Gamani - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Dutugemunu)\n161 aC – 137 aC\n← Elalan – Sadda Tissa →\nKavan Tissa of Ruhuna , Viharamahadevi\nGamani o Dutugemunu (singalès : දුටුගැමුණු Duṭugämuṇu), Dutthagamani, duṭṭhagāmaṇī o Gamani Abhaya ගාමිණී අභය Gāmaṇī abhaya (« Gamani sense por »), fou un rei singalès de Ceilan qui va regnar del 161 al 137 aC. Va destacar per enderrocar al usurpador tàmil cola Elara que havia ocupat Rajarata (la meitat nord de l'illa) amb centre a Anuradhapura el 205 aC, vila que després Dutugamunu va engrandir i embellir.\nGamani inicialment va dominar el sud de l'illa i després de derrotar a Elara va controlar tota l'illa. Per la seva importància com a símbol nacional, la seva història està rodejada de mites i llegendes; nombrosos aspectes d'aquests relats foren confirmats per inscripcions de l'època i la base del relat és generalment considerat com acurat.\nEra fill de Kawan Tissa, rei  de Ruhunu Rata, regió que s'havia fet notar per la turbulència i l'autonomisme de la seva gent. Era un nen de dotze anys quan la seva mare, que l'havia trobat dormint arraulit al llit, li va aconsellar jeure amb les extremitats esteses, i li va replicar amb amargor, "Confinat pels damilas (tàmils) més enllà del riu, i a l'altra banda el oceà inflexible, com puc estar amb les extremitats esteses?". Va rebre una esmerçada educació i als setze anys se'l considerava molt ben preparat.\nKakawanatissa o Kawan Tissa va encarregar als seus dos fills el comandament de porcions del seu exèrcit i diversos deures. Sadda Tissa que era el segon fill, va rebre el comandament d'una part de l'exèrcit estacionada a Digawapi (Diga-wewa) a la regió de Batticaloa, amb l'encàrrec de protegir la regió d'una eventual invasió d'Elalan o Elara de Rajarata (el nord de Sri Lanka). El fill gran Gamani es va establir a la capital Magama ara anomenada Mahagama. Va preparar perfectament a l'exèrcit i al cap d'un temps va comunicar al seu pare que estava en disposició d'atacar Rajarata i expulsar a Elalan. El seu pare va respondre "amb aquest costat del riu en tenim prou". Gamani era ambiciós i impulsiu (molt més que el seu pare, un home ja vell) i no volia esperar a heretar el regne per portar a terme els seus plans. Va demanar al seu pare actuar diverses vegades sempre obtenint la mateixa negativa. Finalment va enviar al seu pare quincalla de dona, i davant de testimonis va dir que l'enviava al seu pare perquè és el que li corresponia fer servir. Kawan Tissa no va acceptar la ofensa i va ordenar capturar i encadenar al príncep. Gamani, assabentat, va fugir a Kotta, al districte de Malaya; Sadda Tissa fou nomenat hereu. En endavant Gamani fou anomenat Duttha Gamunu (Gamunu el Desobedient) malnom que va arrossegar fins al final de la seva vida. El rei va fer jurar als seus caps militars que mai participarien en una eventual lluita entre els seus dos fills\nPocs anys després Kawan Tissa va morir i Sadda Tissa va pujar al tron. Llavors Gamuni va tornar de l'exili i es va establir a Mahagama amb les forces militars que li eren fidels i es va proclamar rei reclamant al seu germà fins a tres vegades el traspàs de la sobirania, la custodia de la mare Viharadevi i l'entrega de l'elefant d'estat Kandula, peticions sempre refusades per Sadda Tissa. Gamani va atacar al seu germà i es va lliurar una gran batalla a Chulanganiyapitthi, en la qual les forces de Sadda foren derrotades amb fortes pèrdues. Sadda Tissa va poder escapar cap a Mahagama amb el seu ministre Tissa; en el camí, passant gana, Sadda no va voler utilitzar el menjar que Tissa portava fins que arribés un monjo, i quan va arribar van repartir el menjar entre els tres (el que ha estat agafat com un exemple de caritat budista).\nFinalment va poder arribar a Mahagama on va aixecar un nou exèrcit que es diu que estava format per 60.000 homes. Es va produir una nova batalla en la que Sadda Tissa fou derrotat i Kandula, l'elefant de l'estat, en el que anava muntat, es va desbocar i va córrer pels arbres fent caure a Sadda Tissa que finalment es va poder refugiar a un temple. Gamuni no va voler violar la santedat del lloc i va deixar una guàrdia vigilant a l'espera d'agafar al seu germà, però els monjos del temple el van poder treure camuflat; Gamuni va saber que s'havia escapat però el va deixar retirar-se a Digawapi. Gamani va obtenir així l'elefant d'estat i es va reunir amb la seva mare a Mahagama.\nNo gaire després els dos germans es van reconciliar amb la mediació dels monjos i de Viharadevi. Sadda Tissa fou nomenat superintendent de treballs agrícoles al districte de Batticaloa. L'agricultura fou especialment protegida pel nou rei.\nAl cap d'un temps Gamuni es va trobar preparat per portar a terme els seus plans. Un gran exèrcit de cavalls i infants, elefants i carros, va marxar cap al nord. Una ruta a través de Malaya Rata (la zona del Pic d'Adam) fou netejada i l'exèrcit va creuar el Mahaweli i va avançar cap a Wijitapura expulsant les posicions de Elalan i repartint el botí entre les tropes. Wijitapura estava fortificada i fou conquerida després de quatre o sis mesos de setge. L'assalt a la ciutat és descrit al Mahavansa. El general Digajanthu, comandant en cap de les forces d'Elalan, va aconseguir fugir a Anuradhapura, on va aconsellar al rei de demanat ajut al seu nebot Bhalluka de l'Índia. Gamani mentre va seguir avançant ocupant fort rere fort. Girilakafou conquerida i arrasada, Casaw Totta i Mahawetta rodejades, i Mahela, un fort proper a la capital, fou assetjat durant quatre mesos rebutjant diversos intents d'assalt fins que fou ocupat per una estratagema ideada per la mare del rei, Viharadevi. Mentre Elalan era aconsellat d'atacar immediatament i ho va fer muntat a l'elefant d'estat Mahapabbata, acompanyat del general Digajanthu. Les forces de Gamani van ser obligades a recular. Però durant l'atac va morir Digajanthu i l'exèrcit d'Elalan va entrar en pànic. El contraatac de Gamani fou demolidor; el rei va donar ordres de no matar a Elalan, ja que ho volia fer ell mateix. Muntat en el seu elefant Kandula va perseguir al rei de Rajarata cap a la part sud de la seva capital; allí els dos reis van entrar en combat personal i Elara va morir per la javelina de Gamani; les forces d'aquest van entrar a la capital i aviat tota l'illa va reconèixer al nou rei. El cos d'Elara fou cremat amb honors i es va construir una dagoba en el seu honor.\nBhalluka, el nebot d'Elalan, va arribar amb un exèrcit de 60.000 homes a l'illa només set dies després que Elalan fos cremat. Va avançar de Mahatitha a Anuradhapura, però no va poder sorprendre a Gamani que quan va saber de la seva arribada va mobilitzar les seves forces. Un xoc es va produir al nord del gran cementiri i les forces de Gamani van haver de recular. Bhalluka va arribar a tirar la javelina contra Gamani però va fallar i abans de poder tirar una segona javelina va ser tocat a la boca per una fletxa disparada per Pussadeva  seguit d'un altre al coll i finalment un tercer que el va matar; el seu exèrcit fou llavors derrotat.\nAra Gamani es podia dedicar a governar l'illa; va millorar el país, va construir nombrosos dipòsits d'aigua (com el Pali Wewa, després Vavunikkulam, el Yodakandiya i segurament el Pavatkulam), el temple de Mirisvettiya Vihara, prop del Tissa Wewa (va tardar tres anys) i el palau de Lowa Maha Paya a Anuradhapura que fou elevat sobre 1600 columnes de granit per acomodar al clergat; l'estructura fou adornada amb plata, or i pedres precioses i tenia teulada de coure; incloïa un tron d'ivori a la sala principal amb els emblemes del Sol i la Lluna en plata i or i el chatra o para-sol (símbol de domini) daurat sobre bàcul de plata. Una altra dagoba, el Ruvanveli Seya, va ser la següent en ser construïda a càrrec del Tresor Reial.\nVa establir fins a vuit festivals. Molts yakkhes es van convertir al budisme sota el seu govern.\nCom a èxits secundaris del seu govern cal esmentar l'establiment i manteniment d'hospitals (18 a tota l'illa); l'estat mantenia a un metge, un astrònom i un sacerdot per cada grup de 16 poblacions. El rei havia rebut classes d'oratòria però rarament destacava com orador.\nGamani va morir el 137 aC sense veure acabada la dagoba de Ruvanveli Seya; va morir de malaltia abans de la seva finalització; és considerat un dels més grans sobirans de Ceilan havent governat 24 anys. El va succeir el seu germà Sadda Tissa. El seu fill Sali havia estat educat acuradament per la successió però va caure rendit als encants d'una serventa, Asokamala, d'una casta inferior, amb la que es va casar quedant desqualificat per la successió de la dinastia solar de Vidjaya. El successor fou aleshores el seu germà Sadda Tissa.\n↑ un rei secundari de la branca de la dinastia de Vidjaya descendent de Mahanaga, un germà del rei Devanampiya Tissa\n↑ Kandulawith Pussadewa era el cap dels arquers i considerat el més gran arquer de la Terra\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gamani&oldid=21316096»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 juny 2019 a les 17:37.


Tour Virtual a la Casa Batlló - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nBones notícies per tots aquells que no ens podeu venir a veure en persona; Casa Batlló us obre les portes de la joia de Gaudí en un Tour virtual que farà les delícies dels més intrèpids tafaners.\nUna veritable aventura a través de la qual tindreu el privilegi de descobrir en primícia els racons secrets més amagats de l’obra modernista. 360º de conceptes gaudinians per conèixer, infinites al·lusions a la mare naturalesa per part del qui fou el precursor d’un nou estil i un aura de misteri flotant en l’espai que envoltarà al visitant de principi a final de visita.\nEts un curiós insaciable? No deixis passar aquesta oportunitat!


concerts | Traduquímica\nJa fa uns anys que La Pegatina volta pel món. El primer cop que en vaig sentir parlar va ser en un sopar amb amics. Al final del sopar l’entreteniment principal era llepar les etiquetes de les cerveses i enganxar-les al front dels altres cridant “Pegatina!”, una diversió que ens va durar setmanes. Després vaig començar a sentir-ne alguna cançó. Dic sentir i no escoltar perquè sóc molt mandrós per a això de buscar música. Jo sóc dels que encén la ràdio o…\n14 Setembre 2010 in Estimat diari, Miscel·lània.


Dia internacional contra la SIDA | Institut Antoni Torroja\nEl Dia Mundial de la Lluita contra la SIDA o Dia Internacional de la Lluita contra la SIDA es commemora l’1 de desembre de cada any, i es dedica a donar a conèixer els avenços contra la pandèmia de VIH / SIDA causada per l’extensió de la infecció del VIH.\nEs va commemorar per primera vegada l’1 de desembre de 1988. Es va triar la data de l’1 de desembre per qüestions d’impacte mediàtic (1988 era un any electoral als Estats Units i la data quedava prou allunyada de les eleccions com per atraure l’atenció dels mitjans de comunicació). Des de llavors, la SIDA ha mort més de 25 milions de persones a tot el planeta, la qual cosa la fa una de les epidèmies més destructives registrades en la història. Tot i que existeix un major accés i s’ha millorat el tractament antiretroviral i la cura mèdica en moltes regions del món, l’epidèmia de SIDA va costar aproximadament 3,1 milions (entre 2,8 i 3,6 milions) de vides només en l’any 2005, de les quals més de mig milió (570.000) eren nens.\nLa idea de dedicar un dia a la lluita contra la SIDA al món va sorgir a la Cimera Mundial de Ministeris de la Salut de 1988, dins dels programes per a la prevenció de la SIDA. Des de llavors, la iniciativa l’han seguit governs, organitzacions internacionals i entitats de tot el planeta.\nA l’institut també hem volgut commemorar aquesta data assenyalada i, per aquest motiu, des de l’1 de desembre hi ha instal·lat al passadís de 4t d’ESO i Batxillerat un estand informatiu amb pòsters diversos, punts de llibre, díptics i tríptics informatius, llaços vermells de solidaritat amb les persones infectades de VIH i inscripcions en fulls avisant sobre els perills de practicar relacions sexuals sense protecció, amb els perills que podría causar i les fàcils maneres de prevenir-los. La SIDA és una malaltia que es pot transmetre amb molta facilitat si no es prenen mesures adequades. Ajuda a prevenir una malaltia que et podria cambiar la vida.\nAjuda’ns a aturar la SIDA!!!\nCategoria: Curs 2011-2012 15 de desembre de 2011\nAnteriorPublicació anterior:Xerrada sobre les lesions medul·larsSegüentPublicació següent:Xerrada sobre la pesta negra


