Història de Romania - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPer història de Romania s'entén, de manera convencional, la història de la regió geogràfica de Romania i els pobles que vivien allà i que, per raó de les diferències culturals específiques i les transformacions polítiques, l'han dotada d'una identitat específica, que ha portat al reconeixement de Romania com a subjecte històric per dret propi. En un sentit més estricte, la història de Romania s'entén referida només a la història de l'estat modern unitari, o sigui, l'estat modern de Romania, el Regne de Romania i els esdeveniments que van portar a la seva formació com un estat nacional.\n1 La prehistòria\n2.1 La colonització grega\n2.2 Del segle IV aC fins a l'època romana\n2.3 Època romana\n3 L'edat mitjana\n4 La lluita contra la dominació otomana\n5 Cap a la independència\n6 Consolidació del país\n7 La Primera Guerra mundial\n8 El període d'entreguerres\n9 La Segona Guerra mundial i el final de la monarquia\n10 El període comunista\n11 La transició i el segle XXI\nEl pensador d'Hamangia, V mil·lenni aC\nEls orígens del poblament romanès daten del període paleolític i van continuar lentament fins al neolític (fins al III mil·lenni aC). Amb això han deixat nombroses realitzacions de la vida quotidiana i artística en diverses cultures com Hamangia, Cucuteni, Ariuşd, Boian, Gumelniţa i Vinča. A l'arribada dels pobles indoeuropeus, aquests habitarien la península dels Balcans i les valls del Danubi i van tenir el seu apogeu com a civilització durant l'edat del bronze amb els tracis. Les primeres referències històriques foren les dels getes-dacis, que assimilarien la cultura d'altres pobles com els celtes i grecs.\nLa colonització grega[modifica]\nArticle principal: Regió d'Ístria\nLa colonització grega s'inicia el segle vii aC a tota la franja costanera de la mar Negra i del mar de Màrmara.\nEn menys de 50 anys el litoral va ser colonitzat d'un extrem a l'altre, sobretot per Milet (90 colònies).\nAl litoral romanès van ser fundades Calatis i Tomis. En els segles VI i V aC aquestes ciutats van prosperar amb la importació des d'Àsia Menor, de Corint i d'Atenes, d'objectes sumptuaris destinats a l'aristocràcia de l'interior, i intercanviats per cereals i esclaus. Després es van convertir en centres de producció artesanal per al mercat traci.\nEstan testimoniades les inclinacions al luxe i la prosperitat de l'aristocràcia dels getes del baix Danubi, prosperitat desconeguda pels dacis de Transsilvània.\nL'hel·lenització va ser un esdeveniment decisiu en la història de totes les regions riberenques del Pont Euxí, a les quals va conferir una fesomia cultural gairebé inalterada fins a l'antiguitat tardana.\nLa primera colònia milèsia és també la primera colònia grega de Dobrudja, Ístria o Istro (Histriao Hístros), nascuda a mitjan segle VII aC a la desembocadura del Danubi, a la costa occidental del Pont Euxí.\nAl segle vi aC, els colons d'Heraclea Pòntica funden Calatis, l'actual Mangalia.\nA principis del segle v aC, els milesis funden Tomis, que adquirirà importància en l'època romana.\nDel segle IV aC fins a l'època romana[modifica]\nL'Imperi Romà vers el 250\nAl segle IV aC, les notícies històriques sobre els antics romanesos (getes) són més freqüents, en veure's involucrats en esdeveniments de gran abast:\nLa política expansionista de Filip II de Macedònia.\nLes obres d'Alexandre el Gran, la dissolució del seu imperi en els diferents regnes hel·lenístics.\nEl fracassat intent d'annexió de Valàquia per part de Lisímac de Tràcia.\nSobre els segles III i II aC, les fonts històriques no en diuen gairebé res.\nPerò l'historiador llatí Troge Pompeu diu que, en aquest període, va créixer el poder dels dacis per obra del rei Lubostenes. És una notícia aïllada però coincideix amb el resultat de les investigacions.\nDe finals del segle ii aC data la fortalesa de Cotesti, la primera en ordre cronològic, d'una sèrie d'imponents obres defensives, estratègicament distribuïdes al llarg del vessant carpàtic.\nAmb la desaparició dels celtes de Transsilvània, el centre del poder polític dels tracis es desplaça dels Balcans i el baix Danubi a la regió carpàtica, on comença el procés d'unificació de les tribus dàcies, culminada pel rei Berebistes (o Burebista) en la primera meitat del segle i aC.\nRuïnes d'Ulpia Traiana Sarmizegetusa, capital de la Dàcia romana\nCap al 70 aC, Romania va ser poblada pels dacis, que eren diverses tribus procedents de Tràcia i residien a la riba esquerra del Danubi. El primer rei va ser-ne Burebista, que va governar fins a l'any 44 aC, però posteriorment el seu regne es va desintegrar. En iniciar-se el segle ii i després d'intermitents guerres amb l'Imperi Romà, el rei Decèbal fou finalment vençut per les tropes de l'emperador Trajà el 106, fet històric que va ser registrat en la Columna d'aquest últim a Roma i en la Tropaeum Traiani a la Dobrudja Meridional.\nAmb la dominació imperial, Romania va obtenir les bases de la seva cultura i llengua llatines, la qual cosa distingeix aquest país dels seus veïns que majoritàriament són d'ascendència eslava (a excepció dels hongaresos, que són finoúgrics). Vers el 275, les tribus godes van envair el territori, la qual cosa va causar la retirada administrativa dels romans.\nDesprés de la retirada romana, el territori de l'actual Romania entra en l'edat mitjana, i és objecte d'invasions, com les dels gots, huns, àvars, eslaus, magiars i búlgars. Malgrat les freqüents guerres, la població romanitzada va conservar la llengua i identitat llatina. La presència de paraules com Dumnezeu ("Dominus Deus"), biserica ("basilica") o Pasti ("Pasqua") en romanès suggereix una primera cristianització en llatí. Després els protoromanesos van ser influïts pel patriarcat romà d'Orient i el búlgar.\nAl segle xi hi dominaven els petxenegs i al segle xii els cumans, però hi havia en terres de l'actual Romania petits principats amb amos romanesos. Al segle XIV es van formar els estats romanesos de Valàquia i Moldàvia, que existiran fins a la seva unió sota Alexandru Ioan Cuza, el 1859.\nEsteve III de Moldàvia\nPosteriorment els mongols de l'Horda d'Or van envair el país (1237- 1242). Després els alemanys es van establir a Transsilvània, on van fundar diverses ciutats. Cap a finals del segle xiii, els hongaresos es van apoderar d'aquesta última regió, i la noblesa romanesa hi va perdre gradualment els seus drets.\nAmb això es van posar les bases dels tres principats que s'unificarien al voltant del segle XIX: Transsilvània, Moldàvia i Valàquia, que no sols van haver de guerrejar contra el Regne d'Hongria (més tard contra l'Imperi habsbúrgic), sinó també contra Polònia i l'Imperi Otomà.\nLa lluita contra la dominació otomana[modifica]\nVegeu també: Imperi Otomà\nMiquel el Valent, fresc a la catedral d'Alba Iulia\nA partir del segle xv, els moldaus i valacs van haver de lluitar insistentment contra els otomans en defensa de la seva llibertat i de la fe cristiana. Valàquia i Moldàvia mai no van ser províncies de l'Imperi Otomà, encara que els seus prínceps van haver de pagar tribut als sultans en repetides ocasions, per mantenir-ne la independència. Hi va haver alguns períodes de fites culturals i de completa independència, com durant el regnat dels voivodes Mircea I, Esteve III de Moldàvia, Miquel el Valent (va aconseguir la primera unió dels principats de Transsilvània, Valàquia i Moldàvia; va ser assassinat a les ordres dels austríacs un any després) o Vlad Draculea (aquest últim, recordat per les seves crueltats, és habitualment considerat com l'arquetip que Bram Stoker va usar en el seu Dràcula).\nDe tota manera l'administració del país va recaure primer en els voivodes i, després, al segle xviii, en els fanariotes (governants grecs nomenats pel sultà). Molt aviat també Àustria no sols governaria a Transsilvània sinó també es va introduir en la baralla contra els turcs al llarg dels segles XVII i xviii.\nNicolae Mavrocordat, primer governador fanariota dels principats del Danubi\nCap a la independència[modifica]\nAmb l'expansió i influència de l'Imperi Rus a partir de 1775, la Revolució Francesa, les guerres napoleòniques i la independència de Grècia, Romania ja proclamava també la seva autodeterminació nacional amb Tudor Vladimirescu, que va abolir l'administració fanariota en favor del principat. Després es va sumar la Guerra de Crimea amb el suport de França. Amb això hi apareixerien trets d'una democràcia burgesa a partir de 1860.\nL'aparició de la monarquia constitucional va prendre forma amb Alexandru Ioan Cuza que, el 1859, va ser elegit príncep de Moldàvia i Valàquia, i feu que aquestes impulsessin la unificació romanesa el 1866, quan aquests països van formar el Regne de Romania. Amb Carles I finalment es va fer respectar la llibertat del regne amb el tractat de San Stefano i la Conferència de Berlín, ambdós el 1878.\nConsolidació del país[modifica]\nVegeu també: Unió de Transsilvània amb Romania i Principat de Romania\nMentre s'advocava per la independència, Moldàvia i Valàquia es van unificar no sols políticament sinó econòmicament i social, com a preludi de la formació d'un sol estat el segle xix. Cap a 1878 es va iniciar la conquesta de dues antigues províncies romaneses: Bessaràbia i Dobrudja.\nEn economia, les reformes de Cuza, i més tard les de Carles I, van generar malestar i oposició entre les classes terratinents, però no així en la burgesia, que necessitava impulsar la modernització i industrialització de l'estat i la secularització dels béns clericals. Així mateix, la vida política començava a democratitzar-se a l'entorn dels partits liberal i conservador.\nQuant a Transsilvània, antiga província romanesa, la dominació austrohongaresa va comportar seriosos problemes polítics i ètnics pel predomini dels hongaresos en l'economia de tipus terratinent i la consegüent discriminació dels romanesos de la regió.\nArticles principals: Romania durant la Primera Guerra Mundial i Gran Romania\nLa "Gran Romania" després de la Primera Guerra Mundial, amb la incorporació de Transsilvània, Bessaràbia i Bucovina i nombroses minories\nMalgrat la seva aliança amb les potències centrals, en esclatar la Primera Guerra Mundial Romania es va declarar neutral fins al 1916, amb el poder dividit entre el monarca germanòfil i la classe política aclaparadorament partidària de l'Entesa. Però el rei Carles I va morir el 1914 i fou succeït pel seu nebot Ferran I de Romania. Ferran va firmar un tractat amb la Triple Entesa, que li permetria incloure la Transsilvània en el seu regne. Romania va declarar la guerra a l'Imperi austrohongarès el 14 d'agost de 1916 i, després d'un efímer avenç a Transsilvània, va sofrir una dura derrota a mans dels búlgars al sud i dels exèrcits combinats d'Alemanya i Àustria-Hongria a l'oest. Aviat Valàquia va ser ocupada per les potències centrals. Només Moldàvia va poder rebutjar els atacs alemanys el 1917 fins que l'esclat de la revolució a Rússia va debilitar la capacitat de resistència romanesa. Amb el consentiment dels representants de l'Entesa va firmar una pau (tractat de Bucarest, el 1918), desfavorable amb els imperis centrals quan la resistència no va poder continuar a la primavera de 1918. La ràpida derrota d'aquests, tanmateix, va permetre a l'estat reprendre la lluita del costat vencedor hores abans de la proclamació de l'armistici el 10 de novembre de 1918. Els romanesos van recobrar la iniciativa, van reconquerir l'estat, ja sense oposició de les potències derrotades i fins i tot van ocupar la província de Transsilvània, habitada majoritàriament per romanesos.\nL'1 de desembre de 1918, els romanesos de Transsilvània i Banat, representats per una Gran Assemblea Nacional, van votar la unificació amb Romania a la ciutat d'Alba Iulia. La unió va ser reconeguda internacionalment pels tractats de Saint Germain-en-laye i de Trianon. La unió de Bessaràbia amb Romania va ser decidida per l'Sfatul rii ('Consell del País') de Bessaràbia, el 27 de març de 1918, i el mateix va passar a Bucovina, amb la qual es completava la formació de la "Gran Romania". Posteriorment l'estat es va incorporar a la Societat de Nacions, el 28 de juny de 1919.