Ara Castells 21/09/2019\nLa diada del Mercadal vibra amb el tres folrats dels de la camisa de color avellana\nEls Xiquets de Reus completen el segon tres de nou amb folre de la temporada a la plaça del mercadal XIQUETS DE REUS\nLa diada de la Misericòrdia, a Reus, ha tornat a gaudir de l'aleta de nou pisos de la colla local. Els Xiquets han encarat l'actuació com una prèvia per a la cita del cinc d'octubre, quan rebran la visita de la Colla Vella dels Xiquets de Valls, dels Castellers de Vilafranca i dels Capgrossos de Mataró. Han pogut completar el seu segon castell de nou pisos de la temporada i han demostrat que amb constància poden aconseguir-ho tot. Les colles convidades han mostrat la cara i la creu; els Moixiganguers d'Igualada han plantejat una diada de màxims, mentre que els Nens del Vendrell s'han hagut de conformar sumant tres castells de set pisos.\nEls Xiquets de Reus han iniciat l'actuació amb molta força. Des de la diada de Sant Pere, les circumstàncies els havien impedit plantar cara per segon cop al tres de nou folrat. Avui s'han unit tots els condicionants i no han dubtat a atacar-lo en primera ronda. El tres s'ha alçat amb confiança i correcció. Després de l'aleta, el tronc ha ocupat posicions defensives i això els ha permès no patir més del compte. A segona ronda han ensopegat amb el dos de vuit amb folre, una construcció que han hagut de desmuntar dos cops. La torre no ha acabat de trobar la comoditat necessària: en primera instància els moviments han fet dubtar l'enxaneta quan l'acotxador ja estava col·locat, mentre que el segon intent, tot i millorar pel que fa a les sensacions, s'ha desfet un pas abans. Han dominat un lleuger quatre de vuit i no han volgut plegar sense una tercera aleta. Convençuts de la feina feta, han tornat amb el dos de vuit i, tot i haver-lo de treballar durant el descens, a la tercera l'han fet seu.\nLa temporada dels Moixiganguers d'Igualada va pel camí de tenir dos moments diferenciats, amb la seva diada de la festa major com a moment d'inflexió. Els de l'Anoia han recuperat la confiança i estan demostrant que no han perdut el nivell assolit la temporada passada. Han començat completant amb facilitat el quatre de vuit i han deixat el seu castell insígnia per al segon torn. Han consolidat un bon folre i han cuidat l'estructura com acostumen a fer-ho. El castell que els ha suposat més problemes aquest any, el tres de vuit, ha arribat pocs minuts abans de les vuit del vespre. El punt de concentració ha tornat a ser màxim i cada dia sembla més madur per col·locar-lo dalt d'un folre. La colla ha acabat l'actuació reclamant al seu cap de colla "un pis més".\nLes baixes en la diada d'avui han condicionat l'actuació dels Nens del Vendrell. Han hagut d'aparcar les construccions de vuit pisos per falta d'efectius i fins i tot han tingut algun ensurt amb les construccions de set. La canalla petita del seu quatre de set amb agulla s'ha despenjat durant la travessada de l'estructura exterior i han necessitat un segon intent per dur-lo a bon port. Han completat un lent cinc de set sense complicacions i han arrodonit la seva actuació amb el tres de set. Coneixedors del seu potencial, les cares dels seus castellers han estat llargues.\nMoixiganguers d'Igualada: 4d8, 2d8f, 3d8, 2 P5 + 2 P4\nXiquets de Reus: 3d9f, id 2d8f, id 2d8f, 4d8, 2d8f, 4 P5\nNens del Vendrell: i 4d7a, 4d7a, 5d7, 3d7, P5\nxiquets moixiganguers nensdelvendrell castellers


El valor econòmic dels béns\nClassificació legal dels béns\nEl Diccionari de la RAE defineix bé com ”todo aquello que es apto para satisfacer, directa o indirectamente, una necesidad humana”.\nEn parlar de béns parlem de coses tangibles, és a dir, que tenen presència física i es poden tocar; això ho diferencia dels serveis que són activitats que es realitzen per a satisfer la necessitat d'una persona però sense una existència física pròpia.\nPer tant són tots els objectes o coses que les persones necessitem per a viure i de tota mena de naturalesa i condició: el menjar, la roba, la nostra casa, el vehicle, les medicines, la corretja del gos, els electrodomèstics i un sens fi de coses que ens envolten i que formen part de la nostra vida. En aquesta enumeració haurem d'incloure, a més, les mercaderies, matèries primeres i objectes necessaris per a la producció de les empreses que, al final, acabaran béns o serveis per a les persones.\nSegons la definició que acabem de fer els béns són coses materials que són posseïdes i utilitzades (o no) per les persones, que els destinen a la satisfacció de necessitats materials o a la producció d'altres béns.\nHem de fer una primera classificació dels béns entre:\nBéns renovables aquells que es troben en la naturalesa i estan a la nostra disposició en quantitats pràcticament il·limitades com l'aigua o l'aire.\nBéns no renovables tots els altres que tenim i que són escassos per definició.\nAl seu torn els no renovables poden classificar-se en fungibles quan desapareixen amb el seu ús (com el menjar que, si ens la mengem, ja no la tenim) i no fungibles que romanen.\nHi ha moltes altres classificacions, per exemple els béns substitutius quan un bé pot complir la funció o satisfer la necessitat que faria un altre diferent, o la diferència entre béns mobles, immobles o semovents que veurem en punts següents.\nUna classificació important en termes econòmics es fa entre béns de consum que són els que es posseeixen i utilitzen per famílies i persones per a atendre les seves necessitats persones i béns d'inversió que utilitzen les empreses per a la seva activitat de produir altres béns o serveis.\nEn els béns d'inversió haurem de diferenciar els que romanen en el temps a mitjà i llarg termini (béns d'immobilitzat o actius no corrent) i els que s'utilitzen a curt termini en l'activitat habitual de l'empresa (actiu circulant o corrent).\nSi som propietaris, o posseïm o, almenys, utilitzem aquests béns els atribuïm, normalment, un valor econòmic; a la fixació d'aquest valor es pot arribar des de diferents punts de vista, per exemple:\nEl preu d'adquisició, la qual cosa hem pagat per ells en el mercat.\nEl preu de reposició, la qual cosa ens costaria comprar-los si no els tinguéssim.\nLa seva utilitat econòmica, estimar la valoració econòmica del que ens produiran o de la satisfacció que ens donaran.\nA vegades aquesta valoració econòmica, feta en moneda de curs legal, té molta importància perquè els béns que posseïm, a més de satisfer els nostres desitjos o necessitats, també ens poden servir per a garantir altres obligacions, per exemple si demanem diners prestats a un banc.\nQuan això ocorre haurem de justificar el valor econòmic d'aquests béns d'alguna manera, pot ser amb la seva factura de compra, amb una factura proforma de compra si haguéssim de comprar-los ara o mitjançant una taxació fetes per un professional de la valoració de béns.\nEl nostre Codi Civil diferència, en el seu article 333, entre béns mobles i béns immobles.\nSón béns immobles els que estan fixos, units al sòl: com els edificis i altres construccions, les terres i les instal·lacions fixes.\nSón béns mobles els que es poden transportar d'un lloc a un altre.\nEl mateix Codi Civil també diferència entre:\nBéns de domini públic (els anomenats béns demanials) quan pertanyen a l'Estat i estan destinats a usos públics (serveis públics o utilització per a l'activitat de les Administracions públiques): tenen un règim especial ja que no poden ser venuts i comprats mentre estiguin afectes a aquesta destinació pública.\nBéns privats tots els altres.\nEn els successius articles el mateix Codi Civil regula la propietat i altres drets que tenen les persones sobre els béns (els anomenats drets reals) a més de la seva possessió (una persona pot posseir un bé del qual no tingui la propietat o un altre dret real quan el té en el seu poder).\nLa Constitució Espanyola reconeix en el seu article 33 el Dret a la Propietat Privada assenyalant que té una funció social, és a dir, no és un Dret absolut sinó que està supeditat al bé comú.\nPer la seva part el Conveni Europeu de Drets Humans, en l'articles 1 del seu protocol addicional, també reconeix com a fonamental del Dret de Propietat, que pot ser emparat per al Tribunal de Justícia de la UE.


ELS VERBS BUITS\nRecordeu que la frase enverinada del mes passat era:\nTot seguit, procedirem a enumerar els articles que cal modificar.\nNo trobeu que aquesta frase peca de carregosa? Fixeu-vos que allò que la fa difícil de digerir és el verb procedir.\nEn llenguatge administratiu sovint es fan servir verbs com ara procedir, efectuar, dur a terme o realitzar, entre d’altres, acompanyant un infinitiu o un nom. En aquests contextos, els verbs esmentats no aporten gens d’informació (fixeu-vos que l’element amb significat és l’infinitiu o el nom que els segueix), motiu pel qual els anomenem verbs buits.\nSi evitem l’ús d’aquests verbs buits aconseguirem frases molt més precises, clares i concises. Per fer-ho, n’hi ha prou amb prescindir del verb buit i, segons el cas, conjugar l’infinitiu o transformar el nom en un verb conjugat. Vegeu-ne un parell d’exemples:\nL’acord preveu que es procedeixi a publicar un edicte d’informació pública.\nL’acord preveu que es publiqui un edicte d’informació pública.\nHan efectuat la citació dels licitadors exclosos.\nHan citat els licitadors exclosos.\nNoteu que, de vegades, s’arriba fins al punt de fer servir més d’un verb buit en una mateixa frase:\nEl jurat procedirà a efectuar la lectura del seu veredicte.\nEl jurat llegirà el seu veredicte.\nPer tant, la frase enverinada és molt més simple i molt més clara d’aquesta manera:\nTot seguit, enumerarem els articles que cal modificar.\nSovint sento o llegeixo frases com ara Es va incoar l’expedient arrel de la petició d’una ciutadana. És correcte arrel de?\nArrel de és una expressió incorrecta, que s’ha calcat directament de la forma castellana a raíz de per expressar conseqüència.\nEn català, disposem de diferents expressions que ens serveixen per evitar la construcció arrel de: arran de, a partir de, per, a causa de, com a conseqüència de, de resultes de, després de, gràcies a, per culpa de, per raó de, segons escaigui.\nLa situació creada arrel de l’enduriment de les lleis va fer insostenible la convivència.\nLa situació creada com a conseqüència de l’enduriment de les lleis va fer insostenible la convivència.\nEls tràmits s’han agilitzat arrel de la implementació de nous serveis.\nEls tràmits s’han agilitzat gràcies a la implementació de nous serveis.\nLes borses europees cauen arrel del resultat favorable al Brexit.\nLes borses europees cauen a causa del resultat favorable al Brexit.\nAixí doncs, la frase que ens has enviat, la pots expressar de la manera següent:\nEs va incoar l’expedient arran de la petició d’una ciutadana.\nRecordeu que, tal com ja hem vist en altres butlletins (maig i agost de 2012), en català les preposicions a, en, de i amb cauen davant la conjunció que.\nI, com cada mes, ens acomiadem amb aquesta nova frase enverinada:\nBon estiu i fins al pròxim Vet Aquí!