Federació Catalana de Futbol - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nfederació esportiva catalana\nEl futbol català és gestionat per la Federació Catalana de Futbol, constituïda el 30 de novembre de 1900, amb seu a Barcelona. Des de la seva fundació fins al 1940 fou l'encarregada d'organitzar el Campionat de Catalunya. Actualment organitza totes les lligues regionals per sota del Grup V de la Tercera Divisió així com la Copa Catalunya i la selecció nacional. En futbol femení, organitza totes les lligues regionals per sota de la Preferent Femenina Catalana, a més de la Copa Catalunya femenina i la selecció femenina. Del 2009 al 2013 també va ser l'encarregada d'organitzar el Trofeu Catalunya Internacional. Forma part de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya.\nfederació esportiva a Espanya\nC/ Sicília, 93\n2.1 Eduard Alesson Gravirona (1900-1904)\n2.2 Josep de Togores i Muntades (1904-1905)\n2.3 Josep Soler (1905-1906)\n2.4 Udo Steinberg Werle (1906)\n2.5 Isidre Lloret i Massaguer (1906-1908)\n2.6 Juli Marial Mundet (1908-1909)\n2.7 Rafael Degollada i Castanys (1909)\n2.8 Albert Serra Guixà (1909-1910)\n2.9 Eugeni Beltri Cots (1910-1911)\n2.10 Norman J. Cinnamond (1911-1912)\n2.11 Josep Maria Tarruella Albareda (1912-1913)\n2.12 Josep Preckler Blanco (1913)\n2.13 Francesc de Moxó Sentmenat (1912-1913)\n2.14 Narcís Masferrer Sala (1913)\n2.15 Narcís Deop Pujals (1913-1914)\n2.16 Josep Maria Tallada Paulí (1914-1915)\n2.17 Ricard Cabot Montalt (1915 i 1923-1926)\n2.18 Joaquim Peris de Vargas (1915-1916)\n2.19 Gaspar Rosés Arús (1916-1918)\n2.20 Josep Germà Homet (1918-1919)\n2.21 Josep Rosich Rubiera (1919-1920 i 1926-1929)\n2.22 Josep Julinés Oliva (1920-1921)\n2.23 Josep Soto (1921-1922)\n2.24 Josep Buchs (1922-1923)\n2.25 Josep Sunyol Garriga (1929-1930)\n2.26 Josep Plantada Artigas (1930-1931)\n2.27 Francesc Costa Martí (1931-1934)\n2.28 Joan Baptista Roca Caball (1934-1936)\n2.29 Ramon Eroles Sorribes (1936-1937)\n2.30 Josep Guardia Riu (1937-1939)\n2.31 Francesc Jover Sala (1939-1940)\n2.32 Francisco Javier de Mendoza Arias de Carvajal (1940-1945)\n2.33 Agustí Pujol Sevil (1945-1946, 1947-1950, 1954-1956)\n2.34 Francisco Sainz Giménez (1946-1947)\n2.35 Ramon Capdevila Carbó (1947 i 1957)\n2.36 Augustí Arañó Viñals (1950-1953)\n2.37 Francisco Gimenez-Salinas Filvà (1953-1954)\n2.38 Narcís de Carreras Guiteras (1956-1957)\n2.39 Francisco Roman Cenarro (1957-1961)\n2.40 Antoni Julià de Capmany (1961-1964)\n2.41 Pau Porta Bussoms (1964-1975)\n2.42 Antoni Guasch Carreté (1975-1989)\n2.43 Antoni Puyol Lebon (1989-2001)\n2.44 Jaume Roura Calls (2001-2005)\n2.45 Josep Maria Vallbona Zubizarreta (2005)\n2.46 Jordi Roche Puigdevall (2005-2008)\n2.47 Ricard Campoy Gómez (2008-2009)\n2.48 Jordi Casals Vilalta (2009-2011)\n2.49 Andreu Subies Forcada (2011-2018)\n2.50 Joan Soteras Vigo (2018-)\n3 Tornejos organitzats per la federació catalana\nTrofeu del Torneig Internacional de Pasqua organitzat per la Federació Catalana el 1950 i guanyat per Universidad Católica.\nL'11 de novembre de 1900 es funda la Foot-ball Associació, primera federació futbolística a Catalunya i a Espanya, embrió de la Federació Catalana. En fou president Eduard Alesson i n'eren membres el Barcelona, l'Hispània, el Català i l'Espanyol. De totes maneres aquesta fundació no reeixí.\nLes incipients competicions que es començaven a disputar va portar al convenciment de crear un organisme superior als clubs, que evités rancors i organitzés les competicions amb responsabilitat. L'abril de 1902, Thomas Shields, president del comitè organitzador de la Copa Macaya, senyalà la necessitat de crear un organisme encarregat de recollir fons per adquirir un trofeu anual que es disputessin tots els clubs. El 12 de novembre de 1902, es va constituir l'Associació Clubs de Foot-ball amb el FC Barcelona, Hispània AC, Català FC, Universitari SC, Irish FC, FC Catalonia, Ibèria SC, Salut SC, Rowing FC i Club Catalunya. No trigaren a acudir-hi Club Espanyol i FC Internacional, principals integrants de la Federació Gimnàstica Espanyola, creada el 1898 a Barcelona.\nEl 1902 es crea el Col·legi Oficial d'Àrbitres, sota la presidència d'en Hamilton, de l'Hispània.\nEl 1907 l'ACF es reanomena com a Federació Catalana de Clubs de Foot-ball. El primer president en fou Isidre Lloret, de l'X Sporting Club.\nEl novembre de 1909 es constitueix el Col·legi d'Àrbitres depenent de l'Associació de Clubs de Futbol.\nLa temporada 1912-13 el FC Barcelona se separa de la Federació Catalana i funda la Foot-ball Associació de Catalunya, a la que també s'integraren Català, Avenç, Badalona, Gimnàstic (de l'Ateneu Enciclopèdic Popular), Palamós, Sparta, T.B.H., Catalunya, Sarrià, Athletic, Vilassar, Manresa, FC Mataró, Catalonia i Olot Deportiu. L'estiu de 1913 els dos organismes es fonen, celebrant-se el 30 d'agost un partit de reconciliació, entre el Barcelona i l'Universitari.\nEl 15 d'octubre de 1915 es funda de forma definitiva el Col·legi Català d'Àrbitres, el més antic d'Espanya.\nEl 1916 la FCCF es rebatejà com a Federació Catalana de Futbol Associació.\nEl 4 d'octubre de 1930 neix la Mutualitat Esportiva de Catalunya.\nEl 1926 es funda la Federació Balear. En els seus inicis aquesta federació depenia de la catalana i els seus campions podien participar en el Campionat de Catalunya de Segona Categoria (però no en el de primera).\nLa temporada 1949-50 neix el Col·legi d'Entrenadors.\nEl 2001, encapçalats per la Gramenet i l'Hospitalet es crea l'Associació de Clubs de Futbol de Catalunya que té com a missió la d'afavorir els equips modestos i de base.\nL'any 2012, a més de la Copa Catalunya va crear la Supercopa de Catalunya de futbol limitada a la participació dels equips catalans de la primera divisió. La primera edició, però, no es va arribar a jugar mai, ja que el Futbol Club Barcelona tenia previst alinear només jugadors de l'equip filial.\nEduard Alesson Gravirona (1900-1904)Modifica\nProfessor d'esgrima tenia una prestigiosa sala d'armes, el 5 d'octubre de 1900 va ser un dels membres fundadors de l'Hispània Athletic Club, i el primer president de l'Associació de Clubs de Futbol , entitat precursora de la Federació Catalana de Futbol. Va haver de lluitar pel control de les competicions de futbol amb la Federación Gimnástica Española.\nJosep de Togores i Muntades (1904-1905)Modifica\nCofundador del diari El Mundo Deportivo va ser el segon president de l'Associació de Clubs de Futbol de Barcelona entre novembre de 1904 i l'octubre de 1905, quan va dimitir.\nJosep Soler (1905-1906)Modifica\nTambé president del FC Barcelona, va presidir la comissió gestora que va regir l'Associació de Clubs de Futbol de Barcelona entre novembre de 1905 i febrer de 1906.\nUdo Steinberg Werle (1906)Modifica\nDesprés que una Comissió Gestora governés l'Associació de Clubs de Futbol de Barcelona durant uns mesos, a ser president entre el 8 de febrer i el 9 de desembre de 1906, quan Associació de Clubs de Futbol de Barcelona va desaparèixer per donar pas a la Federació Catalana de Clubs de Futbol.\nIsidre Lloret i Massaguer (1906-1908)Modifica\nHavia estat membre de la Comissió Gestora i vicepresident de la Junta Directiva presidida per Udo Steinberg. Fou soci de l'Espanyol i era directiu de l'X Sporting Club, va presidir la federació entre el mes de desembre de 1906 i octubre de 1908. La seva presidència, va resultar molt polèmica, perquè va ser acusat d'afavorir els interessos de l'X Sporting Club.\nJuli Marial Mundet (1908-1909)Modifica\nJugador i president del FC Barcelona del 6 d'octubre del 1906 a l'11 de novembre del 1908.\nRafael Degollada i Castanys (1909)Modifica\nJugador i posteriorment vicepresident i president del Català FC, havia estat vicepresident de la Federació amb Udo Steinberg i Isidre Lloret, va ocupar el càrrec durant uns mesos.\nAlbert Serra Guixà (1909-1910)Modifica\nAdvocat de professió, fou pioner del periodisme esportiu al final del segle xix. Va escriure entre altres cròniques, la del primer partit de futbol que va jugar el FC Barcelona el 8 de novembre de 1899 contra membres de la colònia anglesa al Velòdrom de la Bonanova. També va arbitrar algun d'aquells primers partits i va col·laborar en les tasques d'organització de la Copa Macaya. Director de la revista Los Deportes i col·laborador de La Vanguardia i El Mundo Deportivo, va ser el president de la Federació entre 1909 i 1910. Va morir el 28 de juliol de 1912.\nEugeni Beltri Cots (1910-1911)Modifica\nEn la seva condició de representant de la Junta Directiva del Club Universitari, va ser elegit com a president de la federació el mes d'octubre de 1910.\nNorman J. Cinnamond (1911-1912)Modifica\nL'octubre de 1911 es va convertir en el nou president de la federació, càrrec del qual va dimitir l'agost de 1912.\nJosep Maria Tarruella Albareda (1912-1913)Modifica\nRepresentant del Club Universitari, va ser elegit president l en l'assemblea celebrada el 22 d'agost de 1912. Però poc després d'arribar al càrrec es va produir una crisi molt important quan el Club Universitari i el RCD Espanyol es van posar d'acord per presentar una proposició que determinava que per poder jugar el Campionat de Catalunya els jugadors estrangers havien de demostrar dos anys de residència al país, en un intent de frenar l'incipient professionalisme que s'estava estenent en el món del futbol català. La majoria de l'assemblea va votar a favor de la mesura, però el FC Barcelona ho va considerar un atac als seus interessos i, després d'un últim i infructuós intent per arribar a un acord, va acabar marxant de la Federació Catalana per constituir una altra federació paral·lela, la Football Associació Catalana (FAC), amb setze clubs afiliats, per vint-i-cinc que s'havien quedat a la federació oficial.\nJosep Preckler Blanco (1913)Modifica\nVa pertànyer a la Federació Internacional i estava molt vinculat al FC Barcelona i quan el mes de juny de 1913 va dimitir Josep Maria Torruella, va agafar el seu relleu i va cear un Consell Directiu en què un dels dos vicepresidents, va ser Narcís Masferrer.\nFrancesc de Moxó Sentmenat (1912-1913)Modifica\nVa ser nomenat primer president de la Football Associació Catalana entre el 1913 i el 1914, en una assemblea celebrada el 14 de desembre de 1912, l'endemà que la Federació Catalana oficial fes la seva. La Football Associació Catalana i la Federació Catalana de Futbol van organitzar dues festes paral·leles del futbol el dia de Sant Esteve i també dos campionats paral·lels que van guanyar respectivament el FC Espanya i el FC Barcelona però que van ser un fracàs de públic.\nNarcís Masferrer Sala (1913)Modifica\nPersona amb molt de prestigi en el món de l'esport, en representació del FC Gladiator, es va convertir en el primer president de la Federació de Futbol de l'Est que incloïa els equips catalans de les dues federacions reconciliades més els equips valencians. Per celebrar la pau va organitzar un partit amistós entre dues seleccions formades per les dues federacions que s'havien barallat que es va disputar el 13 d'agost de 1913 i que va acabar amb empat a quatre al marcador. Poc després del naixement de la Federació de l'Est, la Federació Espanyola que també s'havia escindit en dos es va reunificar l'1 de setembre de 1913 i el 23 de setembre va reaparèixer la Federació Catalana de Futbol, amb tres representants de la federació oficial i dos de la Football Associació Catalana.\nNarcís Deop Pujals (1913-1914)Modifica\nVa entrar a la presidència el 1913, malgrat que en l'assemblea del 23 de setembre de 1913 i va dimitir el 28 de gener de 1914 perquè no va voler aixecar-li un càstig a un jugador de l'Espanya que estava sancionat des de la fi de la temporada anterior, com havia demanat aquest club i com estaven disposats a fer alguns membres de la seva junta, per no crear un precedent.\nJosep Maria Tallada Paulí (1914-1915)Modifica\nDirectiu del RCD Espanyol, va presidir la federació durant un any. Durant el seu mandat en el RCD Espanyol, va fitxar el jugador Ricard Zamora.\nRicard Cabot Montalt (1915 i 1923-1926)Modifica\nVa ser un dels personatges més influents del futbol català i espanyol durant més de quatre dècades, i va presidir la federació en dues etapes, la primera el 1915 i la segona del 1923 al 1926. Va ser durant més de trenta anys secretari general de la Federació Espanyola de Futbol i el seu representant en els estaments internacionals. I com a advocat, va ser el legislador i l'estructurador del futbol a Espanya al redactar els estatuts i el primer reglament de la Federació Catalana, que van servir de model per a moltes altres federacions. També va ser vicepresident de la Confederació Esportiva de Catalunya, membre del Comitè Olímpic Espanyol i vicepresident del FC Barcelona. Sent secretari general de la Federació Espanyola, el juliol de 1936 el va sorprendre la Guerra Civil i va traslladar la seu de la RFEF a Barcelona i la va mantenir fins a l'acabament del conflicte.\nJoaquim Peris de Vargas (1915-1916)Modifica\nPrimer va ser jugador de l'Internacional i després va jugar en el FC Barcelona, del qual també va ser directiu i vicepresident de la junta presidida per Joan Gamper de 1910 a 1913. El 1914 va ser elegit president del club blaugrana, però un any després va ser forçat a dimitir, però tot i així el van nomenar president honorari de l'entitat el 1915, el mateix any en què va ser elegit president de la federació.\nGaspar Rosés Arús (1916-1918)Modifica\nVa ser elegit l'octubre de 1916 nou president en representació del FC Barcelona, club que presidia des del 25 de juny del mateix any.\nJosep Germà Homet (1918-1919)Modifica\nVocal en la Junta Directiva de Gaspar Rosés, en el moment de ser elegit president de la federació, també presidia l'Atlètic Esport Club de Sabadell i posteriorment també va ser president del Centre d'Esports Sabadell i dels Aeroclub de Sabadell i del Vallès.\nJosep Rosich Rubiera (1919-1920 i 1926-1929)Modifica\nVa ser president en dues etapes diferents: del 1919 a 1920, i de 1926 a 1929. Durant la seva presidència, la temporada 1928-29 es va posar en marxa la Lliga espanyola de Primera Divisió en la qual el FC Barcelona es va proclamar campió. El 1932 va ser també membre del Comitè Olímpic Espanyol i l'any següent va ser vicepresident sota la presidència d'August Pi Sunyer. Va ser jugador, entrenador i secretari del FC Barcelona, club del qual era soci, i l'1 de desembre de 1924 va fer de seleccionador espanyol per un partit que Espanya va jugar contra Àustria al Camp de les Corts i va guanyar per 2 gols a 1.\nJosep Julinés Oliva (1920-1921)Modifica\nVa ocupar la presidència del 1920 al 1921. Va compaginar la seva tasca de directiu amb la d'àrbitre i va ser vicepresident del FC Internacional de Sants. El 1920 va entrar a la directiva del FC Barcelona sota la presidència de Gaspar Rosés, i el 1921 va passar a ser el secretari de la junta de Joan Gamper, es va convertir en el president de la secció d'atletisme del club i membre de la comissió de seguiment de les obres de construcció del camp de les Corts. Va tenir càrrecs a partir de 1927 en la Federació Catalana d'Atletisme i també va formar part de la de Federació Catalana Lluita, de la Confederació Esportiva de Catalunya i del Comitè Olímpic Espanyol.\nJosep Soto (1921-1922)Modifica\nMàxim dirigent de la federació entre els mesos de desembre de 1921 i 1922, temporada en què la selecció territorial va guanyar la Copa Príncep d'Astúries de seleccions territorials després de superar la selecció asturiana a Gijón.\nJosep Buchs (1922-1923)Modifica\nMàxim dirigent de la federació entre 1922 i 1923. Aquella temporada, la Federació Catalana va suspendre el mític porter Ricardo Zamora per duplicitat de fitxes després d'haver signat tant pel RCD Espanyol i pel FC Barcelona, i la selecció catalana va jugar un amistós a les Corts contra el Barça en homenatge a Joan Gamper.\nJosep Sunyol Garriga (1929-1930)Modifica\nEra soci del Barça des del 1925 i havia entrat a la seva Junta Directiva el 1928, va ser elegit president de la Federació Catalana com a representant del club blaugrana. El mateix any que va deixar el càrrec, va fundar el diari La Rambla, que va posar de moda el lema 'esport i ciutadania'.\nJosep Plantada Artigas (1930-1931)Modifica\nVa ser president del CE Júpiter, va entrar a la Junta Directiva de la federació el 1925 amb Ricard Cabot de president i va ocupar la presidència del 1930 al 1931, i quan va deixar el càrrec va ser nomenat el seu president d'honor. També va ser directiu del FC Barcelona durant la presidència d'Arcadi Balaguer (1925-1929) i Tomàs Rosés (1929-1930) i membre de la Federació Catalana d'Atletisme.\nFrancesc Costa Martí (1931-1934)Modifica\nPresidia la Lliga Amateur quan es va convertir en president de la federació el 10 d'agost de 1931, va ser elegit en una assemblea que no va tenir cap representant del FC Barcelona. Es va mantenir en el càrrec fins a la fi del 1934 en una època en la qual la Federació Catalana va tenir plena autonomia per organitzar les seves pròpies competicions concedida per la Federació Espanyola.\nJoan Baptista Roca Caball (1934-1936)Modifica\nHavia entrat a la federació l'any 1933, com un dels dos representants dels clubs de primera divisió, ocupant la vicepresidència. El 1934 en fou elegit president.