\nEl període d'entreguerres[modifica]\nCarles II de Romania, monarca durant la dècada de 1930 i figura que va marcar aquesta dècada, debilitant el sistema parlamentari alhora que va fomentar la industrialització del país\nEl període entre les dues guerres va ser molt problemàtic per a Romania, ja que els problemes amb la reforma agrària es van aprofundir i només s'hi va donar una solució parcial: l'expropiació d'àrees dels terratinents. Després, es va tenir una relativa estabilitat política fins a la Gran depressió de 1929, en la qual el país va restar vulnerable als atacs feixistes i vagues obreres. La gran crisi econòmica que va afectar el món des de finals dels anys vint va afectar durament Romania, amb l'eliminació del seu crèdit, la reducció dràstica de les exportacions, especialment agrícoles i petrolíferes. Les penúries i la debilitat de l'oposició d'esquerres, durament reprimides pel govern i associades a l'enemiga URSS, van comportar que creixés una oposició radical de dreta propera al feixisme, el principal representant de la qual fou el partit de la Guàrdia de Ferro de Corneliu Zelea Codreanu, que el poder va fomentar intermitentment com a alternativa a l'oposició d'esquerra i amb la il·lusió, fallida, d'utilitzar-la per guanyar suports.\nDesprés del retorn del príncep Carles i el seu ascens al tron el 1930 es va produir una gradual desintegració del sistema polític semidemocràtic dels anys vint, a causa, en part, de l'actitud favorable a l'autocràcia del monarca, en part per la crisi econòmica que cap govern no va aconseguir resoldre i en part també per la falta de representativitat dels partits tradicionals, més propers als interessos de l'escassa burgesia que als de la gran massa camperola, que va seguir en la pobresa. A mitjan dècada, junt amb la tendència a recolzar-se els governs en la gràcia del monarca en comptes de fer-ho els partits polítics, es va donar també una certa recuperació econòmica i un augment de la industrialització, però allunyada aquesta de les necessitats de l'agricultura, principal activitat de la nació i subjecta a una enorme corrupció, molt associada al sobirà i els seus pròxims. Va créixer així mateix el comerç amb Alemanya, única potència disposada a importar els productes romanesos en grans quantitats, encara que en un règim de canvi que no permetia al país guanyar divises sinó només aconseguir productes industrials alemanys (singularment armament), mentre que els tradicionals aliats anglofrancesos no feien esforços per donar sortida a les exportacions romaneses, poc competitives i secundàries respecte al comerç amb les colònies d'ambdues potències.\nEn el pla exterior, i amb l'ascensió de Miquel I i Carles II (1930) es van establir aliances defensives amb la tradicional Triple Entesa, així com amb la Petita Entesa, Polònia i França. També va realitzar esforços pel desarmament mundial i la indemnització de danys de guerra. Aquesta clara preferència per les potències occidentals, especialment per França, va anar decreixent gradualment al llarg de la dècada de 1930, primer per les seves necessitats econòmiques, que Alemanya va ser més capaç i disposada de pal·liar que França i, més endavant, per les successives derrotes diplomàtiques franceses i el creixement del poder alemany a la zona, especialment amb l'Annexió d'Àustria (destacat inversor als Balcans) i la destrucció de Txecoslovàquia, tradicional aliat i principal subministrador d'armes de Romania. Els governs del país van mantenir, tanmateix, una hostilitat permanent envers la Unió Soviètica, tant per raons socials com territorials (disputa per Bessaràbia).\nLa Segona Guerra mundial i el final de la monarquia[modifica]\nArticle principal: Romania durant la Segona Guerra Mundial\nEl cabdill romanès Antonescu (dreta) al costat del ministre d'exteriors alemany Ribbentrop\nEl 1938 Romania va començar una època política complicada amb la dictadura del rei Carles II. Aquest va promulgar una constitució que restringia la democràcia i proscrivia els partits polítics, i es creava un únic partit estatal a imatge i semblança dels règims feixistes. El mateix any l'estat va ser testimoni de la repressió de la principal formació feixista, la Guàrdia de Ferro, que tenia una popularitat creixent i el rei va considerar amenaçant i sotmesa a control alemany. Els seus principals dirigents van ser assassinats a presó.\nEs va mantenir alhora la política d'equilibri entre les potències democràtiques occidentals i les feixistes que s'havia iniciat el 1936, encara que les successives derrotes diplomàtiques i més tard militars de les primeres, així com les necessitats econòmiques, armamentístiques i la por a la Unió Soviètica per part del govern romanès, van fer que s'estrenyessin les relacions amb Alemanya, que es va anar consolidant com la principal potència regional. El 1940, amb la caiguda de Bèlgica a finals de maig i després la de França, tradicional aliat de Romania, l'estat es va veure pressionat per Alemanya per alinear-se definitivament amb l'Eix. El juny, alhora que Alemanya rematava la campanya francesa, Romania va haver de cedir la Bessaràbia disputada i el nord de Bucovina a l'URSS per la falta de suport alemany davant l'ultimàtum soviètic. Malgrat els intents del rei per demostrar als alemanys la seva total fidelitat, amb el nomenament d'un nou govern clarament progermànic que incloïa la reconciliada Guàrdia de Ferro la tensió amb els països veïns no va deixar de créixer durant l'estiu. Alemanya es va negar a garantir les noves fronteres romaneses fins que el país no resolgués les seves disputes territorials amb Hongria i Bulgària. El setembre va haver de cedir el sud de Dobrudja a aquesta (tractat de Craiova i, després del fracàs de les negociacions bilaterals i la imposició italoalemanya a finals d'agost d'una nova frontera romanesohongaresa, va perdre el nord de Transsilvània.\nLa pèrdua del territori romanès després de 1945\nEn política nacional, aquestes pèrdues van forçar la renúncia del rei Carles II, totalment desacreditat. Es va exiliar el setembre, va abdicar en el fill Miquel I, sota pressió de l'organització feixista Guàrdia de Ferro i va col·locar Ion Antonescu com a cap de govern amb plens poders. Aquest va completar l'acostament a les potències feixistes, va firmar el pacte Tripartit, es va desfer després d'uns mesos d'inestable coalició dels seus socis de govern de la Guàrdia (gener de 1941) i va implantar una dictadura militar. El juny de 1941 va envair l'URSS junt amb els altres exèrcits de l'Eix. Romania va recuperar així les províncies perdudes a la Unió Soviètica a l'estiu de 1940 i va rebre una zona d'ocupació coneguda com a Transnístria.\nBen aviat la situació es va agreujar amb la derrota de l'exèrcit alemany a Stalingrad en la qual diversos exèrcits romanesos van ser pràcticament aniquilats. Això va motivar una moderació del règim, una millora en el tracte cap als jueus i l'establiment de converses diverses amb els Aliats amb l'objectiu d'abandonar el bàndol alemany. L'agost de 1944, amb l'exèrcit soviètic a les portes de Romania i en no haver fructificat les negociacions amb els Aliats, el rei es va decidir a donar un cop d'estat i detenir Antonescu, amb el suport dels partits de l'oposició clandestina. El 23 d'agost de 1944, el dictador va ser detingut i es va formar un nou govern de coalició, amb la qual cosa l'estat va canviar de bàndol i es va facilitar el ràpid avenç soviètic pels Balcans. El país va continuar lluitant contra l'Eix fins a la capitulació alemanya.\nUn altre factor en el desenvolupament de la guerra va ser l'avenç del Partit Comunista que, a partir de l'alliberament del país pels soviètics, es va anar apropant constantment al poder polític mitjançant un govern de coalició controlat i el suport de les autoritats d'ocupació. El 1947, després de vèncer en les eleccions gràcies al frau electoral el novembre de l'any anterior, va abolir la monarquia i va proclamar la república popular el 31 de desembre d'aquell mateix any, suprimits ja els partits d'oposició.\nEl període comunista[modifica]\nArticles principals: República Popular de Romania i Revolució romanesa de 1989\nAmb la proclamació de la república, es va formar un Consell d'Estat presidit per Petru Groza; es va procedir a eliminar l'oposició multipartidista al Partit Comunista Romanès. Des de llavors, el sistema va seguir el model soviètic, amb la proclamació de les constitucions de 1948, 1952 i 1965. Això va significar la incorporació a l'estat de profunds canvis partint de la nova industrialització i la nacionalització de l'economia, i per un altre, la vinculació al Pacte de Varsòvia i al COMECON en el pla exterior.\nPerò amb cada èxit que produiria en l'economia, també van sorgir temors de possibles fracassos, que amb el temps es van fer palesos a partir del seu distanciament amb el bloc soviètic. Amb tot i això, també va donar impuls al comerç amb els països occidentals com Estats Units, estat espanyol i Alemanya Occidental.\nAmb l'elecció de Nicolae Ceaușescu el 1965, es va mantenir una originalitat política, i es va advocar per la sobirania nacional dins del socialisme. Els primers anys de la seva política li van ser favorables i va desaprovar les intervencions de la Unió Soviètica a Txecoslovàquia i l'Afganistan. Malgrat això, va mantenir bones i prudents relacions amb el bloc soviètic en diversos acords militars i econòmics. Va restablir relacions amb Alemanya i es va destacar en les qüestions de l'Orient Mitjà. Durant la Guerra dels Sis dies, es va negar a trencar relacions amb Israel.\nPerò en el pla intern, va mantenir la fèrria estructura comunista en contra dels seus dissidents, de manera que l'economia, malgrat que estava molt bé, va començar a tenir símptomes de deteriorament, igual com la resta dels països del bloc. En la dècada del 1980 ja tots els recursos escassejaven, la qual cosa va donar lloc a fortes protestes i manifestacions que van ser un dels detonants de la caiguda del règim.\nPrecisament Ceaușescu va refusar les reformes efectuades a la Unió Soviètica (la Perestroika i la Glàsnost) i va reforçar la seva política estalinista a tot l'estat, amb la repressió dels disturbis de Timișoara el 1989, la qual cosa va comportar que l'exèrcit i la classe política finalment l'enderroquessin al Nadal de 1989 i posteriorment el jutgessin i executessin en secret, junt amb la seva esposa Elena. Després Corneliu Mănescu i Ion Iliescu es van posar al capdavant de l'estat fins als primers dies de 1990.\nLa transició i el segle XXI[modifica]\nEl 1990, Romania va ingressar de cop a la transició cap a l'economia de mercat i el retorn a la democràcia multipartidista sota l'administració de Ion Iliescu, que va decidir acabar amb les mesures comunistes i establir mesures d'austeritat, malgrat que encara continuaven els problemes econòmics com la desocupació i els baixos salaris. En el pla polític, es va proclamar la constitució de 1991 i la consegüent reelecció d'Iliescu com a president. Mentre aquest governava com a president, Petre Roman, com a primer ministre, va intentar sense èxit apaivagar les protestes obreres, per la qual cosa es va veure obligat a dimitir en favor de Theodor Stolojan.\nMés encara, amb la transició es va plantejar el problema de les minories ètniques, amb els gitanos i amb els hongaresos a Transsilvània. Aquests últims es van agrupar en la Unió Democràtica Magiar de Romania, que va passar a formar part del govern el 1996. El govern central es va veure obligat a reconèixer els drets etnolingüístics de les minories el 1994. Aprofitant aquests problemes, l'exmonarca Miquel I va intentar sense èxit restaurar la monarquia.\nEl 2004, Romania va ingressar a l'OTAN amb l'acceptació de la majoria de la seva població.\nQuant a la Unió Europea, es van realitzar negociacions d'ingrés des de 1993, les quals van portar com a conseqüència reformes econòmiques i finalment l'ingrés de l'estat en la UE a partir de l'1 de gener de 2007.\n↑ Stoica, Vasile. The Roumanian Question: The Roumanians and their Lands. Pittsburgh: Pittsburgh Printing Company, 1919, p. 18.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Història de Romania\nHistòria dels romanesos, en anglès Arxivat 2009-07-01 a Wayback Machine..\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Història_de_Romania&oldid=29198710»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 gen 2022 a les 12:04.


