT estimar’ i ‘Màtria’ barregen amor i política\n3 min. Tàrrega 08/09/2017 20:20\n651x366 Participants en l’acció UrGENT estimar, d’Ada Vilaró i Josep Perelló. / MARTÍ E. BERENGUER / FIRATÀRREGA Participants en l’acció UrGENT estimar, d’Ada Vilaró i Josep Perelló. / MARTÍ E. BERENGUER / FIRATÀRREGA\nEl públic targarí ha explotat al màxim les possibilitat de participació que ofereix l’acció inaugural de FiraTàrrega, UrGENT estimar, de l’artista Ada Vilaró i el científic Josep Perelló. Dijous al vespre es va poder veure com l’obra es convertia en un altaveu del referèndum de l’1-O: diversos participants d’un dels exercicis de presència i silenci que proposa l’artista portaven samarretes oficials de la manifestació de la Diada i pancartes amb lemes com “Referèndum és democràcia” i “Amics del país”. No era l’única causa que s’hi podia veure: un altre grup protestava contra la construcció d’una planta de compostatge a Ossó de Sió, molt a prop de l’espai natural dels Plans de Conill, amb lemes com “No abocador Pijuan”.\nLes possibilitats de l’obra no s’acaben aquí: l’hora d’anar a dormir, a la plaça Major i al ras, va ser un dels pics d’acció, i hi havia espectadors que miraven entre desconcertats i encuriosits les prop de 30 persones, sobretot dones, que es despullaven a poc a poc fins a quedar en roba interior i es posaven un pijama abans d’entrar en un llit fet amb una gandula de platja, un sac de dormir i una manta isotèrmica. Qui son? Per què ho fan? L’avidesa amb què el públic buscava el millor lloc per veure Lídia Pujol cantant una cançó de bressol contrastava amb la calma del grup. El llit era precari per evocar una situació d’emergència i dormir al ras tampoc no és còmode. Però, per sobre de tot, UrGENT estimar revela que actes tan senzills com respirar profundament, estar-se quiet, somriure, no abaixar la mirada, abraçar-se i agafar amb l’artista una esfera lluminosa que amplifica el so dels batecs del cor tenen una càrrega política. Els participants d’ UrGENT estimar,que va finalitzar ahir després de40 hores , es van despertar a les set del matí, es van vestir i van esmorzar plegats, amb la serenor que encomana l’artista.\nA mig matí la plaça de les Nacions vibrava amb la música de la companyia DNA, que hi feia un taller de dansa urbana. “A Tàrrega hi ha flow, hi ha flow, hi ha flow!”, cridava un dels artistes al públic que omplia la plaça. Al migdia, Cal Trepat acollia una nova funció de Màtria, de Carla Rovira, una peça que es pot veure com l’altra cara de la reivindicació d’un món més humà que també trobem a UrGENT estimar. Rovira parla de la memòria històrica a partir de la història d’un oncle avi que va ser afusellat pocs mesos després d’acabar la Guerra Civil. Màtria carrega contra les convencions del teatre documental: l’espectacle ironitza amb el to dels magazins televisius, un actor fa de Carla Rovira i la mare de l’artista apareix en escena com la Mare de Déu del Trànsit.\nAda Vilaró i Carla Rovira coincideixen a posar en valor la saviesa de la gent gran i la manera com es transmeten els sabers entre generacions. Rovira critica que la societat pateix una síndrome de Diògenes amb els ossos dels morts de la Guerra Civil, i amb un vídeo a la seva àvia materna reclama més atenció per als que encara són vius. En la mateixa línia, dones targarines de diferents generacions van ser les protagonistes d’ UrGENT estimar a l’hora de dinar, perquè van compartir receptes oblidades amb els participants.\nLa nit de Tàrrega és asturiana\nFiraTàrrega manté el públic i oxigena la ciutat


Tartaletes de crema | Celler-Adocse\n(per a 12 tartaletes)\ncrema pastissera (recepta de mig litre de llet)\ngelatina en fred (napage)\nPrimer de res haurem de tenir feta la crema amb antel.lació (una hora com a mínim).\nA continuació, agafarem una planxa de pasta brisa (quebrada) i el motlle adient.\nTallarem rodones que encaixin amb la mida del nostre motlle.\nI folrem el motlle amb paciència.\nTreiem la crema de la nevera que ja la teniem feta prèviament. La remenem una mica.\nAra omplirem les tartaletes amb crema però nomès fins la meitat. Desprès veureu per què.\nGenial, preparem el forn a 190º graus uns 15-20 minuts fins que veieu que la pasta brisa està cuita (fosqueta).\nMentre es couen, anirem preparant la resta d’ingredients. Avui utilitzaré una gelatina de pastisseria en fred. No s’ha d’escalfar. Nomès s’ha d’untar directament.\nEstà força bé, per què el pot és de mig quilo i desprès es pot tapar i conservar a la nevera.\nCom sempre, l’he comprat en el meu distribuidor de productes pastissers habitual.