\nRamon Eroles Sorribes (1936-1937)Modifica\nPocs dies després d'esclatar la Guerra Civil la Federació Catalana de Clubs de Futbol va ser decomissada en nom del Comitè Central de les Milícies Antifeixistes pel Conseller Municipal Ramon Eroles, que es va convertir oficialment en el delegat de la Generalitat de Catalunya a la federació i de facto en el nou president en substitució de Joan Baptista Roca. Malgrat que Espanya estava en guerra, la meitat del país encara funcionava i quatre clubs afiliats a la federació (Barça, Espanyol, Girona i Granollers) i quatre valencians (València, Llevant, Gimnàstic i Athletic Castelló), tots vuit en zona republicana, va poder jugar la Lliga Mediterrània, mentre una vegada acabada en va començar una altra batejada Copa de España libre que havien de disputar els quatre millors, però el Barça va renunciar a jugar-la perquè el 1937 va iniciar una gira per Sud-amèrica.\nJosep Guardia Riu (1937-1939)Modifica\nVa presidir la federació formant una junta reduïda que l'any 1937 va tornar a organitzar el Campionat de Catalunya que va guanyar una altra vegada el Barça. Aquell va ser l'últim que es va jugar perquè la temporada 1938-39 es va paralitzar tota l'activitat i no es va reprendre fins que va acabar la Guerra Civil.\nFrancesc Jover Sala (1939-1940)Modifica\nVa ser el primer president nomenat per les autoritats franquistes. En acabar la Guerra Civil, va ser nomenat delegat gestor de la Federació Espanyola de Futbol dins de la Federació Catalana de Futbol pel Consejo Nacional de Deportes, nou organisme encarregat de l'organització de l'esport espanyol, que depenia directament de la Falange Española. La seva missió inicial va ser la de reorganitzar la federació i la de tornar a posar en marxa les competicions i l'activitat federativa, i quan ho va aconseguir, el mes de setembre del mateix 1939 va ser nomenat president de la que es va anomenar Federación Regional Catalana de Futbol. Entre les seves funcions tenia també la de proposar els presidents dels clubs catalans a la Federació Espanyola, com així ho va fer el mes de març de 1940 amb els dels sis equips que en aquella època militaven en categoria nacional espanyola: Enrique Piñeyro, marquès de la Mesa de Asta (FC Barcelona), Genaro de la Riva (RCD Espanyol), Antoni Tamburini (CE Sabadell), Ramon Sanllehy (Girona FC), Evarist Murtra (EC Granollers) i Ramon Giralt (CF Badalona).\nFrancisco Javier de Mendoza Arias de Carvajal (1940-1945)Modifica\nEn possessió de les més altes condecoracions militars i de guerra, s'havia incorporat el 13 de març de 1940 a la Junta Directiva del FC Barcelona presidida pel Marquès de la Mesa de Asta i poc després va ser nomenat nou president de la Federació Catalana. Quan va entrar a la presidència ja s'havia deixat de jugar definitivament el Campionat de Catalunya i quedaven només com a competicions oficials la Lliga espanyola i la Copa del Generalísimo. Durant el seu mandat el futbol català va ser gairebé escombrat i va viure importants escàndols com l'11-1 que el Reial Madrid al FC Barcelona a l'estadi de Chamartín en unes semifinals de Copa.\nAgustí Pujol Sevil (1945-1946, 1947-1950, 1954-1956)Modifica\nJugador i dirigents del Club Gimnàstic de Tarragona, va ser president durant sis anys en tres etapes diferents. De 1945 a 1946, de 1947 a 1950 i de 1954 a 1956, etapa aquesta última que va començar presidint una comissió gestora abans de ser el president oficial. La seva tasca a la federació va suposar l'inici d'una gran trajectòria directiva. També va ser vocal a la Federació Espanyola en diverses etapes a partir de 1946, membre de la Comissió de Reformes d'estatuts de la FIFA des de 1950, membre del Comitè Executiu de la UEFA a partir de 1956, i president de la Comissió de la Copa Internacions i vicepresident de la UEFA de 1964 a 1968.\nFrancisco Sainz Giménez (1946-1947)Modifica\nSoci del RCD Espanyol havia estat el nou secretari de la federació quan aquesta es va tornar a posar en marxa el 1940, va ser nomenat president el mes de setembre de 1946, però només va romandre nou mesos en el càrrec, perquè el mes de juny de 1947 va dimitir en solidaritat amb el president del RCD Espanyol, Francisco Roman, quan aquest va ser destituït per queixar-se que la final de la Copa del Generalísimo que havia de jugar contra el Reial Madrid, fos adjudicada a la Corunya, un lloc de difícil desplaçament des de Barcelona. A principis dels anys seixanta, el RCD Espanyol el va nomenar soci de mèrit.\nRamon Capdevila Carbó (1947 i 1957)Modifica\nAmb més de quaranta anys de trajectòria com a tresorer de la federació, va ser dues vegades president interí de la institució. La primera el mes de juny de 1947, quan va substituir el dimitit Francisco Sainz fins que Agustí Pujol no va prendre possessió com a nou president. I deu anys més tard va ser president interí per segona vegada entre la dimissió de Narcís de Carreras, el mes de març de 1957, i el nomenament de Francisco Román.\nAugustí Arañó Viñals (1950-1953)Modifica\nVa entrar el 1948 a la Junta Directiva de la federació com a vicepresident i El 1950 va substituir interinament el seu president, Agustí Pujol. El 30 de gener de 1951 va ser confirmat oficialment com a president i va ocupar el càrrec fins al mes d'agost de 1953, quan va dimitir per ser nomenat vocal de la Federació Espanyola. Abans, en els anys quaranta, havia format part de la Junta Directiva del FC Barcelona presidida pel Marqués de la Mesa de Asta i havia estat vicepresident en l'encapçalada per Agustí Montal Galobart. L'octubre de 1954 va tornar a la federació, aquesta vegada com a vicepresident en una Junta Directiva encapçalada per segona vegada per Agustí Pujol.\nFrancisco Gimenez-Salinas Filvà (1953-1954)Modifica\nMembre del RCD Espanyol, va ser el president de la federació del 20 de setembre de 1953 fins al 4 d'agost de 1954, quan la Federació Espanyola va destituir tot el Consell Directiu en ple. S'havia incorporat el maig de 1952 a la Junta Directiva de la federació que presidia August Arañó substituint la baixa de Lluís de Caralt, i poc després va assumir el lloc de secretari abans de ser nomenat president. Quan va deixar la federació va seguir vinculat amb el RCD Espanyol i durant els anys seixanta va formar part de la Junta Directiva del Reial Club de Tennis Barcelona.\nNarcís de Carreras Guiteras (1956-1957)Modifica\nVa encapçalar la junta gestora que es va formar a la federació quan Agustí Pujol va deixar la presidència el 1956.\nFrancisco Roman Cenarro (1957-1961)Modifica\nVa presidir la federació des de l'any 1957 fins a l'octubre del 1961, quan va dimitir. També era soci del Club Natació Barcelona i durant els anys trenta havia estat vocal de la Junta Directiva del Catalunya Football Club, president del RCD Espanyol entre el 1942 i el 1947, quan va dimitir en protesta perquè l'equip va haver d'anar a jugar una final de Copa contra el Reial Madrid a La Corunya. Va ocupar igualment diversos càrrecs a la Federació Espanyola de Futbol i al seu Comitè de Competició, i va ser vicepresident i representant espanyol del Comitè Executiu de la Copa de Ciutats en Fires. També va ser un dels fundadors de l'Agrupació de Futbolistes Veterans de Barcelona.\nAntoni Julià de Capmany (1961-1964)Modifica\nVa ser president entre el mes d'octubre de 1961 i el 24 de juliol de 1964.\nPau Porta Bussoms (1964-1975)Modifica\nDe jove havia jugat a futbol i a rugbi i havia estat boxejador, durant uns mesos va compartir el càrrec de president amb el de president de la Federació Catalana de Boxa, que va presidir de 1963 a 1965. Abans d'arribar a la Federació Catalana de Futbol havia estat membre del Consell Directiu del RCD Espanyol des del 1958 al 1962, any en què va entrar a la Comissió Gestora de la Federació Espanyola de Futbol i es va quedar com a vocal a la Junta Directiva de 1962 a 1967. Mentre va ser president de la Federació Catalana de Futbol va ser també vicepresident de la Federació Espanyola i president del Comitè Nacional Juvenil i Aficionat (1967 a 1975), i també va ser membre de la Comissió Júnior de la UEFA des de 1974. El 1975 va ser nomenat president de la Federació Espanyola de Futbol. De 1978 a 1990 va ser membre del Consell Executiu de la FIFA, organisme en el qual va presidir nombroses comissions, i de la qual el 1995 va ser nomenat membre honorífic vitalici.\nAntoni Guasch Carreté (1975-1989)Modifica\nVa jugar a la UE Sant Andreu i posteriorment va formar part de la seva Junta Directiva, de la qual va ser president durant sis anys, de 1952 a 1958. Quan va deixar la presidència del Sant Andreu va entrar a la federació com a membre del seu Comitè Tècnic i a partir de la temporada 1961-62 va formar part de la seva Junta Directiva. Fins al 1973 va ser vocal, de 1973 a 1975, vicepresident, i a partir de 1975, president. Durant la seva presidència la Federació Catalana va viure una gran expansió pel que fa al nombre de llicències i de clubs i el 1984 es van aprovar els seus nous estatuts adaptats a la normativa de la Direcció General de l'Esport i va gaudir per tant de personalitat jurídica pròpia. Catalunya va ser una de les seus del Mundial de futbol de 1982 i es van inaugurar molts camps arreu del país. El 1979 va ser elegit membre de la Junta Directiva de la Reial Federació Espanyola de Futbol i posteriorment també membre del seu Comitè Executiu fins al 1988. De 1978 a 1985 també va ser membre de la comissió rectora de la Mutualitat de Futbolistes Espanyols i va formar part del Consell Directiu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya sota la presidència de Joan de la Llera i Trens cap a la fi dels anys 80. També va formar part de la Junta Directiva de l'Associació Catalana de Dirigents de l'Esport.\nAntoni Puyol Lebon (1989-2001)Modifica\nDesprés d'una curta etapa com a jugador en el Plus Ultra, l'Hostafrancs i l'Atlètic Ibèria, va ser directiu d'aquest últim club durant trenta-dos anys, disset com a membre de la seva Junta Directiva (1949-1966) i quinze com a president (1966-1981). El mateix 1981 va entrar com a vocal a la Junta Directiva de la federació de la qual va ser vicepresident adjunt abans d'arribar a la presidència el 1989. Durant el seu mandat també va ser vocal i posteriorment vicepresident de la Federació Espanyola (1992-2001), delegat de la selecció espanyola (1995-1998), membre de la Comissió Nacional Antiviolència en representació de la Federació Espanyola (1996-1998), i president de la Comissió de Clubs de Segona Divisió B en el mateix període. I a nivell internacional, també va ser membre de la Comissió de l'Eurocopa sub-21 de la UEFA entre 1996 i 2000. Va donar un gran impuls als partits de la selecció catalana, i durant la seva presidència es va crear també la Primera Divisió Catalana, transformada el 1993 en la Copa Catalunya.\nJaume Roura Calls (2001-2005)Modifica\nDurant la seva joventut va jugar en el FC Vilassar i anys més tard es va convertir en president d'aquest club, va entrar el 1989 com a tresorer i vicepresident a la Junta Directiva de la federació encapçalada per Antoni Puyol després d'haver estat delegat federatiu entre 1981 i 1984 i membre del seu Comitè de Competició entre 1984 i 1989. El 1993 va renovar el càrrec de vicepresident encarregat de l'àrea econòmica fins al 2001. Durant la seva presidència va formar part també de la Comissió Delegada de la Federació Espanyola de Futbol, va potenciar els partits de la selecció catalana absoluta, que es va enfrontar dues vegades a la campiona del món Brasil i una a Argentina, i va promoure les ajudes al futbol base i la instal·lació de gespa artificial en molts camps de futbol. També va ser president de la Federació de Veterans del Maresme i del Vallès, i de la Mutualitat de Futbolistes de Catalunya.\nJosep Maria Vallbona Zubizarreta (2005)Modifica\nEs va convertir en el president interí de 2005. Va entrar a la[Cal aclariment] el 1972 com a membre del seu Comitè de Disciplina, president del seu Comitè d'Apel·lació i jutge únic de Tercera Divisió estatal, el 1998 va entrar a la Junta Directiva i va arribar al càrrec de vicepresident, el qual el va portar a la presidència interina el 2005 entre els mesos de febrer i octubre. També entre el 1991 i el 1993 havia estat membre i president del Comitè d'Apel·lació de la Reial Federació Espanyola de Futbol, del Comitè Jurisdiccional de la qual va ser membre entre 2002 i 2004. Entre 1999 i 2001 va ser vocal del Tribunal Català de l'Esport.\nJordi Roche Puigdevall (2005-2008)Modifica\nVa ser futbolista fins a la categoria juvenil i de 1998 a 2000 va ser vicepresident del Girona FC, i de 2000 a 2005 president. Va entrar a la federació durant el mandat de Jaume Roura com a adjunt en la Comissió de Segona Divisió B i Tercera Divisió, i el 8 d'octubre de 2005, va ser elegit president, però el 14 de juny de 2008 va dimitir sense acabar el seu mandat.\nRicard Campoy Gómez (2008-2009)Modifica\nEn la seva qualitat de vicepresident, va substituir interinament Jordi Roche com a president quan aquest va dimitir el mes de juny de 2008 i va acabar el mandat fins al juny de 2009. Va ser membre de les juntes directives del Club de Futbol Terrassa i la Unió Esportiva Figueres, club del qual va ser vicepresident, va ser assessor del Club Esportiu Europa, i el 1989 va entrar com a vicepresident de la junta presidida per Antoni Puyol. En els dinou anys següents va mantenir el càrrec de vicepresident en les juntes directives presidides per Jaume Roura, Josep Maria Vallbona i Jordi Roche, fins que es va convertir durant un any en el seu president interí. Durant aquests anys també va ser vocal de la Junta Directiva de la Federació Espanyola de Futbol i membre de la comissió del seu centenari.\nJordi Casals Vilalta (2009-2011)Modifica\nVa ser jugador en actiu fins als 34 anys en el Múrcia, Prat, Júpiter i Santboià, club que també va presidir des de 2002 fins a 2009. Va arribar a la presidència de la federació el 14 de juny de 2009, i es va mantenir en el càrrec fins al mes de desembre de 2010, quan va passar a presidir una junta gestora fins que es van celebrar unes noves eleccions el mes de març de 2011, després de la dimissió de quinze dels seus directius.\nAndreu Subies Forcada (2011-2018)Modifica\nVa jugar a futbol durant molts anys en equips com l'AEM Lleida, l'Alpicat, l'Artesa de Segre, el Torrefarrera, l'Alcarràs, l'Almacelles i el Benavent, club del qual va ser president entre 1999 i 2010 i el va pujar de Tercera Territorial Catalana a Tercera Divisió Nacional espanyola. El 2005 va entrar com a delegat territorial de la Federació Catalana a Lleida, càrrec que va ocupar fins al 2008, i de 2008 a 2010 va ser vicepresident de la seva Junta Directiva fins que el desembre de 2010 va dimitir i es va presentar a les eleccions a la presidència. El mateix 2010 va rebre el premi al millor directiu esportiu de Lleida atorgat per l'Associació de la Premsa d'aquesta demarcació. El càrrec de president li va comportar també un lloc a la Junta Directiva de la Federació Espanyola i al Consell Directiu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya. També és patró de la Fundació de Veterans del FC Barcelona. El 31 de juliol de 2018 anuncia que deixa el càrrec de president de la federació per dedicar-se de forma íntegra a la vicepresidència de la Federació Espanyola amb Luis Rubiales.\nJoan Soteras Vigo (2018-)Modifica\nTintorer i empresari de tints i acabats, va ser president del Centre d'Esports Sabadell en dues etapes (1994-1996 i 2006-2013). Es va convertir en president interí de la federació després de la renuncia al càrrec d'Andreu Subies.\nTornejos organitzats per la federació catalanaModifica\n- Torneig Internacional de Pasqua\n↑ «Presentades la Copa i la Supercopa de Catalunya». Federació Catalana de Futbol. [Consulta: 7 octubre 2012].[Enllaç no actiu]\n↑ Berasategui, M. Lluïsa «Futbol i cultura a Catalunya durant el període d'entreguerres». Revista d'història de l'educació, 7, 2004, pàg. 217-228.\n↑ «Efemérides del RCD Español (pàgina 1)». La Vanguardia, 12-10-1975. [Consulta: 1r octubre 2015].\n↑ Los Deportes [Barcelona], X, 436, 29-12-1906, pàg. 989.\n↑ El lloc de defunció varia segons la font consultada:\nSant Feliu de Guíxols - Stadium. Barcelona, Any VI n.166 p.490 (29 de juliol de 1916)\nSarrià (Barcelona) - Stadium. Barcelona, Any VII n.219 p.506 (4 d'agost de 1917)\nSanta Coloma de Farners - Arrechea Rivas, Fernando «Orígenes, nacimiento y consolidación del FC Barcelona (1875-1903)». Cuadernos de fútbol, 70, 01-11-2015.\n↑ Finestres, J. Anem fent camí. Les seleccions esportives catalanes de 1976 a 2002. Esplugues de Lobregat: Consell Català de l'Esport, 2002.\n↑ Raduà, Josep M. Història de totes les seleccions esportives catalanes, 1904-2005.. Barcelona: Plataforma Proseleccions Esportives Catalanes, 2005.\n↑ Finestres, J. Seleccions esportives, un dret de Catalunya.. Barcelona: Pòrtic, 2002.\n↑ «Andreu Subies deixa el càrrec de president de la Federació Catalana de Futbol». CCMA, 31-07-2018.\n↑ Hemeroteca digital diario La Vanguardia (España), 30 de marzo de 1950, página 13. Consultado el 4 de febrero de 2010.\nHistòria del futbol a Catalunya\nOrganització del futbol a Catalunya\nViquinotícies conté notícies i pàgines d'actualitat relacionades: Podria disputar-se un partit de futbol Catalunya-Euskadi.\nFederació Catalana de Futbol - Lloc web oficial\nFons històric de la Federació Catalana de Futbol, preservada a l'Arxiu Nacional de Catalunya.\nWeb del futbol modest català\nCoord.: 41° 23′ 43.19″ N, 2° 10′ 53.84″ E / 41.3953306°N,2.1816222°E / 41.3953306; 2.1816222\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Federació_Catalana_de_Futbol&oldid=28939169»\nDarrera modificació: 24 des 2021 a les 18:18\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 des 2021 a les 18:18.