El nou espectacle de ReEugenio,"Inèdits", continua omplint el Luz de Gas | Barcelona Cultura\nEl nou espectacle de ReEugenio,"Inèdits", continua omplint el Luz de Gas\nL’imitador del popular humorista desaparegut fa catorze anys omple l'escenari d'acudits i els seients de riures en una interpretació estel·lar del famós humorista català\nEl Gerard Jofra, fill del conegut humorista, està duent a terme una tasca de difusió d'alegria i de riures, acostant a les noves generacions els coneguts i divertidíssims acudits del seu pare, Eugenio. Així, sembla com si el ja desaparegut artista continua omplint d'il·lusió, riures i humor les nits de divendres a la sala Luz de Gas. A través del misteriós personatge anomenat ReEugenio l’èxit i el riure és un fet a totes les seves actuacions.\nDe la mà de la productora de Gerard Jofra, Saben aquel que diu..., ReEugenio porta aquest nou espectacle Inèdits que inclou acudits genuïns i també inèdits que l’humorista va deixar escrits en les seves llibretes.\nData: tots els divendres a les 21 h.


QUI SOM-PER QUÈ TRIAR EL SAF\nUN SERVEI I UN\nHI TENS MOLT A GUANYAR\nQUI SOM PER QUÈ TRIAR EL SAF\nl'app SAF TRAINING\nSAF training ASSESSORAMENT DES DE L'INICI\nComençar amb nosaltres és molt fàcil. Els nostres tècnics esportius utilitzen SAF Training, que et fa un informe de composició corporal, et proposa un programa d'entrenament&nbspadequat a les teves necessitats, t'indica la teva evolució en el temps i fins i tot et pot oferir dietes personalitzades com a servei complementari!\nCada tres setmanes pots renovar el teu entrenament i avaluar la teva composició corporal, veient els progressos que vas aconseguint amb la pràctica esportiva.\nAquest servei és totalment gratuït i exclusiu per a persones abonades. Pots demanar hora en qualsevol moment perquè el personal tècnic de la sala fitnes et doni d'alta a la plataforma SAF Training i puguis començar a gaudir de tots aquests serveis.\nMÉS INFORMACIÓ DE SAF TRAINING\nHORES I HORES D'ACTIVITATS DIRIGIDES\nDes de cycling fins a escalada passant per Pilates, Bodypump, Crosstraining, BodyBalance, BodyCombat,...\nDe cos i ment, d'enfortiment, de càrdio, esportives, de càrdio-força...\nSessions de 25, 45 i&nbsp50 minuts a triar entre un variat i equilibrat ventall de més de 120&nbspactivitats setmanals durant el curs, sempre al dia en noves tendències.\nLes diferents modalitats de sessions es presenten segons els interessos que hem copsat per franja horària, sempre trobant un equilibri entre modalitats d'enfortiment, cardiovasculars i de cos i ment. Les sessions d'alta intensitat venen identificades per les lletres HI (High Intensity)&nbspi les diferents modalitats, per colors, perquè et sigui&nbspmés fàcil trobar les&nbspdel teu interès. Totes les activitats són inclusives, el monitoratge les&nbspadapta a les capacitats i aptituds de tothom.\nLa programació d'activitats es modifica trimestralment i&nbspen períodes de&nbspvacances acadèmiques (Pasqua, estiu i Nadal).\nMil i una activitats per a tots els gustos t'esperen al SAF!\nMés de 30.000 m2 d'instal·lacions\nEl SAF té 20.000 m2 d'instal·lacions exteriors (camps de futbol, pistes de tennis, pàdel, vòlei platja,frontó i rocòdrom) i 10.000 m2 d'interiors, amb sala de fitnes, sales d'activitats, piscines i molts altres espais esportius i no esportius.\nPer donar-te servei a tots nivells.\nVine a tastar-lo&nbspi podràs veure que t'oferim un munt d'activitats i un servei de qualitat a un preu més que raonable. Tots les tarifes i preus publicats en aquest web han de ser aprovats per la Comissió Econòmica del Consell Social de la UAB.\nFer amics, posar-se en forma i sentir-se bé� costa ben poc, al SAF!\nConsulta les quotes\nPREUS ESPECIALS Per a tu i la teva família\nDescobreix els preus especials per a grups familiars i els avantatges que això pot donar, sobretot als menuts i no tan menuts de casa.\nTenim les quotes que s'adapten al que necessites.\nConsulta la quota familiar\nFÀCIL I PRÀCTIC! Aconsegueix crèdits amb nosaltres\nSi ets estudiant i estàs inscrit en competicions o en campionats representant la UAB, fent exercici amb un tutor o participant en activitats dirigides o seccions esportives, pots completar el teu currículum amb activitats de reconeixement acadèmic.&nbspMés fàcil i pràctic impossible!\nActivitats esportives amb reconeixement acadèmic\nESPAIS PER A TU MÉS ENLLÀ DE L'ESPORT\nTan important és que facis activitat física com que puguis aprofitar el temps al màxim, que t'ho passis bé o que et formis.\nT'oferim espais d'estudi, menjador, sala i espais de jocs infantils i àrees de pícnic!\nMira els Espais d'estudi


Manrusionica instal·larà un escenari i una àrea gastronòmica al parc de la Seu - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nManrusionica instal·larà un escenari i una àrea gastronòmica al parc de la Seu\nEl festival de música electrònica tindrà com a patrocinador la cervesa catalana La Brava\nLa Reforma acull Manrusionica arxiu/mireia arso\nLa sisena edició de Manrusionica, el festival de música electrònica de Manresa, reformularà el vermut electrònic al parc de la Seu, i convertirà aquest espai en una àrea temàtica, anomenada Street Food, amb un escenari i un espai gastronòmic amb zona de pícnic. Tal i com ja va anunciar Regió7, el festival se celebrarà el 2 de juliol i concentrarà l'activitat en escenaris ja consolidats: l'esmentat parc de la Seu, la plaça de la Reforma i la sala Stroika.\nLa novetat és que, en la seva sisena edició, Manrusionica tindrà com a patrocinador principal la cervesa catalana La Brava. Aquesta cervesa, que es produeix a Vulpellac (Baix Empordà), aprofitarà el festival per donar-se a conèixer i iniciar la seva distribució a la Catalunya Central.\nLa reformulació del vermut electrònic implica que es modifica l'horari del parc de la Seu, on l'activitat serà des de les 4 de la tarda fins a la 1 de la matinada. Això farà que hi hagi en actiu dos escenaris a la vegada, tenint en compte que les sessions a la plaça de la Reforma aniran de les 7 del vespre fins a 2/4 de 3 de la matinada. A partir d'aquesta hora les actuacions es traslladaran a la sala Stroika, fins a les 7 del matí. Pel que fa als artistes, l'organització ha avançat que hi haurà estrelles nacionals reconegudes a nivell internacional.


AraMaó | Taula rodona sobre comerç local i ruta comercial per Maó\nPosted at 17:38h in Esdeveniment\tby\taramaó 2 Comments\nPer una banda, divendres dia 17 de febrer a la Sala de Sant Antoni (a s’Arraval, antiga sala de Sa Nostra), a les 20h, tindrà lloc una taula rodona que duu per títol “Consum responsable i comerç local”. Hi intervindran els següents ponents: Antoni Villalonga, que representa la Fundació Gadeso, ha estat vinculat amb el mon del petit comerç; Concepció Santa Maria, propietària d’un comerç amb llarga tradició a Maó,és representant de l’associació Mô Comercial; Ricard Cots és representant de VSF Justícia Alimentària Global, en contacte amb tota una feina de pedagogia en la importància del consum de producte de producció local, especialment alimentari. Serà moderada per Carol López, periodista.\nPer altra banda, l’endemà, dissabte dia 18 a les 10h, comença una ruta per l’antic Maó comercial. El punt de trobada és la plaça Bastió. Es recorreran alguns dels comerços més emblemàtics de la ciutat, alhora que es farà una explicació històrica des d’un punt de vista comercial de la ciutat. Qui guiarà aquesta ruta serà Francesc Carreras, que es dedica a la investigació històrica i al documentalisme.\nLa intenció d’aquests esdeveniments és obrir el debat sobre les qüestions relacionades amb el comerç local, la necessitat del suport públic a aquesta mena de comerç, els reptes que suposen els nous hàbits de consum entre la població. I tot açò a la vegada que també gaudim de bons coneixements i d’algunes curiositats de la nostra herència comercial.\naramao, Comerç, democràcia, economia, esdeveniments, maó, participació\nPosted at 21:29h, 16 febrer Respon\nvolia saber quins comerços es visitaran el dissabte? Estan en funcionament actualment?\nPosted at 09:11h, 17 febrer Respon\nTot i que la ruta té previst visitar alguns comerços, està més encaminada a donar una visió històrica del Maó comercial per zones: l’antic mercat a la costa de sa plaça, el mercat del peix, sa plaça… amb una explicació del context històric. Tanmateix, sí que es visitaran alguns comerços, com per exemple Ca s’Esparter. A alguns altres se’n farà un comentari des de fora, com Queviures Sintes i Orfila o l’adrogueria Valls. En tot cas, comerços funcionant actualment


Les Borges durà a terme un taller de memòria oral sobre el president Macià\nL'activitat es realitzarà el 13 de setembre a l'Espai Macià de les Borges Blanques\nEl Centre d'Estudis de les Garrigues ha organitzat un taller de memòria oral sobre el president Macià el dia 13 de setembre a l'Espai Macià de les Borges Blanques. L'activitat començarà a les 4 de la tarda i s'emmarca dins de la dotzena edició dels Tallers i Jornades de Memòria Oral 2019-2020 que organitza el Departament de Cultura de la Generalitat amb la col·laboració de l'Inventari del Patrimoni Etnològic de Catalunya.\nEn aquest cas, consideren que el record del president Macià és un patrimoni a punt de desaparèixer, és per això que el Centre d'Estudis de les Garrigues i l'Espai Macià col·laboren en la realització d'aquest taller per tal de recuperar-lo. Alhora, també es descobrirà la tasca del president a les noves generacions.\nDurant el taller es farà ús de recursos audiovisuals per tal de recollir la memòria i el record dels borgencs i borgenques sobre Macià.


Qui som – AFA Escola Fluvià\nI qui forma part de l’AFA?\nL’AFA Fluvià és l’Associació de Famílies d’Alumnes de l’Escola Fluvià. Està adherida a la FAPAC, que és la Federació d’Associacions de Mares i Pares d’Alumnes de Catalunya.\nCom qualsevol altra associació, l’AFA s’estructura en una junta directiva, que es tria en l’assemblea de tots els seus socis, i que la formen socis voluntaris que s’han ofert com a representants per desenvolupar les tasques relacionades amb l’escola que li pertoquen. D’altra banda, també ens organitzem en el que es coneix com a comissions de treball, amb l’objectiu de poder ser més eficients amb les accions que volem portar a terme.\nAtenent a l’especificat als Estatuts i reglament intern de l’AFA, podem resumir que l’AFA consta de dos órgans de govern sobre els que es desglossen diferents càrrecs aprovats en assemblea): La Junta Directiva i les Comissions de Treball.\nLa Junta Directiva som un grup de persones que tots perseguim la mateixa finalitat: millorar l’escola dels nostres fills i filles. Per poder treballar de forma eficaç i per aconseguir que tots es puguin integrar i sentir-se integrats en el grup, cal distribuir les responsabilitats. És important que siguem un grup que treballi en equip. Si som un grup de treball, som responsables entre tots dels encerts i dels errors de la nostra Junta Directiva i hem de recolzar mútuament. Dins del grup som tots iguals, independentment dels càrrecs, i ens diferenciem només en funció de les aportacions i el treball realitzat. Els diferents càrrecs/funció que hi ha presents a la junta directiva son:\nPresidència: Souheila Khaled Haoul\nVice-presidència: Dalia Crespo de la Mano\nSecretaria: Sushan Qu\nTresoreria: Noemí Cuscó Sánchez\nRepresentant de la Junta al Consell Escolar: Souheila Khaled Haoul\nVocalies: Neus Closas Rins, Sarai García Cumplido, Dunia Ramiro Muñoz i Isa Rubio Camacho\nPresidència i Vice-presidència\nEncara que fa de “cap visible” i representa a l’AFA, no té un poder especial per prendre decisions. La seva funció important és de coordinació i dinamització del grup. Promou iniciatives i no només aporta treball sinó que ha d’aconseguir fer treballar a la resta. La seva funció requereix el suport de tot el grup, el qual ha d’assumir que tothom té les mateixes responsabilitats per aconseguir que funcioni l’AFA. Representa a l’AFA, convoca i presideix reunions, executa els acords, ordena els pagaments i es responsable de les subvencions.\nLa Secretaria és responsable de la documentació, actes, convocatòries, etc., però també és important el seu paper d’organització i coordinació en estreta col·laboració amb la Presidència/Vice-presidència.\nLa Tresoreria té la responsabilitat dels comptes i el pressupost, però igual d’important és la seva funció de:\nPlanificar els recursos,\nDonar idees de possibles ingressos, i\nAjudar al President/a a controlar l’economia de despeses.\nLes Comissions de Treball es creen per distribuir la feina i les responsabilitats de la Junta Directiva. Les comissions són només indicatives. La seva creació depèn de les necessitats de l’AFA i del Centre Educatiu. La Junta Directiva marcarà les directrius de cada comissió i aquestes informaran de la seva actuació mitjançant els seus vocals. Així queden definits els càrrecs de vocal de comissió de treball, que decideixen, conjuntament amb els altres càrrecs de la Junta Directiva, les actuacions i gestions de l’AFA. S’han de distribuir les responsabilitats entre tots, creant àrees o comissions de treball, perquè cada un pugui aportar la seva tasca i treballar en el que més li agradi. En una Associació de Famílies es destacaran les persones que tinguin idees i iniciatives de treball, no només les que ostenten els càrrecs de major “importància”.\nBarri i Camí Escolar:\nEscola Família i coeducació:\nEscola en lluita:\nPati – Espai Natural: Sònia Benítez i Dunia Ramiro\nAquells pares/mares pertanyents o no a l’AFA que volen ajudar-nos com sàpiguen per millorar l’escola dels nostres fills. Els col·laboradors són necessaris perquè totes les tasques no recaiguin només sobre els membres de l’AFA i poden ajudar en qualsevol comissió i de forma esporàdica o regular.


