R I U E T Ó: de març 2009\nPublicat per Rieuto a 9:10\nPol·len dels pins dins la mar\nPublicat per Rieuto a 9:34\nHi ha tothom, però falta en Franco.\nPublicat per Rieuto a 11:46\nApologia d'un home senzill\nM’agrada esser amic de tothom, fins i tot de tants de capellans, monges, frares, etc. que em varen fer creure moltes coses que ara no crec. No és que em volguessin enganyar perquè supòs que anaven de bona fe, però ara les coses han canviat tant que, com ja he dit més d’una vegada, això de Déu i jo ho arreglam entre nosaltres dos i no admet interferències per moltes explicacions, sermons i raons que em vulguin donar d’allà on vénguin.\nPerò hi va haver un període de la meva joventut en què vaig admirar una determinada persona d’un ordre religiós casolà entre nosaltres, un home que em va guanyar totalment per la seva simpatia, el seu bon caràcter i, sobretot, per la seva senzillesa extraordinària, com no n’he vista mai de tan gran en cap altre mortal.\nMirau que ara mateix dubtava de quin era el seu nom. Francesc? Sí, Francesc, n’estic segur. Els qui el coneixíem li dèiem l’hermano Clapés, i no res més. Germà, i no hermano, li diré sempre aquí perquè tot allò d’hermano i de padre eren castellanades fruit de l’educació imposada llavors.\nSi sabia pintar persones, el vos pintaria tal com el vaig veure per primera vegada. Aquelles imatges, això no obstant, no serien gaire agradables de mirar ja que el seu físic era el d’una persona castigada pel dolor i el sofriment. Era alt, però no ho pareixia ni mica. Caminava mig tombat cap a la part esquerra del cos. El coll tort, la cara seca. Coixejava sempre i molt amb un peu més girat que l’altre... Com veis, una autèntica víctima del reuma i de l’artrosi. Feia pena i feia patir. Dins aquesta figura, posau-hi una ànima immensa, un caràcter dels millors, una religiositat i una fe d’autèntic sant. Tanta que havia tornat escrupulós i pertot arreu hi veia dimonis i pecats. Però reia sovint i quan se volia queixar o gemegar no li sortia més que un “Gràcies, Déu meu!”. Veure com aquell homenet acceptava tanta mala sort m’encantava i per això el vaig admirar sempre. M’agradava xerrar amb ell i dir-li coses per fer-lo riure. Quantes vegades amb en Miquel no li amollaven animalades per escandalitzar-lo una mica i que així mos renyàs a la seva manera.\nTenia uns familiars que sovint se recordaven d’ell. Devien esser cosins o així. Se notava que també ells, com nosaltres, el valoraven com calia i l’apreciaven sincerament. Era una gent que venia per les fires i per les “verbenes” i que se posava a una tauleta amb un d’aquells artilugis que volten dins un ribell convertint sucre en cotó blanc i dolç que enfilaven a un petit pal. Cada cop que passaven per la vila, li duien dos a tres mariol·los i alguns calçons de davall. Quina altra cosa li podien regalar, a un parent que va vestit amb una sotana que el cobria de negre de cap a peus? Ell ho contava content: “Han tornat els meus familiars i m’han omplert de roba de davall”. De vegades també li duien calcetins; negres, naturalment.\nAgranava i espolsava per tota la casa, però el seu lloc de més feina era la sagristia, on acudien molts de dies en Joan i en Lluís, que li ajudaven i el feien riure també amb mil coses que li contaven. En Joan va treure una història d’una vegada que el capellà Costella feia la novena de sant Agustí en el Convent. Les novenes eren unes pràctiques bastant pesades en què, a més de molts de parenostres i altres oracions, se solia donar lectura a la meditació del dia, diferent sempre, i referida a aspectes, exemples o obres del sant en qüestió. Aquell dia, quan el capellà se trobava en aquesta part de la vida de sant Agustí, va llegir: “Por las noches san Agustín dormia sobre una vieja...”, va deixar la frase així penjada, davant un auditori ple de beates, piadoses unes i aucelleres les altres, que se miraren entre elles espantades. ¿De manera que sant Agustí, que de jove havia estat tan perdut i femeller i que deia que s’havia convertit tant, resultava que encara de vell, capellà o bisbe, se dedicava a dormir “damunt” dones velles?” Aquí el germà Clapés, tot escandalitzat i vermell, va explotar i va voler aturar en Joan mentre tots nosaltres esclafien a riure per les butxaques. “Un moment que no he acabat –va dir en Joan–, perquè resulta que el capellà Costella no havia dita la frase sencera per haver arribat a final de pàgina i quan va seguir a la següent va llegir: “...sobre una vieja alfombra”. De manera que on dormia, sant Agustí, era damunt una estora vella. Això pot passar quan se solen posar els adjectius davant els noms.\nUn dia vaig notar com el nostre germà Clapés estava un poc musti, cosa que en ell no era habitual. L’havien destinat a un altre convent, que l’orde tenia a la Península. Al santuari de Béjar, a Salamanca. Però ho va superar prest i va partir content. Els qui vàrem quedar una mica més tots sols vàrem esser els seus amics, perquè aquella mena de ruïna humana ens va fer falta, vos dic. Abans que partís, li vaig voler fer una mica de cas: “Ja em direu què en farem, dels calçons blancs, quan se presentaran els vostres cosins...!”\nPassaren uns anys i ja casi l’havia oblidat de tot quan un dia vaig sentir pel carrer una veu que em cridava “Toni, Toni!”. Em vaig girar i vaig veure un autèntic miracle: el germà Clapés havia tornat convertit en una perxa d’home. Semblava que havia crescut dos pams, alt, espigat, més ben carat que molts, més dret que un fus i caminant com tothom. No me’n podia avenir, d’aquell canvi tan extraordinari. És que, molts ja ho han notat, la humitat d’aquesta illa nostra tan bella condiciona, de vegades fatalment, la nostra salut. Terrible és aquest clima per a tots aquells propensos a patir de les articulacions o dels ossos. El reuma, l’artritis, l’artrosi i altres inflamacions poden arruïnar el nostre físic com volgueren anar acabant amb el germà Clapés. Sort que Déu i la seva congregació el col·locaren a un lloc diferent, sec i sa, on se va obrar l’autèntic miracle de la seva vida.\nVaig trobar que era molt just que aquell bon home s’hagués salvat dels seus dolors de tants d’anys. També havia engreixat i les galtes havien cobrat la pell llisa que els tocava tenir. “Que bé, germanet Clapés!”. I li vaig dir que no badàs i que se’n tornàs prest on havia trobat la salut i l’alegria. Ho va fer així perquè només havia vengut per uns dies...\nVa morir a Béjar ja fa anys. Quan en tenia 68, crec. A la vegada que el clima i Déu tornaven el benestar a les seves articulacions, el caràcter encara esdevenia millor amb la gran capacitat, que també recobrava, de fer bona feina i bones obres. A Béjar, se va posar la gent dins les butxaques i tant l’admiraren que donaren el seu nom a una font. Ben fet perquè les fonts són sempre símbols d’alegria i de vida. Com ell. Tan baldat, tan malgarbat i tan temorec quan va venir a Felanitx i tan gran i tan valent quan hi va tornar després!\nPos això d'avui perquè m'emprenyen tantes obres dins d'una garriga que és de tots i que, a més, està protegida com espai natural. He muntat aquesta "feina" només per fer sa mitja (?). No val la pena però alguna cosa havia de posar sobre el particular.\nL'aigua de Sa Punta és molt puta i a vegades fugia i han trobat que l'havien de tancar dins una presó d'alta seguretat sense importar destruir les plantes i el paisatge fent camins i ocupant terreny públic.\nPublicat per Rieuto a 14:54\nQuan l'ajuntament proposa que Felanitx sigui un poble net vegeu com algú, més porc que els porcs -i deman perdó a aquests simpàtics animals per utilitzar el seu nom- va deixant la seva "merda" per tot arreu. Aquest cop li ha tocat al Riuetó, just al llenagadís de la darrera barraca.\nUn dels veinats va avisar Obres de Port on li varen dir que llevarien l'endemesa. No ho han fet i ara, que hi ha mal temps, le brutícia s'escampa amb les ones... (Engrandiu la imatge)\nPublicat per Rieuto a 7:20\nEL PLAT PRODIGIÓS\nDavant aquella entrada mora del Parc de la Torre, hi vivia una dona coixa a qui deien Tonina. Guardava una història íntima que no acabava d’esser secreta perquè la contava massa sovint. A mi, la me va dir un matí que plovia tant que me vaig haver d’arraconar entre les persianes i les vidrieres de ca seva.\n-Passa, jove, que acabaràs xop- me va dir.\nCrec que m’hauria convingut més arribar a ca nostra amb el pop corresponent que no haver d’aguantar tota aquella xerrera pels colzes que caracteritzava la bona dona.\nFruit de tanta facilitat de paraula va esser que em vaig assabentar que, temps enrera, havia patit estones en què no se trobava segura d’ella mateixa i per aquest motiu actuava una mica fora de control. Per això fou necessari que en aquelles ocasions la fermassin a una cadira, tant dins el casino, que era el primer aiguavés de ca seva, com dins la cuina. Va passar una temporada de gran pena en què li sobraren els nervis i li mancaren les forces. Se va voler morir i va resar molt. Com aquella vegada en què, lligada a una cadira de bova davant la taula, esperava el dinar i demanava que l’alliberassin dels fermalls. Me contava que va resar tant com no ho havia fet mai abans. En aquells moments, se produí dins ella una emoció nova i diu que havia vist la figura inconfusible del Sagrat Cor de Jesús dins el plat. El va poder contemplar present just davant ella amb els braços oberts i amb la víscera vital lluint al pit les mateixes flames de les estampes on hi havia les oracions dels set primers divendres de mes. Va esser cosa d’uns segons, acabats els quals va veure, admirada i sorpresa, com al cul del plat que just davant ella esperava les llenties s’hi havia dibuixat la figura d’un cor.\nArribats aquí em va dir:\n-Espera...- i va treure d’un racó del rebost el famós plat, on vaig poder comprovar que, efectivament, al fons hi havia una ratlla fina, de color entre marró i negre.\nNo vos podria jurar que allò fos la silueta d’un cor. Igualment hauria pogut esser la d’una fruita o la d’una altra cosa semblant. Però va esser curiós comprovar com el dibuix se repetia exactament a la part interior i a l’exterior del plat, coincidint totalment els dos dissenys. Passant-hi el dit per damunt, se notava un petit relleu tant a una part com a l’altra.\nDeia que, pocs dies després, el Sagrat Cor de Jesús li va tornar aparèixer dins el mateix plat. Com que devia esser una figura divina tirant a dretes i, a més, tenia sentit de l’humor, en aquella ocasió la Santa Víscera va utilitzar el castellà per dir-li: “Cuando te encuentres otra vez delante de la carne de cañón, piensa en mi”. Degué fer referència a alguns fets passats que mai no vaig poder esbrinar. Pens que allò de “la carne de cañón” podia haver estat cosa de militars ja que, just davant ca na Tonina, hi havia un bon contingent de soldats, on va esser la caserna felanitxera, lloc on ara s’aixeca el Col·legi Joan Capó.\nMadò Tonina estava de tot convençuda que els seus miracles s’havien produït i conservava el plat amb una fe i una devoció absolutes. Tant el va arribar a estimar i protegir que va dir al llanterner que li fes una mena de capsa de zinc amb la coberta de vidre per guardar-lo degudament. Allà el tingué com si de la relíquia més preciosa i més sagrada se tractàs. Aquell dia de pluja que parlava amb mi li bullia dins el cap una gran inquietud: Què seria del seu estimat tresor quan ella morís?\nRecord quan en aquell temps va morir a la vila una persona que professava la religió dels testimonis de Jehovà. Hi hagué expectació al cementeri a l’hora de l’enterrament, quan, a més de la família i els testimonis de la vila i d’altres pobles, hi acudí molta gent curiosa de sebre com es faria la cerimònia.\nCal apuntar que els nostres catòlics no eren gaire tolerants amb les altres religions i n’hi havia que feien befa i insultaven els de Jehovà. Des de les trones i des dels convents, havien predicat prou en contra de tot quant no fos apostòlic i romà. Per això aquells insults que se sentiren al cementeri semblaven una bandera sonora que feia l’ombra massa llarga i massa negra. Déu perdoni els qui ensenyaven als altres a esser despietats i intolerants amb els qui no creien res o ho feien de forma diferent de la nostra.\nAprofitant la gentada, un dels ministres de la menyspreada religió pujà damunt un caramull de pedres que hi havia vora l’entrada. Eren dies en què asfaltaven el camí. Va començar una oració fúnebre amb la frase tan sabuda de “El Senyor és el meu pastor; no em manca res...”.\nNo pogué seguir. Els intolerants li cridaren “beneit” i altres coses. Però allà mateix i en aquell precís moment s’avançà d’entre la gent la figura coixa i gegant de la nostra Tonina i se sentí fins lluny la seva veu forta i greu:\n-A veure si callen tots aquests ases de dos cèntims que haurien d’anar a bramar a ca seva.\nVa defensar el dret del predicador a dir les paraules de comiat al seu difunt i després volgué contar la història i miracles del seu estimat plat. Però no va acabar d’anar bé perquè el protestant a qui havia protegit va dir que allò no podia esser ver i que no era creïble de cap de les maneres.\nLa cara de na Tonina se va trasmudar i en uns segons va passar de la serenitat espiritual a la fúria més rotunda que se retrobava amb les maneres de quan la lligaren a les cadires:\n-Ah quatre putes de cabota! –va exclamar- A veure si nosaltres hem de creure el que tu dius i tu te n’has de fotre del Cor de Jesús i del meu plat...\nAixí va esser com va acabar aquell singular enterrament. Les coses en què creim ens convencen perquè les creim no perquè siguin o no siguin veritat.\nDon Gabriel Rebassa, regent que fou de la parròquia felanitxera, va esser el legatari del prodigiós plat de la nostra amiga. Mort ell, aquell singular recipient de terra cuita va passar a les mans de la seva neboda Lourdes. Fins ara no s’ha sabut que hagi estat motiu d’altres prodigis.\nSerà bo afegir que, perquè don Gabriel havia tengut la santa paciència d’escoltar un pic i un altre les històries interminables i miraculoses d’aquella doneta mig tronada, va arribar a merèixer tota la seva admiració i confiança. Prova d’això que dic és el fet que un dia, dins l’autocar que la duia a Ciutat, va coincidir amb ell i quan el va tenir al seu costat va dir als altres passatgers: “Què vos pareix aquest curro?”. Duia un engrescament fora mida pel seu Regent i hi ha dins la memòria altres manifestacions seves en què deia que havia somiat casar-se amb ell.\nPublicat per Rieuto a 11:08