Starby Hotell, Konferens & Spa Vadstena Suècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBox 16, Vadstena, Vadstena, Suècia - Veure al mapa\n"Friendly and competent staff, comfortable rooms und good bre..."\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Vadstena, Starby Hotel, Conference and Spa és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nStarby Hotel, Conference and Spa també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Vadstena. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions per a minusvàl.lids, instal·lacions per a reunions i banquets , restaurant, premsa, bar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com bany, camp de golf (a 3 km), spa, jardí, sauna que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Starby Hotel, Conference and Spa és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Vadstena.\nTots els comentaris (346) Parelles (237) Viatgers en solitari (21) Famílies amb infants petits (20) Famílies amb infants grans (32) Grups (38)


Inici classes: 05/10/2020\nFi classes: 11/03/2021\nFi programa : 15/07/2021\nEls alumnes que es matriculin al programa es podran registrar gratuïtament a ISACA Internacional i ISACA Barcelona i ser-ne socis fins al 31/12/2020.\nEnginyer informàtic amb més de 20 anys d'experiència en gran varietat de tecnologies i àrees. Ha treballat en diverses entitats financeres, mútues, asseguradores, la Universitat de Barcelona, l'Ajuntament de Barcelona etc i ha impartit formació en empreses com Inditex, Bayer, BDigital o Roche. Actualment és AWS Authorized Trainer i dóna cursos de AWS, Cloud Computing, Java, Big Data, Hadoop, MongoDB, etc a CAPSiDE.\nEnginyer superior en Informàtica per la UPC. Certificat en OSCP, AWS Architect Associate i CHFI. Actualment és enginyer de seguretat a AttackIQ, desenvolupant escenaris per a la realització de simulació d'atacs. Va iniciar la seva carrera en el sector de la seguretat informàtica a l'esCERT-UPC, realitzant anàlisis forenses d'incidents de seguretat i auditories web. Acumula una experiència de més de tretze anys en el sector de la ciberseguretat. Ha estat auditor i responsable de l'equip de Ethical Hacking a Incita Security (Antiga TB · Security), així com CTO a Ackcent Cybersecurity. Compta amb experiència en projectes de revisió d'aplicacions mòbils, tant Android com iOS, així com en projectes de revisió de sistemes ICS.