La diputada per la CUP-G al Parlament Montserrat Vinyets ha explicat que l’organització continua treballant per millorar l’acord amb ERC, i en concret el punt de transició ecològica que inclou el desenvolupament de la Llei de transició energètica abans del 2022 i la moratòria dels de grans projectes eòlics i fotovoltaics d’impacte territorial negatiu del Decret. Vinyets, que ha qualificat l’acord de mínims, ha insistit en les conseqüències negatives que està comportant pel territori l’aplicació del Decret sense tenir un Pla Territorial d’implantació aprovat i que ha suposat “la liberalització del sector deixant en mans de l’especulació i l’oligopoli energètic un dels reptes més grans i urgents que tenim com a societat”.\nLa diputada ha recordat que la CUP va ser l’únic grup parlamentari que va votar en contra en el seu moment i que el Decret es va fer a esquenes del territori i amb l’oposició de entitats i col·lectius ecologistes, “fins i tot alcaldes dels mateixos partits del Govern que el van promoure ara mateix s’hi oposen”. Tanmateix, Vinyets ha volgut remarcar que l’organització no s’oposa a la implantació de les renovables, sinó que aquesta estigui “en mans dels que més han contribuït a l’emergència climàtica i que no respongui als criteris d’aproximar la producció als centres de consum i aprofitar els espais ja alterats per l’activitat humana inclosos en la Llei de Canvi Climàtic aprovada per Parlament”.\nD’altra banda, Tere Vidal, regidora de Sant Martí de Tous ha presentat la campanya “Sí a les renovables. Defensem el territori” que l’organització ha començat a desplegar a tot el principat, i que entre altres accions, implica la presentació d’una moció a tots els ajuntaments on la CUP té representació. La moció, que inclou que els consistoris es posicionin en contra del Decret, també insta als ajuntaments a implementar mesures per un model de transició energètica liderada i sota control públic i ciutadà. Vidal ha aprofitat per explicar que l’organització també s’ha adherit al manifest “Per un model energètic sostenible” impulsat pel GEPEC i el qual ja han sotasignat nombroses entitats i col·lectius ecologistes, així com ajuntaments de les zones afectades per grans macroprojectes de centrals eoliques i fotovoltaiques. La regidora de Tous ha volgut assenyalar que el municipi té més de 116 ha afectades per projectes d’instal·lació de plaques fotovoltaiques que, malgrat l’oposició veïnal, compten amb la complicitat del govern municipal.\nPer la seva banda, Martina Treserras, portaveu de la plataforma veïnal Salvem Tous, ha parlat en nom de les més de deu entitats i plataformes de la comarca que s’oposen a l’allau de projectes en curs al nord de l’Anoia. Treserras ha explicat que a l’Anoia hi ha més de 800 ha afectades per projectes d’instal·lació de plaques fotovoltaiques, a més de prop de 150 molins en diversos parcs eòlics. Des dels col·lectius i plataformes de defensa del territori de l’Anoia han demanat la derogació del decret 16/2019, la paralització dels tràmits de tots els projectes de centrals eòliques i de plaques fotovoltaiques, i han demanat valentia política per exigir a la Generalitat “un canvi de model energètic d’implantació d’energies renovables on no hi hagi cabuda l’especulació ni la massificació”.


Sortir de nit a Viladecans, desembre 2018 - Nitbcn.com\nsortir de nit viladecans »\nSortir de nit a Viladecans, desembre 2018\nEstil musical Soul Soul Funky Funky Gospel Gospel Jazz Jazz Rock Rock Ordenat per Data Ordenat per Rellevància Ordenat per Proximitat\nDissabte 1 Desembre 2018:\nHomenatge a AC/DC - Black Ice\nDis 1 Des 2018, 21:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi Mentre quedi Rock, AC/DC són una de les bandes de referència sigui quin sigui el teu estil. Pur Rock, sense maquillatge, sense perruqueria, sense res que no sigui essencial. Gairebé tots els grans del Rock actual els tenen entre els seus mentors, i no hi ha discussions pel que fa a la seva influència en la història de la música moderna.\nBlack Ice, que pren el seu nom d’un dels discos d\nÈdip - Oriol Broggi - Julio Manrique\nDiu 2 Des 2018, 19:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi Èdip regna a Tebes juntament amb la seva esposa Jocasta, la vídua de Lai, el rei mort. La ciutat es colpejada per nombrosos mals i el poble demana ajuda al seu rei, que els promet venjança. Des de Delfos arriba Creont amb una mala notícia: qui va matar Lai és el causant d’aquesta tragèdia i només el seu càstig pot salvar la ciutat. En una jugada inesperada de la història, Èdip resulta ser\nBlowing - Múcab Dans\nDiu 2 Des 2018, 12:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi Ara mateix, en el món, en aquest precís moment, deuen estar volant milions i milions de desitjos que volen fer-se realitat. Demanem desitjos de moltes maneres diferents; bufant les espelmes el dia del nostre aniversari, veient passar un estel fugaç, bufant una pestanya, tirant una moneda a un pou o bufant una flor de dent de lleó. Desitgem moltes coses, en molts moments la nostra vida, per\nDivendres 14 Desembre 2018:\nSiempre a la verita tuya - Manuel Veiga\nDiv 14 Des 2018, 21:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi En plena dictadura, una artista de llegenda (Lola Flores) amaga entre els seus farbalans a uns homes perseguits per l’únic delicte de somniar en esdevenir "Zarzamoras"... Ella és la seva santa, la seva deessa, la seva debla ... Curro, el pare d’un d’aquests transformistes, ens explica l’assassinat del seu fill a mans de la intransigència. Després de patir la bogeria del dol i de l’alcohol,\nDissabte 15 Desembre 2018:\nDis 15 Des 2018, 21:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi La música de la Fundación presentada d’una manera que mai abans havies sentit. Un concert en format reduït que busca la intimitat i la proximitat amb el públic per oferir les cançons del seu nou disc, Lugares Comunes . Un pas més de la banda cap a territoris propers al acid-jazz dels 90. Ball i bellesa aniran de la mà i els clàssics de la Fundación seran reinterpretats en noves versions pl\nDiumenge 16 Desembre 2018:\nLa paraula: exili de l’exili, Maria Mercè Marçal - Amb Mercè Sampietro i Eduard Iniesta\nDiu 16 Des 2018, 19:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi La força de la paraula creadora, la paraula correctora de la realitat, la paraula que construeix en l’altre i per a l’altre, és en la particular veu poètica de Maria Mercè Marçal l’eina de reflexió i revisió de vida i de mort, de l’amor i de la dona.\nDona ferma i lluitadora, desacomplexada i militant, Maria Mercè Marçal forjà amb les paraules la vida, i amb la poesia el món. A vint any\nDijous 20 Desembre 2018:\nLast Days in Shibati - Documental del mes\nDij 20 Des 2018, 20:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi El nen Zhou Hong i el senyor Xue Lian han de marxar de l’última barriada històrica que queda a la gran ciutat de Chongqing, perquè serà destruïda per construir-hi un nou barri. Obligats a abandonar el que ha estat casa seva fins aleshores, els estrets carrers del barri de Shibati fan de testimonis de la Xina més tradicional i històrica que està a punt de desaparèixer.\nLa destrucció de\nDissabte 22 Desembre 2018:\nDis 22 Des 2018, 21:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\ndesembre de 1892.\nInformació addicional FITXA ARTÍSTICA\nDiumenge 23 Desembre 2018:\nThe Penguins "Reggae per xics" - Ballant damunt la lluna\nDiu 23 Des 2018, 12:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi Amb Ballant damunt la lluna The Penguins / Reggae per Xics estrenen espectacle i arrenquen una nova aventura per fer viatjar al públic més enllà de les estrelles amb el combustible dels ritmes jamaicans. Estrena del 4t disc del grup, en el que continuen arranjant cançons del repertori tradicional infantil i -per primera vegada- també hi incorporen composicions pròpies. Partint de l’estació\nDivendres 28 Desembre 2018:\nThe Sey Sisters - Presenten "Rise"\nDiv 28 Des 2018, 21:00 - Atrium Viladecans, Viladecans\nSinopsi Després de l’èxit del seu primer disc, The Sey Sisters ens presenten ara Rise . En aquest segon treball mostren la seva part més reivindicativa i empoderada. Partint del gospel i passant pel soul i les seves arrels africanes, The Sey Sisters decideixen alçar la veu per reafirmar la seva identitat com a dones afrodescendents. Amb un directe sincer i unes lletres plenes d’esperança, fe i opt\nCerques relacionades a Sortir de nit a Viladecans, desembre 2018:\nespectacles infantils viladecans\nconcerts gospel viladecans\n‘Joc de Trons’: l’última batalla http://t.co\n‘Escenaris Ocults’: la 3a edició del Simbiòtic Festival posa llum sobre les lluites col·lectives http://t.co vía @socialpuntcat\nLa Fonda España te invita a viajar por el Modernismo http://t.co\nQuè fer a Barcelona http://t.co\nRosalía, antes de la gran explosión http://t.co\nLa calle comercial más cara de España está en Barcelona http://t.co


El govern espanyol manté la imposició del castellà amb 61 normes del 2020 – El Republicà\nEscrit el març 12, 2021 març 12, 2021 per El Republicà\nEls estrangers que sol·licitin la ciutadania espanyola continuaran estant obligats a saber castellà però català no, malgrat que la llei s’ha modificat per permetre’ls sol·licitar-la de manera virtual.\nEls partits que formen l’actual govern espanyol han proclamat en diverses ocasions que defensen un model plurinacional i plurilingüístic per a l’Estat espanyol, però la realitat és que l’aprovació de normes lingüísticament discriminatòries no ha disminuït i, per tant, el castellà, per llei, continua sent l’única llengua obligatòria en molts àmbits diferents. De fet, la recerca feta per la Plataforma per la Llengua permet concloure que l’any 2020 es va tancar amb 135 normes discriminatòries, dues més que l’any 2019. D’aquestes, 61 són estatals, 72 europees i 2 de l’ONU. Durant el quart trimestre, a més, es van aprovar un total de 53 normes que reforçaven el castellà en territoris tradicionalment catalanoparlants, gairebé el doble que en els trimestres anteriors.\nEl supremacisme castellà parteix de la idea que l’idioma i la cultura de Castella tenen unes qualitats intrínseques i també històriques que els doten de la categoria de “comuns” de tots els ciutadans de l’Estat espanyol, amb independència de si aquest idioma i aquesta cultura són els propis i familiars dels ciutadans, i els autòctons i tradicionals del territori. Aquesta ideologia discriminatòria marca profundament la legislació, que tracta el ciutadà castellanoparlant com el model per defecte, neutre, de ciutadà espanyol, mentre que invisibilitza els altres grups etnolingüístics de l’Estat i tracta els seus membres com si fossin integrants del grup majoritari amb afegits de caràcter “diferencial”.\nAquest marc supremacista del reconeixement lingüístic inspira, per exemple, les normes que regulen l’adquisició de la ciutadania espanyola per part dels estrangers residents. El desembre de 2020, el govern del PSOE i Unidas Podemos va modificar una norma ja existent perquè es pogués sol·licitar per via telemàtica la ciutadania espanyola. Malgrat la modificació, el decret va mantenir l’obligatorietat d’examinar-se en castellà per obtenir la ciutadania. Concretament, aquest decret continua establint que com a prova de “la integració en la societat espanyola” (un requeriment establert pel Codi Civil) els sol·licitants han de demostrar “el coneixement bàsic de la llengua espanyola mitjançant l’aportació a l’Institut Cervantes dels certificats oficials dels nivells bàsic (A2), intermedi i avançat dels ensenyaments d’espanyol com a llengua estrangera”. Així doncs, el coneixement del castellà és tingut com un senyal “d’integració”, amb independència de si aquesta llengua és la tradicional del lloc on resideixen els estrangers en qüestió i de si és majoritària entre els seus veïns.\nTambé al desembre, l’executiu espanyol va aprovar un altre decret que regula la concessió directa de subvencions a entitats d’integració de la immigració, que establia com a objectiu del procés d’acollida la “enseñanza de español y, en su caso, de otras lenguas oficiales en el lugar donde se esté realizando el itinerario con el fin de procurar la inmersión lingüística”. La norma, doncs, condiciona els ajuts econòmics a l’ensenyament del castellà uniformement a tot l’Estat, com si aquesta llengua fos l’autòctona, tradicional i majoritària arreu, mentre que tractava els altres idiomes com a optatius o objecte d’especificacions posteriors per part de les comunitats autònomes.\nAquest model contrasta amb el d’estats que protegeixen legalment la seva diversitat lingüística, com Bèlgica, que permet als sol·licitants de triar la llengua necessària per poder accedir a la ciutadania, o Suïssa, on la llengua obligatòria depèn del territori de residència dels sol·licitants.\nCinquanta-tres noves normes discriminatòries els darrers tres mesos de l’any\nEl darrer trimestre de l’any passat, les institucions espanyoles i europees van aprovar un total de cinquanta-tres normes que reforçaven el castellà en territoris tradicionalment catalanoparlants, el doble que als trimestres anteriors. Vint-i-dues les van aprovar directament les institucions generals de l’Estat espanyol i trenta-una les institucions europees. En el segon cas, es tracta d’una conseqüència directa de la negativa d’Espanya de fer oficial el català tant en el pla intern com en el comunitari i, per tant, són en última instància atribuïbles també a l’Estat.\nAl marge de les dues normes reguladores de la “integració” dels immigrants, es poden destacar les següents novetats:\n1. La nova llei orgànica d’educació continua imposant l’ensenyament del castellà a tot el territori de l’Estat i limitant la possibilitat que les autoritats requereixin l’ensenyament obligatori de les altres llengües autòctones a aquells territoris on són oficials i on són la llengua autòctona i tradicional. A més, la norma preveu que a les comunitats autònomes amb llengües oficials pròpies es podran establir exempcions en l’aprenentatge i examinació en aquestes llengües, però del castellà no pas. Finalment, la llei orgànica també estableix que els centres han d’adoptar mesures compensatòries si els alumnes tenen mancances en castellà o, potestativament, en els altres idiomes oficials, com si el fet de no tenir prou nivell de castellà als territoris on aquesta és una llengua forana fos un problema motiu de “compensació”.\n2. Quatre resolucions de novembre i desembre de la Direcció General de Salut Pública i de la Direcció de l’Agència Estatal de Seguretat Aèria imposen que els viatgers mostrin documents acreditatius que no estan contagiats de la Covid-19 redactats en castellà o en altres llengües específiques, però en cap cas no preveuen que puguin fer-ho en català.\n3. Una decisió del Comitè Europeu de les Regions relativa a l’accés del públic als documents de la institució estableix que les sol·licituds d’accés a un document particular s’hauran d’enviar a la Secretaria General del Comitè, de manera escrita, en una de les llengües oficials de la Unió Europea, entre les quals hi ha el castellà però no pas el català.\n4. Un reial decret que regula les comunicacions comercials de les activitats de joc estableix que operadors hauran d’habilitar un servei telefònic en castellà d’atenció al client per donar informació i assistència quant a la seguretat en el joc i els comportaments de risc.\n5. L’ordre ministerial que aprova les bases reguladores per a la concessió del premi “Francisco Tomás y Valiente”, que atorguen el Tribunal Constitucional espanyol i el Centre d’Estudis Polítics i Constitucionals, estableix que les obres candidates poden ser escrites “en cualquiera de las lenguas oficiales españolas”, però si no estan escrites en castellà han d’anar acompanyades d’una traducció a aquesta llengua. Això encareix i desincentiva la redacció i presentació d’obres en català.\nRelacions dels ciutadans amb l’administració\nRequisits en la petició d’ajuts i en la candidatura a premis\nPublicat per Plataforma per la Llengua, el 2 de març del 2021, al seu web.\nEscrit a Actualitat Tagged discrimina, estat espanyol, llengua catalana\n← EL DIPUTAT D’EDAT\nCANVIAR EL MODEL D’ESTAT I PARLAR MENYS DE PERTINENÇA A LA NACIÓ ESPANYOLA →