Studio Saint Germain des Près París França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Studio Saint Germain des Près\nOferint allotjaments de qualitat al els restaurants, els paisatges, la cultura districte de París, Studio St Germain des Près és una selecció popular tant per oci com per negoci. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nStudio St Germain des Près també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a París. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, ascensor.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, telèfon, ventilador, aparell de televisió, cuina americana per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar París, el Studio St Germain des Près és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Per molt que estigui "ocupada" una persona, si realment es preocupen, sempre hi trobarà temps. - Anònim - Cita Pedia\nEl temps és preciós, però és igual per a tots. Això és el que fa que el temps sigui únic. Depèn de cada individu com ho utilitzaran. És cert que tots tenim moltes coses a fer i el nombre només augmenta a mesura que avancem a la vida.\nLes nostres responsabilitats augmenten i seguim ocupats. Però, per molt que estiguem ocupats, sempre hem de trobar temps per allò que realment estimem i cuidem. Això no només inclou les diferents activitats que ens agrada implicar, sinó també donar temps a les diferents persones que estem a prop.\nPer molt que ens ocupem a la vida, sempre hem de tenir cura dels que realment valorem. Si aporteu valor a algú i aquesta persona no us dóna prou temps, haureu d’adonar-vos que hi ha alguna cosa malament en la relació.\nCal que es resolgui o s’allunyi d’ella si no es pot ordenar. No hi ha prou temps només és una excusa que es dóna quan es vol evitar alguna cosa. Sí, hi ha moments que cal prioritzar de manera diferent, però això no es pot allargar.\nSempre que aconseguim aquest temps lliure, si realment volem estar amb algú, automàticament aprofitarem per passar-ho amb ells. Si no destineu el temps adequadament, veureu que les persones que realment us han valorat ja no estan amb vosaltres.\nNo deixeu que això passi. Prioritzeu les vostres relacions perquè això és el que et proporciona consol i pau quan res més pot.\nImatges de cotitzacions ocupades\nMai cotitzacions massa ocupades\nPer a totes aquelles persones que tenen dificultats ara mateix, recordeu: només és temporal. - Anònim\nPer a totes aquelles persones que tenen dificultats ara mateix, recordeu: només és temporal. - Anònims relacionats ...


històries de bolquers: bolquers que dormen més - Bolquer\nlector masculí x hetalia llimona\nhistòries alevines de bolquers d’internet\n#bolquer #històries #plantes humides\nbolquers per dormir\n20,9K 36 3 de diaperboy657\nde bolquer657 Segueix Compartir\nSempre m’ha agradat picar-me els pantalons. Quan tenia 8 anys, vaig anar a una casa d’amics i em vaig asseure al seu llit i vaig notar que tenia una làmina de plàstic. Li vaig preguntar i em va dir que de vegades feia petar el llit. Jo no era un llençol, però em va agradar, així que li vaig dir 'No us preocupeu, jo també fico el llit a la nit' i es va alegrar de trobar algú com ell.\nLi vaig preguntar si porta bolquers i em va dir que no. Em va preguntar i jo li vaig dir que no ho faria, però voldria. Aleshores, em va preguntar si m'adormia mentre estava adormit i li vaig dir que ho fes perquè pensava que era el mateix, però em va dir que només feia un peu al llit, però no pas. Li vaig demanar que em convidés a dormir perquè no ens haguem de preocupar, perquè vam fer dos pipis i em va dir que estava bé.\nEl dia que vaig anar a casa seva a dormir hi vaig anar de nit. La seva mare no sabia que 'emplorava' el llit, però havia deixat un llençol de plàstic a sota del meu llit. El seu no tenia la làmina de plàstic. Vam menjar i després vam anar al seu dormitori a jugar. El meu amic i jo vam estar d’acord que no anàvem a anar al bany de manera que tots dos vam fer pipí al llit, i que si algun de nosaltres es despertava humit i l’altre sec, el sec es faria pipí.\nHem jugat una mica. Llavors la seva mare va trucar al meu amic Thomas i li va demanar que sortís. Va anar i després va tornar tot vermell com un tomàquet. Vam jugar amb trens i quan vaig mirar cap avall em vaig adonar que duia un bolquer. Li vaig preguntar per això i va començar a plorar i em va dir que mai no els duia, però la seva mare els havia comprat per dormir.\nLi vaig dir que no es preocupés i anés on estava la seva mare i li vaig dir que 'tinc un petit problema, que a vegades faig una nit al llit de nit i no vull que Thomas ho sàpiga, així que teniu bolquers o res?' I ella em va dir que sí i em va bolcar. Aleshores, em va dir 'digues-li a Thomas, ell no se'n riurà, et pots recolzar mútuament' i després vaig anar a l'habitació.\nEns vam treure els pantalons i vam jugar a bolquers. Els bolquers tenien una cua dibuixada al darrere. El meu bolquer tenia una cua de lleons i el seu tenia una cua de tigres, i al front la cara de l’animal. Així vam jugar que jo era un lleó i que era un tigre. Després vam anar a dormir.\nAl matí següent em vaig despertar primer i vaig assecar-me. Vaig intentar fer pipí. Vaig haver d’empènyer fins que em vaig fixar al llit. A continuació, empenyo una mica més i em poso a punt. Empeny cada cop més i vaig anar fent ganes de canyet al punyet. Després vaig tornar a dormir.\nMés tard, Thomas em va despertar i em va dir 'Ei! Crec que el lleó li va posar els pantalons. Vaig preguntar-li si li havia penjat el bolquer i em va dir que ho fes. Li vaig demanar que cogués, però em va dir que no hi havia d'anar. Vaig fer una mica més i em va dir: jeje! Esteu fent pipí ”i em vaig adonar que apareix un cercle fosc a la crina dels lleons.\nVam anar a esmorzar i la mare Thomass va venir a canviar-nos. Li vaig demanar que em canviés en un altre bolquer i em va posar en un bolquer de tigre.\nVam esmorzar, després vam jugar i després va venir la meva mare. La mare Thomass em va dir que havia de treure el bolquer. Vaig fer un cop d’ull mentre l’anàvem a treure i després anàvem cap a casa.\nles tres filles de Lucifer\ncarrera de recerca contra el càncer per a la vida\nun nen el va anomenar llibre llegit en línia\nTroyler és real?\nL'obsessió del guardià: lector de Yandere Naga\nSèries de cops | NR. AL, RG, DD\nImatges de Pokemon Reader COMPLETES\nIntenta no riure! Completat\nFandom Imagines Part 1a\nÉs amor? Ryan Carter: el seu costat de la història.\nHi ha un objecte massiu cap a la Terra i la NASA encara no sap ben bé què és\nLlibre de Robin Reader 1\nLlegenda de Korrasami