Erinacèids - Uniopèdia, el mapa conceptual\nEls erinacèids (Erinaceidae) són una família de mamífers de l'ordre dels eulipotifles.\n39 les relacions: Animal nocturn, Atelerix, Àfrica, Àsia, Cuc de terra, Deinogalerix, Embaràs, Eocè, Eriçons, Erinaceus, Eulipotifles, Euràsia, Euteris, Família (biologia), Gènere (biologia), Gimnur, Gimnur de Hainan, Gimnur de la Xina, Gimnur gros, Gimnur petit, Glàndules odoríferes, Hemiechinus, Hylomys, Insectívor, Insectes, Invertebrat, Itàlia, Mamífers, Mesechinus, Miocè, Musaranya, Ocells, Omnivorisme, Ordre, Ou (biologia), Paleocè, Paraechinus, Podogymnura, Polifiletisme.\nEls mussols són típics animals nocturns, si bé algunes poques espècies són també actives de dia. Un animal nocturn és aquell caracteritzat per realitzar la seva activitat durant la nit i dormir durant el dia.\nNou!!: Erinacèids і Animal nocturn · Veure més »\nAtelerix és un gènere d'eriçons que conté quatre espècies vivents, totes elles originàries del continent africà.\nNou!!: Erinacèids і Atelerix · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Àfrica · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Àsia · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Cuc de terra · Veure més »\nDeinogalerix (del grec, 'terrible' i del gènere Galerix, un altre gimnur extint), és un gènere fòssil de l'ordre Eulipotyphla, que va viure en el Miocè tardà, en una illa que ara forma part de la península Itàlica.\nNou!!: Erinacèids і Deinogalerix · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Embaràs · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Eocè · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Eriçons · Veure més »\nErinaceus és un gènere d'eriçons originaris d'Euràsia.\nNou!!: Erinacèids і Erinaceus · Veure més »\nEls eulipotifles ('realment grassos i cecs') són un ordre de mamífers que té el suport de les dades filogenètiques moleculars.\nNou!!: Erinacèids і Eulipotifles · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Euràsia · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Euteris · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Família (biologia) · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Gènere (biologia) · Veure més »\nEls gimnurs (Galericinae) són mamífers eulipotifles, una de les dues subfamílies de la família dels erinacèids.\nNou!!: Erinacèids і Gimnur · Veure més »\nGimnur de Hainan\nEl gimnur de Hainan (Neohylomys hainanensis) és una espècie de gimnur de la família dels erinacèids.\nNou!!: Erinacèids і Gimnur de Hainan · Veure més »\nGimnur de la Xina\nEl gimur de la Xina (Neotetracus sinensis) és una espècie de gimnur de la família dels erinacèids.\nNou!!: Erinacèids і Gimnur de la Xina · Veure més »\nEl gimnur gros (Echinosorex gymnura) és una espècie de gimnur originària de la península de Malacca, Borneo i Sumatra.\nNou!!: Erinacèids і Gimnur gros · Veure més »\nEl gimnur petit (Hylomys suillus) és un petit eulipotifle que viu al sud-est d'Àsia.\nNou!!: Erinacèids і Gimnur petit · Veure més »\nLes glàndules odoríferes són òrgans que produeixen secrecions oloroses que tenen funcions pròpies dins del comportament animal.\nNou!!: Erinacèids і Glàndules odoríferes · Veure més »\nHemiechinus és un gènere d'eriçons que conté dues espècies.\nNou!!: Erinacèids і Hemiechinus · Veure més »\nHylomys és un gènere de la família dels erinacèids.\nNou!!: Erinacèids і Hylomys · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Insectívor · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Insectes · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Invertebrat · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Itàlia · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Mamífers · Veure més »\nMesechinus és un gènere d'eriçons originaris de l'estepa centreasiàtica de Rússia, Mongòlia i la Xina.\nNou!!: Erinacèids і Mesechinus · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Miocè · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Musaranya · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Ocells · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Omnivorisme · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Ordre · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Ou (biologia) · Veure més »\nNou!!: Erinacèids і Paleocè · Veure més »\nParaechinus és un gènere d'eriçons originaris de la regió del Sàhara, l'Orient Pròxim i el subcontinent indi.\nNou!!: Erinacèids і Paraechinus · Veure més »\nPodogymnura és un gènere de gimnurs originaris de les Filipines.\nNou!!: Erinacèids і Podogymnura · Veure més »\nEl grup d'"animals de sang calenta" és polifilètic. El polifiletisme (del grec "moltes races") és la condició d'un grup d'organismes dels quals el seu darrer ancestre comú no és membre del grup.\nNou!!: Erinacèids і Polifiletisme · Veure més »\nErinaceid, Erinaceidae, Erinaceids, Erinacèid.


13/05/2014 // L'estat dels embassaments de Catalunya\n19/04/2012 // Avui, a les 12.30 h, xat del temps amb Francesc Mauri\nEl 324.cat torna a obrir la finestra del xat del temps, en aquesta ocasió amb el meteoròleg de TV3 i Catalunya Ràdio Francesc Mauri.\nEns esperen dies de temps ventós, amb ruixats i sol. Els vents procedents de l'Atlàntic travessaran la península Ibèrica fins a arribar a casa nostra.\nAquesta situació anirà acompanyada d'aire fred a les capes altes de l'atmosfera i permetrà un temps molt insegur al nord del país.\nParlarem de les previsions pels propers dies i mostrarem algunes de les fotografies enviades a l'espai de participació, El meu324, durant la setmana.\nXat del temps amb Francesc Mauri\n02/02/2012 // Entra al xat del temps i parla ara en directe amb Francesc Mauri!\nDurant el xat, mostrarem algunes de les fotos de nevades que els usuaris d'Elmeu324.cat ens han enviat avui a la secció "El meu temps", perquè en Francesc Mauri les pugui comentar.\nEl xat del temps amb Francesc Mauri\n25/01/2012 // El xat del Temps !\nCom cada dijous, torna el xat del temps al 324.cat. Demà, des de les 12.30 hores, el meteoròleg de TV3 i Catalunya Ràdio Francesc Mauri respondrà les preguntes dels lectors a les portes d'uns dies de canvis.\n24/11/2011 // XVII Jornades de Meteorologia Eduard Fontserè\nTornen un any més al Cosmocaixa de Barcelona les jornades meteorològiques Eduard Fontserè. Any rera any hi passen reconeguts professionals i científics del món de la meteorologia amb ponències sobre diversos temes. Si us agrada el temps i la meteorologia, valen molt la pena!!! Més info a: http://www.acam.cat\nHi haurà els clàssics tres blocs de ponències d'actualitat sobre la Meteorologia de la Mediterrània Occidental, sobre tècniques modernes de predicció i d'anàlisi meteorològica. S’exposaran els projectes SMOS i HYMEX. Finalment, hi haurà el bloc del clima on, entre altres, intervindrà el president d'Aemet.\n27/10/2011 // Xat "El temps en directe", amb Francesc Mauri\nCom cada dijous, avui torna el xat del temps al 324.cat a les 12.30 hores, el meteoròleg de TV3 i Catalunya Ràdio Francesc Mauri respondrà les preguntes dels lectors a les portes d'un cap de setmana de pluja.\nDurant el xat, mostrarem algunes de les fotos que els usuaris d'El meu 324.cat ens envien a la secció "El meu temps", perquè en Francesc Mauri les pugui comentar.\n"El temps en directe", amb Francesc Mauri