\nA més a més utilitzarem uns “petit-fours” per a servir les nostres tartaletes però resulta que són d’un mida més petita un truc? amb un got que tingui la mida de les tartaletes apreteu els “petit-fours” i els fareu més gran.\nSembla que ja les tenim cuites.\nVeureu que són molt fàcils de desenmotllar.\nLa tartaleta hi cap perfectament en els nostres “petit-fours”.\nJa fan bona pinta però ara les hem de decorar.\nHo prepararem tot i esperem a que estiguin fredes les tartaletes.\nEn aquest moment, acabarem d’omplir la tartaleta amb crema pastissera.\nI ara nomès heu de posar fruita per sobre i pintar-les amb gelatina. Però us explicaré el que m’ha passat. Jo no estic exempte de trobar-me amb problemes i tampoc s’han d’amagar. La realitat sempre és capriciosa.\nResulta que he comprat unes fruites vermelles congelades a “La Sirena”, ja que són fruites difícils de trobar. Doncs bé, a l’estar congelades…tenen molta aigua. Tot i estar totalment descongelades…al tenir contacte amb la crema…han començat a regalimar el proper colorant natural que tenen…i clar, la presentació queda horrorosa. Hem de saber rectificar a temps i trobar sol.lucions alternatives. Total, que he descartat l’us de les fruites vermelles. Això no passa si són fruites naturals.\nHe decidit cremar amb sucre unes quantes tartaletes.\nLes anirem col.locant en “petit-fours” per poder servir-les juntes.\nHe deixat aquestes amb una sola fruita vermella i una mica de crocant (per tapar la decoloració)\nI unes altres les farem amb granillo de xocolata. Aquestes eren les que havien “destenyit” tant. Tranquills, els convidats ni ho notaràn.\nDecorem amb una fulla de menta.\nLes de crema les podem servir amb un “barquillo” d’aquests que venen o amb mitja neula.\nI les de xocolata, les decoraré amb un “barquillo” de xocolata i una mica de cacao en pols.\nServiu-les amb un bon cava super fresquet.\nOrigen: Tartaletes de crema\nAquesta entrada va ser publicada a Cuina, Postres, Reblogged, Receptes i etiquetada CREMA PASTISSERA, CUINA, FRUITA, GELATINA, PASTA BRISA, POSTRES, RECEPTA el Març 2, 2020 per Administrador.\n← Crema de pèsols Els últims emperadors →\nfebrer 2021 (117)


Webinar: “La gestió responsable de persones, la responsabilitat social de l’empresa i el talent”, a càrrec de Carlos Cortés | ESADE Alumni\nWebinar: “La gestió responsable de persones, la responsabilitat social de l’empresa i el talent”, a càrrec de Carlos Cortés\n16gener 2020 de 14:00h a 15:00h\nEsade Alumni Social et convida a aquesta sessió interactiva, titulada “La gestió responsable de persones, la responsabilitat social de l’empresa i el talent”, a càrrec de Carlos Cortés.\nQuè significa la gestió responsable de persones? A quines noves tendències dona resposta i quines són les claus per incloure l’enfocament d’RSE en les polítiques actuals de gestió de persones? I, en particular, quines bones pràctiques aporten les empreses a aquest nou model de gestió responsable de persones, i quines estan més desenvolupades i quines suposen encara un repte?\nEn aquesta sessió, inspirada en l’estudi recent La influencia de la RSE en la gestión de personas: buenas prácticas de l’Institut d’Innovació Social d’Esade, coneixerem alguns exemples i analitzarem set pràctiques de gestió responsable de persones que uneixen els principis de la RSE amb les dinàmiques i les polítiques efectives de gestió del talent.\nCarlos Cortés és soci fundador de Sector Cuatro Consultoria Social, professor associat del Departament de Direcció General i Estratègia i investigador de l’Institut d’Innovació Social d’Esade.\nCoach executiu especialitzat en gestió del talent. Coautor, juntament amb Ignasi Carreras, de l’estudi La influencia de la RSE en la gestión de personas: buenas prácticas de l’Institut d’Innovació Social d’Esade.\nÉs llicenciat en Dret per la Universidad Complutense de Madrid i té estudis en direcció d’empreses i recursos humans, administració i direcció de fundacions i altres entitats no lucratives, fiscalitat internacional i gestió d’expatriats. És titulat superior en Prevenció de Riscos Laborals.\n*Si utilitzes un dispositiu mòbil, hauràs de baixar-te l’app per poder accedir a la plataforma del webinar.\nPocs dies abans de la sessió, rebràs un correu electrònic amb una URL d’accés personal i intransferible per poder seguir-la en directe i participar-hi. El webinar es realitzarà a la zona horària (GMT+01.00) de Brussel·les, Copenhaguen, Madrid, París. Pots consultar a quina hora serà la sessió a la teva zona horària a través de l’enllaç que trobaràs en aquest mateix missatge.