Descobrint el Parc Natural del Cap de Creus: Expedició en Caiac de 2 dies -\nDescobrint el Parc Natural del Cap de Creus: Expedició en Caiac de 2 dies\nData d'inici: 25/07/2019\nData de finalització: 26/07/2019\n2 ECTS / 32 hores presencials\nDe les 10 h de dijous a les 18 h de divendres (Es passa nit fora en una barraca de pescadors o bivac si la nit ho permet).\nLloc de realització: Cap de Creus\nPassarem dos dies desconnectats de tot i de tothom. De vegades, no cal anar gaire lluny de casa per experimentar vivències extraordinàries. Al final de la travessia donarem un diploma que acreditarà que l'alumne ha estat capaç de fer aquesta travessia i té coneixements mínims per a la pràctica d'aquest esport. L'alumne descobrirà tots els secrets del Parc Natural del Cap de Creus de forma original i exclusiva, un patrimoni natural reconegut internacionalment, que pot ser font de moltes experiències, sensacions i coneixements únics.\nA persones relacionades amb el sector turístic i esportiu d'àmbit natural o qualsevol interessat en passar dos dies en contacte amb el mar i la naturalesa.\n–Edat mínima de 18 anys o 155 cm d'alçada.\n–Notificar prèviament qualsevol impediment mèdic per a la pràctica de l'esport.\n–No es requereix cap tipus d'experiència prèvia en la pràctica del caiac de mar, si bé cal ser una persona mínimament esportista o amb una vida activa.\n–Material a portar:\n·Banyador o pantaló d’esport\n·Escarpins o calçat tancat que es pugui mullar\n·2 Camisetes tèrmiques de màniga curta o llarga (en funció del temps)\n·Ulleres de sol amb algun dispositiu de subjecció\n·Crema solar i gorra\n·Equip d'snorkel (opcional)\n·Aigua per beure (mínim 3 litres) i snacks per anar picant (xocolatines, llaminadures...)\n·Dinar pels dos dies (entrepans o carmenyola)\n·Bosses de compra reutilitzables (tipus Bossa Ikea) per carregar les nostres pertinences\n·Sac de dormir apropiat per la època\n·1 muda de recanvi per després de la palejada\n·Roba d’abric per si de cas (gorra, jaqueta o polar, pantalons llargs, mitjons)\n·Calçat per caminar en sec\n·Frontal o llanterna\n·Repel·lent de mosquits\n·Plats, coberts i got\n·Medicines pròpies (ex.: aspirines, fortasec, antihistamínic…)\n·Biodramina (per persones que es maregen)\n·Paper de WC i bosses de plàstic per residus\nAquesta és una proposta per fer una expedició de dos dies en caiac de mar, doble o individual, segons l’experiència del participant, per la costa més salvatge de la Costa Brava descobrint el Parc Natural del Cap de Creus amb un guia acreditat pel Parc i instructor de piragüisme per la Federació. Sempre anirem acompanyats d'una embarcació de suport.\n- Descobrir els racons amagats del Parc Natural del Cap de Creus per mar.\n- Conèixer aspectes bàsics de la fauna, la flora, la geologia i la història de la punta més a l'est de la península Ibèrica.\n- Aprendre les tècniques bàsiques de paleig del caiac de mar, la bicicleta del mar.\n- Conèixer les tècniques bàsiques de supervivència a la naturalesa i de metodologia de l'expedició en caiac.\nEl caiac de mar pot ser un bon recurs per fer-ne un ús professional en l'àmbit turístic, esportiu o conservacionista. També la descoberta del Parc Natural del Cap de Creus ens donarà molts coneixements i eines útils per aplicar en futurs guiatges.\nDIA 1: 5 hores de paleig amb diverses aturades. Després de rebre les instruccions per repassar la tècnica de paleig i establir el protocol de seguretat, carregarem les nostres pertinences dins del caiac en bosses estanques i sortirem en direcció del Port de la Selva. Resseguirem la costa per descobrir-ne cales, esculls i coves. També aprendrem sobre els topònims i la fauna i la flora locals. Farem nit a la barraca de pescadors (o bivac, si la nit ho permet) de cala Taballera, una cala idíl·lica al bell mig del Golfet, on hi ha les cales més emblemàtiques de la Mar d’Amunt. A la tarda podrem fer una petita caminada per un barranc en busca de granotes i salamandres nocturnes i fer un sopar calent sota la llum de les estrelles.\nDIA 2: Sis hores de paleig amb diverses aturades. Ben d’hora al matí i aprofitant els primers raigs de sol, continuarem la travessa palejant en direcció cap a la punta del cap de Creus. Palejarem pels paratges únics i espectaculars del Pla de Tudela i descobrirem les cales amagades de cala Prona, cala Culip. Parlarem de geologia, la singularitat d'aquest espai. Quan naveguem davant de l’illa de s’Encalladora, estarem palejant per la punta més a l’est de la península Ibèrica. Allà entrarem a la cova de l’Infern i farem una aturada en una de les cales de la Mar d’Avall per fer un pícnic i preparar-nos per a l’últim tram d’aigües cristal·lines aigües fins arribar a la badia de Portlligat (Cadaqués) on finalitzarem l’activitat davant de l’antiga casa de Salvador Dalí. Una furgoneta ens retornarà a Llançà, al mateix lloc d'inici.\nCurs d'Estiu: Descobrint el Parc Natural del Cap de Creus: Expedició en Caiac de 2 dies, per la Fundació UdG: Innovació i Formació\nPau Calero i Figueras. Diplomat en Turisme per la UdG, 1999, i Postgrau en Guiatge Turístic per la UdG, 2000. És aficionat a l'ornitologia i al submarinisme. És guia acreditat pel Parc Natural del Cap de Creus.\nL'any 2000 va crear SK KAYAK; el 2002, amb un grup d'amics, va ser soci fundador del Club Pagaia, i el 2007 van constituir amb altres empreses l'AEKMar (Asociación de Empresas Kayak de Mar). Actualment codirigeix la botiga de descoberta de la natura, Darwin.\nMonitor de piragüisme (2000) i guia d'aigües braves i de caiac de mar per la RFEP. També ha fet formació de la BCU i Salzwasser Union, i actualment és formador de tècnics de nivell I (Monitors) de la Federació Catalana de Piragüisme i està acreditat com a formador de nivell I de la EPP (Euro Paddle Pass). Entusiasta del caiac de mar, des de SK KAYAK ha organitzat sortides de pesca en caiac, sortides ornitològiques en caiac, tallers de reparació de caiacs, tallers de construcció de SOF i pales groenlandeses, etc. Cada any, més de 2000 persones fan activitats amb SK KAYAK, que ofereix lloguer de material, transport i logística per a expedicions per descobrir la cultura i els racons màgics de la Costa Brava i del Cap de Creus.\nRai Puig (Tarragona, 1985) és llicenciat en Ciències de l'Activitat Física i l'Esport (INEFC), monitor de piragüisme nivell 2 per la Real Federación Española de Piragüismo i guia de caiac de mar 4 estrelles per la British Canoe Union, entre d'altres titulacions. També és guia acreditat pel Parc Natural del Cap de Creus.\nDes de fa més de deu anys treballa exclusivament com a instructor de caiac de mar en diferents empreses i escoles del sector tant de la Costa Brava, com de la Costa Daurada o les illes Balears, i fins i tot ha treballat dues temporades dirigint excursions entre les glaceres de la Patagònia argentina. Ha col·laborat en diverses ocasions com a formador en els Caps de Setmana Tècnics organitzats pel Club Pagaia per als seus socis. Una de les seves grans passions com a caiaquista són les expedicions per tot el món, amb un llarg currículum de travessies: Baja California (Mèxic), Nova Zelanda, Gal·les, País Basc, Groenlàndia, Mallorca, Menorca, Canadà, Alaska o la seva última aventura a l'illa de Papua (Indonèsia).\nDescobriment guiat: després d'unes instruccions prèvies, l'alumne descobrirà per si mateix els coneixements que es necessiten per dur a terme aquesta experiència. Sempre acompanyats d'un instructor professional.\nNo hi ha examen final. 100 % d'assistència obligatòria i avaluació continuada per part dels guies/instructors.\nEdició: 1a Edició | Lloc: http://lletresibits.cat | Idioma: Català i castellà amb puntuals referències a la llengua anglesa |Data inici: 08/07/2019\nFrancesc Aromir Hernández\nL’experiència ha estat genial. Ha estat un redescobriment del Cap de Creus, aquest cop des del mar, i amb l’acompanyament tècnic, professional, i humà, d’en Rai com a guia i també en Sergio, com a guia, tots dos d’SK Kayak Llançà, un gran equip.\nVa ser genial poder fer trosset a trosset tot el retall de costa des de Llançà fins a Portlligat, en dos dies, incloent nit a Cala Tavallera. Una connexió pura i espectacular amb la natura, i amb la nostra terra.\nLlarga i sana vida a la Costa Brava, l’Empordà, Llançà i la Mar d’Amunt.\nMoltes gràcies per aquest autèntic acompanyament al mar i des del mar.


Joint Light Tactical Vehicle – Defensa.Cat\nPublicada el 08/27/2015 03/21/2017 per Defensa_Cat\nAquest 25 d’agost les forces armades dels Estats Units han declarat vencedor del concurs pel nou Joint Light Tactical Vehicle el disseny d’Oshkosh Defence. El JLTV serà el nou vehicle tot terreny blindat que empraran l’exèrcit, la infanteria de marina i les forces especials dels Estats Units. El nou disseny aporta un grau de protecció i mobilitat molt majors que els Humvee als que substituirà.\nEs tracta d’un gran èxit per a la relativament desconeguda Oshkosh Defence, que competia amb gegants com AM General i Lockheed Martin. El contracte inicial és de 6.750 milions de dòlars per al manteniment i producció de 17.000 vehicles. Aquest s’iniciaran amb una fabricació a baix ritme on s’acabarà de perfeccionar el disseny. Es preveu que les primeres unitats entrin en servei el 2018 i, si el disseny es reeixit, el contracte preveu fins a 8 ampliacions per a seguir la producció fins al 2040, superant els 55.000 vehicles de totes les versions.\nHi haurà 2 versions bàsiques, de 2 i 4 places respectivament, així com un remolc dissenyat especialment pel vehicle. Inicialment s’emprarà en versions de transport i suport a les tropes d’infanteria, però més endavant també es preveu com a plataforma d’armes com ara míssils antitancs. Les especificacions encara no són definitives, però la companyia ja n’ha publicat un nou fulletó. Un aspecte interessant és que s’ha desenvolupat un sistema propulsor híbrid dièsel-elèctric. Aquest permetria augmentar l’autonomia, reduir el soroll en marxa (especialment en entorns urbans) i aportar energia elèctrica addicional per a equipaments sensors, armament o fins i tot bases avançades.\nEl JLTV d’Oshkosh esdevindrà doncs un dels vehicles militars més icònics de les següents dècades, recollint l’herència dels Jeep o Humvee. Sens dubte l’exèrcit català hauria de comptar amb vehicles d’aquest tipus. En els darrers anys diverses forces armades han concebut requeriments i s’han equipat amb vehicles semblants. D’una banda per substituir vehicles tot terreny obsolets i amb manca de protecció. I de l’altra per complementar vehicles MRAP caracteritzats pels elevats cost i pes que en limiten el seu ús. Són exemples d’aquest nou vehicles el Thales Hawkei, el MOWAG Eagle, l’Iveco LMV o l’URO VAMTAC (els dos últims emprats per l’Exèrcit Espanyol). Quina penseu que seria la millor opció? Seria millor adquirir el model americà d’Oshkosh o el d’alguna empresa europea?\nNota de premsa d’Oshkosh Defence sobre l’adjudicació\nNotícia a www.armyrecognition.com\nNotícia sobre l’adjudicació del contracte de Reuters\nImatges d’Oshkosh Defence emprades sota la llicència Creative Commons reconeixement.\nactualitat, terrestre, transport\n4 pensament sobre “Joint Light Tactical Vehicle”\nfabrizio ha dit:\n11/26/2015 a les 22:57\npersonalment el voldria veure per dins.. i provar-ho, en si es millor un europeu o un dels estats units, nomes dependra del que ens volem gastar… jo prefereixo un europeu, encara que pensem que hi ha productes russos amb una relació preu rendiment mes assequible.\nI sense considerar el factor politíc, que sempre pesa\n12/07/2015 a les 18:31\nMolt d’acord amb la teva aportació. En tot cas segur que esdevindrà un model molt conegut. A Europa hi ha bons dissenys i constructors de vehicles blindats, d’aquests tipus i d’altres més pesats. Quan arribi al moment caldrà considerar tots els factors: econòmics, de protecció, impacte econòmic local, versions disponibles, etc.\n11/08/2016 a les 21:05\nI això no és més que un VBR Panhard modern?\n11/08/2016 a les 22:44\nCertament és un vehicle blindat lleuger tot-terreny amb tracció 4×4, semblant doncs a molts dissenys existents i/o en servei en múltiples forces armades. Dit això el JLTV és més lleuger (6.400 kg vs uns 8.000 kg) i avançat que el VBR Panhard i, a priori, permet una major mobilitat i protecció dels seus ocupants contra explosions de mines o explosius improvisats. En tot cas el que es fa més rellevant és la seva selecció per equipar les forces armades dels Estats Units comportant una adquisició de milers de vehicles.