Todos vós sodes capitáns – blogarabiia\nPublicat permonica Juny 7, 2011 Publicat encinema, Marroc, Oliver Laxe\nAra ja fa una mica més d’un any, vaig escriure una entrada on recomanava Todos vós sodes capitáns, una producció de Zeitun films. No voldria ser pesada, però després de gaudir de tota la peli més una presentació/debat amb el director, Oliver Laxe, insisteixo: no us la perdeu! La fan als Cinemes Girona.\nAtenció: aquesta peli no és exactament un documental. Qui tingui ganes d’anar a veure com de malament viuen els pobrets orfes marroquins i la gran capacitat que té el cinema per canviar la seva vida… mmmm. En tot cas, sempre és bo preguntar-se què és la veritat per algú que apropa la càmera per mostrar una realitat: no és un gest innocent i l’Oliver Laxe ho deixa ben clar. Sobre perspectives, sobre mirades… per a tots aquells a qui ens agrada el cinema i hi creiem.\n27 M Barcelona\nBarcelona, Sweet, Cool & Olympic Bcn…


La ciutadania puntua amb un notable al comerç de la ciutat\nInici | Notícies | La ciutadania puntua amb un notable al comerç de la ciutat\nSegons l’enquesta del Òmnibus Municipal de Comerç 2014, la valoració ciutadana de l’oferta comercial de la ciutat ha obtingut un 7,8 en una escala de l’1 al 10, una puntuació que es manté força estable al llarg dels últims anys.\nL’ Òmnibus municipal de comerç, que facilita informació sobre l’opinió de la ciutadania respecte el comerç de la ciutat i els seus hàbits de compra, s’extreu d’un total de 4.000 entrevistes que s’han realitzat en 4 fases al llarg del 2014 entre la població de Barcelona més gran de 16 anys.\nEl 48,8% dels entrevistats afirma que acostuma a fer sempre les compres de casa seva i només el 9,9% d’ells no compra mai o gairebé mai. Especialment les dones i les persones de més edat són les que realitzen més les compres de la seva llar.\nEls barcelonins i barcelonines que van a comprar amb alguna freqüència valoren notablement l’oferta comercial, els horaris comercials i l’atenció personal per part dels comerciants.\nPel que fa pel grau de satisfacció amb els horaris comercials, els compradors els valoren amb una nota mitjana de 7,7. I respecte a l’atenció personal per part dels comerciants es valora amb un 7,2 de mitjana sobre 10.\nAtenció personalitzada en el comerç de proximitat\nEl 51,9% de barcelonins considera que les botigues de barri o especialitzades són l’establiment on millor els atenen, per davant dels mercats municipals (21,1%), supermercats (13,4%), centres comercials (3,5%) i grans magatzems (2,7%).\nImportància de diferents aspectes comercials\nA la qüestió del grau d’importància que donen a una sèrie d’aspectes relacionats amb l’atenció comercial, els aspectes més valorats són el tracte rebut de la persona que atén en un comerç ( 93’7%), la professionalitat (93,6%) i l’honradesa (93,1%).\nSegons la tipologia de productes:\n• Alimentació / altres productes d’ús quotidià\nEl supermercat és l’establiment preferit per comprar l’alimentació (no fresca) (63%) i altres productes d’ús quotidià (76,0%), tendència que en els últims dos anys es frena lleument. Respecte l’alimentació fresca, els mercats municipals es consoliden com a establiment de referència en aquest tipus de producte (44%).\n• Roba i calçat\nLes botigues de barri o especialitzades continuen sent les preferides pels barcelonins per anar a comprar la roba i calçat (49,2%), amb una tendència a estabilitzar-se en els darrers dos anys; a continuació el centre comercial (35,8%) o a un gran magatzem (9,9%).\nLa tendència de compra de roba i calçat és de reduir-se entre els que compren al barri i els que ho fan als centres comercials, tot i que la compra al barri, consolida el seu públic.\n• Parament de la llar\nPer a la compra de productes de parament de la llar, es manté la tendència creixent, la majoria dels barcelonins sol anar a botigues de barri o especialitzades (48,0%), seguit de centres comercials (23,1%) i grans magatzems (15,5%).\n• Productes d’oci i cultura\nFinalment, pel que fa a la compra de productes d’oci i cultura , la meitat dels barcelonins compren un 55,2% a les botigues de barri o especialitzades, per davant dels centres comercials (25,3%), gran magatzems (7,4%) o internet (3,1%).\nSegons les zones comercials:\nEl 71% dels barcelonins afirma comprar en alguna zona comercial de la ciutat, per un 26% que diu que no hi va mai.\nRespecte a les zones on més ciutadans van a comprar són: Barnacentre i Corte Inglés plaça Catalunya (20,3%), ubicada a la centre històric de la ciutat, per davant de Diagonal-Illa-El Corte ingles (18,1%), el centre comercial La Maquinista (16,8%) i el cc Diagonal Mar (11,1%).\nPel que fa al tipus de producte que els barcelonins van a comprar a aquestes zones comercials, principalment s’hi compra roba i calçat (76,3%), oci i cultura (21,8%), productes d’alimentació (18,6%) i articles parament de la llar (14,1%).\nLa concentració de vàries ofertes comercials és l’aspecte més valorat de les zones comercials (42,5%), seguit de la proximitat (21,1%), així com l’espai (10,5%) i el tipus de botigues (6,8%).\nEl 54,8% dels barcelonins ha comprat alguna vegada per internet, percentatge que ha anat a l’alça des de l’inici de la sèrie, amb lleus retrocessos però amb un creixement constant. L’edat és un factor que influeix, en concret, fins als 45 anys, la pràctica de comprar per internet s’estén entre el 75% i el 80%.\nLa gran majoria dels que han comprat alguna vegada per internet ho fan de manera ocasional (64,4%) i els productes que més es compren per Internet són relacionats amb l’oci (54%), el 24,7% ha comprat productes i serveis d’informàtica i telefonia i un 30% roba i calçat.\nFinalment, destacar aspectes com l’obertura dels comerços en diumenge que genera divisió d’opinions: un 31,7% dels barcelonins està en contra de que s’obrin els comerços els diumenges, mentre que el 37,1% es mostra favorable i el 29,8% és neutral.


You're in: Home > Circus news > Més de 50 activitats arreu del territori a l'agenda del Dia Mundial del Circ 2022\nMés de 50 activitats arreu del territori a l'agenda del Dia Mundial del Circ 2022\nL'agenda del Dia Mundial del Circ recull més de 50 activitats de circ arreu del territori entre l'1 i 24 d’abril. Aquesta és una eina de difusió elaborada per l'Associació de Professionals de Circ de Catalunya (APCC) amb la col·laboració dels espais i entitats organitzadores i les companyies i professionals participants, per tal difondre i celebrar el Dia Mundial del Circ, que se celebra el tercer dissabte d'abril i que habitualment s'estén a diverses setmanes del mes d'abril. AQUI podeu consultar tota l'agenda, recordeu clicar a sobre de cada imatge per trobar més informació sobre les dates i horaris.\nEn aquests actes des de l'APCC convidem a llegir el Manifest reivindicatiu pel DMC 2022, enguany escrit pel professor del Centre de les Arts del Circ Rogelio Rivel David Marfil “Txupi”. El manifest és un encàrrec que sorgeix de la Xarxa d'Espais de Circ de Catalunya (la XECC).\nCelebració a un nou espai, La Bau (Les Franqueses del Vallès)\nEnguany l'APCC dóna suport a la celebració del DMC organitzada pel nou espai de circ La Bau, situat a les Franqueses del Vallès. El dia 23 d’abril organitzen espectacles i tallers de circ, a més de la lectura del manifest i el passi del documental sobre els 25 anys de Fira Trapezi. AQUI podeu consultar l'agenda completa del dia 23 a La Bau.\nAQUI us podeu descarregar el logo del Dia Mundial del Circ, disseny de David Torrents per a l'APCC perquè tot l'àmbit del circ el pugui utilitzar i englobal així totes les activitats d'aquesta celebració.


Inici > Lleida crea el primer grup d'acompanyament al dol per a nens de 7 a 9 anys\n(Bisbat de Lleida ) L'associació Grups d'Acompanyament al Dol de Lleida posa en marxa un grup de dol per a nens i nenes de 7 a 9 anys que han perdut un familiar. Ho ha anunciat aquest divendres Anna Maria Agustí, responsable de l'entitat en el marc de la inauguració de la desena jornada d'Acompanyament al Dol i la Malaltia que se celebra a l'Auditori del Centre de Cultures i Cooperació Transfronterera de la Universitat de Lleida.\nL'Auditori del Centre de Cultures i Cooperació de Transfronterera de la Universitat de Lleida (UdL) acull aquest divendres la desena Jornada d'Acompanyament al Dol i la Malaltia organitzada per Grups d'Acompanyament al Dol i la Facultat de Medicina de la UdL. La conferència inaugural ha anat a càrrec del president de l'Associació italiana de Pastoral Sanitària i del Comitè Pastoral Care and Counselling, Arnaldo Pangrazzi. El filòsof i escriptor Francesc Torralba ha tancat la jornada amb la xerrada "Anticipar el dol. Viure amb serenitat la certesa de la mort". Desprès, com a comiat, els participants han fet un lipdub al vestíbul de l’Auditori del Centre de Cultures i Cooperació Transfronterera de la Universitat de Lleida. L'associació Grups d'Acompanyament al Dol  va néixer l'any 2004. A banda de la Jornada d'Acompanyament al Dol i la Malaltia, des de fa quatre anys organitza el postgrau d'Especialista Universitari en acompanyament al dol a la Universitat de Lleida.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/articles/acompanyament-dol-nens