Les Cabanes de pedra seca del camp del Vent - alforjastark.com\nDimarts, maig 17, 2022\nHomePatrimoniLes Cabanes de pedra seca del camp del Vent\nLes Cabanes de pedra seca del camp del Vent\nfebr. 1, 2022\nAmb aquest ens agradaria iniciar una sèrie d’escrits parlant del patrimoni de pedra seca d’Alforja i per raons de proximitat ens estendrem incloent alguns exemples propers. Començarem parlant de les Cabanes i barraques de Pedra Seca i posteriorment ens estendrem a altres exponents d’aquesta ancestral tècnica constructiva. Un saber antic reconegut per la UNESCO com a patrimoni Mundial Immaterial l’any 2019, que a més d’ancestral “exemplifica una relació harmoniosa entre els humans i la naturalesa”, proporciona un fort sentit d’identitat i juga un paper fonamental en la creació i manteniment de l’entorn vital”.\nLes construccions on comunament s’ha emprat la tècnica de la pedra seca són moltes. Les més senzilles són els marges i murs i les més vistoses les cabanyes i barraques. Però existeixen altres menys conegudes com les relacionades amb l’aigua: cisternes, conductes d’aigua, mines i els pous. Fins i tot les neveres o pous de gel també podrien estar construïts fent servir aquesta tècnica. Cadascun d’ells són exponents d’un període històric o d’una manera d’utilització de la terra bastant pròxim a nosaltres i que en molts casos fins i tot es manté viu.\nLes actuals cabanes de pedra seca podríem mirar-ho així, són l’evolució dels antics tolos, espais generalment de planta circular i sostre voltat de pedra i sense argamassa, estesos també per tot el Mediterrani des del neolític emprat amb diferents propòsits. Al contrari dels antics tolos, els que acostumem a trobar en els nostres camps han estat construïts gairebé sempre amb l’únic propòsit de servir com a lloc de refugi en el camp.\nLes cabanes de pedra seca s’agrupen en quatre tipologies diferents. La primera i més vistoses són les aèries aïllades construïdes enmig d’un terreny. En segon lloc, estan les aèries adossades a un marge. En tercer lloc, es troben les barraques encastades totalment dins d’un marge. Per últim també es classifiquen com a construccions de pedra seca totes aquelles construccions formades per l’aprofitament d’una cova o abric al qual se li agrega una paret de pedra per a cobrir la part frontal. Una peculiaritat i un element en comú d’aquesta mena de construccions (almenys de les més vistoses) és que posseeixen una falsa volta per aproximació de filades de pedres les quals magistralment reparteixen i traslladen el pes als murs. Damunt d’aquests, una coberta de terra arrels i plantes, fa de segellador i aglutinador creant així una cúpula resistent i en molts casos irrompible.\nEl nostre municipi no destaca per posseir un gran nombre de cabanyes o barraques de pedra seca, els exemples són comptats i gairebé tots són petits i modestos. No ens podem comparar amb el que ocorre amb el nostre poble veí de Mont-roig del Camp on es comptabilitzen gairebé 200 exemplars i 5 d’elles han estat declarades bé cultural d’interès nacional, en la categoria de zona d’interès etnològic. Així i tot en tenim alguns de petits i modestos que són un plaer contemplar-los i no desmereixen comparats amb les típiques construccions que comunament atreuen l’interès.\nLa barraca dels Cabraïns\nLa primera a la qual farem referència l’hem denominat Barraca dels Cabraïns perquè es troba en el serret d’aquest nom, dins una finca d’avellaners perduda. Està situada a 423 metres d’altitud en les Coordenades: X: 333276 I: 4563660. Es pot accedir des d’un camí que parteix davant de la Urbanització Portugal per la partida de Les Planes. Encara que també és possible fer-lo per l’antic camí dels Cabraïns que parteix de Les Barqueres i pel que es pot arribar fins a l’Aleixar. Aquesta cabana, tal com passa amb la majoria de les que es trobem en el nostre municipi, es correspon amb la tipologia Terrera margera, la qual cosa significa, encastades totalment o parcialment dins d’un marge.\nEncara que el seu estat no és dolent el seu sostre de falsa cúpula presenta petites ensulsiades. La seva planta és el·líptica i té 2 metres de profunditat. Està orientada en direcció nord-est cosa que impedeix l’entrada directa del sol en el seu interior. Trencant la tradició en aquesta mena de cabanes modestes la seva entrada està perfectament rematada amb un arc pla, construït amb pedres posades al rastell, degudament falcades. Té a l’entrada una gran llosa a mode de porta i al seu interior hi ha un petit prestatge a certa altura del terra. Totes dues coses més l’arc d’entrada la converteixen en una de les més interessants de les nostres barraques.\nLa Cabana d’en Ramon Pastor\nMolt prop d’aquestes hi ha tres exemples més de cabanes que pertanyen al terme de l’Aleixar, el fet de no distar molt ens motiva a agrupar-les i anomenar-les al conjunt: les Cabanes de pedra seca del camp del Vent. Ens hauríem d’incorporar al camí dels Cabraïns per a enfilar-nos en direcció al municipi veí. El recorregut apareix molt ben explicat en la Ruta 8 El poble perdut de Rocabruna, seguint les indicacions aquí descrites és possible visitar aquestes tres cabanes. La primera d’aquestes construccions és la Cabana d’en Ramon Pastor (Coordenades: X: 333870 I: 4563522 ) de planta quadrada exterior i d’interior circular i amb generoses proporcions.\nEs pot accedir sense cap problema encara que cal assenyalar que és una propietat privada. Accedirem a ella per un senderó ampli, a l’esquerra del camí. Va ser restaurada fa alguns anys per això el seu estat de conservació, és excel·lent. El sostre de falsa cúpula d’aquesta cabana, és una autèntica obra d’enginyeria. Es correspon amb la tipologia aèria aïllada sent l’únic exemplar d’aquesta tipologia que trobem pròxima a Alforja. Està orientada de sud a est i la seva porta és d’arc de mig punt.\nPetita Cabana del Camp del Vent 1\nPer a trobar la segona cabana, hem de continuar pel mateix sender fins a trobar una altra caseta de tros. A menys de 50 m d’aquí, enmig d’una finca d’avellaners semi abandonada, trobarem una segona cabana que encara que molt més petita resulta molt interessant pel frontó triangular que remata la seva entrada. Les seves coordenades són X: 333761 I: 4563556 i es correspon amb la tipologia Terrera Margera. La seva planta és circular de petites dimensions. Està orientada de Nord a Est de manera que mai li entra el sol. El seu sostre també de falsa cúpula es conserva molt bé. La seva porta està rematada amb un gran bloc de granit amb forma de triangle de perfectes proporcions que li atorguen una bellesa particular. Sobre aquest triangle el meu amic Josep Pàmies en el seu blog escriu lo següent: “El triangle que veiem en la part superior de la porta és el triangle auri. Casualitat?. La relació entre la base del triangle i qualsevol dels seus costats és pràcticament 1,6. El valor real del nombre auri, a tres decimals, és 1,618“.\nCabana del Camp de Vent del Gàllera\nSi la visites hauràs de tornar posteriorment fins a la Cabana d’en Ramon Pastor i seguir les indicacions de la Ruta 8 en wikiloc. Aquesta tercera cabana es coneix com la cabana del Gàllera i igual que la segona és de modestes dimensions i aprofita un marge de pedra. Les seves coordenades exactes són X: 333641 I: 4563706. És la més alta de totes: 388 metres d’altitud. Es correspon també amb el tipus terrera Margera i la seva porta de llinda plana. La seva coberta de lloses presenta petits enderrocs. Té una orientació de 120º per aprofitar el sol sobretot a l’hivern.\nDe moment ho deixem aquí. Encara ens queden els millors exemples de cabanes de pedra seca d’Alforja per a una segona entrega, en la que prometem no decebre’ls, perquè hi ha material.\nRogelio Portal Tejo\nPrevious articleEls miradors de les Muntanyes de la Costa Daurada\nNext articleRondalles, supersticions i llegendes per explicar l’origen dels menhirs\nAlforja Stark és una plataforma digital col·laborativa per a la difusió d’informació relacionada amb el municipi d’Alforja, el seu entorn i els seus habitants, que manté un especial interès en promoure l’art, la cultura, el turisme, el desenvolupament econòmic sostenible i el respecte a la natura en aquesta zona.\nTorna la Festa pel Territori\nVa planejar, Josep Fusté, la seva mort?\nAlguns Noms d’Alforja i del Camp: Propera presentació\nIsabel Saludes: “Espai, Temps i silenci”\nmarç 16, 2022\nRUTES A PEU PER ALFORJA\nRUTA 7:“El racó de les Guilletes i el camí dels masos i de la Mussara”\nag. 28, 2019\nRUTA 9: Un passeig pels Miraltos i els molins de la riera d’Alforja\nRUTA 8: El poble perdut de Rocabruna i les cabanes de pedra seca del camp del Vent\nRUTA 10: Els camins de la prehistòria. El poblat prehistòric i les coves del Rufino\nArxius Selecciona el mes maig 2022 abril 2022 març 2022 febrer 2022 gener 2022 desembre 2021 novembre 2021 octubre 2021 setembre 2021 agost 2021 juliol 2021 juny 2021 maig 2021 abril 2021 març 2021 febrer 2021 gener 2021 desembre 2020 novembre 2020 octubre 2020 setembre 2020 agost 2020 juliol 2020 juny 2020 maig 2020 abril 2020 març 2020 febrer 2020 gener 2020 desembre 2019 novembre 2019 octubre 2019 setembre 2019 agost 2019 juliol 2019 juny 2019 maig 2019 abril 2019 març 2019 febrer 2019 gener 2019 desembre 2018 novembre 2018 octubre 2018 setembre 2018 agost 2018 juliol 2018 juny 2018 maig 2018 abril 2018 març 2018 febrer 2018 gener 2018 desembre 2017 novembre 2017 octubre 2017 setembre 2017 agost 2017 juliol 2017 juny 2017 maig 2017 abril 2017 març 2017 febrer 2017 gener 2017 desembre 2016 novembre 2016 octubre 2016 setembre 2016 agost 2016 juliol 2016 juny 2016 maig 2016 abril 2016 març 2016 febrer 2016 gener 2016 desembre 2015 novembre 2015 octubre 2015 setembre 2015 agost 2015 juliol 2015 juny 2015 maig 2015 abril 2015 març 2015 febrer 2015 gener 2015 desembre 2014 novembre 2014\nNova línia de molt alta tensió (MAT) que creuarà per Alforja\nag. 11, 2021\nRecuperació de la capella del camí de sant Magí: Qui Puigcerver veu una salve li deu\nmaig 26, 2021\ndes. 28, 2016\nLocalitzat a Alforja un possible santuari rupestre on es feien sacrificis\ndes. 22, 2016\nEconomia i Turisme40


Saura: Tragèdia-Creació 2018. En Galería Mayoral Barcelona, Barcelona | La Ventana del Arte\nMayoral es complau a presentar l’exposició Saura: Tragèdia – Creació, després d’una primera retrospectiva sobre l’artista organitzada l’any 2005. La mostra conté una quinzena de peces creades per Antonio Saura, entre les quals hi ha olis pertanyents a les dècades de 1950 i 1960, així com diverses composicions en paper. L’exposició compta amb la participació de Luca Massimo Barbero.\nSaura: Tragèdia – Creació inclou l’obra mestra Salvatierra (1957), exhibida el 1958 a la 29a edició de la Biennal de Venècia, a més d’una selecció de Damas, obres en les quals la figura femenina apareix representada de maneres diferents i alhora semblants. En paraules del mateix Saura, van néixer d’una “necessitat imperiosa de cridar,” d’un desig “d’expressar-se al preu que fos, de fer seva fins la darrera gota d’energia de l’univers.” Aquestes obres inauguren una nova etapa en l’imaginari de Saura, amb la idea que la forma pictòrica sorgeix d’una mena de combat “cos a cos”, sense considerar aspectes com la composició, el color o l’equilibri —Stima (1959) i Pandora (1960) en són bons exemples.\nSón pintures fruit de la confrontació; d’una batalla que transforma la matèria inerta en un moviment que s’origina en el “desig figuratiu.” Totes les obres exemplifiquen de quina manera Saura havia estat cercant una nova forma de representació a través d’un material que dugués l’estigma i la marca de la humanitat. Les relacions entre la figuració i l’abstracció, entre la terra i els éssers vius, i entre aixecar-se i enfonsar-se són també evidents, i ens demostren que era plenament conscient de l’equilibri inevitable, dramàtic i joiós entre l’home i la seva existència, com veiem, per exemple a 40 Superposiciones (1975).\nTal com Luca Massimo Barbero assenyala al seu text per al catàleg de l’exposició: “La seva tria cromàtica, en aquest període gairebé\nsempre dominada pel negre i el blanc, o pels tons grisos, està vinculada a aquell peculiar silenci ple de gestos i escomeses, característic de les pintures dels grans mestres espanyols. La referència més clara a la relació amb la història i la política, però també a la investigació de la dimensió humana i figurativa, no pot ser altra que Goya, com molts ja han posat de manifest anteriorment. El sentit més dràstic, radical i controvertit de les teles de Goya es troba en la relació del mestre espanyol amb la representació del cos i, de manera especial, amb la idea del retrat que, més enllà de l’efígie, se centra intensament en l’expressió. Això transmigra en una idea de pintura dramàtica i lliure que Saura estava desenvolupant perquè es convertís en ‘l’expressió d’una realitat total.’”\nAmb aquesta exposició reivindiquem que el missatge de Saura encara és rellevant avui: si tracem un arc temporal, podem enllaçar el seu missatge a llocs comuns com ara el dolor causat per la crueltat humana, el patiment provocat per les desigualtats socials, els abusos comesos per les classes dominants i la hipocresia dels polítics. Tots aquests missatges prevalen i són evidents en l’obra de Goya, en l’art del segle XX i en la cultura i la societat actuals.\nPer acompanyar aquesta exposició, hem editat un catàleg que recull textos de l’especialista Luca Massimo Barbero, del mateix Antonio Saura, i d’altres experts en l’artista i el seu context, com són Michel Tapié, Yvon Taillandier, Julián Ríos i Dore Ashton. A més a més, una acurada selecció de fotografies de Jean Marie Del Moral, Leopoldo Pomés, Francesc Català-Roca, Jaume Blassi, Ramón Masats i Giacomelli il·lustren el procés creatiu de l’artista, així com el seu taller de Conca.\nA l’hora de dur a terme el projecte, ha estat imprescindible la col· laboració de la Fondation Archives Antonio Saura (Ginebra), del Centre de Documentació i la Biblioteca del MACBA (Barcelona), de l’Archivio Storico delle Arti Contemporanee (ASAC) Fondazione La Biennale di Venezia (Venècia) i dels Pierre Matisse Gallery Archives de la Morgan Library & Museum (Nova York).\nDe formació autodidacta, Antonio Saura (Osca, 1930 – Conca, 1998) va començar a pintar i a escriure als quinze anys, quan una tuberculosi va mantenir-lo reclòs a casa durant cinc anys. El 1952 viatja per primera vegada a París. A partir d’aleshores, la seva obra evoluciona gradualment des d’un surrealisme inicial fins a l’abstracció. L’any 1957 funda el grup El Paso a Madrid, juntament amb els també pintors Rafael Canogar i Manolo Millares. El fet de limitar la seva paleta de colors al negre, el gris i el marró el va dotar d’un estil propi, molt personal i independent dels moviments i tendències de la seva generació. El 1971 abandona la pintura sobre tela (que reprendria de nou el 1979) per tal de concentrar-se en l’escriptura, el dibuix i la pintura sobre paper. El 1977 comença a publicar els seus escrits. De 1983 a 1998 retorna al seu conjunt de temes i figures, i el desenvolupa novament de forma magistral.\nLuca Massimo Barbero és el director de l’Istituto di Storia dell’Arte della Fondazione Giorgio Cini i comissari auxiliar de la Peggy Guggenheim Collection, ubicats tots dos a Venècia. Entre els anys 2009 i 2011, fou el director del Museo d’Arte Contemporanea Roma (MACRO). Ha impartit conferències a diverses universitats italianes i ha comissariat importants exposicions sobre informalisme europeu i expressionisme abstracte, així com un cert nombre de catàlegs, entre els quals cal destacar la publicació el 2013 del catalogue raisonné de les obres en paper de Lucio Fontana.\nInicio » Mapa de museos y exposiciones » Cataluña / Catalunya » Barcelona » Barcelona » Galería Mayoral Barcelona » Saura: Tragèdia-Creació » exposición Nº 36158


Botigues de Barcelona, Jornades Romanes de Barcelona. "La suor de la terra es neteja millor que la sang" - Gladiator.\nJornades Romanes de Barcelona. "La suor de la terra es neteja millor que la sang" - Gladiator. Reviewed by Botigues de Barcelona on Jun 03 Rating: 4 Jornades Romanes de Barcelona. "La suor de la terra es neteja millor que la sang" - Gladiator. Ahir es van inaugurar les segones Jornades Romanas de Barcelona al popular carrer de Creu Coberta.\nEn l'acte de presentació van participar el president de l'associació de comerciants de Creu Coberta, el Sr Lluís Llanas, així com el Regidor de Comerç de Barcelona, el Sr Raimond Blasi, el Sr Ricard Llop Director de Barcino Oriens, un grup de recreació i reconstrucció històrica romana de la Fundació Cultural Hostafrancs, així com el Sr Josep Ma Recasens, director general de Comerç del Departament d'Empresa i Ocupació.\nAquestes jornades, pretenen difondre el coneixement de la història antiga de la nostra ciutat en temps de l’Imperi Romà i per això comptaran amb diverses activitats culturals i comercials al llarg del cap de setmana.\n"La suor de la terra es neteja millor que la sang" - Gladiator.\nJornades Romanes de Barcelona. "La suor de la terra es neteja millor que la sang" - Gladiator.\nAhir es van inaugurar les segones Jornades Romanas de Barcelona al popular carrer de Creu Coberta.