Membres de la força d’elit sublevada pujant ahir a una furgoneta per dirigir-se cap a les manifestacions convocades a Ouagadougou en contra del cop d’Estat de Diendéré. JOE PENNEY / REUTERS\nBarcelonaEn vigílies del primer any del derrocament del dictador Blaise Compaoré i a tan sols tres setmanes de les eleccions legislatives, un cop d’estat va tornar a deixar ahir Burkina Faso sota la llei marcial. El nou govern -autobatejat com a Consell Nacional per a la Democràcia- ha decretat el toc de queda de les set del vespre a les sis del matí, així com el tancament de fronteres. Un militar va aparèixer per la televisió pública per anunciar la dissolució del govern interí i va explicar que el nou home fort és Gilbert Diendéré. Es tracta de la mà dreta del dictador deposat, excap de la Intel·ligència i que dirigia el temut Regiment de Seguretat de la Presidència, un cos d’elit dins de l’exèrcit amb 1.300 soldats ben armats i una àmplia xarxa d’informació sobre el que passa al país subsaharià.


Goufone mirada amb perspectiva de gènere\nAmb motiu del dia de la dona volem posar èmfasi a les dones que treballen al món de les telecomunicacions. A Goufone, actualment, suposen el 40% de la plantilla i d’aquestes 6 són responsables d’un dels 12 equips de treball de l’empresa com per exemple, de suport tècnic i atenció a l’usuari, màrqueting i comunicació, legal, RRHH, processos i facturació.\nSi ho comparem amb altres companyies de telecomunicacions d’Espanya com Telefónica, la proporció de dones que hi treballen és similar (un 38%) però el nombre de dones entre els comandaments de l’empresa són del 27%.\nTot i aquestes dades, el nombre de noies que trien una carrera relacionada amb la tecnologia segueix sent baix. L’any 2020 les noies que van iniciar una carrera d’aquesta branca a la Universitat Politècnica de Catalunya van representar el 28,8%.\nApostem pel talent jove\nA Goufone apostem pel talent, concretament, pel talent jove depenen del seu gènere. En els últims anys hem ofert feina a joves de la comarca d’Osona, evitant així que el talent marxés a les zones metropolitanes. La mitjana dels treballadors és de 30 anys i són d’àmbits professionals diversos, des de comercials, enginyers de telecomunicacions, professionals del màrqueting fins a programadors.\nLes dones Goufone parlen\nHem parlat amb les dones de la nostra empresa perquè ens expliquin amb una frase què suposa com a dona treballar a Goufone i aquests són algunes de les respostes:


Història del Club - Rugby Barcelona - Químic Equip de Rugby\nInici > Club > Història\nHistòria del Club\tTweet\nFa uns quants anys, cap el 1987, un estudiant de l’IQS, en Jordi Grima, va tenir la brillant idea d’organitzar un nou club de rugby a Barcelona. En aquells temps l’Institut Químic de Sarrià era un centre que contava amb uns cinc-cents alumnes. Si tenim en comte que la meitat de l’alumnat eren noies i, dels que quedaven, un altre meitat estava deixant-se la pell, podríem considerar que el repte d’enganyar a més d’una quinzena de dropos per formar un equip, i dic equip en el sentit més ampli de la paraula, podia semblar una tasca quasi bé impossible. Afortunadament, i sense saber com, aquells dropos van aparèixer.\nA la memòria em venen noms com Miguel Calzada, Ricard Valls “Panxut”, Jordi Calders, Francisco Mir “Potens”, Esteve Granada, Xavier Papasseit “Papas”, Agustí Seguer, Sergio Nusimovitch, Txose Cruz, David Casanovas, Daniel Escudero “Maño”... Segurament m’en he deixat uns quants, però la meva memòria ja no és el que abans era. Els primers anys van ser bastant durs. Evidentment, durant la primera temporada no es va poder participar a la lliga universitària degut a que la majoria dels integrants de l’equip no havien jugat mai. Aquella temporada es dedicà a fer entrenaments i a jugar alguns partits amistosos que acabaven en autèntiques pallisses.\nPerò el pitjor de tot fou quan, durant l’any 1989, el fundador de l’equip que també realitzava les funcions d’entrenador, va patir una greu lesió que el va impedir continuar dirigint l’equip. Allò podia semblar el final, però no va ser així. En Jordi Grima va contactar amb un amic seu que havia jugat amb ell a un club de rugby de Barcelona. Aquest amic era en Ricard Vilajosana, també conegut pel sobrenom de “Pitillu”.\nEn “Pitillu” va acceptar la proposta de fer-se càrrec de l’equip de l’IQS com a entrenador. D’altre banda, aquell mateix any va donar la casualitat de que arribaren al primer curs de l’IQS una colla d’insensats que sense pensar-s’ho dues vegades es van incorporar a la disciplina de l’equip (Ricard Sagué, Paco Carrión, Raul Cabré, ...). Alguns d’ells encara hi som. La temporada 1989-90 fou decisiva per l’equip.\nAls entrenaments ja erem sempre entre quinze o vint jugadors, molts dels quals ja tenien alguna experiència jugant al rugby, cosa que facilitava i accelerava l’aprenentatge dels que s’iniciaven en aquest esport per primera vegada. Aquest any ja es van començar a guanyar partits i sobre tot, fou el primer cop que vàrem aconseguir guanyar a l’equip de Ciències de la UB en el nostre particular enfrontament anual: el torneig de Sant Albert. Van passar uns quants anys fins que vàrem tornar a guanyar-lo. Aquest any fou també el primer en que s’organitzà un viatge per anar a jugar fora de Barcelona, concretament vàrem anar a jugar a Saragossa (Abril-90) i a Tolosa de Llenguadoc (Setembre-90).\nDurant l’any 1992, l’IQS incorporà la facultat d’Administració d’Empreses, i malgrat que la majoria de nous estudiants enfocaven les seves inquietuts esportives vers el golf, l’hípica o la vela, algún d’ells gaudia d’aquella imprescindible manca de conexions neuronals que fa que et puguis interessar per jugar a rugby.\nAl següent any (1993) l’IQS passà a formar part de la Universitat Ramon Llull, amb la qual cosa també es van poder incorporar jugadors provinents d’altres escoles o facultats de Barcelona com: La Salle (Joan Font, Albert Raventós entre altres), ESDI (els pintacobis com el David Nicolàs), ESADE (Pepo Rullàn, Gerard Martínez entre altres), Blanquerna (Germans Castelltort, Raul Saiz, Juancho Pèrez, Hugo, ...).\nAquest pas va suposar tenir que deixar de representar unicament a l’IQS i passar a representar a l’equip de rugby de La Universitat Ramon Llull, encara que el nucli de l’equip mai va deixar de estar format per alumnes de l’IQS.\nSense saber encara com, aquest equip de rugby es va poder seguir financiant, i gràcies a una tasca propagandística realitzada pels seus jugadors, es va continuar afegint gent nova a l’equip. A l’any 1994 en Pitillu ens va haver de deixar, però es va preocupar de buscar-nos un nou entrenador. Va ser en Lluís Camps, que també havia jugat amb ell a l’equip Gòtics R.C.. En Lluís ens va estar entrenant fins a la temporada 1997-98. La lliga universitària es va quedar amb nomès 4 equips, i calia prendre mesures perque l'equip estava en autentic perill de desaparició. A l'any 1999 l'equip no contava amb mes de 10 incondicionals. Les coses van canviar de sobte durant la temporada 1999-2000, en la que a algún il·luminat se li va acudir la idea d'abandonar la lliga universitària i formar un club de rugby amb la intenció de participar en la lliga federada. En un primer moment va semblar que aquella idea no podia funcionar, però poc a poc va anar agafant forma gràcies a la incorporació d'un grup de gent provinent del barri de Sants: els germans Dàlton (germans Romàn, germans Martí Jala, germans Gregor). Finalment en una històrica reunió al bar Smithy un grup de 17 persones van decidir tirar endavant el projecte.\nA la temporada 2000-2001 l’equip es va inscriure a la Federació Catalana de Rugby.\nEls primers mesos de competició es poden resumir amb “moltes ganes, però poca organització”. El resultat d’això fou la classificació per jugar a la Tercera Divisió a partir del Gener del 2001. Però gràcies a un company i amic de l’IQS, vàrem contactar amb una persona que feia poc que havia deixat el rugby en actiu i que es va oferir per ajudar-nos com entrenador de l’equip, en David Deosdad (sensei, dietista, llebre del Berguedà).\nLes millores que va patir l’equip amb en David no es limitaven únicament a l’aspecte tècnic del joc, sino que igual d'importants era la seva experiencia en organització i seriositat fora del camp. Aspectes com la dedicació, el compromís, l'esforç personal i la responsabilitat amb l’equip eren valors que en David va aportar, i que marquen la diferència entre un colla d’amics i un equip d’amics.\nLa temporada seguent: 2001-2002, el club aconsegueix l’ascens a Segona Divisió a partir del gener de 2002 i l'ascens a Primera Divisió Catalana al finalitzar la temporada. La primera temporada a Primera Divisió Catalana (2002-2003), l’equip suma 8 punts i dona una bona imatge. Es reprenen també els viatges i gires: Gales, Bélgica, Alemanya, Pamplona, etc.\nDes de la segona temporada que el club jugava federat no es va poguer disposar del nostre camp perque es va abandonar i la superficie feia inviable jugar-hi a rugby. En aquest moment va començar el projecte de recuperació de Taxonera, donat que sense camp era inviable formar un club. Mestrestant esperavem una resposta de l'Ajuntament de Barcelona al nostre projecte de recuperació, durant 2 temporades l'equip jugava com a local al camp del Cornellà. Al gener de 2003, i despres de 2 anys de dures negociacions signem l'acord de recuperació del camp de gespa de Taxonera. A grans trets el Quimic es comprometia a recuperar la instal·lacio: rec automatic, aspersors i ressembrat inicial, aixi com el manteniment durant les temporades: 2004-2005, 2005-2006 i 2006-2007. En contrapartida el Quimic no pagaria el lloguer de la instal·lació. En els 4 anys d'inversions i despeses, sense comptabilitzar la mà d'obra aportada per jugadors el club consegueix que un camp dessèrtic i petrolejat (si, si, també el van petrolejar) comences a tenir aspecte de camp de rugby.\nA la temporada 2003-2004, el club inscriu a un segon equip a Tercera Catalana i s’incorpora com a tècnic al doctor Snuggles. Amb el Doctor el club comença a disputar partits amistosos internacionals a final de temporada (Spring Festival. Veure exemples: 2006, 2007).\nEn la cuarta temporada (2004-05) el club inscriu a dos equip senior a les competicions catalanes i començen els entrenaments de l'escola amb nois de 14 i 15 anys. Al setembre de 2006 el club inscriu per primera vegada un equip juvenil a la lliga federada.\nLa temporada 2007 entren com a tècnics del primer equip en Ricard Vàzquez i en Toni Garcia.\nLa temporada del 2008 neix el infantil del Químic. L'històric president Gerard Martínez deixa la presidència i s'escull pel càrrec un jove Carlitos pertanyent a la primera fornada de juvenils del químic. El club actualment disposa de Infantils, Juvenils, dos equips Sènior i un veterans que comença a consolidar-se.\nToday7Yesterday407This week7Last week2698This month7686Last month12886All days637446Online (20 minutes ago): 7Today: 19 May, 2013Visitors Counter