Inici > En servei l'estació de Provençana, la sisena de la línia L10 Sud de metro\ndiumenge, 3 març, 2019 - 15:52\nDesprés de l’acte inaugural de dissabte, els veïns de l'Hospitalet han aprofitat el cap de setmana per conèixer la nova infraestructura de transport.\nUna nova estació de la línia L10 Sud de metro ja està en funcionament comercial des de dissabte a la tarda. Provençana és la sisena estació d'aquesta línia, que va de Foc a Collblanc, i la que fa 18 dins del municipi de l'Hospitalet.\nL'accés de Provençana, situat a la confluència dels carrers Aprestadora i Rosell de l'Hospitalet, va obrir les portes a les 3 de la tarda, moment a partir del qual nombrosos veïns van aprofitar per entrar-hi amb el bitllet inaugural gratuït, vàlid per fer dos viatges amb metro en un mateix dia, que es distribuïa in situ. Així van poder comprovar l'eficàcia del funcionament automàtic del metro sense conductor i l'original arquitectura del vestíbul, les andanes i altres espais.\nAbans, al migdia, es va celebrar l'acte inaugural, presidit pel president de la Generalitat, Quim Torra, i en el qual van intervenir també el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, i l'alcaldessa de l'Hospitalet, Núria Marín. Per part de TMB hi van participar la presidenta, Mercedes Vidal, el conseller delegat, Enric Cañas, i directius de Metro. Entre els assistents hi havia representants de les entitats veïnals, que han reivindicat durant anys un transport públic eficaç per als seus barris.\nL'estació número 157 de la xarxa\nLa de Provençana és la sisena estació de la L10 Sud , la 18a estació de metro situada al terme de l’Hospitalet de Llobregat i la número 157 de tota la xarxa de metro de TMB. Situada a una profunditat de 40 metres, és accessible mitjançant escales mecàniques i fixes i ascensors, i les seves andanes, dotades de portes automàtiques, estan superposades i integrades en el túnel en dos nivells, un per a cada sentit de la circulació, com és habitual a les línies 9 i 10. L’arquitectura interior de l’estació ha estat dissenyada per Daniel Freixes / Varis Arquitectes, igual que la de Foneria.\nLa pròxima estació de la L10 Sud que entrarà en funcionament serà la de Ciutat de la Justícia, també a l’Hospitalet de Llobregat, la tardor vinent, segons ha informat la Generalitat. En aquesta línia queden pendents les actuacions per posar en servei les estacions del tram de viaducte de la Zona Franca, al carrer A, així com l’estació de Motors, a la Marina del Prat Vermell de Barcelona. A l'Hospitalet, hi ha una altra estació pendent d'obertura, la d'Ernest Lluch, a la línia 5, prevista per al 2020.\nEls primers usuaris baixant per l'escala mecànica del carrer al vestíbul / Foto: Miguel Ángel Cuartero (TMB)\nVeïns de Santa Eulàlia que es van acostar dissabte a la nova estació / Foto: Miguel Ángel Cuartero (TMB)\nValidació amb el bitllet inaugural / Foto: Miguel Ángel Cuartero (TMB)\nLes autoritats a l'andana de la nova estació, dissabte al migdia / Foto: Miguel Ángel Cuartero (TMB)\nUn moment de la visita institucional a Provençana / Foto: Miguel Ángel Cuartero (TMB)\nLa nova estació de #metrobcn  Provençana té els atributs propis de les línies automàtiques. Ens hi acompanyes? La #L10Sud  creix! pic.twitter.com/3YYOOsqn5d \n— TMB (@TMB_Barcelona) 2 de març de 2019 \ndimarts, 5 març, 2019 - 14:46\nSource URL: https://noticies.tmb.cat/transport/servei-lestacio-de-provencana-sisena-de-linia-l10-sud-de-metro


INICI / QUÈ SOM? / NOTÍCIES / PREMSA / EDICIONS ANTERIORS / CONTACTE\tL'ALCORA\tArthur Caravan - malnom HORA:\nCarrer el Peiró - www.lalcora.es\nArthur Caravan arrenca l’any 2002, quan diversos músics d’Alcoi que ja havien col·laborat en anteriors projectes decideixen unir-se donant forma a una nova proposta. Al llarg dels darrers anys, però, bona part dels seus membres ha participat en projectes paral·lels com ara Jalea Real, Ix, o també Phil de Vient & Les Bajocques Farcies. Malgrat aquesta intensa activitat en diferents fronts musicals han aconseguit ja importants fites com les abans esmentades, o també l’enregistrament de la banda sonora de la pel·lícula El taxista ful, film guanyador de premis als festivals de Donosti i Nantes, entre d’altres.\nArthur Caravan és hui per hui una de les més sòlides i serioses propostes musicals en l’àmbit del pop-rock valencià. Així ho acredita el gran nombre de concerts que han oferit durant els darrers anys, i també els nombrosos premis que han rebut des del seu debut discogràfic, Arthur Caravan (09), triat Millor Disc de l’Any per l’edició valenciana de la revista Mondosonoro. Amb dos Premis Ovidi Montllor, i el recent Premi Club Tr3s C, el grup està a punt de presentar el seu segon treball discogràfic, mentre presenta l’espectacle de versions Si t’arriba el dematí, el qual ha rebut excel·lents crítiques després de la seua estrena a Alcoi i València. Amb un contundent directe, s’ha dit que les seues cançons omplin els carrerons d’un aire existencialista, sempre inconformista, delitosament evocador i bucòlic.\nFormació de rock en català composta per músics experimentats en música moderna en general. Grup de gran qualitat, tant pels arranjaments com per l’execució interpretativa. Malnom és una formació que encara no ha complert l’any de trajectòria però ja ha donat alguns passos dins del panorama musical valencià. El seu debut va ser al concurs Lo Rock Penat organitzat pel Bloc Jove, i del qual van resultar finalment guanyadors. Des d’aleshores han estat actuant per diferents indrets de la geografia castellonenca (Castelló de la Plana, Vila-real, La Vall d’Uixó, Onda, Benassal, Ares...) a més de ser nominats com a grup revelació als Premis Ovidi 2010. Ara estan acabant d’enllestir la publicació del seu primer disc, on fan mostra del rock contundent alhora que melòdic practicat per la banda.


Indígenes, quan la terra camina - Denuncien que Grup Romero incumpleix l'ordre de suspendre desforestació a Barranquita (Perú)\nEl grup d'autoritats locals i dirigents del Comitè de Lluita, format per unes 20 persones, va sortir de Barranquita a les 7.00 a.m. cap la comunitat de Leoncio Prado, van caminar per arribar a la zona d’explotació del Grup Romero; dilluns passat 1 de febrer.\nEn les imatges del vídeo, que van poder gravar en la inspecció, s'observa amb claredat com els treballadors contractats enderroquen gegantins roures, extraient fusta de les espècies: quinilla, estoraque i copaiba.\nEn aquest lloc, es van trobar amb un grup de cinc treballadors que treballen com a “motosierristas”, dedicats a la tala d'arbres per encàrrec de l'empresa.\nEl president del Comitè de Lluita de Barranquita, Jander Arévalo Torres, va conversar amb un dels motosierristas” (Jhony Flors); qui li va assenyalar que treballava per a un contractista, i que, el Grup Romero “paga 150 sols per cada hectàrea de bosc desforestat”.\n“Els que estaven treballant aquí segueixen talant cada dia, desconeixen la decisió de Barranquita i el Govern regional, per evitar la desforestació. Només compleixen el seu contracte”, va afegir Arévalo Torres\nObertura de camí\nAlguns minuts més de camí, l'equip va trobar a un altre grup de nou persones, que es dedicaven a l'obertura d’un nou camí. “Aquest camí que s'està obrint està en terreny d'uns altres 10 possessionaris (de terres), fins i tot alguns ja tenen títols de propietat”, va denunciar.\nCom es recorda, fa una setmana la Direcció Regional d'Agricultura (DRASAM) va emetre la resolució 021-2010, suspenent una resolució de l'INRENA que autoritzava el “canvi d'ús de sòl” (canviar bosc per zona agrícola), i llavors el Grup Romero justifica l'enderroc de zona boscosa.\nUn altre integrant del Comitè de Lluita de Barranquita, Ricardo Celis Amasifuen, va demanar al Govern regional que es faci respectar: “Sembla que no té autoritat perquè es segueix desforestant malgrat que ha sortit la resolució”. “Sembla un lloc sense lleis”, va delimitar.\nEn un breu diàleg que va sostenir el diari HOY amb el gerent de Recursos Naturals i Gestió Ambiental del GORESAM (Govern Regional de San Martín), Ulderico Fasanando Ramírez, va anunciar que la DRSAM ha tret la resolució com primera instància, esperen l'apel·lació del Grup Romero perquè el Govern regional decideixi. Tanmateix no va descartar que durant els propers dies realitzin una inspecció oficial emparada en les normes.


Girona acull ‘Unfollow a les Violències Masclistes’ | Consell Nacional de Joventut de Catalunya\nGirona acull ‘Unfollow a les Violències Masclistes’\nLes violències masclistes són malauradament una realitat aclaparadora en el conjunt de la nostra societat. Malgrat que la mirada estigmatitzadora i adultcentrista assenyali el jovent com a sector de la població on el masclisme es reprodueix de manera especial, el patriarcat és un sistema estructural que es transmet en tots els estrats de la societat a través de mecanismes de reproducció com l’educació. Les persones joves no deixen de ser un reflexe del masclisme imperant en la nostra societat.\nLes noves tecnologies, aplicacions i xarxes socials no són més masclistes que les formes tradicionals de relació o els mitjans de comunicació convencionals. Ara bé, l’anonimat i la immediatesa d’aquestes nous models d’interacció han permès al masclisme adaptar-se als nous temps i reconfigurar-se per seguir perpetuant les violències, però amb particularitats diferents: ciberassetjaments de diferent tipus, sexpreading, control de la parella a través de les xarxes socials, imposició de rols i models de bellesa impossibles, enviament no consentit d’imatges compromeses…\nEl projecte “Unfollow a les Violències Masclistes”, que aborda el masclisme als entorns digitals entre joves i adolescents, arriba a la ciutat de Girona el proper 27 de novembre. L’acte tindrà lloc a la Sala Carles Rahola de la Delegació del Govern de la Generalitat a comarques gironines (Pl. Pompeu Fabra, 1).\n17h Benvinguda i presentació: Joves, violències masclistes i xarxes socials. La importància de la prevenció.\nA càrrec de Candela.\n18h Taller de posada en pràctica de es fitxes de suport.\nA càrrec de la Borsa de Formació del CNJC.


Josep-Ignasi Saranyana, professor emèrit de la Universitat de Navarra i membre del Pontifici Comitè de Ciències Històriques, ha centrat la seva activitat investigadora en els camps de la filosofia i la teologia, àmbits en els quals ha escrit diversos manuals universitaris. En el seu recent La teologia cristiana a la modernitat, ha acotat un període històric: la transició de l’Edat Mitjana a la modernitat. A l’hora de fer història de la teologia, l’autor recorda que no es poden…\nL’1 de setembre de 2019, es va complir el 80è aniversari del que es considera l’inici oficial de la Segona Guerra Mundial. Des de llavors la quantitat de llibres, estudis, tesis doctorals, recerques, pel·lícules sobre aquesta contesa és senzillament inabastable. Però, com assenyala Jean López en la presentació d’aquesta Historia Visual de la Segunda Guerra Mundial, «les institucions que van dirigir el major conflicte de tots els temps, van generar una increïble quantitat de…\nLLIBRE / El filtro burbuja. Como la web decide lo que leemos y lo que pensamos\nEl filtro burbuja. Como la web decide lo que leemos y lo que pensamos és un apassionant i inquietant recorregut per un futur que ja és aquí. La informació i l’entreteniment, l’economia i els negocis. Tot és a la nostra mà, al telèfon intel·ligent. Avui en dia, davant l’actual devessall d’opcions, el repte consisteix a obtenir l’atenció de l’usuari, la seva mirada, el seu temps. Inicialment, internet oferia indiscriminadament els seus continguts. Per exemple, Google…\nLLIBRE / La pasión de Cristo. Una lectura original\nAquest llibre, consisteix en una lectura dels relats de la Passió dels quatre evangelis –i algun altre llibre del Nou Testament– intentant posar-hi ordre, harmonia i coincidència. L’autor va revisant –per ordre– un seguit de problemes que trobem en aquestes narracions. D’ençà de 1992 que es publica la col·lecció Studia Semitica Novi Testamenti (SSNT), que agrupa treballs exegètics encaminats a aclarir el substrat arameu del text grec del Nou Testament, com a eina…\nPassió, Senyor, Crist, Evangelis, Problemes, Ordre, harmonia, Coincidència, Studia, Semitica, Novi Testamenti, SSNT\nJesús Enrique Cases Editora www.lulu.com ISBN 978-0-244-05505-9 2018 571 pàg. Comentat per Domènec Melé Ens trobem davant d’un llibre –en edició digital (www.lulu.com) i amb ISBN, cosa que en facilita l’adquisició–, que té com a clau la coneguda frase paulina «Déu en Crist, reconciliava el món amb ell» (2Co 5, 17). L’autor subratlla que sense Crist no hi ha salvació. És Crist, i només Crist, el qui dona sentit als actes religiosos; sense Crist,…\nEnrique Cases, Crist, Perfil, Jesús, Crist, Intimitat, Vida Pública, Lagrange\nEscritos varios és un nou llibre de l’edició crítica de les Obras Completas de san Josemaría Escrivá, dins de la sèrie «Obras publicadas». El títol respon, sens dubte, a la necessitat d’incloure en la sèrie un conjunt de publicacions breus –concretament, onze– que van des homilies a articles, entrevistes, comunicacions en congressos i conferències. Van ser publicades entre 1927 i 1974 en llocs diversos i no sempre de fàcil accés. Aquesta obra s’ha estructurat en…\nSan Josepmaria Escrivá, Escritos Varios, Sacerdoci, Església, Dret, Instituts Seculars, Entrevistes, Verge del Pilar\nParlem d’un llibre de gènere inclassificable. No és una biografia, ni un perfil, ni un estudi històric de qui va ser el tercer home al capdavant de l'Opus Dei. Històries amb ànima, cor i vida de Javier Echevarría m'ha semblat encertada la definició que fa el mateix autor: «un collage periodístic que il·lustra les claus d'una bona persona que es va implicar a millorar el nostre món contemporani». De don Javier, aquest 12 de desembre, es compleix el tercer aniversari del seu…\nJavier Echevarría, Prelat, Opus Dei, Biografia, Perfil, Testimonis, Entrevistes