El Conservatori de Música de Cervera presenta una nova nadala — Ajuntament de Cervera\nEl Conservatori de Música de Cervera presenta una nova nadala\nEl Conservatori de Música de Cervera presenta una nova nadala L’aula d’improvisació i creació musical del Conservatori de Cervera, sota la supervisió de Jordi Castellà, presenta la nadala "Un Nadal per a Tothom". https://www.cervera.cat/actualitat/noticies/el-conservatori-de-musica-de-cervera-presenta-una-nova-nadala https://www.cervera.cat/actualitat/noticies/el-conservatori-de-musica-de-cervera-presenta-una-nova-nadala/@@download/image/Fotograma-Videoclip.jpg\nL’aula d’improvisació i creació musical del Conservatori de Cervera, sota la supervisió de Jordi Castellà, presenta la nadala "Un Nadal per a Tothom".\nImatge del rodatge del videoclip.\nUn Nadal per a Tothom: https://youtu.be/LugbwKYTJRY\nEls joves estudiants de música fan un cant a l’optimisme per viure un “Nadal diferent”, un “Nadal de veritat” i un “Nadal per a Tothom”.\nLa proposta visual es basa en la suma de diversitats com a representació del col·lectiu. En l’enregistrament hi participen, a part dels mateixos alumnes, mares, pares, familiars i exalumnes del centre. Cal destacar que el projecte segueix la trajectòria de treballs anteriors com "Fem Nadal" i "Nadal sense neu", que a dia d’avui, sumen més de seixanta mil reproduccions a Youtube.\n"Un Nadal per a Tothom" s’estrena a Internet el divendres 10 de desembre, a les 19 hores, i des de llavors es podrà escoltar a les principals plataformes digitals com Youtube, Spotify i Apple Music, entre altres.\nLa lletra i música han estat a càrrec d'Aina Serrano, Aleix Bisbe, Anabel Bobet, Anastasia Mostishko, Andreu Puig-Gròs, Anna de la Rica, Aran Sala, Bàrbara Torres, Ferran Segués, Jordi Castellà, Judit Farré, Maria Andrawis, Maria Basaraba, Mariona Ribalta, Mauri Royes, Núria Foix, Pol Grustan, Pol Lacueva, Queralt Solé, Ramon Moretó, Savina Encuentra i Sergi Escolà.\nLa idea original, arranjaments musicals i producció són obra de Jordi Castellà. I l'enregistrament i edició de vídeo és obra de Marc Castellà. També hi haurà la versió anglesa, a càrrec d'Adaia Flotats i Gerard Flotats.\nInformació i imatge aportades pel Conservatori Professional i Escola de Música de Cervera.


Notícies - Les Milles de Valldoreix es disputaran dissabte apostant, de nou, pel format mixt\nLes Milles de Valldoreix es disputaran dissabte apostant, de nou, pel format mixt\nel 12/mar/18 Mar Castro / Joan Garcia Societat PDF\nLa 15a edició de les Milles Valldoreix, organitzades per l'EMD i el Complex Esportiu de Valldoreix, es disputarà aquest dissabte i continua per segon any consecutiu apostant pel format mixt. Els interessats s'han d'inscriure a Millesvalldoreix.com. El cost de les inscripcions és gratuït per als menors de 18 anys, i persones en atur i 10 euros per a la resta\nEls participants podran triar entre el circuit de les tres o les cinc milles i també hi haurà les categories infantils. La sortida de la categoria absoluta serà des del carrer Brollador, davant el pavelló de Valldoreix, a dos quarts de deu del matí. Les sortides infantils seran a dos quarts de dotze del matí, quan faltin deu minuts per a les dotze i a les dotze. El vocal d'Esports de l'EMD de Valldoreix, Bernat Gisbert, ressalta el caràcter no competitiu de les curses infantils.\nSeguim mantenint les incripcions mixtes i va anar molt bé.\nCada participant infantil rebrà una medalla commemorativa de la cursa. L'any passat van participar 274 atletes, 142 noies i 132 nois. El paratriatleta Dani Nafría, el director esportiu del Complex de Valldoreix, Álex López, i el director tècnic de la cursa, Rafa Meléndez han assitit a la presentació que s'ha fet aquest dilluns a l'EMD de Valldoreix.


Festers adquireix una planta baixa per utilitzar-la de magatzem - TV Digital Ontinyent\nHome>Cultura>Moros i Cristians>Festers adquireix una planta baixa per utilitzar-la de magatzem\nTV Digital Ontinyent 20/12/2019\tMoros i Cristians Comentaris tancats a Festers adquireix una planta baixa per utilitzar-la de magatzem\nLa Societat de Festers ha adquirit una planta baixa per poder alliberar l’edifici principal (on s’ubica el Museu Fester i les oficines d’administració) i utilitzar-lo de magatzem. El local es troba en el carrer Arquebisbe Segrià, número 30, enfront de la Societat de Festers.\nÉs tracta d’una planta baixa de nova construcció (any 2000) que compta amb 148 metres quadrats. És un local diàfan i ha estat recentment adquirit amb la única finalitat d’utilitzar-lo de magatzem. Esta adquisició s’ha dut a terme després que s’aprovara amb l’unanimitat dels socis presents durant l’Assemblea General Extraordinària convocada el diumenge 24 de novembre, a tal efecte, segons com ho especifiquen els Estatuts.\nVicent Pla, president de la Societat de Festers: “Pensem que amb esta adquisició ampliem el immobilitzat de la Societat de Festers amb un element que crec imprescindible i necessari per a una associació tan gran com la nostra, que s’encarrega d’organitzar les festes de major repercussió i visibilitat d’Ontinyent. Sempre hem tingut la mancança de les limitacions d’un magatzem. Actualment contem amb un xicotet magatzem en la quarta plaça de l’edifici principal de Societat de Festers, però per desgràcia no hi cabem elements voluminosos. Sempre hem hagut de tirar de la bona voluntat d’altres festers que ens han deixat amablement alguns dels seus immobles personals per utilitzar-los de magatzems. Ara podrem ocupar este nou espai amb total tranquil·litat”.\nAnterior Primera vivenda supervisada per a persones amb malaltia mental de la Comunitat Valenciana\nSegüent Galeria de dibuixos nadalencs 2n Primària La Concepció\nEl servei d'atenció acumula ja 242 intervencions - https://t.co/8xHa32s3Sy https://t.co/XMAwL6HfwC8 hores ago


CRISI, EL REPTE D'EMANCIPAR-SE\nUn estudi constata que set de cada deu joves d'entre 20 i 29 anys continuen al domicili familiar\nUn estudi constata que els joves de l'Estat abandonen tard casa dels pares. Set de cada deu joves d'entre 20 i 29 anys no s'han emancipat. S'independitzen els que han marxat per formar una família.\nLAURA DÍAZ-ROIG BARCELONA. Actualitzada el 11/07/2012 00:00\n260x366 Josep-Lluís Lorente, 28 anys / CÈLIA ATSET Josep-Lluís Lorente, 28 anys / CÈLIA ATSET\n"Els joves de l'estat espanyol no valoren la independència i l'autonomia com a la resta d'Europa". Són paraules de la professora de sociologia de la Universitat de Valladolid Almudena Moreno, coautora de l'estudi de la Fundació La Caixa sobre l'emancipació dels joves a l'Estat. La crisi i la consegüent precarietat econòmica dels joves ha endarrerit encara més l'edat en què marxen de casa: set de cada deu nois i noies d'entre 20 i 29 anys encara viuen amb els seus pares. Les pautes d'emancipació també són molt diferents. Mentre que a la resta d'Europa els joves marxen amb amics o sols per estudiar, o pel sol fet d'assumir noves responsabilitats, els joves espanyols s'independitzen, en la gran majoria dels casos, només per anar a viure en parella i formar una família.\nEls joves de l'Estat marxen de casa a l'entorn dels 29 anys\nMalgrat que les estadístiques demostren que les expectatives i els valors dels joves són els mateixos -tots aspiren a emancipar-se entre els 20 i els 21 anys-, els joves de l'Estat abandonen tard la llar familiar -entorn dels 29-, i ho fan per anar a viure en parella i formar una família. Així, només un 3,5% d'homes i un 1,6% de dones viuen sols després d'emancipar-se -a Suècia, per exemple, són un 33% i un 23,4%-, i la cohabitació tampoc és una pràctica generalitzada entre els espanyols. Només un 27,4% dels joves viuen amb algú amb qui no mantenen una relació sentimental.\nLes famílies retenen els fills i l'Estat no ofereix ajudes als joves\n"Fins ara les famílies han estat molt interessades que els fills no marxessin de casa", diu Moreno, que assegura que aquest element cultural es projecta també en les institucions, que no ofereixen grans ajudes als joves que es volen independitzar. Mentre que en països com el Regne Unit i Dinamarca la despesa social en joventut suposa més del 6,5% de la despesa social total, a Espanya no arriba a 3%. "L'Estat s'ha aprofitat de la solidaritat familiar, que fins ara havia resolt els problemes dels joves, i els ha deixat molt abandonats", lamenta la professora de sociologia. Els espanyols, a més, supediten l'emancipació a l'estabilitat laboral i econòmica, mentre que els coetanis europeus no. Aquest aspecte es fa més evident en els joves amb més estudis: tot i que entre aquest sector el percentatge d'ocupats és més gran, les xifres d'emancipats són més baixes. "Els nois amb alt nivell d'estudis volen estar a casa per rendibilitzar la situació i esperen a estabilitzar-se en el mercat. Els joves amb menys estudis es busquen la vida abans", destaca Moreno.\nLa crisis accentua el model\nL'atur i la precarietat laboral frenen la decisió d'emancipar-se\nL'any 2011 el 18% dels espanyols entre 25 i 29 anys i el 44,4% dels joves entre 20 i 24 estaven a l'atur. Durant els últims anys han crescut els contractes temporals, la qual cosa provoca que fins i tot joves que treballen no es puguin independitzar. "L'emancipació tardana era una tendència, però ara no hi ha altra opció", diu Moreno. Molts joves que no podien continuar pagant la hipoteca o el lloguer han hagut de tornar a casa: mentre que el 2008 hi havia un 16,4% de llars de joves, l'any 2011 només n'eren un 14,5%.\nEs retarda la formació de la família i l'assumpció de responsabilitats\nEmancipar-se tard té una conseqüència directa: el retard en la formació de la família. La mitjana d'edat espanyola dels pares novells és de les més altes d'Europa. "També té una altra conseqüència menys visible: els joves espanyols retarden el moment d'assumir responsabilitats i això pot arribar a generar molts problemes", apunta Moreno, que explica que es fa difícil plantejar com serà la situació d'aquí uns anys. L'any 2000 la tendència començava a millorar, però la crisi la va trencar. "Les coses estan canviant i ara els joves es mouen en un món global que pot ajudar a fer que la situació millori", afirma.\nMíriam Clopés: "No visc sola perquè no sé què passarà amb la feina"\nJordi Solé: "El pitjor és tornar quan has fet el pas de marxar"\nPau Jorba: "Tornar a casa els pares és tornar-te a adaptar al seu ritme"