El complex del comprador professional | Blog Vila Viniteca\nPer Marie-Louise Banyols\nSense pretendre idealitzar l’empresa on vaig exercir, he de dir que vaig ser molt afortunada de treballar per a un grup com LAVINIA. La seva gamma és una representació de tot el món vinícola, des de les zones més prestigioses i tradicionals de tota Europa fins a les emergents del Nou Món, incorporant fins i tot referències de països menys coneguts, com la Índia o Brasil. Això em brindà l’oportunitat de tastar vins d’un ampli horitzó i fer un acurat estudi de les referències que hi havia disponibles al mercat, el que em permetia fer una millor valoració a l’hora de seleccionar. Però estic segura de que la majoria dels aficionats, clients i cellers ignoren les dificultats i les responsabilitats que implica la feina de seleccionar un bon vi per incorporar-lo a una gama i encertar que tingui èxit, és a dir, que es vengui.\nEl primer pas és apropar-se als vins; és a dir, informar-se permanentment llegint publicacions professionals i sobretot recorrent el més sovint possible les vinyes i les nombroses fires professionals dedicades al vi. Tastar dia rere dia, molts vins, amb la fi de formar-se un paladar, “la cultura del vi és el que ens queda després d’haver escopit nombrosos vins”. Un no pot quedar-se assegut al seu despatx, esperant que li arribin les mostres.\nPer comprendre les raons per les que un vi és bo, no hi ha cap altre secret que conèixer els seus autors, bodeguers o viticultors, conversant amb ells als seus cellers o a les fires, observant com respecten l’equilibri entre la vinya i el seu entorn i tastant els vins anyada rere anyada. El món del vi té una oferta tan àmplia, presenta tants estils diferents, que resulta complicat abastir-ho tot: és un esforç colossal i permanent el d’intentar estar al dia i donar la cara davant d’aquest excés de referències. I això sense parlar de les tendències i modes que existeixen també en el nostre món, i a les quals no podem –encara que ho voldríem– donar l’esquena. El millor exemple actual és el dels vins naturals, o l’èxit d’una zona com la de Gredos amb la seva varietat estrella, la garnacha.\nA part que les nostres propostes han de ser innovadores, han d’aportar diferenciació perquè siguin valorades pel consumidor final i que compri. Moltes vegades, sense voler-ho, ens allunyem dels nostres clients. Sí és cert que hem d’actuar donant una oportunitat i un espai a la innovació, també hem de tenir sempre en ment els gustos dels nostres clients, que no sempre són els que ens convenen. Hi ha un desfasament, un desajust, entre l’evolució del nostre propi gust i el del mercat. El típic exemple és el de vi amb o sense fusta, quan nosaltres els professionals portem temps rebutjant els vins amb una criança massa present, veiem que els nostres clients continuen buscant aquest perfil. Si és cert que el nostre treball consisteix a educar o guiar el paladar dels nostres consumidors, també és cert que hem de vetllar per mantenir-nos atents a proporcionar-los els vins amb els quals se senten més còmodes.\nNo puc negar que prefereixo els vins elaborats sota cànons biològics per viticultors identificats amb la seva comarca. Són aquests vins els que finalment m’aporten la distinció característica de la gamma. Però, d’una banda, no tots els vins orgànics mereixen ser seleccionats, i d’altra banda, nombrosos vins sense certificació ecològica, vins tradicionals, desperten un interès que no pot deixar-se de banda en una gamma. Per descomptat, la qualitat del vi és un dels factors principals en les meves valoracions. Però la personalitat, el preu i la presentació són també determinants.\nEn el treball de selecció, una de les principals dificultats venia donada per la quantitat de mostres que rebíem: al voltant de 10 vins diaris. En alguns casos es tractava de mostres que havia demanat, perquè m’havien donat bones referències d’un celler en concret, o perquè seguia les crítiques i les qualificacions de les guies. Però també arribaven moltes altres ampolles que mai havia demanat, que enviaven els cellers sense previ avís. I, és clar, això és el que dóna lloc al “trauma del comprador”: les mostres comencen a acumular-se. És difícil trobar el temps necessari per tastar-les totes, sobretot perquè la major part de l’any estava viatjant. La cosa empitjorava quan, una setmana després d’enviar les mostres, els cellers començaven a trucar per saber si el vi ens havia agradat. No entenien que encara no haviem pogut tastar-les. La pressió continua amb e-mails, noves trucades, missatges… No comprenien com de difícil m’ho posaven. Em donava suport un comitè de tast, però m’agradava fer la preselecció; no és que no confiés en els meus companys, però sempre tenia por que s’em passés algun vi important. De manera que l’única solució que tenia era tastar-ho tot. Això sí, amb molt de retard. Si un vi m’interessava, després demanàvem una altra ampolla perquè ho analitzés el comitè de tast. Amb aquest sistema, el procés és evidentment molt llarg.\nLa dificultat afegida és que últimament la qualitat dels vins, de totes les regions productores, s’ha anat incrementant. Per aquest motiu, tot i que hi ha molt on triar, a la selecció comencen a entrar en joc altres factors. I malauradament els cellers no entenen que la qualitat d’un vi no sigui un argument suficient per seleccionar-lo. Molts no s’adonen que el seu vi s’allunya de la realitat. La veritat és que ni el preu, ni l’edat, ni el fet que prové d’una DO determinada garanteixen que un vi tingui la qualitat que busquem. La seva personalitat és primordial, no n’hi ha prou que el vi sigui bo des d’un punt de vista tècnic, també ha de tenir un caràcter suficient com per enriquir una gamma de vins. Pel que fa al preu, cal que la relació amb la qualitat sigui l’adequada. I la presentació és important perquè és el que finalment diferencia al vi als ulls del client, almenys en la seva primera impressió.\nCom que la capacitat de les botigues és limitada –i ja estan atapeïdes d’ampolles– si volíem incorporar una referència estàvem obligats a treure’n una altra. Probablement, trèiem aquella que no va tenir l’èxit esperat, la que no té rotació, segons el llenguatge mercantil. Això no és tan senzill, perquè personalment em costava molt descatalogar un vi que al seu dia em va semblar que corresponia al que estava buscant. Finalment, no queda més remei que reconèixer els errors perquè, per molta passió i professionalitat que posem a la selecció d’un vi, el veredicte final el dóna el consumidor. És només ell qui decideix si un vi és bo o no.\nMarie-Louise Banyols Mons (1948, Perpignan) era només una aficionada al món del vi fins que decidí dedicar-s’hi professionalment. Després d’abandonar la seva carrera d’advocada, es dedicà a la restauració i allà, en contacte amb la carta de vins, decidí aprendre més sobre ells i començà a compaginar les seves tasques al restaurant amb els seus estudis de sommelier i viatges a les vinyes. El 1990 fou campiona de Languedoc-Roussillon, finalista com a millor sommelier de França i el 1992 va rebre el títol de maître sommelier de la Unió de Sommeliers Francesa (U.D.S.F). El 1997, juntament amb el seu marit, aconseguí dues estrelles Michelin amb el restaurant “Les Feuillants”, que havien obert el 1991. La seva darrera experiencia en el sector fou com a directora al complex Les Sources de Caudalie. Des del 1992, també ha col·laborat amb la revista francesa La Revue du Vin de France. La seva relació amb Lavinia començà el 2001 i fins el 2005 fou gerent de la botiga de Barcelona. Després, i fins el 2015, exercí de directora de producte i s’encarregà de seleccionar els vins, espirituosos i accessoris que entraven a formar part de la nova oferta del grup, a més d’organitzar tastos, visites a vinyes, establir relacions amb els cellers, formar l’equip, organitzar esdeveniment a les botigues, etc. Actualment, es defineix com a una jubilada activa.


Cuadrao pero Calvo | Hangar\nCuadrao pero Calvo, Barcelona\nPeríode de residència: juny 2016\n“Cuadrao pero Calvo som un duo artístic format per Judit Cuadros i Sandra Calvo, estudiants del grau Arts i Disseny a l’Escola Massana.\nCansades de projectes acadèmics on gairebé sempre es pretenen abordar temàtiques massa generalistes, vam decidir prendre les incongruències que ens ofereix la quotidianitat com a base per desenvolupar narratives visuals.\nA partir del dibuix, de l’acció i de la reciprocitat entre les dues, vam crear tot tipus de situacions, a primera vista absurdes però amb una intencionalitat crítica.\nExplorem els límits de l’espai públic i privat nodrint-nos de qualsevol input que ens cridi l’atenció, acoblant ficció i realitat. Després d’això, fotem el camp sense deixar més rastre que la nostra orina, restes d’ungles i olor corporal (algun japonès ens ha ofert llançar una línia de fragàncies a partir dels nostres pets de universitàries).\nEn definitiva, reivindiquem el goig i el plaer com a motors dels nostres projectes, per tal de donar a llum una cosa que sigui honest amb nosaltres mateixes.”


Aragonès fixa una estratègia econòmica de recuperació «en tres fases» - Diari de Girona\nAragonès fixa una estratègia econòmica de recuperació «en tres fases»\nagències/ddg 19.04.2020 | 23:12\nAragonès fixa una estratègia econòmica de recuperació «en tres fases» Diari de Girona\nEl vicepresident de la Generalitat i conseller d'Economia i Hisenda, Pere Aragonès, va afirmar ahir que l'estratègia econòmica del Govern per afrontar les conseqüències del coronavirus està estructurada en tres fases i té l'objectiu de «mantenir la capacitat instal·lada en l'economia i aconseguir una recuperació ràpida».\nL'objectiu de l'estratègia del Govern, que Aragonès va fer pública a través del seu compte de Twitter, és «mantenir la capacitat instal·lada en l'economia i aconseguir una recuperació ràpida». A partir d'aquí, Aragonès estructura l'estratègia en tres fases, tenint en compte que «l'impacte respon a un xoc extern que implica una disminució de l'oferta i la demanda».\nLa primera fase fixa com a prioritat garantir els recursos per fer front a l'emergència. Va assegurar que ja s'ha modificat el fons de contingència per dedicar més recursos a Salut, àmbit residencial i emergències. La segona fase ha de contribuir a mantenir la capacitat productiva i ingressos de treballadors i empreses. La tercera fase és l'estratègia de reconstrucció econòmica i social.


Missatge per a la Solemnitat del Cor de Maria del Superior General | Claretians de Catalunya\nMissatge per a la Solemnitat del Cor de Maria del Superior General\nCarta del Superior General, el pare Mathew Vattamattam sobre la Solemnitat del Cor de Maria.\nSom fills del cor – de l’Immaculat Cor de Maria. Com missioners claretians, hem nascut del seu cor, i hem estat formats i acompanyats pel mateix cor. Com va observar el Papa Sant Joan Pau II en la seva Redemptor Hominis, “el misteri de la Redempció va prendre forma sota el cor de la Mare de Déu de Natzaret quan va pronunciar el seu ‘fiat’. Des de llavors, sota la influència especial de l’Esperit Sant, aquest cor, el cor d’una verge i una mare, sempre ha seguit el treball del seu Fill i ha sortit cap a tots aquells a qui Crist ha abraçat i continua abraçant amb amor inesgotable” (22).\nEn celebrar la Solemnitat de l’Immaculat Cor de la Santíssima Mare de Déu honorem el seu cor matern recordant-nos la nostra identitat com a fills seus, renovant el nostre compromís de viure a imatge de tals fills, tal com ens la va donar el Pare Claret en la seva famosa definició de missioner (veure Aut. 494). Quina benedicció per a nosaltres ser anomenats fills del seu cor! Perquè el seu cor és veritablement un temple de Déu, bategant en cada moment amb amor a Déu i la humanitat. Com va escriure Sant Jeroni, “fins i tot mentre vivia al món, el cor de Maria estava tan ple de tendresa i compassió maternal per [la gent] que ningú va patir tant pels seus propis sofriments, com Maria va patir pels dolors dels seus fills”. Les nostres lluites són les seves lluites, els nostres somnis són els seus somnis, les nostres alegries són les seves alegries. El Papa Francesc ens recorda que Maria és “la serventa del Pare que canta les seves lloances”. Ella és l’amiga que està preocupada perquè el vi no falti en les nostres vides. Ella és la dona el cor de la qual va ser traspassat per una espasa i que entén tot el nostre dolor. Com a mare de tots, és un signe d’esperança per a les persones que pateixen els dolors de part de la justícia. Ella és la missionera que s’acosta a nosaltres i ens acompanya durant tota la vida, obrint els nostres cors a la fe pel seu amor maternal. Com veritable mare, camina al nostre costat, comparteix les nostres lluites i ens embolcalla constantment amb l’amor de Déu “(Evangelii Gaudium, 286).\nAquest cor de Maria és tendre, ple de compassió; però, com és evident en el seu Magnificat (Cf. Lluc 1, 46-55), també cerca la justícia: la justícia de Déu: Ella somia, desitja i treballa per un món transformat on es té cura dels pobres; els oprimits esdevenen lliures; l’orgull, el poder i la fam són eliminats; i la misericòrdia de Déu venç. “Aquesta interacció de justícia i tendresa, de contemplació i preocupació pels altres, és la que fa que la comunitat eclesial consideri Maria com a model d’evangelització” (Evangelii Gaudium, 288): en efecte, un model per a la nostra evangelització claretiana. Busquem refugi en aquest cor; i resem perquè els nostres cors es tornin realment com el seu, tan plens d’amor per Crist i la humanitat sofrent. Resem com la Mare Teresa resava: “Maria, dóna’m el teu Cor: tan bell, tan pur, tan immaculat; el teu Cor tan ple d’amor i humilitat que jo pugui rebre Jesús en el Pa de Vida i estimar-lo com Tu l’estimes i servir-lo en la forma angoixant dels pobres”.\nÉs lògic que la Solemnitat de l’Immaculat Cor segueixi immediatament a la Solemnitat del Sagrat Cor: el cor de la Mare segueix de prop el del Fill. Simeó, el Nou Teòleg, del segle X va escriure que hem de posar la nostra ment em el cor i romandre dins d’ell, i des del fons del cor, hem d’enlairar les nostres pregàries a Déu. Podem interpretar les seves paraules com una invitació a unir els nostres cors al cor de Maria, contemplant el cor del seu Fill. Us desitjo totes les alegries i benediccions del Cor de la Mare, el nostre foc i la nostra llar.\nDéu a Barcelona |Paris Grau i Jordi Roigé