L'OFFF Barcelona 2022\nFoto: OFFF Barcelona\nEl Disseny Hub acull el festival internacional de creativitat, art i disseny digital de Barcelona\nEl museu de Disseny Hub de Barcelona (DHUB) presenta del 5 al 7 de maig el festival internacional de creativitat, art i disseny digital OFFF Barcelona. Durant aquest cap de setmana, la ciutat acull més de 62 ponents vinculats a l'àmbit de la creativitat, el disseny, l'art visual i la cultura digital. La 21a edició del festival ofereix conferències, tallers i activitats dirigides especialment als creadors, però obertes per tothom que hi vulgui participar. Alguns dels noms més destacats entre el llistat d'artistes són: David Carson, DixonBaxi, Lobulo Studio, Malika Favre, Moment Factory, Musketon, Paula Scher, Refik Anadol i Territory Studio. A més, hi participen estudis de creació de diferents disciplines: 3D, direcció d'art, 'branding' i estratègia, comunicació, disseny gràfic, art digital, il·lustració, 'papelcraft', fotografia, vídeo, impressió i gràfiques en moviment.\nEl tret de sortida del festival és a càrrec de l'estudi VASAVA, engarregat del 'rebranding' del festival i d'explicar tot el procés de canvi i renovació de la identitat del festival en una presentació el 5 de maig a les 12 h a la Sala Roots. I s'acomiada el 7 de maig amb 'Main titles', uns títols de crèdits sota la direcció creativa de GMUNK, creador visual i digital amb reconeixement mundial.\nEntre els 'workshops' programats, Zetafonts organitza el primer, el 5 de maig a les 10.30 h, per fer tipografies amb diferents tonalitats. Divendres 6 de maig, de les 10.30 fins a les 14.30 h, Thiago Maia, fundador de Cookie Studio, dona a conèixer els seus trucs per captar clients i oferir un bon 'pitching'. L'últim dia, dissabte 7 de maig, a la mateixa hora, David Carson, dissenyador d'algunes de les companyies més grans del món, organitza un 'workshop' per crear un cartell amb la tècnica del collage, com la que ell mateix utilitza.\nEn paral·lel, el festival organitza un mercat d'artistes cada dia d'11 a 21 h, un punt de venda de peces d'art, llibres, roba, i una ampla gamma d'accessoris únics.\nLes entrades ja estan a la venda, i es poden comprar a la pàgina web per 247 € amb accés els tres dies. Tot i que, com cada any, el festival donarà accés gratuït a les Fun Zone i als espais exteriors del Disseny Hub amb una proposta gastronòmica i de 'streaming' de les conferències en viu.


Almenys dos morts en un atac a un centre turístic de Mali\nM.Macià, L.Bou, A.Grau, A.Solé, A.NayaBarcelona\nÚltima jornada del 39è Congrés Federal del PSOE que va arrencar divendres. Aquest congrés serveix per decidir qui manarà en aquest nou partit amb Pedro Sánchez al capdavant i quina serà la línia política dels pròxims anys. Aquest matí es votaran les candidatures dels òrgans federals i es ratificarà el secretari general que farà un discurs davant de 6.000 militants.\nA Tossa de Mar, els presidents de les entitats sobiranistes i diputats independentistes assistiran a un vermut popular en favor de la independència. Jordi Turull, president del Grup Parlamentari JuntsPelSí, hi serà acompanyat dels presidents de l'ANC, AMI i Òmnium.\nI aquest matí és l'últim dia de la Patum de Berga. A les 12 del migdia hi haurà una Patum de Lluïment on cadascuna de les comparses que integren la festa, amb l'excepció dels Plens, faran una actuació a la plaça de Sant Pere.\nVideo Portal Powered by Cincopa.com19.06.2017originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 1113originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 1040originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 1035originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 927originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 1048originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 979originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMheight 957width 750orientation 1camerasoftware Adobe Photoshop CC 2originaldate 1/1/0001 6:00:00 AMwidth 750height 999\nTroben els cossos dels 7 desapareguts en un xoc d'un destructor dels EUA\nEls cossos dels set soldats dels EUA desapareguts després del xoc del destructor USS Fitzgerald i un vaixell de càrrega filipí han estat trobats aquest dissabte, segons va informar la Setena Flota nord-americana desplegada en la base nipona de Yokosuka. Els cossos "estaven ubicats als compartiments d'atracada inundats" després de la col·lisió de la vigília i van ser localitzats a mesura que els equips de rescat van anar accedint als espais que van resultar fets malbé, va indicar l'Armada dels EUA en un comunicat.\nLa Pobla de Segur, al Pallars Jussà, i Durro, a l'Alta Ribagorça, han donat el tret de sortida a la temporada de falles. La festa de la Pobla de Segur, que es remunta a fa més de 70 anys, ha comptat amb 160 joves. Un cop s'ha fet fosc, els fallaires han començat a baixar des de la muntanya de Santa Magdalena. En arribar al poble, les pubilles, els esperaven amb un ram de flors i un traguet de vi. A continuació, en parelles, han recorregut els carrers de la Pobla fins a la plaça de la Pedrera on han llençat la torxa a la foguera.\nEl sector pirotècnic encara la revetlla de Sant Joan amb "optimisme" i "bones sensacions"\nEleccions legislatives franceses: Emmanuel Macron ja ha votat\nEl president de la república ha dipositat el seu vot a la localitat de Le Touquet. Posteriorment es dirigirà a Mont-Valérien, on presidirà una cerimònia militar juntament amb la ministra de Defensa, Sylvie Goulard.\nLa passatgera d'una motocicleta ha mort en un accident de trànsit a la carretera C-31 a Badalona, mentre que el conductor ha resultat ferit. El sinistre ha tingut lloc a primera hora del matí d'aquest diumenge. La motocicleta ha estat l'única implicada en l'accident, del que es desconeixen les causes.\nRomeva: "Lamento els fets de l'incendi de Portugal. Tenim un protocol establert amb la delegació a Portugal"\nSón declaracions del conseller d'Exteriors, Transparència i Afers Institucionals, Raül Romeva, al canal 324\nRomeva: "És curiós que facis una petició al Congrés dels Diputats i et respongui el Govern"\nRomeva: "Hi ha una determinació de país i institucions que l'1 d'octubre es voti malgrat l'Estat vulgui aturar-ho"\nRomeva, sobre l'Estat espanyol: "No sé de què poden ser capaços"\nRomeva: "El registre és una eina molt demanada per la comunitat catalana a l'exterior"\nRomeva: "Els catalans a l'exterior els han tractat malament"\nRomeva: "Tots els detalls tècnics els explicarem en el seu moment"\nRomeva: "A l'exterior hi ha interès per saber el que està passant"\nRomeva: "Ningú ha dit que Catalunya no pugui fer un referèndum per decidir el seu futur"\nRomeva, sobre l'enquesta de l'ARA: "El que es demostra és que simpatitzants de tots els partits volen votar"\nRomeva: "La gent votarà i acceptarem el resultat"\nRomeva, sobre la plurinacionalitat: "Els gestos que hem vist fins ara no són massa esperançadors"\nFinalitza l'entrevista a Raül Romeva\nMenys del 18 % de participació al migdia en les legislatives franceses\nEl 17,75 % dels electors ha votat fins aquest migdia en la segona volta de les legislatives franceses, gairebé 2 punts percentuals menys que en la primera volta de diumenge passat, el que augura un nou rècord d'abstenció en aquest tipus de comicis. La taxa de participació és inferior a la de la segona volta de les legislatives de 2012, quan en les 4 primeres hores de votació un 21,41 % dels electors ja havia anat a la seva mesa electoral, uns comicis que van acabar amb una abstenció del 44,6 %, ja llavors la més alta registrada.