Inici » #TreballemIguals\nLidereses: Programa d'impuls per a la promoció de dones a llocs directius\nLidereses és un projecte posat en marxa per l'Ajuntament de València, a través de València Activa, en col·laboració amb la Confederació Empresarial de la Comunitat Valenciana (CEV), per a impulsar i visibilitzar la carrera professional de les dones directives valencianes.\nEl programa consisteix en una ruta formativa totalment personalitzada en la qual s'abordaran aquells aspectes que les participants consideren clau en el seu desenvolupament professional. L'objectiu és impulsar i afermar la seua carrera professional en llocs de responsabilitat. Per a això es treballarà des de l'aprenentatge experiencial, l'autoconeixement i l'apoderament.\nEnguany, se celebra la tercera edició d'aquest programa i com a novetat, enguany s'inclou la participació de dones treballadores per compte propi CEOs o sòcies dins de les seues pròpies empreses.\nL'horari es determinarà entre la participant i la mentora. Les sessions es realitzaran de manera telemàtica, preferentment durant la jornada laboral.\nLes participants seleccionaran com a màxim dues aèries de treball d'entre les quatre propostes, i rebran 6 hores i mitja de mentoring personalitzat sobre la temàtica/s triades. La distribució d'hores es personalitzarà en funció de la temàtica i les necessitats de la participants.\nTemàtica de les sessions de mentoring del nivell inicial:\n- Identificar i resoldre problemes\n- Gestió del canvi, entrenament en habilitats i competències\n- Marca personal i relacions de Networking\n- Eines per a l'anàlisi de tasques i resultats.\n-Dones treballadores per compte d'altri, preferentment empadronades a la ciutat de València, en empreses valencianes o de la seua àrea funcional, que puguen acreditar experiència en direcció d'equips i/o projectes.\n-Imprescindible que compten amb la recomanació de l'empresa en la qual actualment treballen per considerar-les potencials directives o persones clau dins de la seua estructura.\n-En el cas de dones treballadores per compte propi CEOs o sòcies dins de les seues pròpies empreses hauran de presentar una breu carta de motivació explicant el seu interés a participar\n-Les participants seran seleccionades entre les candidates proposades tenint en compte l'ordre d'inscripció, sempre que complisquen amb els tots els requisits.\nFORMULARI D'INSCRIPCIÓ PER Al NIVELL INICIAL\nEL PERÍODE D'ENVIAMENT DE SOL·LICITUDS ESTARÀ ACTIU FINS QUE ES COBRISQUEN LES PLACES\nLes participants seleccionaran un aèria de treball d'entre les tres propostes, i rebran 5 hores i 40 minuts de mentoring personalitzat sobre la temàtica triades. La distribució d'hores es personalitzarà en funció de la temàtica i les necessitats de la participants.\nTemàtica de les sessions de mentoring del nivell avançat:\n- Gestió de la diversitat en la direcció d'equips\n- Comunicació d'Alt Impacte\n-Les dones que hagen completat el nivell inicial\nEnvia el teu formulari i sol·licita més informació a lidereses@valenciactiva.es


Galícia prohibeix fumar al carrer i a les terrasses si no hi ha distància de seguretat - Diari de Girona\nGalícia prohibeix fumar al carrer i a les terrasses si no hi ha distància de seguretat\nEl comitè clínic d'experts de la comunitat autònoma considera que el fum del tabac és un «factor de difusió» del virus\nNúñez Feijóo va advertir que «el coronavirus no fa vacances». europa press\nNúñez Feijóo va advertir que «el coronavirus no fa vacances».\nA partir d'avui estarà prohibit fumar al carrer a Galícia sempre que no es compleixi la distància de seguretat. Així ho va anunciar ahir el president de la Xunta, Alberto Núñez Feijóo, que va argumentar que el fum i el fet de caminar pel carrer són factors perillosos en la transmissió del coronavirus. Aquesta prohibició -que es va concretar en una ordre publicada al butlletí oficial de la comunitat autònoma- afectarà també llocs públics com les terrasses dels locals d'hostaleria.\nEn la seva compareixença, Feijoó també va assenyalar que el Govern no limitarà la mobilitat a la Corunya. Malgrat liderar els contagis a Galícia, el Govern gallec va optar per elevar els controls de les activitats regulades, com l'hostaleria, incrementar la xifra de proves diagnòstiques i restringir la presència de familiars als hospitals.\nEl comitè clínic d'experts en matèria de prevenció de covid-19 va decidir en la reunió d'ahir la possibilitat de prohibir fumar mentre es camina pel carrer o s'està en espais públics permesos -com terrasses- si no es garanteix la distància de seguretat. Així ho va explicar, durant una roda de premsa posterior a la trobada, Nuñez Feijóo, que va detallar que els experts consideren el fum del tabac «un factor de difusió» del virus.\nEl president gallec va advertir que «el virus no s'agafa vacances» i va fer una crida a tota la població en general i als més joves, en particular, perquè s'adonin que encara estem davant d'un problema «molt seriós». «Espero que no calgui tornar a veure caixes de fusta per adonar-nos que el virus segueix aquí, perquè segueix aquí», va advertir Núñez Feijóo, que va lamentar «haver de parlar amb aquesta cruesa», ja que per a les properes setmanes i mesos va augurar «més patiment».\nAmb tot, el president gallec va explicar que la situació general de Galícia no és dolenta, amb una incidència acumulada en els últims catorze dies de 23,5 casos per cada cent mil habitants davant d'una mitjana a Espanya que quadruplica aquesta dada fins als 94,6. No obstant això, a l'àrea de la Corunya, la situació s'acosta a la mitjana de la resta d'Espanya, amb 92 casos per cada cent mil habitants en les últimes dues setmanes, motiu pel qual la Xunta de Galícia ha decidit actuar d'una manera contundent.\nAixò és així, va assenyalar, pels «incompliments» detectats en les restriccions adoptades fa cinc dies per les autoritats sanitàries arran de l'increment de casos produït per un brot iniciat en un gimnàs d'Arteixo.\nL'executiu gallec, assessorat pel comitè clínic, va decidir mantenir i ampliar durant una setmana més les restriccions a la Corunya i els municipis de la seva àrea donada la situació «molt preocupant» en aquesta comarca «pels incompliments» que s'han detectat en els cinc dies que portaven en vigor.\nDe moment, aquest comitè ha decidit no limitar la mobilitat en aquest territori, tot i que és una decisió que no descarta prendre en propers dies en funció de l'evolució de la situació amb les noves restriccions.\nLimitacions en l'oci nocturn\nA les limitacions en les reunions privades, a l'oci nocturn, i a la restricció d'horaris i d'aforaments es van sumar a partir de la mitjanit d'ahir una limitació en el nombre de familiars i acompanyants als hospitals de l'àrea de la Corunya. A més, està en estudi ampliar les limitacions en l'oci nocturn a altres municipis de l'àrea de la Corunya, a més dels cinc municipis inicials.\nLa Xunta incrementarà a partir d'avui «de manera notabilíssima» la quantitat de proves PCR per detectar més casos, sobretot entre els menors de 40 anys, ja que s'està detectant «un canvi de tendència» entre els nous positius. D'aquesta manera s'incrementaran les PCR a l'àrea fins a les 1.200 diàries.


Adeu a les dues besades de cortesia\tAdeu a les dues besades de cortesia\nMacroparcs solars: totes les masses piquen (II)\tMacroparcs solars: totes les masses piquen (II)\nLa Unió Europea, entre l’ambició i la involució democràtica\tLa Unió Europea, entre l’ambició i la involució democràtica\nAcceptar els resultats\tAcceptar els resultats\nBenvinguts a la guerra dels Tres Anys\tBenvinguts a la guerra dels Tres Anys\nDes de la claveguera, la rosa\tDes de la claveguera, la rosa\nFaramalla. Un monòleg desendreçat\tFaramalla. Un monòleg desendreçat\nAlicante? A'li balle!\tAlicante? A'li balle!\nDel carro independentista i dels seus corsers\tDel carro independentista i dels seus corsers\n"A casa nostra, els vicis privats, les mancances ideològiques o les polítiques errònies no computen com a vicissituds o atzars de la història, sinó que són un 'defecte de fabricació nacional'"\nAprofitar regnats, fets d’armes o personatges per fer revisionisme històric i influir en la vida política d’un país en benefici propi no és res de nou. Sense anar més lluny, els historiadors espanyols encara malden per fer-nos creure que el desenvolupament econòmic català modern comença amb el regnat de Carles III; la guerra de Successió al tron d’Espanya va ser un episodi més de les guerres per l’hegemonia europea; o els alçats de 1936 contra la República espanyola no anaven, igualment, contra la nació catalana (v. article d’Andreu Barnils, en aquest diari, diumenge passat).\nPel que fa a personatges històrics, si acceptem que les lliçons del passat ens haurien de servir per a entendre el present i no ensopegar dos cops amb la mateixa pedra, benvingudes siguin les batusses a compte de morts o vius, però no pas el seu blanqueig: per molt que s’hi entesti Javier Cercas, el falangista Sánchez-Mazas va ser un repressor, no pas un perseguit, i Joan Carles I és un lladre pròfug i no un heroi de la democràcia. Però, en aquesta matèria, sembla que encara hi ha classes: la dels països (o estats) que mantenen relluent el bronze de les estàtues dels seus pròcers i la dels que –com el nostre– s’han de veure brutes de colomassa. Ho direm d’una altra manera: el tarannà d’un president, la vida privada d’un rei o les giragonses polítiques d’un primer ministre no solen devaluar la imatge que tenen de si mateixos França, Espanya, o Itàlia, sense anar més lluny: allà, l’estat també l’engreixen purins i detritus.\nEn canvi, a casa nostra, els vicis privats, les mancances ideològiques o les polítiques errònies no computen com a vicissituds o atzars de la història, sinó que són un “defecte de fabricació nacional”: de prestidigitadors disposats a fer-nos-ho creure, n’hi ha un fotimer (v. final de l’article). Som un país adjectivat a la menuda, on cap president/a de la Generalitat no pot tenir, per decret de la història, el “sentit d’estat” que se’ls pressuposa als països “seriosos”. (O sigui, que, si continuem fent el burro, els fons europeus els haurà d’administrar un estat tan eficient com l’espanyol…) Si tenim una presidència de la Generalitat amb sentit del poder, Catalunya serà un país d’aventurers; si és d’un independentisme abrandat, un país de mitòmans; si propugna un tebi federalisme, un país de xarnegos agraïts; si té pasta negociadora, un país de pidolaires; si li agrada somiar, un país de frívols; i així fins a la nàusea, que ara mateix ens voldrien sense suc ni bruc.\nLa formació d’un govern català no serà examinada, doncs, com a qualsevol país, en clau de majories i aliances, pressupostos i administració, benestar i participació, control públic i especulació privada (v. decret 16/2019, que liberalitza de fet les energies renovables, i els dos articles de Marta Rojals sobre la destrucció del paisatge natural i humà a les Terres de l’Ebre)… No, senyora, nosaltres només computem en la columna del dèbit: com més discussions, menys seriositat; com menys seriositat, menys poder; i com menys poder, menys dret d’estat. I tot plegat, es paga en termes de desprestigi, desconfiança i manca de crèdit, perquè els llibres –fóra bo de no contribuir a folrar-los– els porta un estat que tot s’ho apunta a la columna de l’haver. I no n’hi falten, de comptables. Diumenge passat, el president del PNB ens recomanava d’endinsar-nos per la via de la reforma de la monarquia; Jordi Amat aconsellava que “treballem amb intel·ligència per no perdre el tren dels fons [!?]”; i Daniel Fernández proclamava que “la felicitat no va amb nosaltres”.\nJa tenim a sobre l’estat moralment absolut… Perquè vagin dient de Carl Schmitt!