Col·legi Sant Genís i Santa Agnès : Ruta del Ferro\nEl dimecres dia 7 de novembre un grup de ciclistes del col·legi Sant Genís i Santa Agnès de Taradell, circulàvem per la Ruta del Ferro, des de Ripoll fins a Sant Joan de les Abadesses. L’ activitat per alguns va resultar una mica feixuga de pujada fins a St. Joan, i d’ altres ni se’n van adonar i ja havien arribat. El dia ens va acompanyar molt, era ben assolellat i els paisatges de tardor preciosos. Vam gaudir dels companys i d’ un dia sencer respirant a l’ aire lliure.\nArribant a St. Joan estàvem tots mig morts de gana. Vam compartir un bon àpat i vam jugar. El més divertit va ser la tornada, gairebé no s’ havia de pedalar: era tot el camí de baixada!! Quines rialles se sentien i quins UUUUUhhhs per tots els túnels que passàvem...\nQuin dia més bonic!!!\nPublicat per Sant Genís i Santa Agnès a 9:06:00 a. m.\nCaminem fins l'escola\nTASTETS DE TARDOR (CI)


Barenbit, acabat d'aterrar al MACBA\nPublicació: dijous 8 d’octubre 2015, 13:55h\nL'historiador i museòleg Ferran Barenblit ja corre pel MACBA exercint de nou director, després de deixar el càrrec al capdavant del Centro de Arte Dos de Mayo a Madrid a finals de setembre. En una entrevista a agències, Barenblit s'ha referit a l'autonomia necessària d'una figura com la del director, i ha manifestat que mai ha patit censura. "Si la paraula és autonomia, tota; però negociació, també; censura, cap". El director s'ha referit a la sortida de Bartomeu Marí del MACBA provocada per la polèmica al voltant de l'escultura d'Inés Doujak present a la mostra 'La Bèstia i el sobirà'; diu que "és una lliçó que apresa" i ha emplaçat a mirar cap al futur sense prescindir de "l'herència extraordinària" de la institució que celebra 20 anys.\nEl nou director podrà intervenir poc en la programació del curs 2015-2016, que està gairebé tancada, però sí que ha traçat els nous focus d'interès amb l'objectiu de sorprendre i emocionar el públic, sense arribar a convertir el museu en una "fàbrica d'exposicions en sèrie". L'aposta per la perfomance i a l'escena contemporània i 'underground' de la ciutat, a més de l'objectiu de fomentar una trama de projectes autònoms al voltant del museu, formen part de les prioritats de Barenblit al capdavant del MACBA.


El veler Estelle estarà atracat a Barcelona amb la campanya "Rumb a Gaza"\nEl veler Estelle atracat a Barcelona\nAquest diumenge va atracar al Port Fòrum de Barcelona el veler Estelle, que forma part de la III Flota de la Llibertat que lluita contra el bloqueig imposat per l'Estat d'Israel als territoris palestins. Després de Barcelona reprendrà el viatge de denúncia del bloqueig marítim d'Israel a Gaza.\nL'Estelle ha recorregut diversos països europeus amb 14 activistes internacionals amb l’objectiu de trencar simbòlicament el bloqueig que imposa Israel sobre aquest territori palestí i sensibilitzar la població dels diversos països del seu trajecte. Aquest veler transporta a més unes 40 tones de ciment per reconstruir escoles i hospitals destruïts, que s’espera que a mitjan octubre arribin als territorits palestins que pateixen el bloqueig. L'Estelle es preveu que serà a Barcelona fins dimecres i després es dirigirà a diferents ciutats per realitzar activitats de sensibilització sobre la situació a Palestina i contra el bloqueig a Gaza.\nL'estada del veler Estelle a Barcelona ha generat molta expectació, i alguns mitjans han destacat la solidaritat del moviment independentista amb la flotilla i el fet que el veler lluís una estelada.\nEl 2010 l'expedició d'aquest veler va acabar amb un assalt de l'exèrcit israelià en què van morir nou persones. L'any passat la flotilla (que llavors tenia més d'una nau) tampoc va aconseguir arribar a Gaza.\nEl nom del veler, Estelle, prové el nom per la dona del diplomàtic Folke Bernadotte, assasinat per soldats isralians el 1948, fa 90 anys que navega i en els últims anys s’ha dedicat a realitzar transport de comerç just entre Angola i Finlàndia.\nEn el marc d'aquest esdeveniment continuaran les activitats de suport a l'Estelle, i avui dimarts a les 20.30 hores es projectarà al Port del Fòrum el documental "Puertas al Mar", sobre l’atac als pescadors de la Franja de Gaza. Unes activitats que es van iniciar ahir dilluns amb una xerrada sobre la Flotilla de la Llibertat a la sala Calidoscopi del Convent de Sant Agustí de Barcelona.\n"Cal aconseguir un estat palestí viable abans del reconeixement de Palestina a la ONU”\nExposició de 50 fotografies sobre Palestina al Centre Cultural Català de Perpinyà\nLa CUP de Mataró acull canalla palestina durant la Festa Major\nLa CUP de Lleida presenta una moció per l'aixecament imposat a Palestina\nLa situació a Palestina (1a part): Els fets


Pa amb oli i sucre: Americans i Anglesos\nLes nits de cap d'any a casa meva quan erem petits, a part dels raïms inevitables, teníen un altre plat quasi tant tradicional i obligat: els sanvitxos americans i anglesos. Després de molts anys sense fer-ne, aquest any per cap d'Any els hem recuperat. Les quantitats són aproximades. En aquest cas, varem fer servir pa de motllo integral, però habitualment en compràvem de "normal".\npels Americans (24 peces):\n1/2 enciam net i amb les fulles tallades petites i sense el tronxo\n2 o 3 tomàquets sense la pell i tallats a daus\npels Anglesos (24 peces):\n1/2 enciam net i tallades les fulles petites a trossos i sense el tronxo\n2 o 3 tomàquets madurs, sense pell i tallats a daus\nProcediment per a fer els Americans:\nTallem els ous durs petits. Esmicolem la tonyina. Tallem també a trossos petits l'enciam i els tomàquetes. Barregem tot i reservem.\nTallem la "crosta" del pa de motllo (amb unes estisores ens anirà bé). Anem omplim una llesca amb la barreja anterior i tapem amb una altra. Repetim l'operació. Quan tinguem 4 o 5 sanvitxos apilats, els tallem amb un ganivet de serra en forma triangular, de forma que de cada sandivtx ens en surtin dos en forma de triangle (podriem fer dos talls i llavors de cada sandvitx, ens en sortiríen 4 de petitons).\nHi posem un pes al damunt de la pila perquè les punxes dels sanvitxos tenen tendència a deformar-se cap a munt en forma de banya. Si preveiem que tardarem una estona a menjar-nos-els, els podem tapar també amb un drap una mica humitejat.\nProcediment per a fer els Anglesos:\nTallem l'enciam ben petit i el barregem amb el tomàquet també tallat ben petit. Reservem.\nTraiem la crosta al pa de motllo i l'untem amb la maionesa. Haurem d'untar les dues llesques que volguem encarar. Posem damunt d'una de les llesques untades amb la maionesa, la barreja d'enciam i tomàquet i al damunt, el pernil dolç. Tapem amb l'altre llesca. Comencem a fer-ne una pila. Quan la pila de sandivtxos tingui ja uns 4 o 5 d'alt, els tallarem en forma de rectangle.\nHi posarem un pes al damunt i si ens em d'esperar una estona abans de menjar-nos-els, els tapem amb un drap humitejat lleugerament. Això evitarà que s'assequin i es deformin.\n- els americans tenen forma de triangle, per tant els haurem de tallar des d'un angle, a l'angle del cantó oposat. Així de cada sandvitx original format per dues llesques, ens en sortiran 2 americans. Si volem, podem tallar de nou de l'angle que no hem tallat en diagonal al seu oposat, i així ens quedaran 4 mini-americans.\n- els anglesos es tallen en forma de rectangle, per tant caldrà tallar-los per la meitat i ja està.\nPublicat per Anirac a 12:45\nAvui he aprés a diferenciar aquestes dues versions. No en tenia ni idea però si que tin pa de motlle i demà en versionaré algun perquè l'he comprat per fer un altre plat però en sobrarà.\n13 de gener de 2012 a les 22:04\nuuaauuu quins entrepans!!! m'agraden les dues versions aixi que tastaria de tot jo!! `petons\n14 de gener de 2012 a les 11:34