Salvador Cardús: "Això ja no va d’arguments; va de força" La República\nSalvador Cardús: "Això ja no va d’arguments; va de força"\nSalvador Cardús: “Això ja no va d’arguments; va de força”\nTreu ferro a la divisió de l’independentisme, que atribueix a la repressió i creu que caldrà esperar que passin les eleccions per reconstruir el relat. Defuig els fulls de ruta però es declara convençut que tard o d’hora s’obrirà una finestra d’oportunitat i caldrà estar preparats per aprofitar-la. Un consell: “hem de posar el focus en Escòcia”\nGerard Gort 29/01/2021\nSalvador Cardús en una recent aparició al programa 'Més 324' que condueix Xavier Graset a TVC.\nEl sociòleg Salvador Cardús (Terrassa, 1954) està embarcat en l’ampliació de l’informe de l’IEC sobre la cohesió social d’aquests primers 20 anys del segle per completar-lo amb un estudi sobre l’impacte de la covid-19. A la vegada continua immers en projectes de més llarg recorregut com la investigació a l’entorn de la conformació de les identitats en societats complexes i diverses com la nostra. Aviat vol posar les idees finals sobre paper perquè fa anys que hi dona voltes però, com sol passar, les coses urgents deixen les importants en un segon pla. Així mateix, la docència a la Universitat Autònoma de Barcelona, li porta molta feina.\nAmb ell, que ha seguit de ben de prop el procés no tan sols com analista sinó també des del Consell Assessor per a la Transició Nacional i anant a les llistes de Junts pel Sí (2015) i Junts per Catalunya (2017) en posicions simbòliques, parlem de política, d’educació i de la pandèmia.\nComencem per la universitat. Com s’ha adaptat als canvis forçosos en la manera d’ensenyar per la pandèmia? Malgrat el desgavell tenen algunes virtuts?\nSi les formes d’ensenyança on-line afegeixen alguna cosa al que fèiem, fantàstic; si treuen coses al que fèiem, malament. La relació entre el professor i l’alumne és fonamental. El paper del professor és el de buscar un vincle directe amb l’estudiant per acompanyar-lo en el seu creixement personal i intel·lectual. Si ens hem passat tota la vida reclamant grups petits perquè aquesta interacció fos millor que no pas tenir grupsde 100 estudiants, ara de cop i volta no acceptarem un món que ens massifiqui encara més. Les tecnologies permeten incorporar nous elements com materials audiovisualsi això em sembla bé si afavoreix com ara amb la covid o en altres escenaris resoldre problemes de distància, el que em costa més és veure si una cosa pot substituir l’altra. Cada matèria és diferent però pel tipus de contingut que jo imparteixo necessito establir una vinculació el més directa possible i, per tant, de caràcter presencial. Per sort això ens ha enganxat en un moment en què tenim recursos que ens han permès continuar les classes malgrat la distància. Si això ens hagués passat fa 15 anys no hagués estat possible ni el teletreball ni la docència a distància. El drama hauria estat molt més gran.\nEns trobem davant d’unes eleccions que no sabem ni quin dia s’acabaran fent perquè la decisió està en mans del TSJC. Quina reflexió li genera aquesta incertesa?\nEl primer que mostra aquesta situació és que des del 2017 aquest país ha perdut o li han pres la seva capacitat d’autogovern. Aquí són els tribunals els que posen o treuen presidents al marge dels resultats electorals, són els que diuen qui se’n va a la presó o no, els que fins i tot ens diuen si hem d’estar confinats o no. Ara hi ha polèmica per si els drets polítics estan per damunt de la salut pública i si es pot anar a mítings fora del municipi. El Govern en això no té capacitat de decisió perquè això es decideix en un altre lloc. I el súmmum de tot plegat és aquesta objecció a un ajornament d’unes eleccions per raons de salut pública. Aquí els qui manen són els tribunals i els marges de maniobra, si ja eren estrets i discutibles abans del 2017, ara ja s’ha posat en evidència. I això té un impacte directe sobre les eleccions perquè vol dir que el ciutadà, per poc que s’hi fixi, s’adonarà que la capacitat de poder real d’aquest Govern i d’aquest Parlament és escassíssima. Ja ho vèiem abans perquè qualsevol llei que tingués una mica de relleu es portava al Constitucional. No és que la situació fos bona però ara és encara més visible. I si la percepció del ciutadà és que allò pel que el criden és irrellevant no té motivació per anar a votar.\nPerò, a més, això genera dubtes de caràcter pràctic, si es fan més tard s’haurà de refer el cens, tornaria a saltar el vot per correu i la gent que ha fet tots els tràmits potser s’ho repensarà. També s’han hagut de reorganitzar els espais, s’haurà d’anar a votar en llocs diferents als habituals, hi ha la por al contagi. Són molts els elements de desencoratjament i desànim.\nEns podem trobar amb una molt baixa participació com ha passat en les presidencials portugueses?\nAquí pot passar una cosa semblant i, si és així, el més greu és que serà molt fàcil dir que els que governen i els que són al Parlament tenen una legitimitat molt escassa. Si només votés un 40% i si qui avala el govern no passa del 20% de la població això pot donar lloc a una situació d’una extraordinària i greu feblesa política.\nAl marge d’això, que evidentment condicionarà i molt aquestes eleccions, què hi ha en joc en aquesta cita amb les urnes? Alguns parlen d’un plebiscit intern de l’independentisme sobre l’estratègia a seguir.\nHi ha en joc més que això. Cada vegada fem dir a les eleccions més del que ens pregunten, és allò del joc dels disbarats, perquè et pregunten qui vols que governi i per allà et diuen que són per si vols la independència. Si volen saber qui vol o no la independència que ens ho preguntin explícitament però és que ara ens pregunten quins partits i quines polítiques volem que governin aquest país. La independència i la dependència estan al darrere d’aquest debat però no podem forçar tant les coses com per fer dir allò que no se’ns ha preguntat, perquè hi ha gent que votarà comuns i potser si li preguntessin per la independència diria que sí i ara hem vist a les enquestes que hi ha gent que votarà ERC però que si li pregunten si vol la independència diu que no, per tant podem pensar que el vot d’ERC és majoritàriament independentista però de vot que va ERC també n’hi ha que votaria que no. I a l’altra banda, en el centre dreta, serà també molt difícil comptar-ho perquè els vots que vagin al PDeCAT, que probablament es perdran però es podran comptar, podrem dir legítimament que són vots independentistes? Són una mena d’independentisme en diferit. Perquè la independència en diferit a llarg termini és com els que volen el socialisme però en una altra vida. Serà complicadíssim comptar quins vots són independentistes perquè la paleta de colors no és tan precisa com havia estat el 2017 o el 2015.\nPer tant allò de fixar-se en si es supera el percentatge del 50% és enganyós?\nTinc la impressió que fa temps que ens posem en embolics dels que no en mesurem ni la necessitat, ni, sobretot, l’efectivitat. La discussió i el debat del 50% del vot independentista en un escenari com l’actual en el que l’abstenció serà enorme té poc interès. La legitimitat d’un 50% amb un 40% de participació pot servir per governar però no per fer-la, la independència. I a més la fragmentació de l’espai independentista en el cas del centredreta i l’increment de l’ambigüitat en el centre esquerra amb això de la Via Àmplia, que vol dir que incorpores molt vot que de fet no vol la independència, fa molt difícil que aquest 50% es pugui deduir del vot a unes sigles determinades. Jo no m’hi posaria en aquests jardins perquè no tenen una efectivitat pràctica, són jardins retòrics. Si la participació és baixa quan algú digui que ja som més del 50% algú altre et dirà, sí, però vostè no representa més del 15% de la població.\nL’independentisme es troba, doncs, atrapat per aquesta retòrica i per la fragmentació?\nLa fragmentació és resultat de les condicions polítiques en les que ens trobem. Tampoc és que siguem una colla d’inútils i que quan tot era possible no ho vam fer bé i aleshores ens hem posat a barallar-nos entre nosaltres. La divisió és resultat del marc repressiu en el que ens trobem. Si no hi hagués una situació de repressió, de coacció i d’escassetat de poder, ja hi aniríem tots junts, no en tinc cap mena de dubte. No és que siguem especialment imbècils des del punt de vista polític, som com qualsevol altra nació i això ho podem veure en qualsevol altre país. En moments de crisi es produeixen aquestes fragmentacions i, en canvi, quan hi ha capacitat de prendre decisions, es produeixen processos de cohesió política. Ara paguem les conseqüències de la repressió. Si no tinguéssim els líders dels partits a la presó o a l’exili tu creus que les lògiques polítiques serien les mateixes? De cap de les maneres. Que la política catalana s’hagi de decidir des de la presó o des de l’exili o en el cas del PSC es decideixi des de Madrid, dificulta la cohesió.\nQuan el van inhabilitar el president Torra va assenyalar l’autonomia com un dels obstacles per a la independència. Es va entendre el que volia dir?\nSi algú no ho va entendre és que no ho volia entendre. N’hi havia que estaven en contra del president Torra digués el que digués. La política fonamentalment és relat però des d’un punt de vista objectiu és exactament així. Per què el 2003-2004 el president Maragall emprèn el camí de reforma de l’estatut? Doncs perquè l’autonomia havia quedat molt disminuïda, governava Aznar, hi havia una invasió de competències constant, i es reforma l’estatut per veure si es poden posar murs de contenció al poc poder que ja tenia l’autonomia. Això no va ser possible perquè a Madrid li van passar el ribot i després el TC s’ho va carregar. I al 2017, amb el 155, ja va ser espectacular la retallada. En aquests moments el que queda d’autogovern o govern autonòmic és veritablement l’obstacle principal per, primer, governar bé, allò que en diuen govern efectiu, i és molt difícil ser efectiu quan no tens els instruments fonamentals i ara s’ha vist que no es tenien; és un obstacle perquè fa molt difícil la transformació d’aquest marc polític.\nÉs important continuar governant malgrat aquestes limitacions?\nMés val administrar els quatre recursos que tens encara que siguin limitats i vinguin molt condicionats, que no fer-ho. Però, per exemple, gestionar la pandèmia com es pot fer bé si els vaccins te’ls compren a fora, els materials venen de fora, els pressupostos i el marge de dèficit te’l decideixen a fora. Deixar-ho estar diria que no, ni que només sigui per mantenir l’estructura institucional. Renunciar a la Generalitat em semblaria un error excessiu. Ni que estigui molt buida de contingut, mantenim-la, traiem-ne el màxim partit i fem-ho el millor possible amb el que tenim, això és rellevant. Ara bé, el complicat és com es supera aquesta situació. Si ho sabés em presentaria a les eleccions.\nTenint en compte les limitacions de l’autogovern quin paper creu que pot jugar el Consell per la República?\nEl Consell per la República em sembla un bon instrument o ho hauria estat si hagués cohesionat l’independentisme, si hagués estat acceptat per tot l’independentisme com un instrument útil. Podria haver estat molt eficaç, i ja n’és, però de manera molt limitada. Si dels dos actors principals de l’independentisme n’hi ha un que no vol ser-hi perquè té la impressió que és cedir el lideratge de la independència a un dels partits, el del senyor Puigdemont, ens trobem amb un instrument fallit en algun sentit i no és estrany que no tingui la força suficient perquè la meitat de l’independentisme no s’hi sent vinculada per més que en la constitució hi fossin, però no es comparteix aquesta estratègia. Si això és possible refer-ho, fantàstic, si no es pot refer, si el Consell es percep com un instrument de part, la seva eficàcia serà molt limitada.\nSi el Consell per la República no pot fer aquest paper caldria un altre espai similar?\nL’espai no hi serà mentre les lògiques polítiques actuals es mantinguin. Potser el que caldria és un relleu dels lideratge perquè això fos possible. No sé què és el que caldria perquè es reconeguessin els uns als altres: perquè l’espai d’ERC reconegués el de Junts i el de Junts el d’ERC. Potser han de passar les eleccions perquè és veritat que les eleccions són un moment de màxima confrontació i d’intentar marcar perfils en una lògica competitiva. Quan hagin passat les eleccions i segons quina sigui la magnitud de la tragèdia, tant en abstenció com en resultats, potser després algú es replantejarà què més s’ha de fer. A mi la idea del Consell m’agrada sobre el paper i en els objectius però això és com quan es va fer la Crida, sobre el paper també havia de ser un espai de cohesió de tot l’independentisme però si no ho és perd el seu vigor polític. El problema de les idees no és que siguin bones o dolentes sinó que se’n faci cas.\nMés enllà dels partits sembla que les entitats sobiranistes que van impulsar el procés han perdut vigor. La pandèmia, que impedeix la mobilització al carrer, ha estat un fre?\nVeníem d’una lògica associativa i organitzativa que es fonamentava en la mobilització, i si no hi ha carrer, no hi ha res. Pots ser actiu a les xarxes i fer manifestos i el que vulguis però tot això des d’un punt de vista de capacitat de coacció per forçar els partits o per forçar l’estat, és ridícul, ningú en fa cas. Pots dir és que és per mantenir la moral però més aviat desmoralitza veure tantes iniciatives que no tenen una traducció al carrer. Per tant, és un problema greu, si no hi ha carrer no hi ha mobilització, i si no hi ha mobilització no hi ha capacitat de pressionar el poder, ni el d’aquí ni el de fora. L’altra cosa és que les organitzacions de la societat civil des del primer moment, de vegades de manera més discreta o menys, sempre han estat sotmeses a la intromissió dels partits i això hi ha moments que s’ha pogut dissimular més o que no ha tingut unes conseqüències tan grans però en aquests moments els ha passat una cosa que és pitjor, que és la indiferència dels partits. El mal és que et vulguin controlar però si et volen controlar és perquè tens alguna força i quan no la tens t’abandonen. Jo crec que el problema que tenim és que aquestes organitzacions s’han anat convertint en relativament irrellevants i si són irrellevants mereixen poca atenció de la gent i dels partits. Més que buscar explicacions de caràcter individual, que també es podrien fer, sobre els lideratges de l’ANC i d’Òmnium crec que cal posar l’accent en les condicions objectives, les estructurals, crec es troben en una situació d’espera; no estan mortes però van movent-se sense tenir una gran capacitat d’incidència política.\nHa dit més d’un cop que no és partidari dels fulls de ruta perquè sempre hi ha fets inesperats que els destaroten però quin pot ser el desllorigador per tornar a avançar?\nAixò dels fulls de ruta sempre m’ha semblat un error perquè per haver-n’hi primer cal que hi hagi un camí fixat. Si tu tens un mapa per pujar una muntanya pots traçar una trajecte però el nostre mal és que per al nostre objectiu no hi ha mapa i, per tant, no hi ha full de ruta, i cada vegada que n’hem volgut fixar un o no ha funcionat o ha forçat a fer coses quan no tocaven. No sabem què hauria passat si no s’hagués fet el referèndum l’1 d’octubre però forçar fer-lo en un termini i una data concreta va ser segurament un error i un cop els polítics ho han acceptat i després resulta que les coses no han anat bé els ho retreus o els dius que no havíeu previst segons què. Jo precisament, en el seu moment, no era favorable a començar amb un referèndum perquè costaria que fos acceptat internacionalment, primer s’havien de fer unes altres coses, i el referèndum venia després. Quan algú de la mateixa societat civil va pensar que havia de forçar el Govern a fixar una data aleshores no és legítim queixar-se del que tu mateix has provocat.\nVostè que ha estudiat bé això de la gestió dels temps, considera que vam tenir un problema de calendarització?\nNo es va calendaritzar quina havia de ser la successió d’esdeveniments, es va precipitar alguna cosa abans d’hora, o abans de tenir lligats alguns altres aspectes que permetessin el control de la decisió del referèndum per poder-la aplicar. Jo crec que aquí les responsabilitats no són només dels partits i del Govern d’aquell moment sinó que hauríem de veure qui estava implicat en forçar un calendari del que no es podien controlar les conseqüències.\nJo estic convençut que això acabarà bé però que acabarà de manera no prevista. Això no vol dir que no s’hagin d’establir estratègies per aprofitar la debilitat de l’estat. És veritat que tenen la policia i l’exèrcit però des d’un punt de vista institucional l’Estat espanyol està ara en un moment feble i això s’ha de saber explorar i explotar. Però la ruptura, el moment del trencament, es produirà de manera inesperada, si tu creus que ho pots planificar has de saber amb quina força comptes, i si dones pistes a l’adversari pots ajudar-lo a impedir que ho puguis fer. Si a l’Alemanya de l’Est haguessin sabut com es produiria el desbordament del mur ho haurien impedit i si el mur es va esfondrar i la gent va començar a anar cap a l’altre costat de mur és perquè no ho tenien previst. Perquè hi va haver un moment de desconcert i aquell moment va ser ben aprofitat. Crec que no serem Irlanda sinó que serem Berlín, nosaltres ho farem, si passa –que passarà- d’aquesta altra manera: un dia o unes setmanes hi haurà algun o alguns esdeveniments que facilitaran aquesta oportunitat per poder fer el salt. Algú s’equivocarà o l’encertarà molt, no ho sé, però pensar que això ho podem planificar, dibuixar i explicar és d’una ingenuïtat que clama al cel.\nFa uns dies en una entrevista aquí a LaRepública.cat l’historiador Jaume Sobrequés es declarava molt preocupat per la naturalitat amb la qual s’està acceptant la repressió i reclamava més fermesa. Parlava de la necessitat d’una violència pacífica. Ho comparteix?\nAquesta fermesa té moltes cares, no és una fermesa només de resistència directa, que en algunes coses potser caldria, però, per exemple, cal començar per fer més visible el marc repressiu. Un dels drames, des del meu punt de vista, és el que deia Sobrequés, aquesta passivitat amb la que s’accepten segons quines dimensions repressives. Ara ho hem vist amb l’intent d’ajornar les eleccions. Una part del país ha reaccionat dient que no havíem sabut fer bé el decret enlloc de posar l’accent en allò que calia, que és que un tribunal decidirà quan es poden fer o no unes eleccions, i denunciar l’estratègia d’estat que hi ha al darrere, hi ha gent que s’ha dedicat a tirar pedres a la teulada obviant aquest marc repressiu en el que es produeix aquesta situació. El mateix va passar amb la inhabilitació del president Quim Torra, al final semblava que el culpable era ell per penjar una pancarta. Hi havia gent que deia que feia un gest inútil. La interiorització d’aquest marc repressiu fa que ens autoculpablitizem de totes les febleses en les que ens trobem. Hi ha una feina ingent per capgirar aquesta situació, per fer més visible que aquestes coses no passen perquè sí, passen perquè hi ha un marc en el qual no pots posar una pancarta o no pots endarrerir unes eleccions ni que sigui per raons sanitàries. Perquè el decret estava tan ben fet com qualsevol altre, però hi ha qui en comptes d’això critica que el decret no sé què. És un decret per una situació excepcional i els tribunals no s’hi haurien de posar, al capdavall s’hi posen perquè un particular fa un recurs, francament l’arbitrarietat és tan òbvia que no veure-la o no denunciar-la és ser còmplice d’aquesta repressió. I la lògica de la desobediència civil s’ha de considerar amb força també, així com fer més visible internacionalment la situació en la que ens trobem. Ens poden ajudar circumstàncies que no tenim prou presents. Per què, per exemple, no posem més el focus en Escòcia? Escòcia ens torna a ser una finestra d’oportunitat perquè al final acabaran fent una independència a la catalana, amb l’avantatge que els anglesos no són tan bèsties com els espanyols.\nA més, ara Escòcia, per conveniència, pot comptar amb la complicitat de la UE després del Brexit.\nJo llegeixo cada dia el The Nacional i el The Herald i el debat és molt similar, s’hauria de seguir més de prop, les dificultats dins dels partits, la relació amb els unionistes, ens estan oferint un marc més democràticament consistent, comparat amb el nostre i que ens dona arguments. Al final moltes de les crítiques que hem fet aquí resulta que és que el que estan fent a Escòcia, que d’altra banda segur que han après molt de nosaltres i podran fer les coses d’una altra manera, o relativament diferents. Però enlloc d’estar pendents d’Escòcia, com vam estar-ne el 2014, perquè havien de fer un referèndum, d’aquí poc es plantegen fer-ne un altre i ara sembla que ens incomodi parlar d’Escòcia, i és perquè tenim interioritzat aquest marc repressiu en el que estem. I potser sí que hem de passar per una certa purga, per una certa clarificació dels espais.\nHi ha molt terreny per conèixer millor la realitat, per denunciar molt millor la situació en la que estem. Es poden fer moltes coses i es pot pensar en quin tipus d’accions es poden fer per demostrar força. El problema aquí ja no és d’arguments; és de força.\nVicent Partal insisteix darrerament que cal concebre el combat tenint clar que parlem d’un conflicte de nació contra nació, no de Catalunya contra una determinada Espanya. Això s’ha entès prou bé?\nVa haver un moment que semblava que ho havíem entès però ho hem desentès. Efectivament una de les reculades importants d’aquests últims tres anys és la pèrdua d’aquesta dimensió nacional del combat. Posem molt d’èmfasi en les qüestions socials, en la dimensió social de la lluita, però és que quan siguem independents les dimensions socials encara estaran per arreglar i seguirem lluitant perquè hi hagi més igualtat, millors escoles i millor sanitat.\nCom fan en qualsevol estat independent, no?\nNingú es deu pensar que la independència arregla el món perquè hi ha molts països independents i molt mal arreglats. Per tant, no dic que d’això ara no se n’hagi de parlar, però que ningú pensi que la independència porta això. Amb la independència ves a saber què votaran els catalans d’aquí una generació. Cada generació farà el país que voldrà, això no ho podem predeterminar. Per tant, el combat és un combat entre nacions, entre projectes nacionals, el nostre projecte nacional i el seu projecte nacional, que ja hem vist que tant si és a la dreta, a l’esquerra, a l’extrema dreta o a l’extrema esquerra és el mateix, perquè és el seu espai de supervivència. Aquí hem perdut una mica de perspectiva per part del mateix independentisme perquè ha volgut convidar més gent per la via equivocada, a base de dissoldre la dimensió del combat. Es parla poc de la nació, fa mandra parlar de la llengua, i parlar de la cultura sembla que faci mandra també, però finalment es d’això que estem parlant, no vulguem enganyar el personal perquè tampoc es deixarà enganyar. De feina a reconstruir el relat n’hi ha molta.\nUn dels seus camps d’estudi ha estat també l’educació. Com ha vist el retorn a les aules al principi d’aquest curs davant les veus apocalíptiques que ho qüestionaven? S’ha volgut enviar un missatge que l’escola és important?\nEn part és això i en part també és una qüestió de logística. Es important que no es tanqui l’escola perquè és important l’escola. Això em sembla una evidència que no sé perquè s’hauria de discutir. Però és que, a més, si tanques les escoles no només no hi ha escola sinó que no saps què fer de les criatures i a vegades sembla que les qüestions pràctiques no siguin rellevants. I ho són molt! On els poses aquests nens? Els pares s’han de quedar a casa? Les mares han de deixar la feina? Els deixem amb els avis posant-los en risc? Al final ens falta a tots plegats un cert sentit més pragmàtic del que és la vida de cada dia. A mi m’ha semblat, especialment en l’educació però també en general, que la ideologització dels debats és com una fugida endavant.\nAixò fa que no parlem en concret, de la veritat, d’allò que en sociologia en diem les conseqüències no volgudes de l’acció social. Quina seria la conseqüència de tancar les escoles? Això s’ha de pensar. Tenir-les obertes té un riscos; amb el tancament hauríem de veure si no serien encara pitjors. O el debat aquest d’escola pública-escola concertada. Això el Guillem Lopez Casanovas ho explica molt bé: aquesta dualitat de pública i concertada segurament el que fa és evitar una polarització encara més radical de la nostra societat. Imagina’t que només hi hagués escola pública i privada. Quin seria el resultat? Que tindríem dos pols molt més oposats. Ara tenim una certa línia de continuïtat de l’escola pública amb la concertada que és mig pública-mig privada i això segurament limita la polarització i afavoreix la cohesió. Menys discurs ideològic i una mica més de tocar de peus de terra. El debat sobre els impostos sobre successions i totes aquestes històries les acabem discutint en termes ideològics i no analitzem bé quines són les conseqüències no volgudes d’aquestes decisions. En el camp de l’educació això passa molt especialment.\nDeixant al marge aquesta excessiva càrrega ideològica que emmascara el veritable debat, fa 20 anys, amb el llibre ‘El desconcert de l’educació’ sintetitzava que «educar és posar límits» i ara veig que centra la mirada en l’excés d’emocionalitat. Quin és ara el veritable fons de la qüestió?\nHi ha unes quantes qüestions que són les mateixes però amb llenguatges diferents. Una és la de desemocionalitzar tota la retòrica educativa perquè finalment sembla que tot es redueix a ser feliços, caldria també revisar aquesta idea del debat entre la competència i el contingut. Els coneixements són importants o no són importants? Traslladem-ho a coneixements com per exemple l’anglès, si s’ensenya anglès, se n’ha de saber o només cal ensenyar-lo, perquè al final com que la gent no l’aprèn acaba anant en una acadèmia perquè allà no estan per punyetes de si les competències o les no competències, en saps o no en saps; n’aprens o no n’aprens. La revaloració del paper del coneixement jo penso que és molt important i en canvi hi ha un menysteniment del que són els continguts, ens quedem en les competències. És veritat que avui dia s’ha de tenir una flexibilitat que no calia potser fa alguns anys i, per tant, hem de tenir unes competències no tan lligades a uns coneixements estrictes però hi ha coneixements que són bàsics. En part la cohesió social també té a veure amb això: en ser capaços de vincular-nos a una tradició literària, musical, científica, paisatgística, i crec que això són objectius importants que s’haurien de plantejar en el món educatiu. I el tema dels límits ara segurament ho dic d’una altra manera, és la qüestió de les virtuts bàsiques. Jo crec que hem perdut molt el temps parlant de valors, que sempre són abstractes i no hem tingut prou present que el debat de veritat era el de les virtuts, el de les capacitats pràctiques de dur a terme determinades coses, no tant el de les retòriques abstractes.