Recepta de ceba caramelitzada – Olleta de verdures\nRecepta de ceba caramelitzada\nPublicat el Desembre 21, 2009 Desembre 22, 2009 by massitet\nUna de les cerques a Google que porta més visites al nostre bloc és aquesta: “ceba caramelitzada”. Concretament, el senyor WordPress em diu que 585 persones han arribat aquí buscant una recepta per fer melmelada de ceba (que és l’altra manera de denominar la menja en qüestió). Però, pobres visitants, quan busquen la recepta a dins del nostre bloc Mr. Google els duu a aquest post, que resulta que explica un menú sencer. Al mig de tot, força amagades, hi ha dues línes que expliquen molt per sobre com es fa la cosa…\nAquí va la recepta\nTotal, com que amb el Nadal la gent es veu que te ganes de menjar ceba cuinada d’aquesta manera (només la darrera setmana, 25 visites via buscador…) he decidit fer un post on s’explica la cosa de manera clara i visible a primer cop d’ull. Aquí va la cosa:\n100 grams de sucre (o al gust, a mi m’agrada amb menys i preferiblement moreno)\nL’elaboració és tan simple que gairebé insulta: posem tots els ingredients junts, amb l’únic precaució de posar el rajolinet d’aigua primer. Ho posem a foc lent i ho anem remanant constantment, prestant especial atenció al principi per a que no s’enganxi el sucre al cul. Quan la ceba comença a soltar la seva aigueta, ja ens en podrem desatendre una mica… Ha de quedar d’un marró fosc molt pujat, com de dàtil confitat.\nHi ha variants diverses per fer-ne de diferents. Una de molt simple és afegir, entre els ingredients, mitja cullerada de café de gingebre molt. Li dón una punt picant i l’hora refrescant que queda molt bé amb els peixos i les carns blanques. Idem amb una punteta de curry. Òbviament, també li podeu afegir herbes aromàtiques al vostre gust –romaní, sajolida, orenga.\nHi ha una altra variant, que ja és més sofisticada, que consisteix en posar entre els ingredients uns tomàquets secs, tipus italians. Els hem d’hidratar amb una mica d’aigua tèbia una mitja hora abans de posar-nos a fer la melmelada. Queda un acompanyament perfecte per tonyina a la planxa. Aquesta recepta nosaltres l’hem tret dels amics de Menja Sa, que a més d’ajudar-nos a menjar millor també ens fan gaudir mentre endrapem…\nEn fi, ja està. Espero que ara la gent trobi més fàcilment la recepta i, a sobre, que se li obri una mica la ment sobre les potencialitats d’aquesta melmelada…\nEntrada prèvia Un berenar de portes obertes\nEntrada següent Rostit de Nadal 2009: paraules majors\n14 pensaments sobre “Recepta de ceba caramelitzada”\nReceptes.org ha dit:\nDesembre 22, 2009 a les 2:19 am\nLa provaré de fer. 🙂\nDesembre 22, 2009 a les 7:49 am\nHummm, 500 quilo de cebes i 100 grs de sucre i et sembla massa? Homeeeeeeeeeeeeeeeeeee!! :-P. Deu ser mig kilo de cebes i ja ho probaré a veure si jo aposto per més sucre o menys.\nDesembre 22, 2009 a les 8:11 am\nBon dia, xiquets!\nReceptes, ja ens diràs el què!\nÒscar, quin atac de riure!!! ajajaajaj Òbviament, és mig quilo de cebes… vaig a canviar-ho ara mateix… Bones festes per a tu també, bonic!\nDesembre 22, 2009 a les 8:20 am\nJeje, jo provaré d’escriure el verb provar amb ‘v’ que el tinc creuadíssim jeje.\nDesembre 22, 2009 a les 12:55 pm\nM’has solucionat un dubte, perquè mai sabia com es feia la ceba caramel·litzada. Salutacions i BON NADAL!!!\nveganrock ha dit:\nDesembre 23, 2009 a les 4:45 pm\ndoncs la veritat… ho hauré de tastar això, eh!!\nDesembre 31, 2009 a les 3:27 pm\nHola, rocker vegà!\nM’alegra veure’t per casa nostra i d’haver descobert el teu bloc amb el nostre missatge. Si no et fa res, l’incorporarem a la nostra llista de blocs gastronòmics en català!\nDesembre 29, 2009 a les 8:20 pm\nJo hi afegeixo un raig d’oporto i també es deixa menjar…….\nBON ANY A TOTS DOS!!!!!!\nDesembre 29, 2009 a les 8:25 pm\nDesembre 29, 2009 a les 11:55 pm\nFrancesc, tota teva la recepta! Espero que la disfrutes molt!\nXaro, prenc nota del rajolí d’Oporto, Tu sí que en saps, redéu! I molt bon any 2010, preciosa!\nNúria, moltes gràcies per l’avís! Mira, no sé si es spam, però a mi m’encanta que l’hagis deixat. Vaig a veure si puc pujar una bona foto… 😉\nJulivert ha dit:\ngener 2, 2010 a les 1:59 am\nMoltes gràcies! segur que la recepta em farà quedar bé demà…. ceba caramelitzada amb paté d’ametlles de Mallorca.\nRetroenllaç: La pizza que va venir d’Irlanda - Cuina.cat\nNovembre 11, 2012 a les 10:34 am\nBé, ja tinc la recepta que cercava, jo hi afegiré un xic de reducció de ratafia en acabar la recepta; a Santa Coloma de Farners estem de fira, . . . Gràcies\ngener 5, 2014 a les 12:11 pm\nAvui mateix ho provo!!!! Nyaaam!!!


Artur Mas crida els polítics a ser educats en seu parlamentària\nL'expresident de la Generalitat Artur Mas ha lamentat la "mala educació" entre rivals polítics i ha demanat als dirigents polítics que mantinguin el respecte per l'adversari i no caiguin en l'odi a l'enemic, en les seves paraules.\nEn una entrevista aquest dijous a Catalunya Ràdio, ha dit que si no es manté el respecte es pot caure "en una espiral de violència verbal que s'ha demostrat que acaba malament".\nMas ha recordat que ell mateix es va abraçar públicament amb el dirigent de la CUP David Fernàndez, en un gest que mostra, segons la seva opinió, que tot i estar a les antípodes políticament "no només es pot fer alguna cosa junts, sinó mostrar públicament que hi ha estima".\nL'expresident ha explicat que visita als polítics sobiranistes presos diverses vegades al mes -aquest mateix dijous acudirà a la presó a ver-los-, sempre ho fa "discretament" i encara que es veu més amb els seus companys de partit, també s'ha trobat amb el líder d'ERC, Oriol Junqueras.\nMas ha considerat que tots els dirigents que seran jutjats per la seva participació en el judici de l'1-O seran també investigats pel Tribunal de Comptes "a força de denúncies que els faran i intentessin perseguir els seus béns particulars".\nSobre la Crida, ha dit que hauria de ser "la casa gran del sobiranisme", un paraigua comú que tingui la suficient força per ser el motor del projecte independentista, i si no pot ser l'únic, almenys d'intentar ser el més gran, ha apuntat.


Maternitat Bebès menors d'un any\nPer facilitar d'alguna manera les seves pròpies vides, moltes de les mares pensen a comprar un dispositiu especial per portar un nadó al cos - cangur o fona. Tots dos són similars, però també tenen algunes diferències. Això és el que fa confondre a les mares, fent-nos pensar que és millor fer-ne un o un cangur per al fill i per a la mare mateixa. Intentarem facilitar la vostra elecció, tenint en compte els avantatges i desavantatges de cada producte.\nQuina mena i cangur tenen en comú?\nEl cangur és una motxilla a les corretges, on podeu posar immediatament la cara del bebè o tornar-se a si mateix. Alguns models us permeten organitzar una càrrega valuosa ajaguda.\nSling també s'anomena peça de roba, a través de la qual el nen és com si estigués lligat al tronc de la seva mare ( mocador , maillot , fona amb anells ). Hi ha moltes opcions per portar un nadó: i des del davant, mentint, assegut, al maluc i darrere.\nComú entre aquests dos tipus de transport és la capacitat de la mare de prémer el seu estimat fill al seu cos i moure's lliurement no només al voltant de la casa, sinó també al carrer, mentre sosté una bossa.\nQuina diferència hi ha entre una funda i un cangur?\nLa diferència entre un fona i un cangur està en el principi d'acció. Sling distribueix el pes de les molles uniformement sobre el seu cos, de manera que la pressió sobre la columna vertebral és mínima. En cangurs, normalment un nen se senti, de manera que el seu pes cau a la columna vertebral, que sens dubte és insegur.\nSi cal dir que és més convenient: una femella o un cangur, el saldo serà superior a la primera porta, que no canvia el centre de gravetat de la mare. Quan s'utilitzen cangurs, el pes del nen cau sobre les espatlles. No obstant això, menys temps serà quan es posi el nadó en una motxilla.\nL'elecció d'un cangur per als nadons o la femella, hauria de donar preferència a aquest últim. La mama es pot col·locar en ella a la posició "cuna". A causa de la pressió sobre la columna vertebral del bebè, els cangurs solen recomanar-se portar a partir de 6 mesos quan el nadó se senti. Si decideix comprar una motxilla, seleccioneu models amb una dorsa dura, corretges suaus i amples.\nCom deixar de fumar el nen?\nQuant hauria de dormir un nen en 2 mesos?\nLactobacterina per als nadons\nUn nen d'un any no dorm bé a la nit, sovint es desperta\nTos al nadó\nCom mantenir un nounat?\nQuè hauria de fer un nen en 9 mesos?\nCircunferència del cap del nadó\nMatalassos ortopèdics infantils\nQue per processar un botó del ventre del ventre?\nGalstena per als nadons\nEl nounat no dorm tot el dia\nCuau per a nadons\nSuc d'albercoc per a l'hivern a la llar - 8 millors receptes\nAlçada i pes de Keira Knightley\nTractament de l'artrosi de la articulació del genoll a casa\nSharpei - descripció de la raça\nCadira dura en un nen\nCom fer melmelada de maduixa a casa?\nTipus de rotllos\nPaisatgisme del pati d'una casa particular\nCom desfer-se de molsa al jardí?\nHabitació Rose: cura a casa, normes simples per al creixement reeixit\nPantalons curts d'estiu femenins\nCom pot un nen aprendre la taula de multiplicació?\nPer què els somnis blancs somien?\nCom cuinar una cama sencera en maionesa?\nOli de Sasankvy\nDurant molt de temps hi ha mensuals\nAngelina Jolie condemnada per creients per a una actuació pública sense roba interior\nProductes proteics per a la dieta\nFulles de dent de lleó - propietats útils i contraindicacions