benvinguda / Notícies de programari / Doinsport, el programari de gestió que accelera el desenvolupament de padel a França\nNotícies de programariServei de notícies\nCentreu-vos en l'oferta proposada per Doinsport, un dels programes de referència a França per a clubs de padel.\nDoinsport: una comunitat de directius de clubs Padel\n80 clubs padel equipat\nEn pocs mesos, Doinsport s’ha consolidat com un dels referents en programari de gestió de clubs padel a França. De fet, gairebé la meitat dels seus clients estan equipats amb almenys una pista, és a dir, una mica més de 150 clubs distribuïts per França i Europa.\n"Naturalment, es va crear al seu voltant una comunitat de gestors de complexos turístics" diu Quentin De La Selle, gerent de Deixar Padel a Orleans. I afegir “Asseguren que els actors del padel i ens permet pensar en el futur del nostre esport ”.\nI per una bona raó, l’equip de Doinsport es considera un intermediari entre els seus clients. “La nostra missió és molt més àmplia que desenvolupar programari. Hem de dirigir una xarxa on els gestors siguin el centre de les preocupacions ” admet Rémi Chevalier, director general de Doinsport.\nTaules rodones amb gestors complexos\nLluny de ser un simple posicionament en màrqueting, els Provençaux es donen els mitjans de les seves ambicions. "Hem forjat aliances amb altres actors com Kip Sport(nota de l'editor. Un constructor de terres fabricat a França). L’objectiu és simple: donar suport als gestors de complexos existents i als que estan en construcció en el seu desenvolupament ” afegeix el cofundador de la start-up de Marsella.\nMés encara, "Doin" va apostar per millorar la seva solució de gestió de complexos esportius en col·laboració directa amb els directius dels centres. El setembre del 2020 van organitzar una taula rodona amb jugadors d’esquaix a França per tal de comprendre millor les especificitats de la seva gestió.\nUna estratègia a la qual es vol aplicar padel. “La nostra idea és renovar aquests esdeveniments regularment. Avui responem al 95% dels problemes del club. El següent pas és reunir els responsables dels centres el més ràpidament possible. padel per identificar noves restriccions i avançar cap al 100% ” planeja Guillaume Deslot, cap de producte de Doinsport.\nDoinsport: la solució que professionalitza els clubs de padel\nEstructuració dels clubs\nPerò si la competitivitat del producte és un objectiu, l’aposta va molt més enllà de les línies de codi del programari de gestió. El desenvolupament de padel només pot passar per una estructuració dels seus actors. La professionalització es va accelerar molt amb la digitalització de complexos. Oferir una infraestructura tecnològica d’alt rendiment als gestors de clubs permet convertir clients curiosos en clients habituals. Fins i tot aquells que animen els seus amics a provar el padel. Segueix un efecte bola de neu de poder infinit.\nA través de les seves funcionalitats en constant evolució, Doinsport ofereix una solució sempre per davant de la demanda. Mitjançant l’estandardització i simplificació de les pràctiques recomanades, la interfície de gestió actua com un quadre d’idees. Aquest enfocament permet als centres de padel desenvolupant per posar en pràctica estratègies innovadores i efectives.\nDoinsport va entendre que ser un simple proveïdor ja no era suficient, la clau de l’èxit rau en escoltar i donar suport a un mercat en constant canvi.\nEscoltar, assessorar i desenvolupar una xarxa de gestors\nEn aquest context, els equips de "Un dels millors programes de padel" de France organitza un seminari web al mes sobre diversos temes amb l’únic objectiu d’aportar coneixement als participants.\nTanmateix, el format d’aquestes conferències en línia és bastant gratuït i dóna lloc sistemàticament a preguntes / respostes, discussions i debats entre els convidats. Aquest intercanvi d’experiències permet difondre bones pràctiques, rebre consells però també reunir la comunitat de gestors complexos. L’oportunitat, durant la crisi que acabem de passar, de deixar de sentir-nos sols.\nDoinsport: la solució que uneix els jugadors\nA més del seu programari de gestió, Doinsport ha desenvolupat una aplicació de reproductor. Amb una comunitat de més de 600 subscriptors, la meitat dels quals són seguidors del pala, l’aplicació és la plataforma número 000 per als professionals de padel a França. Completament gratuït per als seus usuaris, permet en particular reservar la pista més propera o trobar socis al vostre voltant.\nEl poder d’aquest entorn rau en la possibilitat que els jugadors hagin de compartir els seus partits, tant a l’aplicació Doinsport com a les xarxes socials (SMS, Facebook, LinkedIn, etc.). El món porta el món. Per tant, convidar un amic a través d’un canal de tercers generarà un registre a l’aplicació i generarà un nou client al complex.\nAquesta aplicació permet convertir nous jugadors en jugadors habituals i, en conseqüència, fer que la comunitat del joc sigui encara més gran. padel a França.\nActualment sou gestor o voleu obrir un complex de Padel ?\nPots agafar contacte amb equips de Doinsport :\n21 2021 juny 20 2021 juny per Sebastien Carrasco\n20 2021 juny 20 2021 juny per\n20 2021 juny per\nEl Campionat d’Espanya sub-23 per a Coello / Garrido\nWPT Valladolid Master - S'ha acabat Tison / Zapata ...21 2021 juny\nAPT Padel Torre mestra de Lisboa: anem!21 2021 juny\nFFT: creació del Senior France Teams Over Padel !18 2021 juny


Ferrà: "El govern espanyol ha preferit els mítings electorals que no solucionar la fi de l'estat d'alarma" - MÉS per Mallorca\nFerrà: "El govern espanyol ha preferit els mítings electorals que no solucionar la fi de l’estat (...)\nFerrà: "El govern espanyol ha preferit els mítings electorals que no solucionar la fi de l’estat d’alarma"\nMÉS reclama al govern espanyol un pronunciament "clar" respecte a la seguretat jurídica de les restriccions que puguin decretar-se a partir d’ara\nEl portaveu adjunt de MÉS per Mallorca al parlament, Josep Ferrà, ha denunciat avui la situació de "vulnerabilitat" amb la qual quedaran els ports i aeroports de les Illes Balears tot d’una expiri l’estat d’alarma. Ferrà ha recordat que, "ara per ara el control d’aquestes d’instal·lacions és una competència estatal" i per tant "queda en l’aire com quedaran aquests controls i com es podem intervenir en les portes d’entrada i sortida de ca nostra".\nDe fet, el diputat de MÉS ha censurat que la "deixadesa" de l’executiu de Pedro Sánchez que durant les darreres setmanes "només s’ha centrat en les eleccions madrilenyes". Així ha posat com a exemple al ministre responsable dels aeroports, José Luis Ávalos, qui la setmana passada va cancel·lar una compareixença al Senat a petició de MÉS. "El senyor Ávalos va preferir anar a un míting que no respondre a les preguntes del senador Vidal", ha dit.\nEn aquest sentit, i acabada la campanya electoral a Madrid, Ferrà ha demanat al govern espanyol un pronunciament "clar" sobre els dubtes respecte a la seguretat jurídica de les restriccions que puguin decretar-se a partir d’ara. "Resulta perillós certament perillós que amb decrets es puguin limitar drets dels ciutadans", ha matisat.\nD’altra banda, i coincidint amb el dia de la llibertat de premsa MÉS ha insistit en el fet que cal derogar la Llei Mordassa, així com protegir les llibertats d’expressió i informació a Internet: Provoca autocensura informativa. Ferrà ha demanat a més un repartiment equitatiu als mitjans de la publicitat institucional i reformar el Codi Penal, derogant articles com els d’ofensa als sentiments religiosos, insults a la Corona o els d’injúries i calúmnies; i modificant uns altres com els referits als de discurs de l’odi o terrorisme.


Paul McCartney composa per al ballet de Nova York\nL'obra, feta en col·laboració amb el director Martin Chief, s'estrenarà el 22 de setembre\nLondresPaul McCarney ha anunciat el projecte de col·laboració amb la companyia del Ballet de Nova York, per la qual ha composat peces de música clàssica que seran interpretades la temporada 2011/12.\n"M'interessen les àrees en què mai he treballat així que em va entusiasmar la idea", ha manifestat l'ex Beatle en un comunicat a la seva web. McCartney ultima el projecte juntament amb el director de la companyia Martin Chief, amb qui es van conèixer a la gala d'hivern de l'Escola del Ballet Americà. Allà es va començar a gestar l'obra conjunta. "Com la resta de la meva generació, vaig créixer com un gran seguidor dels Beatles", ha apuntat Chief. "Estic encantat que Paul hagi acceptat escriure partitures per a nosaltres".\nPaul McCartney s'estrena com a compositor de melodies clàssiques per dansa, un exercici que, segons ha explicat, és més abstracte que escriure cançons. "Intentar compondre música que expressa emocions –por, amor, empipament, tristesa– em va semblar un repte estimulant".\nL'obra –una història d'amor que, segons el New York Times, es titularà El regne oceànic– s'estrenarà el proper 22 de setembre, a la gala de tardor del ballet de Nova York. En honor al beatle, els ballarins representaran Union Jack de Georges Balanchine.\nTot i que no s'ha fet públic el calendari d'actuacions de la temporada 2011/12, es preveu que la col·laboració entre McCArtney i Martins s'allargui tota la temporada.


El bloc de Josep Bernabeu: El moment dels carronyaires\nEl moment dels carronyaires\nDesprés de constatar que Pujol també té un costat fosc, com tothom (qui n'estigui lliure, que llanci la primera pedra), alguns ja comencen a separar el gra de la palla... La decepció, la ràbia i la indignació que causa el seu afer amb els diners ocultats en paradisos fiscals durant més de trenta anys no pot enterrar de sobte, com alguns pretenen, la seva obra de govern ni la seva dimensió intel·lectual.\nDesprés d'immolar-se públicament, avui, apuntar-se al linxament del personatge és el més fàcil. Intentar desacreditar tot el que ha fet, també. Utilitzar aquest escàndol per torpedinar el moviment sobiranista, més encara (només cal escoltar a il·lustres representants del partit dels sobres, que mentre els 'seus' entren a la presó donen lliçons de moral i ètica política).\nCom diu en Marçal Sintes en aquest encertat article, és el moment dels carronyaires i no s'hi pot fer res. Caldrà esperar el judici de la història. De moment, que Pujol respongui davant dels tribunals dels seus actes. Ara sí que toca.\nMarçal Sintes (El Periódico, 5 d'agost de 2014):\nUna vegada em vaig creuar amb Jorge Semprún al carrer de Pelai de Barcelona. Em vaig quedar, com se sol dir, glaçat. Paralitzat. Tant, que no vaig ser capaç de dir-li res. Ell avançava sol, lentament, mentre jo restava allà, a la vorera, palplantat. No vaig obrir boca i això que li hauria pogut dir moltíssimes de coses. Dels seus llibres, de la seva atzarosa vida, de la profunda admiració que sentia, i sento, per la seva obra i per ell... Però l'emoció, ja dic, em va vèncer. Des de la universitat vaig fer esforços per convidar-lo a venir a Barcelona, però va ser inútil. Quan semblava que el viatge era possible, ell va emmalaltir, va ser ingressat i ja no va refer-se.\nNo sóc gens aficionat, ni gens partidari, d'idolatrar ningú. Entre d'altres coses, perquè en la majoria de casos, que algú sigui un gran escriptor, un gran pintor, un gran metge o fins i tot una persona entregada a la solidaritat i a ajudar el proïsme no garanteix que sigui una bona persona. O que no tingui flancs, tombants, desagradables o definitivament condemnables. Si no vols tenir disgustos, el meu consell és que evitis conèixer gaire a fons el teu cantant preferit.\nTanmateix, en el cas de Semprún em va saber greu haver deixat passar l'ocasió d'adreçar-m'hi, de conversar amb ell encara que fos breument. Suposo que es deu al fet que la meva admiració no era només literària en el sentit estricte. Sinó també ètica, és a dir, que anava -va- més enllà dels seus llibres i conferències. No sé ben bé com expressar-ho o definir-ho, però la meva admiració era -és- integral: per l'intel·lectual i per la persona (fins i tot pel ministre).\nEntenc perfectament que a molta gent el tèrbol episodi dels diners a l'estranger de la família Pujol li hagi causat un estupor total i una aguda tristesa. Desolació. Pujol ha estat, al meu entendre, un dels grans polítics catalans i europeus de les darreres dècades. El seu compromís, gairebé obsessió, amb Catalunya i la causa dels catalans resulta indubtable. És, a més, un intel·lectual notable, d'una gran potència de pensament, afavorida per la seva insondable memòria. Jo mateix l'admiro, a desgrat de no compartir alguns dels seus punts de vista, i que la nostra sensibilitat en diverses qüestions no és la mateixa. De Pujol, dels seus discursos, dels seus escrits, de la seva acció de govern, de la seva conversa, n'he après moltes coses, moltíssimes, i li estic agraït per això.\nÉs evident que en el tema dels diners -en com els va gestionar, o, pel que sembla, no els va gestionar- l'expresident s'ha equivocat immensament i incomprensiblement, almenys a ulls dels que ens ho mirem des de fora del seu cercle íntim i familiar. No seria estrany, a més, que del que ha succeït en coneguem avui només la punta de l'iceberg, i que l'afer es compliqui de manera infernal. El que crec que és just en aquesta qüestió és que Pujol -i qui sigui a més d'ell - respongui dels seus actes. Davant Hisenda, davant la justícia, davant el partit que va fundar i davant la gent del carrer. Són les regles del joc. I en política, i més en la política d'avui, les regles del joc són especialment dures, gairebé cruels.\nAquesta crueltat s'encarregaran de confirmar-la aquells que provaran de linxar Pujol i cobrir de porqueria tot el que ha dut a terme al llarg de la seva vida, que és molt. De fet, alguns ja han començat puntualment a treballar amb aquest objectiu. Per descomptat, veurem també l'afany de molts per, utilitzant l'escàndol, provar de desacreditar el catalanisme o trencar l'espinada del sobiranisme popular. És el moment dels carronyaires. És així i no s'hi pot fer gran cosa.\nPerò també crec, vull creure, que les coses, amb el temps, s'acabaran situant en el terreny de la raonabilitat i l'equilibri. Per dir-ho clar: la historia considerarà Pujol un gran polític, un bon governant i un gran intel·lectual. Malgrat els que s'esforcen i s'esforçaran a impedir-ho, al final el gra i la palla es destriaran.\nHa passat així infinitat de vegades. Em ve al cap, per exemple, els honors que Barcelona està rendint a l'escriptor Gabriel García Márquez -medalla d'Or de la Ciutat, i un carrer i una biblioteca es veu que duran el seu nom. El colombià rep tota classe de lloances a la seva literatura, barrejades amb recordatoris un xic provincians dels seus anys barcelonins. I em sembla bé, a pesar que Gabo, com tothom sap, va legitimar sense descans el règim de Fidel Castro i va acceptar totes i cadascuna de les prebendes, regals i homenatges que el dictador li va brindar. Això no treu, de cap manera, que García Márquez sigui un escriptor excel·lent, tot i que, almenys per a mi, molt diferent de Semprún.\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, corrupció, denúncia, Noms propis, opinió, política, sobiranisme\nEl que passa, convé (o com Pujol ha liquidat per s...