L'Ajuntament de València inicia el projecte d'exhumació de l'esclau del franquisme Mariano Vicente - Diari La Veu\nEscriba el número 698592\n5 desembre 2019 16:36h\nLa neboda-neta de Mariano Vicente ha assegurat rebre la notícia amb "emoció i esperança, també amb nervis". / DLV\nVALÈNCIA. La Junta de Govern Local de l'Ajuntament de València ha aprovat aquest divendres la concessió de l'autorització corresponent per a iniciar els treballs d'excavació al Cementeri General per a exhumar les restes mortals de Mariano Vicente. L'home va ser esclau del franquisme, condemnat a treballs forçats, i el 1941 va arribar a València amb llibertat condicional i va morir després de diversos mesos ingressat a un hospital, segons ha explicat el regidor de Cementeris, Alejandro Ramon.\nEl regidor ha destacat la importància que té aquesta intervenció per la família de Mariano Vicente, "una qüestió de justícia i reparació". La neboda-neta de Mariano Vicente ha assegurat rebre la notícia amb "emoció i esperança, també amb nervis" per l'edat dels seus oncles, per a qui és especialment important "poder tancar la ferida veient al seu germà tornar per fi al seu poble, amb la família".\nA més, han agraït al Ministeri de Justícia i a l'Ajuntament de València una intervenció que arriba "quan ja no es comptava amb ella". Tot i això, han remarcat que els fa "renàixer la il·lusió". També han tingut paraules d'agraïment per a l'alcalde, Joan Ribó, per "la implicació personal en aquest assumpte perquè els treballs puguen començar a temps".\nLa família de Mariano Vicente també ha volgut agrair al Grup per a la Recuperació de la Memòria Històrica (GRMH-CV), que l'ha assessorada junt amb l'Equip ArqueoAntro –contractat pel Ministeri per a fer els treballs–. Així mateix, ha ressaltat "la seua determinació per superar tots els obstacles per a arribar a aquest punt", amb investigacions que han aportat llum sobre la desaparició de Mariano, a qui la història "recordarà com una altra víctima ignorada i amagada de l'odi i la intolerància”.\nPer la seua part, el president del GRMH-CV, Matías Alonso, ha agraït la resposta de la corporació municipal i ha manifestat l'esperança perquè "s'arribe a solucionar a temps un projecte tan emblemàtic" com el de l'exhumació de Mariano Vicente.\nEscriba el número 646435


Productes de bellesa per ajudar a amagar una ressaca | CAT.Hair-Action.COM\nParlar cobdiciós. Una empresa molt agradable em va enviar una ampolla de Veuve l'altre dia i en lloc de guardar-ho per una ocasió especial, o almenys la vigília d'Any Nou, una amiga i jo va procedir a engolir baix dos dies més tard sobre pizza per emportar i xafarderies. Era bastant deliciosa, cal dir, sobretot en contrast amb els 10 € "vi escumós" es va procedir a obrir el pròxim. I a més el fet que poques vegades s'ho begui (um. Més), és per això que em vaig sentir com si hagués estat atropellat per un camió al matí següent. (No estic culpant la Veuve-que és massa car per a causar una cosa tan repulsiu com una ressaca, oi?)\nDe totes maneres! Ressaca que sentia. I la ressaca que em veia. Per sort el meu poc profunda elecció de la carrera va molt bé a vegades.\nAquest és el meu post-ressaca bellesa Rx. Potser hauria de ser seu també?\nPER taques a la pell\nPrendre una dutxa, és clar, si va a fer que se senti millor. Però no utilitzeu res massa dur (a Clarisonic, per exemple, o fins i tot qualsevol exfoliants) que farà que el seu rostre ja-vermell i amb taques encara més vermella i més sensible.\nNo, el problema que s'està tractant, obvs, és la manca d'humitat, de manera que després de netejar amb alguna cosa agradable i suau (com Cetaphil o de Dermalogica Ultra-Calmant Netejador o fins i tot el nou SpectroDerm per a la pell seca, que estic gaudint immensament en aquest moment ).\n.you vull afegir que la humitat a l'esquena. I aquí és on em tir a una menció de la màgia de la bellesa que és la màscara de tela. He parlat aquests com una gran cosa per viatjar, per preparar la pell abans d'aplicacions especials amb motiu de la fundació, i no puc parlar de la ressaca remeis sense ells.\nMarques per provar: Olay Prox (vénen amb un sèrum), MyFaceWorks, o un no he esmentat encara, Pure + simple:\nPer obtenir més paüra: Emmagatzemar a la nevera durant la nit (o llençar al congelador durant cinc minuts del matí del), i obtindrà una sensació de refredament addicional, que és excel·lent per a minimitzar la inflor, per exemple, al voltant dels ulls.\nPer cobrir qualsevol canyella taques o post-partit, m'agradaria optar per una crema hidratant tenyida cremosa i després un corrector en crema. Bases en pols sobre la pell deshidratada tenen una tendència a tipus de seure allà i fer que la seva pell es vegi seca i pastosa. Humectant amb color de Josie Maran és el següent en la meva llista per provar-ja que conté oli d'argan Crec que serà extraordinàriament hidratant:\nTambé és possible que vulgueu afegir una mica de bronzejador i definitivament va a voler algun rubor en crema a les illes de les teves galtes.\nPer als ulls lleganyosos\nD'acord, llavors ja has espècie de tractat amb la inflor mitjançant l'ús d'una màscara de tela fred. (O vostè podria intentar una bossa de te de camamilla als ulls al seu lloc.) Després prengui qualsevol crema per als ulls que conté cafeïna, que ajuda a reduir la retenció de líquids. Clinique té un de nou anomenat Tot sobre Eyes Serum, i té una ordenada aplicador roll-on que pot ajudar a desplaçar manualment la inflor, així:\nSi els seus ulls estan injectats en sang, no sóc un gran fan de gotes per als ulls perquè no són honestament que és bo per als ulls si s'utilitzen massa. Però en cas d'emergència és possible que vulgueu invertir en aquest petit producte, Colirio Blau:\nAquestes gotes per als ulls són un mega celebritat secreta catifa vermella per a la creació d'Insta-blanca i ulls clars, però mai els he vist en una botiga així que és probable que hagi de comprar en línia.\nAra vol seguir endavant amb aquest corrector, assegurant-se aplicar-lo en les cantonades interiors dels ulls, cosa que té un efecte instantani ull-brillantor. Blanca o de color de la pell delineador d'ulls, també aplicat a les línies d'aigua-pot també tenir un efecte brillant perquè es desfà d'envermelliment. Intenta brillants del Benefici:\nACTUALITZACIÓ: Em vaig oblidar d'esmentar la punta del lector entorxats (a través d'Estée Lauder) -gràcies a Skybluesky per al recordatori! Intenta barrejar el corrector amb una mica de crema per als ulls i després aplicar amb un pinzell corrector: va a donar als seus ulls un toc extra d'hidratació i sortirà a l'agradable i cremosa i suau. A més, en paraules de entorxats: "amazeballs Sants !!! jo ens vam mirar molt millor !!! - la crema per als ulls va ajudar a lluitar contra el factor de plec."\nPer al cabell fa olor de FASTFRIEDGREASIES (o fum)\nSi no reconeix el terme "FastFriedGreasies", és obvi que no saben la farina de civada (i que realment ha de -particularment aquesta obra de geni).\nDe totes maneres, la captura d'una glopada de pèl pudent és una cosa que detesto. És per això que estic enamorat d'aquest nou producte de L'Occitane (si vostè no té temps per dutxar-se):\nÉs una boira cabell perfumat que es desfà de les olors fastigosos de cuina i el fum de la cigarreta i altres coses desagradables que desitgen romandre en el cabell. I saps com una gran quantitat de boires pèl fa olor espècie de, bé, barat? Aquest no ho fa. Es perfumat a roses cars i és impressionant.\nL'altra cosa que és essencial per al pentinat després de la ressaca és, per descomptat, xampú sec. El de sempre.\nI FINALMENT. Un esquer i el vell\nTemps per a una altra oportunitat Kate Bosworth! (Ho sento.) Però com segueixo dient, que governa quan s'acosta a no només ombra d'ulls, sinó també llapis de llavis.\nI no hi ha res millor que una barra de llavis brillant per distreure l'atenció dels ulls que no estan buscant tan fresc i despert, sí?\nEn el personal, m'agradaria anar a un fúcsia (ja que estic sentint realment fúcsia aquests dies), però també es podria fer una rosella vermell o coral o un encenedor de color rosa com Kate està usant aquí. La teva elecció.\nHa alletat a la seva primera ressaca de la temporada encara? Que la bellesa Prodz i / o trucs de bellesa fa que es basen en distreure l'atenció de la seva cara ressaca / pèl? Ha tingut dinar en FastFriedGreasies avui?\nEl model Georgia May Jagger comparteix els seus secrets de bellesa\nÉs la fundació de Clé de Peau tan gran com el seu concealer de culte?\nCom aconseguir ungles llargues (estic vessant tots els meus secrets!)\nCom aconseguir ones senzilles al cabell\nCma premis 2019: la bellesa de la catifa vermella\nAparença de maquillatge de celebritats: ombra dulls de taronja, batut de llavis de tomàquet i molt més\nA la recerca del rímel perfecte? Llegiu aquí primer\nCom fer la rutina de cura de la pell de Gwyneth Paltrow\n8 del millor llapis de llavis vermell busca la primavera de 2019


Les pernoctacions cauen un 3% a la demarcació de Tarragona\nFotografia de família de les autoritats i els guardonats en la 29a Nit del Turisme a l'escenari de la Tarraco Arena Plaça | ACN\nLes pernoctacions cauen un 3% a Tarragona per la recuperació dels mercats competidors i el Brèxit\nLa 29a Nit del Turisme premia la Ruta del Trepat, l'Ajuntament de la Ràpita i els restaurants amb estrella Michelin | Galeria d'imatges de la gala celebrada a la TAP de Tarragona\nRedacció dijous, 21 de novembre 2019 - 21:50h\nGALERIA DE FOTOS: Les millors imatges de la 29a Nit del Turisme de la Diputació de Tarragona\nLes dades elaborades pel Centre Tecnològic de Catalunya Eurecat també constaten la importància de dos equipaments estratègics que «permeten a la demarcació de Tarragona ser més competitiva que altres territoris a l'hora d'aportar visitants», segons ha detallat la presidenta del Patronat de Turisme de la Diputació, Meritxell Roigé.\nMeritxell Roigé ha afirmat que el 2018 ha estat un «exercici positiu», sobretot després d'un 2017 «que va superar tots els rècords fins aleshores» i d'un 2018 en què ja es va començar a notar la recuperació dels principals competidors d'aquest territori. «Continuem sent referents i tornem a superar els 20 milions de pernoctacions», ha destacat. D'aquests, les Terres de l'Ebre suposen 1,2 milions de nits i uns 420.000 turistes.\nEl sector ha fet balanç aquest dijous durant la Nit del Turisme, que ha aplegat més de 400 representants del sector públic i privat a la Tarraco Arena Plaça, i que enguany ha tingut com a tema principal la innovació i la tecnologia. L'acte està impulsat per la Diputació de Tarragona, a través del seu Patronat de Turisme, i ha enviat un missatge de suport a un sector que, en paraules de la presidenta de la Diputació, Noemí Llauradó, «és clau en l'economia i encara ho ha de ser més».\nEn aquest sentit, ha reiterat el compromís de la institució envers aquesta activitat i ha destacat la necessitat de reforçar el suport als municipis més petits, tant d'interior com de costa, i de redescobrir-hi els recursos turístics més enllà dels clàssics i consolidats. Tot plegat, ha afegit Llauradó, ajudarà a dinamitzar l'economia i evitar el despoblament.\nLlauradó ha aprofitat per reclamar inversions per a l'aeroport de Reus i que aquest sigui considerat la quarta pista de l'aeroport del Prat. Aquest fet, ha indicat, «suposaria un gran pas qualitatiu i quantitatiu per al turisme» del conjunt del territori. Així mateix, ha expressat la necessitat de treballar conjuntament amb altres administracions «per tal que l'estació ferroviària intermodal de l'aeroport sigui una realitat que doni resposta integral a les necessitats de la mobilitat en aquesta àrea metropolitana, la segona de Catalunya», ha emfatitzat.\nDurant l'acte, el president del Parlament, Roger Torrent, ha reclamat emprendre «un diàleg de país» entre tots els agents implicats per determinar «quin model de turisme volem en el futur que ens permeti fer sostenible el sector i mantenir aquest motor econòmic i d'ocupació». A més, ha assenyalat que aquests acords no tenen sentit si, abans, no es resol «el conflicte polític de fons que viu el país».\nSegons Torrent, cal abordar el conflicte polític entre Catalunya i Espanya, que neix, ha dit, de la constatació que «sense competències, sense recursos i sense capacitat de decidir les inversions» és impossible avançar. A més, el president del Parlament ha cridat a defensar la democràcia i els drets fonamentals, i ha demanat al sector que s'hi impliqui. «Només amb diàleg i negociació posarem fi a la repressió que viu el país i ens encararem a l'escenari definitiu on els catalans podrem decidir el nostre futur», ha afegit.\nDe la seva banda, la consellera d'Empresa i Coneixement de la Generalitat, Àngels Chacón, ha defensat el sector turístic i ha posat en valor el pes que té en l'economia, atès que genera un 12% del PIB i ocupa un 14% de la població activa del país. Dins al setembre, Catalunya ha rebut 15,6 milions de turistes estrangers —un 0,6% més— i han generat 15.129 milions d'euros —un 4,3% més.\nLa consellera, que ha fet referència el «cop fort» que ha suposat la fallida de Thomas Cook, ha indicat que el Brèxit i la situació política poden alterar els resultats. Tot i això, ha reivindicat que «cal fer compatibles l'exercici del dret a expressar el nostre malestar per aquesta sentència i la situació vergonyosa que vivim i, alhora, tenir clar que és l'economia productiva la que ens fa forts i ens permet posicionar-nos a nivell global».\n🍞🍶 AVUI I DEMÀ: Arriba el Gran Recapte d'Aliments, tota la informació\nTarraco Arena Plaça Noemí Llauradó Diputació de Tarragona Aeroport de Reus turisme