Ciberoteca – Autor del mes - Nostradamus, metge i meditatiu, l'autor de Centurias\nNostradamus, metge i meditatiu, l'autor de Centurias\nLes seues estrofes profètiques van centrar els ulls de tot el segle XVI en ell. Però amb la Inquisició damunt seua, va decidir encriptar el que podria considerar-se el futur del món.\nVa poder haver-hi predecidisc la Guerra Civil, l'assassinat dels germans Kennedy, la mort d'Enric II o, potser, la data exacta del fi del món. Nostradamus ha sigut considerat al llarg de la Història com el major vaticinador que ha existit.\nNo és estrany que amb els esdeveniments actuals, la seua famosa obra “Centurias” estiga sent una de les més sol·licitades en la Ciberoteca. Escèptics i Intèrprets s'enfronten contínuament per demostrar la verdadera vàlua de les profecies de l'autor.\nMichel de Nostredame va nàixer en 1503 a Saint-Rémy (França). A pesar dels seus orígens jueus, va acabar rebent una educació catòlica. Es va dedicar professionalment a la medicina, després d'estudiar a Montpeller. De fet, va destacar notablement en la lluita contra la pesta, amb enginyoses receptes com a dieta sana, llits nets o una misteriosa pastilla rosa, que amagava en el seu interior una intensa concentració de vitamina C.\nPerò a pesar de ser un notable mèdic, van ser els seus dots endevinatoris lassos que li van donar fama. Va investigar distintes tècniques per a aconseguir una concentració mental que li permetera acostar-se més a la divinitat. Entre els seus estudis va incloure els antics mètodes de contemplació de la flama, contemplació de l'aigua, la tècnica de Branchus (consistent a observar un recipient de bronze farcit d'aigua, olis i espècies), la kábala jueua, el misticisme Sufí, etc.\nTot això li va permetre suposadament aconseguir vaticinar futurs que podrien fer-se realitat, però també va saber desenvolupar les respostes necessàries per a enfrontar-se a tals catàstrofes o successos que afectarien la Humanitat.\nL'ombra de la Inquisició francesa va pressionar a Nostradamus per a escriure tot açò de forma abstracta i amb diverses interpretacions, a fi de salvar-se de les tortures i cremes en la foguera que tant es van generalitzar en el segle XVI, com a castic a aquells que gosaven defendre qualsevol teoria mínimament allunyada a l'estricta interpretació de la Bíblia cristiana.\nL'estil utilitzat per a “Centurias” va ser de quartetes, és a dir, estrofes que es desenvolupen en quatre línies, amb frases enigmàtiques, metàtesi, anagrames i metàfores, amb paraules gregues i llatines ubicades de forma precisa per l'autor i ometent paraules clarificadores. Per tot això, la interpretació d'esta obra permet tantes variables com a lectures possibles es realitzen.\nEls escèptics defenen que l'actual fama de Nostradamus ha sigut precisament construïda per intèrprets dels nostres temps, no dels contemporanis d'este. A l'unir esdeveniments ja succeïts amb algunes de les seues estrofes, o tractar de vincular-les amb coses inevitables, les seues prediccions no tenen valor.\nUna altra versió escèptica opina que este conegut francés es va limitar a interpretar fets ja succeïts, però els va transcriure de forma críptica per a evitar persecucions religioses, ja que les seues versions xocarien frontalment amb el que la Inquisició defenia com correcte.\nSiga com siga, sí que hi ha seguidors de Nostradamus que veuen en els seus textos autèntiques profecies. La majoria tracten sobre desastres generals com a epidèmies, terratrémols, guerres, assassinats, batalles, etc. Algunes són genèriques i altres són més concretes, en l'espai i el temps o, com el cas de la mort del rei Enric II, centrades en una sola persona.\nSens dubte, el succés que ho consagrarà definitivament com un profeta autèntic o simplement un metge massa influït pels corrents de meditació, serà la del fi del món. Segons l'autor es produirà l'any 3797 d. C.\nTraité des Fardements et Confitures, Lyon (1556)


La Universitat Oberta per a Majors en els Pobles de Mallorca 2008 es presentarà demà als alcaldes de 15 municipis\nActualizado 9/4/2008 20:42:20 CET\nLa Universitat dels Illes Balears (UIB) presentarà demà als alcaldes i regidors de 15 municipis de Mallorca la Universitat Oberta per a Majors en els Pobles de Mallorca de l'any 2008, una iniciativa que té la col·laboració del Govern, el Consell de Mallorca, El Corte Inglés, Banca March i els ajuntaments de les localitats implicades.\nSegons un comunicat emès avui per la UIB, l'edició 2008 de la Universitat Oberta per a Majors en els Pobles de Mallorca realitzarà les seves activitats en 15 municipis, concretament a Alcúdia, Andratx, Binissalem, Calvià, Felanitx, Inca, Marratxí, Muro, Pollença, Porreres, sa Pobla, Santa Margalida, Santa Maria del Camí, Sineu i Son Servera.\nAixí, a l'acte d'inauguració estan convidats els alcaldes dels pobles participants; els regidors d'Educació, Cultura i Serveis Socials dels diferents municipis, com també els responsables dels centres universitaris municipals i de les federacions i associacions de persones grans dels pobles.\nLa inauguració anirà a càrrec de la consellera insular d'Esports i Promoció Sociocultural, Dolça Mulet, la directora de la Universitat Oberta per a Majors, Carme Orte, el vicerector de Projecció Cultural, Nicolau Dols, i el rectoral de la UIB, Montserrat Casas.


Arriba la primera jornada juvenil 'Quelcom es cou' — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Arriba la primera jornada juvenil 'Quelcom es cou'\nEl jovent de la Seu materialitzarà aquest dissabte l'objectiu de tornar a donar vida a la ciutat, amb la celebració de la primera jornada Quelcom es cou. La proposta ha nascut d'una iniciativa autogestionada pels i per als joves de la ciutat per tal de "fer festa i pinya, trobar-se, coneixer-se, jugar i debatre".\nEls organitzadors han valorat com "un èxit" la rebuda de la idea, nascuda de l'Assemblea de Joves (AJAU) i de l'Agrupament Escolta (AEiG). En la preparació s'hi han implicat més de 50 joves en diferents comissions que s'han creat, s'ha tancat un programa amb gairebé 24 hores d’activitats ininterrompudes autogestionades i s'ha rebut la col·laboració de més de 40 establiments. Jugant amb el nom de la jornada, els responsables avancen que "l'olor ja inunda els carrers i se'ns fa la boca aigua".\nLes activitats començaran a les 9 del matí amb una matinal esportiva -amb vòlei, bàsquet o bàdminton a l'escola Pau Claris. Les inscripcions poden ser en equip de fins a 6 persones o bé individual. Paral·lelament, entre 2/4 de 10 i 2/4 d'una, a la plaça de les Monges hi haurà tallers de reciclatge, reiki, performances i pancartes. A 3/4 de 12 arrencarà la cursa popular, de 3,1 quilòmetres, a l'avinguda Pau Claris. I a la una es farà una arrossada de muntanya a la plaça de les Monges.\nLes activitats de tarda començaran a 2/4 de 4 amb un debat sobre la situació actual del jovent de la Seu, les seves reclamacions i com obtenir-les. A les 5, se celebraran els Jocs Rurals Pirinencs, amb porró itinerant. I a les 7 s'iniciarà la cercavila fins al Poliesportiu, amb els Geganters i la batucada Ai-Batutanga.\nSopar i festa a la nit\nA les 8, ja a la Sala Polivalent de la zona esportiva, es farà un sopar de botifarra que inclourà el seguiment en pantalla gegant del partit Barça-Madrid. Ja de nit, a 1/4 d'11 es farà el Correquintos Juvenil, amb la Rolling Band Xaranga; i a partir de la mitjanit, un concert amb els grups Astorets del Pirineu, Salit’s Rock, Skataplins i PD Capità Hadok.\nL'Ajuntament de la Seu ha rebut positivament la iniciativa i ha animat el jovent de la ciutat a participar-hi. La regidora de Joventut, Meritxell Planes, agraeix la feina de l'equip organitzatiu, ja que “va pel camí que cal treballar i que remarca el Pla Local de Joventut, per fomentar la participació dels joves en les activitats i el seu lideratge". Segons Planes, "els joves de la Seu demostren, una vegada més, que tenen ganes de fer coses per la ciutat".