Home » Infantil » Com fer un ús correcte de l’economia de fitxes per modificar conductes o crear hàbits\nMoltes vegades, davant una mala conducta del nen, els adults tendim a utilitzar el càstig per posar fi a la conducta no desitjada ja que és un sistema amb què molts de nosaltres hem crescut. Però avui en dia existeixen grans quantitats d’estratègies i tècniques per poder modelar la conducta adequada sense recórrer al càstig.\nParlem doncs de l’economia de fitxes. Una tècnica motivadora per l’infant i útil per instaurar un seguit de conductes desitjables i rutines com podria ser “rentar-se les dents després de cada àpat”. Immediatament després de la conducta esperada se li dóna al nen un reforçador simbòlic que pot ser una fitxa o un gomet col·locat a la taula de registre. A l’inici de tot, cal pactar amb l’infant el premi i el nombre de punts a obtenir per aconseguir-lo. És important recalcar que el premi pactat ha de ser realista i s’ha de respectar quan se li dóna perquè de no ser així, la tècnica deixaria de ser efectiva.\nEls premis no han de ser únicament materials, també poden ser socials com sortir amb els amics en cas que siguin adolescents o fer alguna sortida que el nen desitja amb la família.\nMoltes vegades com a professionals ens trobem davant la pregunta de molts pares sobre “No se l’hauria de premiar per aquestes conductes; hauria de sortir del nen, no?”.\nTots, i vull dir també els adults, ens movem per alguna cosa o per aconseguir algun tipus de benefici que pot ser econòmic, de realització personal, etc. En determinades edats, els nens encara no tenen la maduresa suficient per mostrar una motivació interna per aquest motiu s’han de buscar reforçadors externs. A mesura que les conductes desitjades es vagin instaurant, els objectius aniran variant augmentant el grau de complexitat o afegint tasques noves.\nPer últim, és molt important ser constant en la seva aplicació. Aquesta responsabilitat no recau només sobre el nen, sinó també per part de l’adult que ha de reforçar sempre que es doni la conducta desitjada. D’altra banda, si apareixen conductes no desitjades que no s’han pactat, no han d’interferir en l’economia. Per aquestes conductes es poden establir altres conseqüències, sense tocar els punts aconseguits. Per acabar, l’acompanyament d’aquesta tècnica amb el reforç positiu (elogis, felicitacions, abraçades…) és molt més efectiu, ja que el nen/a agafa més seguretat en si mateix i més motivació a l’hora de realitzar la conducta desitjada.\nEn definitiva, perquè l’economia de fitxes sigui efectiva cal:\nComençar amb la tria de 3 o 4 conductes que es vulguin modificar\nEls objectius han de ser clars, concrets i realistes, és a dir, que l’infant els pugui realitzar\nEvitar plantejar els objectius de manera negativa, és a dir, en comptes d’escriure “No cridar als companys” es pot plantejar l’objectiu com “Parlar als companys amb un to de veu adequat”\nConcretar amb el nen el nombre de punts totals a aconseguir per obtenir la recompensa final\nEn els més menuts intentar que la recompensa a aconseguir no sigui a llarg termini, és a dir, fer-la per exemple setmanalment per tal d’evitar cansament i falta d’efectivitat.\nNo treure punts si la conducta no desitjada no està pactada a l’economia de fitxes\nLa recompensa pot ser material (cromos, llaminadures…) o social (fer alguna activitat amb la família que el nen desitgi o, en el cas de tractar-se d’adolescents, sortir amb els amics)\nDonar el reforçador immediatament després de complir amb la conducta desitjada (la fitxa, gomet…)\nPer saber més sobre l’aplicació d’aquesta tècnica de modificació de conducta podeu contactar amb nosaltres via correu electrònic a: info@centrepip.com