Un any més, el Club Hoquei Palafrugell ha renovat l’acord de col·laboració amb el Servei de Rendiment i Medicina Esportiva (SERME) de l’Hospital Clínic Costa Brava per a la cobertura medicoesportiva durant la temporada 2021-2022.\nEl Servei de Rendiment i Medicina Esportiva es recolza de totes les especialitats de l'Hospital de Palamós i que vol donar un tractament integral als esportistes. Formen part del servei metges especialistes en medicina esportiva, traumatologia, cardiologia, nutrició o entrenament personal que aconsellen les dietes més indicades en funció de l’activitat esportiva per mantenir-se o recuperar-se després d’una competició.\nAquest és el 7è any que se signa el conveni de col·laboració pel qual el SERME es farà càrrec de l’assistència mèdica als partits de competició d’OK Lliga que se disputin al pavelló de Palafrugell. A banda, també realitzarà les revisions mèdiques de pretemporada de tots els jugadors del primer equip, i aquells jugadors de l’equip base que ho desitgin. Així el SERME haurà de cobrir les demandes mèdiques generades de la pràctica esportiva del primer equip.\nL’acte de signatura s’ha realitzat aquest matí a Palamós i hi han assistit Susanna Selva, presidenta del Club Hoquei Palafrugell i Xavier Pérez, Director Gerent de la Fundació Hospital de Palamós - Serveis de Salut Integrats Baix Empordà, en representació del SERME.\nAquesta serà la tercera temporada consecutiva que el Club Hoquei Palafrugell militarà a la OK Lliga, que és la màxima categoria estatal de l’esport.


Benvingut a Barcelona... i 'olé'\nTrobar souvenirs de Catalunya a la Rambla i Ciutat Vella s'ha convertit en una missió impossible\nMARIA ORTEGA Actualitzada el 14/05/2011 00:00\n260x366 Tornen els farbalans Les botigues de souvenirs de Barcelona aposten pels vestits de sevillanes i mantenen els barrets mexicans. / PERE TORDERA Tornen els farbalans Les botigues de souvenirs de Barcelona aposten pels vestits de sevillanes i mantenen els barrets mexicans. / PERE TORDERA\nEls vestidets de faralaes són tendència a Barcelona. L'últim crit, el súmmum. Com a mínim, a la Rambla i rodalia, on si la llei de l'oferta i la demanda funciona -i això no es posa en dubte en temps de crisi, quan ningú s'arrisca amb productes sense sortida-, els turistes compren el vestidet típic de sevillana a cabassos. El puntet blanc sobre fons vermell coronat per la peineta i combinat amb la sabateta a joc i les castanyoles no ha perdut foguerada com un dels màxims exponents del souvenir català . Sense aconseguir, això sí, arraconar el no menys nostrat barret mexicà. Benvinguts a Barcelona!\nL'ARA es proposa trobar, entre faralaes , algun vestit típic català. O, si més no, algun record que faci referència al país: missió impossible. Els venedors somriuen: "De Catalunya? No, només tenim la bandera". I alguns la venen directament estelada i si s'arrufa el nas, mostren l'espanyola. D'altres ho proven amb picardia camuflada d'ignorància i ensenyen orgullosos el vestit de faralaes . Fracàs. Cap souvenir on es pugui llegir el nom de Catalunya. Com a molt, la senyera i el ruc decorant tasses o una nina vestida de pubilla, que els mateixos venedors no ensenyen quan se'ls demana un souvenir típic català.\nBarcelona com a ciutat té més fortuna, sobretot lligada al concepte de Gaudí. Aquest any una bailaora feta amb una mena de trencadís de coloraines s'erigeix com la reina de les botigues de records. Els preservatius declarant amor a la ciutat des de l'embolcall són una altra tendència de moda.\nPreus adaptats als autòctons\nTot i així, els vestidets de sevillana per a nenes dominen els aparadors. El mateix vestit, però amb preu diferent a cada establiment. I amb oscil·lacions significatives dins de la mateixa botiga, tal com ha pogut comprovar a aquest diari que sense voler-ho es va trobar regatejant per un d'aquests vestits, etiquetats a 24,95 euros. "Sou espanyols? Us el deixo per 18. El preu de l'etiqueta és només per a guiris", negocien ràpid els venedors a la caça del negoci. "Catalans? Doneu-me'n 12". Cara de sorpresa i el preu continua baixant: "Va, sis euros i ja està".\nPrecisament aquesta poc noble lluita de preus és una de les crítiques més recurrents entre les poques botigues d'artesania que intenten vendre un producte una mica diferent. "Els estrangers entren aquí i es pensen que el preu que hi ha marcat a les etiquetes és una broma i intenten que els donem dos productes pel mateix preu i coses similars, però el comerç a Barcelona no funciona així", lamenta el Marcel·lí, que ven artesania feta de ceràmica al carrer Freneria.\nBotigues, com bolets\nCom ell, la majoria dels comerços de records tradicionals de la zona viuen amb resignació el boom de botigues de souvenirs clòniques que han proliferat aquests últims anys al centre de Barcelona. Són botigues idèntiques pràcticament entre elles que atrauen els possibles clients al crit de les ofertes.\nTot i que el 2008 el districte de Ciutat Vella va activar les alarmes pel creixement exponencial d'aquest tipus de botigues i en va fixar el nombre màxim en 56 -les ja legalitzades-, a la pràctica el problema ha anat a més. Així ho va posar de manifest l'última gran inspecció que tècnics del districte i agents de la Guàrdia Urbana van dur-hi a terme la setmana passada, que va comportar el precintament de quatre establiments. Tots quatre ja havien rebut, a finals del 2009, l'ordre de cessament d'activitat i havien arribat a ser precintats per funcionar sense llicència. En aquest cas i tenint en compte la reincidència, es preveu l'obertura d'expedients sancionadors que podrien implicar multes de fins a 50.000 euros.\n43 botigues il·legals\nLa inspecció, a més, va servir per detectar 43 botigues que treballaven sense llicència, 12 de les quals ja estaven expedientades en revisions anteriors. La majoria d'aquests establiments no tenen llicència per vendre souvenirs i han ultrapassat el límit del 20% de superfície màxima que, segons l'ordenança, poden destinar a l'exposició de productes del tipus record. També la Generalitat s'ha sensibilitzat amb aquest tema i ha impulsat el projecte Empremtes de Catalunya per promoure la comercialització dels productes artesans a partir d'un catàleg que ha donat forma a diferents símbols catalans -des de l'obra de Gaudí als plats de Ferran Adrià- i que té, des de l'estiu, botiga pròpia al carrer Banys Nous. Per als artesans "això és un primer pas, però cal fomentar la visualització d'aquests productes en punts d'atracció turística", com explica David Hierro, gerent de la Federació d'Associacions d'Artesans.


17 maig Hestia Alliance convoca un nuevo concurso de pósters sobre higiene de manos\nPublicado en 13:35h a General\tby\tLola Maiques 0 Comentaris\nCartell informatiu del Concurs de Pòsters 2018\nEn el marc de la campanya amb motiu del Dia Mundial de la Higiene de Mans, la Comissió d’Infeccions Nosocomials d’Hestia Alliance torna a organitzar un concurs de pòsters amb l’objectiu de sensibilitzar i fomentar aquest hàbit en la prevenció de malalties, contribuint així, a incrementar de la seguretat del pacient.\nEls professionals del Grup poden enviar, fins el proper 16 de juny, el seu pòster al·lusiu a aquesta temàtica en mida DIN-A4. Entre tots els treballs presentats al Concurs de Pòsters sobre Higiene de Mans 2018, el jurat, format per membres d’aquesta Comissió, triarà el guanyador que serà exposat en tots els centres i difós a través del web corporatiu.\nAquest és el segon concurs consecutiu que organitza Hestia Alliance amb motiu del Dia Mundial de la Higiene de Mans. Al convocat en 2017, es van presentar 21 pòsters dissenyats individualment o conjuntament per 36 professionals del Grup. El de Jesús Vélaz va resultar guanyador i el de Maite Solís, finalista, confeccionant un roll-up amb tots els treballs presentats.\nEn la darrera setmana de juny.


Malalt d'amor Malalt d’amor – Catorze\nUn dels nois del poble, amb només setze anys, es va matar per amor. S’havia enamorat en silenci d’una altra noia del poble, i com que era massa tímid per dir-li res –massa estrany, deien alguns–, preferia espiar-la des de la finestra de la seva habitació durant el breu trajecte que ella feia cada tarda des de la parada de l’autobús –venia de l’institut– fins que desapareixia per la cantonada. D’aquesta mirada obsessiva ella no en sabia res, sinó potser hauria tingut més cura de no besar-se amb un noi del poble del costat un dia que aquest va decidir acompanyar-la aquell tros de més tan sols per baixar un segon del cotxe de línia, besar-la i tornar a pujar. Els setze anys és una mala edat per enamorar-se en silenci.\nNo ho va fer aquella tarda sinó que es va esperar tot un mes, com una lenta agonia durant la qual va veure com la parella passava de la prudència dels primers petons al pur desesper de les boques. Primer li va fer adeu amb la mà, després va pujar a les golfes i es va penjar d’una biga. Al cap de dos dies, a l’enterrament, hi érem tots. Menys ella, gairebé tots els joves sabíem que aquest noi n’estava fins al moll i de seguida es va especular si no havia sigut aquest precisament el motiu del seu acte, la raó, un amor que mai seria correspost. Quan li va arribar la brama, ella no s’ho va voler creure, però una setmana més tard es va encaminar sola fins al cementiri amb unes flors grogues. Perquè no em sentís, primer em vaig quedar lluny, arraulit darrera l’estàtua d’un àngel. Vaig veure com s’aturava davant del nínxol i com s’ajupia a deixar les flors. M’hi vaig anar acostant a poc a poc, amagant-me darrera la línia de xiprers que em separava d’ella. No se sentia res, només la lleugera piuladissa del matí, filagarses de vent.\n–Per què no em vas dir mai res? –vaig sentir que deia–. Tanta por et feia?\nEs va fer un silenci, llarguíssim. No li vaig veure les llàgrimes, però sí les mans eixugant-se les llàgrimes. Crec que no va dir res més. Amb la mateixa cadència que havia arribat, va sortir del cementiri i va anar tornant cap al poble Des del cementiri fins a les primeres cases no hi ha més de mig quilòmetre. Primer vam passar per aquí, després per allà. Vam passar pel sindicat i per la renglera de tres portals que formen can palet, cal fuster i cal sastre; mentre ella s’aturava al banc de cal sastre a parlar amb la seva àvia, jo passava de llarg per l’altra vorera amb el cap cot i la certesa que aquesta vegada tampoc m’atreviria a dir-li res.\nAnònim Febrer 2, 2021 6:26 pm\nNo saps mai si se´n entera...Una pena.\nAnònim Gener 27, 2021 7:40 pm\nJo no em penjaré, però hi ha dies i moments que la tristesa m'aclapara!!!\nAnònim Gener 27, 2021 7:31 pm\nM'impressiona i em colpeix que no ens ho diem... per què? Potser per covardia! Sempre n'hi ha un de malalt i l'altre, no se'n entera?