Introducció a la programació per competències a l’àmbit artisticoexpressiu – CEFIRE Artisticoexpressiu\n25 Juny, 2021 7 Gener, 2021 per aeef\nCurs a distància de 25 h\nEn aquesta formació es fa una reflexió sobre la programació per competències a l’àmbit artisticoexpressiu, partint de les especialitats de Música, Educació Física i Arts plàstiques. En ella s’abordaran les principals implicacions com són el disseny, la transposició didàctica i l’avaluació per competències. També es facilitarà un banc de recursos.\nUs recordem que aquest curs està triplicat per a poder acollir a un major nombre de participants. Només us podeu apuntar a un dels tres (21EL96IN008 – 21SA96IN004 – 21GA96IN009). En cas de trobar duplicitats (inscripcions a més d’un curs), procedirem a anul·lar totes les sol·licituds.\n21EL96IN008 #CEFIRE Elda – Informació i inscripcions\n21SA96IN004 #CEFIRE Sagunt – Informació i inscripcions\n21GA96IN009 #CEFIRE Gandia – Informació i inscripcions


L'atur a la Catalunya Central repunta el 0,3% i trenca cinc mesos consecutius de descensos - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'atur a la Catalunya Central repunta el 0,3% i trenca cinc mesos consecutius de descensos\nLes comarques interiors es desmarquen de la tendència catalana, on la xifra de parats es va reduir durant el juliol\nroger junyent/agènciesmanresa 05.08.2014 | 10:39\nCua a l´entrada de l´oficina de treball de Manresa en una imatge d´arxiu arxiu/salvador redó\nA la Catalunya Central, l'atur s'ha incrementat el 0,31% el mes de juliol respecte al juny, fet que es tradueix en un augment de 123 persones, amb 40.005 inscrits a les oficines de treball. L'augment suposa trencar amb cinc mesos consecutius de descensos (des del febrer) i també amb la tendència del conjunt de Catalunya. Tot i la mala evolució mensual, la situació és millor que ara fa un any, quan hi havia el 7,02% més de persones sense feina que ara. En termes interanuals, a la Catalunya Central ja fa 11 mesos que es redueix l'atur, des del juliol de l'any passat.\nPer comarques, al Bages, la xifra d'inscrits a les oficines d'ocupació de la Generalitat ha crescut el 0,25% l'últim mes i ara són 14.793, les persones que no tenen feina. La xifra suposa acabar també amb cinc mesos seguits de descensos. En comparació amb l'any passat, la xifra s'ha reduït el 6,5%, fet que en termes absoluts suposa mil persones menys.\nA l'Anoia, hi ha hagut la mateixa tendència que al Bages, augment mensual del 0,4% però reducció interanual, del 5,7%. Així, les 11.221 persones sense feina que hi havia a final de juliol eren 45 més que el juny d'aquest any però 631 menys que el juliol del 2013.


Mor Jesús Herranz, de la desapareguda benzinera Can Benigno - somMollet\nMor Jesús Herranz, de la desapareguda benzinera Can Benigno\nHerranz va ser la segona generació familiar a dirigir l'emblemàtic establiment ha mort a 94 anys\nDimecres, 27 d'abril de 2022 | 22:40h\nJesús Herranz de l'emblemàtic establiment Can Benigno, ja desaparegut, moria aquest dimarts a 94 anys. Herranz era fill de Benigno Herranz, qui fa més de 90 anys va obrir la benzinera de l'avinguda Jaume I de Mollet, que va ser dirigida per tres generacions de la família.\nEn Jesús Herranz va néixer a Mollet l'1 de gener de 1928, amb la seva germana bessona Manela Herranz. Es va casar amb Maria Puig Camp, a Santa Maria de Martorelles, i es van traslladar a la casa familiar de Jaume I. En Jesús i la Maria van tenir tres fills, la Rosa i el Joan i l'Eduard, els dos últims també de bessonada.\nEn Jesús va ser la segona generació de la família que es va fer càrrec del negoci, que va ser fundat el 1931 per Benigno Herranz a l'actual avinguda de Jaume I, antiga carretera que unia Barcelona i Puigcerdà. De jove ja es va dedicar a l'empresa familiar, que aleshores també tenia camions i servei d'autocars. Un cop en Jesús es va jubilar, va prendre les regnes del negoci el seu fill Eduard. La baixada de vendes i la forta competència van fer que l'emblemàtic establiment del centre de la ciutat tanqués les portes el 2014, després de 83 anys d’història.\n"Era una persona que es feia amb tothom, molt conegut al poble", diu la seva filla Rosa, qui destaca l'afició del seu pare per la bicicleta. "Anava sempre amunt i avall amb la bicicleta i fins fa un parell d'anys encara marxava sol fins a Palau, perquè també li agradava molt la natura", recorda.\nLa cerimònia de comiat del Jesús Herranz es farà aquest dijous a les 11.15 h a l'església Sant Vicenç de Mollet.


Sí, he dit pastrami. Per als que limiteu la vostra dieta al bull blanc, em refereixo a aquella mena de roast beef romanès arrebossat amb pebre i mogudes aromàtiques que només es considera autèntic quan les làmines semblen tallades a queixalades per un pastor alemany. I sí, sóc conscient que començar una digressió literària unint Horaci amb la cuina kosher té el seus riscs: puc ser acusat de plagiar algun àgil orador de Hyde Park o, en el millor dels casos, l’hereu d’una família de jueus ortodoxos de Brooklyn que s’estigui psicoanalitzant perquè ha perdut la fe. Però tiraré cap a una altra banda. A finals de novembre, el New Yorker va publicar un relat d’Etgar Keret que es titulava així, Pastrami, i no tenia res a veure amb la gastronomia dels països de l’Est.\nEntrepà de pastrami és un joc que Keret i la seva dona es van inventar per distreure el seu fill de set anys un dia que les alarmes antiaèries els van sorprendre conduint pels afores de Tel Aviv. “El protocol diu que si sentim l’avís ens hem d’estirar a terra –m’explica–. Nosaltres vam decidir col·locar-nos en posició sandvitx, els uns sobre els altres”. La cosa va anar més o menys així: els dos adults van fer de llesques de pa –el de sègol és el més usual, però es tolera l’ús d’altres cereals– perquè el menut cregués que era un tros de vedella rogenca protegida per dues masses d’hidrats. I van aconseguir el seu propòsit: que les sirenes no l’espantessin. Dir mentides és la seva especialitat. “Els meus pares són supervivents de l’Holocaust –dispara amb un equilibri tragicòmic molt mesurat–. Quan em vaig adonar que havia de fer tot el possible per evitar-los més dolor vaig desenvolupar un gran talent per inventar històries, enganys, anècdotes que no havien passat, qualsevol cosa per tal de no fer-los patir”.\nAra per ara és l’escriptor israelià que més exemplars ven arreu del món. “Només tinc un mèrit, el d’haver creat un món de fantasia, el meu petit univers, on tothom és benvingut”. Bon exemple d’això és De sobte truquen a la porta, el seu últim llibre de relats. Hi ha màquines expenedores de boles de xiclets, aeromodels i gossos que mengen Dog Chow. I fins i tot un peix ataronjat, d’aquells que en anglès es diuen goldfish, sortit d’un conte de Puixkin. “Sempre li llegeixo alguna cosa al meu fill abans d’anar a dormir”, s’excusa. A molts dels del seu gremi els encanta dir que escriure és una necessitat fisiològica tan essencial com seure al vàter. Per a Keret és una mesura de protecció. "La meva ficció és un territori infranquejable on ningú més que jo té veu ni vot", engalta com qui surt de casa amb el rifle per recordar als desconeguts què vol dir el cartell de "Propietat privada" de l'entrada. No seria la primera vegada que ha d'espantar un intrús. En un dels seus anteriors reculls de narracions, El conductor d'autobús que volia ser Déu, hi havia un relat un pèl sinistre sobre l'amistat entre un nen i una d'aquelles guardioles amb forma de porc. Extraordinari, humor negre del fi. Fins i tot se'n va fer un curtmetratge que trobareu a YouTube. El cas és que el Ministeri d'Educació israelià va considerar l'opció d'incloure'l com a lectura obligatòria per a alumnes de secundària. Amb la condició, esclar, que Keret canviés la imatge porcina per la d'una vaca o un xai. No cal dir que no va cedir als designis de les autoritats. "Ja acato prou ordres en la vida real -em bufa-. Tinc dona i mare, saps?" Crec que exagera.\nEl seu aspecte de simpàtic desmenjat m'indica que no és un calçaces com vol pretendre. Tan bon punt ens hem trobat m'ha dit que en aquest article puc escriure el que em doni la gana. "Ets lliure", han estat les seves paraules textuals. Sospito que no li hauria semblat malament que convertís la pàgina en un recull de receptes. M'ha explicat que fa un parell d'anys el van enviar a Roma a entrevistar Benjamín Netanyahu, el primer ministre d'Israel. "La nit abans estava acollonit, però un cop vaig ser allà vaig pensar que, què coi, no érem pas amics, i el pitjor que podia passar era que després de la trobada no ho arribéssim a ser mai". No sé si la situació és ben bé igual. Però m'ha deixat clar que no es deixa dominar per ningú. És un desvergonyit. I, com tots els que no arrufen el nas, s'apuntaria a un bombardeig. Atenció al procés que va seguir perquè el jurat de Canes li concedís la Càmera d'Or l'any 2007. "La Shira, la meva dona, havia transformat un dels seus contes en un guió -arrenca-. Com que jo tenia mig peu en la indústria vaig contactar amb un parell de col·legues directors per si els interessava el projecte. Em van contestar que allò no seria mai una pel·lícula, que, en tot cas, ho podríem vendre com un poema de 82 pàgines". L'ultratge li va fer treure fum dels queixals. Burros tots! Tot i que de seguida va posar-hi remei. Ell mateix s'encarregaria d'agafar el megàfon. "La meva dona ja m'ho va dir: Etgar, què en saps tu de dirigir?", se'n fot avui. Hi surten vaixells pirata de joguina, suïcidis i fins i tot una nena que ve de la mar. Es diu Jellyfish, i és una delícia. Se'ns acaba l'aigua mineral, i com que tenim la boca seca ens posem seriosos. "Tots els que som descendents de la cultura jueva estem perjudicats -afirma-. A Israel, als anys 80, els cineastes feien pel·lícules horribles sobre el drama del passat i el buit del present. Jo sóc un d'ells, però en comptes de retratar la realitat social he decidit mirar endins". Diu que el seu és un territori on la innocència i la crueltat juguen a parts iguals, on hi ha infidelitats, traïcions i nens amb desitjos descontrolats. "El millor de llegir Kafka és que sempre t'adones que va existir un senyor que estava molt més volat que tu", és la reflexió que s'emporta la palma. Un parell d'anys enrere, fent temps en una botiga de còmics del sud de França, vaig trobar una novel·la gràfica il·lustrada per Rutu Modan. El text era de Keret. Es deia Nobody said it was going to be fun, i a la coberta sortia un paio vestit amb potes de granota i ulleres de busseig. No el vaig arribar a comprar, i en vaig patir els remordiments. Va ser l'esquer que em va portar a endinsar-me en la seva literatura. Sí, sóc dels que han acceptat la invitació a aquest món surreal on tot és èxtasi i trampa, on s'hi val a viure com en un somni. "Jo somnio molt -etziba-. És un bon exercici per allunyar-se les fatídiques imposicions de la vida". Beatus ille.\nDE SOBTE TRUQUEN A LA PORTA, d'Etgar Keret.\nProa, 252 pàgines.