Calvin klein Logo Gym Negre comprar i ofertes a Dressinn\nDescripció Calvin klein Logo Gym\nLogotip reflectant a la part inferior de l’esquena.\nCalvin klein Logo Gym és un producte que pertany a la categoria de Samarretes dins de la secció de Roba home a la botiga de moda dressinn. No esperis més i descobreix totes les avantatges i promocions que t’ofereix la comunitat de dressinn. Quins són els principals avantatges de Calvin klein Logo Gym? Aquest producte està especialment dissenyat per proporcionar-te el màxim confort i fer-te gaudir del teu esport favorit: moda .\nCaracterístiques Calvin klein Logo Gym\nSostenibilitat Calvin klein Logo Gym\nCalvin Klein Round Logo Regular


Joël Dicker: «Per què viure, si ja sabem que tots acabarem morint?» | Catorze.cat\nEsteve Plantada | 02/07/2018 a les 13:18h\nArxivat a: Biblioteca, converses, La desaparició de Stephanie Mailer, La veritat sobre el cas Harry Quebert, Joel Dicker\nTé només 32 anys i ja ha venut més de cinc milions de llibres, consolidat com un dels autors que demostren que el bestseller no té per què allunyar-se de la qualitat i de la intenció autoral. En el seu cas, des que va sacsejar el món editorial –i lector– amb La veritat sobre el cas Harry Quebert, Joel Dicker no ha deixat d'oferir històries vivíssimes i addictives, sempre amb un misteri a resoldre i trames construïdes en forma de laberint.\nA La desaparició de Stephanie Mailer (La Campana/ Alfaguara), l'autor fa que tot giri al voltant d'un cas del passat que podria tenir nous camins a recórrer, esquitxat per la desaparició sobtada d'una periodista amb informació rellevant per reobrir-lo. Intrigues, coneixences, casualitats insospitades i més personatges que mai conformen el darrer èxit de l'escriptor suís, que segueix tan vivaç, conversador i amable com en la darrera visita a Catalunya, amb la humilitat sàvia dels qui són cridats a fer i a escriure grans coses.\nLa veritat sobre el cas Harry Quebert va suposar un debut literari esclatant. No té por d'haver de respondre sempre a les expectatives dels seus lectors i, alhora, amb la pressió de no repetir la mateixa fórmula?\nTant de bo tingués una fórmula! Imagini's que existís una recepta que permetés a qualsevol escriptor vendre cinc milions d'exemplars. Autors, llibreters i editors estarien sempre exultants [riu]. Jo només sé que res del que escrius i acaba tenint èxit respon a una fórmula. I que l'èxit d'un llibre sempre sorprèn a tothom. Per què El Codi da Vinci? Per què Cinquanta ombres d'en Grey? Per què El vell i el mar? Per què Els miserables? És absolutament inexplicable! En el meu cas personal, em costaria molt dir què és el que va convertir Harry Quebert en un èxit.\nDe fet, era la sisena novel·la que escrivia i totes les anteriors havien estat refusades pels editors.\nLa meva impressió, quan havia acabat el llibre, era: "mira, un llibre més que ningú no llegirà". Vaig pensar que era un beneit, que m'havia embolicat amb un llibre complicat i que seria un fiasco absolut.\nI, de sobte, milions de vendes.\nL'èxit el puc explicar per un aspecte de compartició: crec que he pogut crear un vincle amb els lectors i trobar-me amb ells en el punt on em complau tant escriure com llegir. És com quan vas a una conferència d'un tema del quan no en saps res, i el conferenciant te'n parla durant una hora amb tanta passió que sembla que ho entens tot. Però tu series totalment incapaç de torna-la a explicar! Ara bé, ningú et pot treure que el moment de plaer i d'intercanvi ha existit de debò.\nL'èxit el va fer dedicar-se professionalment a l'escriptura. Després de Harry Quebert ha publicat tot allò que ha escrit.\nSoc conscient que a l'Estat espanyol s'han publicat tres llibres en cinc anys i que això correspon, només, a un moment determinat de la meva vida. Si agafes fotografies meves de fa cinc anys, veuràs que no he canviat gaire. És el mateix període de la meva vida i això fa que sigui normal que les tres novel·les tinguin un vincle entre elles, no és pas la repetició d'una fórmula. I no tinc cap dubte que això canviarà amb el temps. Els llibres que hagi escrit al voltant dels 30 anys tindran un to, i els fets als 40 o 50, un altre.\nAlgun dia publicarà les obres que li van refusar abans del seu primer gran èxit?\nNo sé ni on són! [riu] De moment no m'interessa publicar-les. No tindria cap sentit, era massa jove i no em sento gens propers a elles.\nA diferència dels altres llibres, aquest té molts més personatges i és una novel·la coral. Com li va venir la idea d'aquest nou cas?\nÉs una idea que es cou a foc lent, que va creixent. No sabria dir-te quina va ser l'espurna. Potser les ganes de parlar de molts personatges, de fer una història realment coral. [Pensa] Hi ha l'experiència d'un psicòleg americà que em fascina i que parla d'aquella teoria que diu que pots conèixer qualsevol persona del món en una cadena de sis persones. Aquesta connexió de gent que tenen un punt en comú, però que entre ells no es coneixen ni el saben, em va semblar molt interessant. Per això aquest llibre, amb personatges que no tenen cap vincle entre ells, almenys en aparença.\nA banda d'una novel·la amb molts personatges, La desaparició de Stephanie Mailer també té una trama argumental molt complexa. Tenia un pla traçat?\nNo, simplement vas jugant amb les peces. És un joc entre els personatges, amb el moviment de cadascun d'ells i els moments que han viscut i van vivint. Per mi, la garantia de la claredat és poder explicar tot el que passa sense cap ajuda. Si jo mateix, com a autor, necessito un pla per saber què faig, vol dir que no controlo prou el que tinc entre mans i que no serà entès pels lectors.\nImagino que sí que deu tenir establerts un punt de partida i un final.\nSi tinc un punt final, per mi ja no té sentit escriure el llibre! Per què caldria buscar una explicació que ja tinc resolta? No m'interessa gens. Per mi, el joc de debò és muntar el puzle. Tens totes les peces davant teu, i tens peces que capgiren, un principi i un altre, sense saber què passarà.\nAixò vol dir que mentre escriu se sorprèn igual que el lector?\nEm deixo sorprendre per la novel·la. No soc jo mateix, no és conscient. En part, és com l'efecte que reben els lectors. Quan el lector llegeix una novel·la, sap perfectament que tot allò és una invenció i un joc i, tanmateix, té ganes de jugar. Per què? És una emoció que ve de dins, com als jocs de taula. Quan hi jugues i guanyes, el que hi ha és una emoció de debò! Com al Monopoly: acabes de comprar cases, carrers i tens diners... però saps perfectament que en realitat no ets ric i que allò no val per res. Però ets feliç, sents l'emoció de ser-ho. Acceptes el codi del joc. Aquest és un element important en la història, és l'element de la metasupervivència, de la metaexistència: viure sobre la vida dona sentit a la vida. Si no, per què viure, si ja sabem que tots acabarem morint? Sempre volem sublimar la nostra pròpia vida tenint amics, amors, fent coses que donin sentit a tot plegat... I ho fem perquè el final no té sentit, ja sabem com acaba l'aventura. Per això és tan important el camí.\n"És una emoció que ve de dins", diu. Un dels seus trets com a autor és que no descriu mai els personatges, sinó que els deixa en un escenari. Som nosaltres, els lectors, qui ens fem la idea de com i qui són. Això provoca una implicació emocional.\nM'agrada que ho destaqui, perquè per mi és molt important deixar part de la feina al lector. I aquesta és una manera de responsabilitzar-lo amb allò que estic dient. Justament, vull que el lector gaudeixi com quan jo escric. I si jo estic gaudint en el procés d'escriptura, és perquè sento emocions. Per exemple, si escric una escena de dos nens de vacances que s'ho passen bé al costat del mar i s'enamoren d'una noia, intentaré recordar emocions de quan jo vaig viure una cosa similar. És un sentiment meu, que em pertany, però m'agradaria que la lectura d'aquestes línies fossin teves, com a lector. Per mi, això és compartir l'experiència d'un llibre.\nAra parlava de la importància del camí. El gènere negre acostuma a fiar-ho tot a la resolució del cas, en el cop d'efecte final. Li interessa aquest tipus de literatura?\nLa veritat és que no llegeixo massa novel·les policíaques, el gènere negre no m'interessa especialment. M'agraden els llibres en què el més fascinant de tot és l'ambient, més que la trama. I crec que en els meus llibres, la resolució de la investigació tampoc no és el més important. Això explica les raons que fan que La desaparició de Stephanie Mailer no sigui una novel·la policíaca.\nPràcticament al principi de la novel·la, escriu: "Avui en dia la gent ja no llegeix premsa, i als anunciants ja no els interessa". I afegeix, a tomb de la trama: "Per què vols llegir l'Orphea Chronicle, si pots llegir el New York Times per internet?". Serà algun dia viable la premsa digital? Creu que el paper està sentenciat?\nNo necessàriament. Però si que hi ha una certa confusió entre la disminució de la venda de diaris en paper i el final del periodisme o, més precisament: les dificultats que tenen els diaris. Hi ha un vincle obvi, perquè els diaris guanyen diners amb la venda d'exemplars impresos. I si vens menys exemplars, tens menys diners.\nPotser ens hem acostumat a no pagar per llegir articles i informacions. L'era digital ha fet proliferar la gratuïtat dels continguts.\nÉs el problema, perquè la gent paga pel paper, però no per Internet. I això és un error gravíssim. Ara bé, també crec que els mitjans tenen més que mai un futur, i que internet hauria de multiplicar els abonats. Des de Ginebra, en temps real, puc tenir accés al New York Times, a Le Monde, a la Repubblica o a la capçalera que vulgui. És una enorme riquesa! Però el sistema s'ha pervertit decidint que a internet tot era gratuït: música, llibres, informació.\nDins de l'escenari de gran complexitat de tot plegat, sembla que hi ha algunes propostes que funcionen, com Spotify en la música.\nNo crec que això sigui una bona solució. Spotify té un gran problema: que els artistes que ja guanyen molts diners, com Taylor Swift, cobren de la plataforma, però el petit músic guanya quantitats ínfimes. Els grans guanyen i els petits moren. Spotify és una eina fantàstica, però cal idear un sistema que sigui just. En relació amb el periodisme, penso que la premsa ha de ser remunerada, sí o sí.\nSembla que l'avenç tecnològic no ha afectat gaire el sector editorial: el llibre electrònic no ha acabat de funcionar, i això el fa poc piratejable.\nPer ara, estem protegits perquè la gent encara prefereix comprar llibres físics. Si hi ha poca pirateria és perquè el llibre electrònic és anecdòtic, i jo no em queixaré, tot i que el llibre físic no sempre va lligat a les vendes. Pensi que cada exemplar venut a França de La veritat sobre el cas Harry Quebert sabem del cert que ha estat llegit per 4 o 5 persones. I això també és molt bonic, perquè forma part de la vida del llibre.\n«La vida és anar construint a partir de la passió»\n«Si els nens estan sempre callats a classe, no aprenen res»