El bloc de Rafael Borràs Ensenyat: de juny 2022\nPublicat originalment a dBalears (26-06-2022)\nDiuen que l'Aliança Atlàntica renovarà en la cimera del 29 i 30 de juny a Madrid la seva estratègia per a la següent dècada. És a dir, la reunió de l'OTAN d'aquesta setmana és per a reafirmar-se en un renovat bel·licisme a l’engròs per tal de “gestionar” els escenaris de guerra oberta, fins i tot nuclear, i per a afrontar els grans conflictes geoestratègics del món d'avui.\nFront aquesta (i)lògica que, en paraules del Centre Delàs d'Estudis per la Pau, posa al centre la guerra, el militarisme i l'augment de la despesa militar (que generarà més deute, i, a curt termini, noves retallades socials), cal enarborar, més que mai, els principis del pacifisme. Hi ha alternatives al militarisme rampant!\nSembla –l'OTAN no és un exemple de transparència- que els objectius d'aquesta cimera són fonamentalment dos: La reforma del famosíssim article 5 de l'OTAN, en el qual els membres de l’organització acorden que “un atac armat contra una o més parts, que tingui lloc a Europa o a Amèrica del Nord, serà considerat com un atac dirigit contra totes elles”. Però mai s'ha especificat què es considera un “atac armat”. La investigadora Tica Font, una de les fundadores del Centre Delàs, es pregunta: “Un atac cibernètic seria motiu de resposta? I un atac rus a un comboi d'armes dels EUA a Ucraïna? I si es tracta d'un atac a un satèl·lit en l'espai?”. Com veuen, la cosa té molta substància. També en té substancia el fet que mai no s'ha desenvolupat com s'activa l'esmentat concepte de defensa col·lectiva. Ara ho volen aclarir.\nEl segon dels objectius de la cimera madrilenya de l'OTAN d'aquesta setmana és, atenció, revisar un altre dels grans conceptes que regeixen des de fa més de set dècades la geopolítica mundial: la dissuasió nuclear. Al complex militar industrial actual no li basta l'amenaça contínua de l'holocaust radioactiu per a guanyar guerres sense lluitar-les, i la destrucció mútua assegurada per a evitar xocs directes entre les grans potències. La bogeria de l'espiral militarista de les elits del “món post neoliberal” necessita concretar un terrorífic assumpte: Com i quan s'utilitza l'armament atòmic. Amb tot plegat, em sembla que mai com ara va ser tan oportú aquell eslògan de deixeu-nos en pau!\nLa utopia possible –l'OTAN, i tot el que ella representa, és una distòpia perillosíssima, pur necrocapitalismo- és la de la resolució de conflictes per la via diplomàtica, la de convertir el pacifisme en el valor hegemònic de la humanitat. És fonamental mirar cap a un horitzó en el qual no sigui necessari insistir en #OTANno #NoALesGuerres #PerLaPau.\nDepèn de nosaltres. En paraules del poeta del poble:\n“Des del reducte\nd’aquest íntim silenci\nque mai no m’abandona:\nla pau possible\ndepèn de tots nosaltres\ni sols en ella\npodem tots juts trobar-hi\nel goig de la bellesa”\n(Proclama. Miquel Martí i Pol)\nPublicat per Rafael Borràs a dijous, de juny 30, 2022 Cap comentari:\nPublicat originalment a dBalears (19-06-2022)\nDurant els primers dies de l'onada de calor no podia treure'm del cap la cançó dels Antònia Font intitulada "Fa calor" i que diu: "Fa calor, / Què tal si encetam una síndria, / Què tal si me dius que m'estimes / Durant es següents trenta mil dematins".\nPerò, malgrat aquests bons desitjos mal cantussejats, aprofitant l'avinentesa, l'organització ecologista Greenpeace em feia a mans un comunicat que començava dient que "estam en la pitjor onada de calor al juny en 20 anys, amb temperatures entre 5 i 10 °C superiors a les normals per a la data. I això és només una mostra del que està per venir". Continuava recordant que "el panell d'experts de Nacions Unides assenyala en el seu últim informe que cada vegada els impactes climàtics estan apareixent amb major rapidesa i seran més greus que abans", i que "la realitat que estam veient és que el canvi climàtic costa vides humanes, i el preu de negar-lo o no fer res ho paguen amb la seva vida poblacions senceres, especialment aquelles en situació de gran vulnerabilitat (que, generalment, tenen petites petjades de carboni). En altres paraules, els que menys han fet per a contribuir als impactes negatius de la crisi climàtica, seran els que més la sofriran". El comunicat de Greenpeace acabava reclamant mesures de mitigació i d'adaptació al canvi climàtic, mesures absolutament imprescindibles perquè la humanitat es pugui continuar estimant "durant es següents trenta mil dematins".\nPer afegir-hi al banyat –perdó a la calor-, mentre intentava (sense aconseguir-ho) adaptar-me als efectes de l'onada de calor, no se'm va ocórrer una altra cosa que donar un cop d'ull a l'estudi "Els episodis d'altes temperatures com a risc laboral. El seu impacte en la salut, la seguretat i el benestar de la població treballadora i en les desigualtats socials", que fa poc ha publicat la Fundació, lligada al sindicat CCOO, 1º de Mayo.\nSens dubte, la perspectiva descrita en el subtítol de l'estudi és especialment suggerent: Ras i curt: Les temperatures extremes són un factor de descohesió social! Perquè, entre altres coses, les polítiques d'adaptació al canvi climàtic, per a l'àmbit laboral, continuen estant pendents. No debades, l'estudi inicia les seves conclusions afirmant el següent: "El fet que la calor en el treball representa un perill per a la salut i la seguretat és notori; però a Europa encara no està plenament reconeguda ni atesa la nova amenaça per a la salut, la seguretat i el benestar de les persones treballadores que plantegen els episodis d'altes temperatures. Les previsions són que el desafiament que suposen aquests episodis continuï creixent, fins i tot si s'adopten les necessàries mesures per a la mitigació del canvi climàtic. Les projeccions climàtiques per a les pròximes dècades assenyalen que el conjunt d'Europa s'enfronta a l'amenaça d'un escalfament continu i accelerat, que donarà lloc a episodis d'altes temperatures més llargs i freqüents, i a més episodis de temperatures extremes".\nContinuo cantussejant la cançó dels Antònia Font: "Fa calor, / Què tal si nedam en pilotes, / Què tal si deixam que sa parra / Devalli es termòmetres a vint-i-cinc". Tot seguit, pens que Déu nos en guard de confiar amb l'ombra de la parra per abaixar les temperatures extremes. Millor confiar en la ciència. Millor fer cas a l'informe del comitè d'experts per a la transició energètica i el canvi climàtic de les Illes Balears\nPublicat originalment a dBalears (12-06-2022)\nPublicat per Rafael Borràs a diumenge, de juny 19, 2022 Cap comentari:\nLa precarietat de les més precàries\nPublicat originalment a Diario de Mallorca (31-05-2022)\nHi ha coses incompressibles. L'endarreriment en la dignificació de les condicions laborals del col·lectiu d'empleades de la llar, n'és un d'aquests fets incomprensibles. He escrit "empleades" a dretcient perquè, malgrat atorgar-los un "sistema especial (en matèria laboral i de Seguretat Social) para empleados de hogar", veritablement estem xerrant d'un col·lectiu absolutament feminitzat. Números canten: Amb la darrera dada disponible –abril 2022- en el conjunt de l'estat el total de persones en alta laboral en aquest règim especial de la Seguretat Social era de 378.349.189 i a les Illes Balears de 9.625. En ambdós casos, aproximadament, nou de cada deu eren dones.\nS'eternitza l'espera de la ratificació, per part d'Espanya, del Conveni 189 (C189) de l'Organització Internacional del Treball (OIT) sobre treball decent per a les treballadores i els treballadors domèstics. Cal recordar que el C189 va ser aprovat per la conferència de l'OIT el 16 de juny de 2011. Encara ara les treballadores de la llar –tant per tasques domèstiques com per treballs de cures– continuen tenint una ocupació sense els estàndards internacionals que defineixen el "treball decent", que, segons l'OIT, significa "l'oportunitat d'accedir a una ocupació productiva que generi un ingrés just, la seguretat en el lloc de treball i la protecció social per a les famílies, millors perspectives de desenvolupament personal i integració social, llibertat perquè els individus expressin les seves opinions, s'organitzin i participin en les decisions que afecten les seves vides, i la igualtat d'oportunitats i tracte per a tots, dones i homes". Ras i curt: és una vergonya mantenir un marc de relacions laborals i de Seguretat Social que no garanteixi aquests mínims per a aquestes persones. És intolerable mantenir relacions labores en l'espai del no drets en societats democràtiques que, com la nostra, braveja d'avanços socials.\nEn aquestes estàvem quan el passat 15 de maig La Moncloa emeté un comunicat que 'anunciava "la remisión inminente de la norma 'con una mirada ambiciosa' que permitirá dotar de derechos a las empleadas de hogar". L'alegria va durar només un instant. El de passar del titular al cos de la nota governamental on "la imminència" en la ratificació del C189 passa a ser "gairebé immediata". Qui dia passa, any empeny! Però qui espera desespera. En aquest cas qui desespera és gent que té extremadament precària la, en paraules de Remedios Zafra, "vida-treball".\nVal a dir que la ratificació del C189, tot i que tindrà un impacte en aquestes vides fonamentalment simbòlic, és important. En el capitalisme d'acumulació per despossessió, es desposseeix fins i tot del reconeixement social de determinats treballs, entre d'altres, el del col·lectiu d'empleades de la llar.\nNo obstant això, no es pot negligir que el Conveni de l'OIT és tan de mínims que fa més de deu anys que la legislació espanyola compleix tots els drets que reconeix el C189, excepte en matèria d'igualtat en la Seguretat Social i de protecció de la salut laboral. Però, una cosa és el reconeixement formal de drets, i una altra és el seu compliment. En un context laboral en el qual preval –veritablement com a excusa- el respecte a la inviolabilitat del domicili, l'incompliment es converteix en norma, sent el contrari l'excepció. En aquest sentit, es troba a faltar que, a conseqüència de la manca de reconeixent social d'aquests treballs per part de les institucions, dels àmbits acadèmics, i dels anomenats agents socials de les Illes Balears, no es conegui amb ets i uts la situació real i el seu contrast amb la legalitat aplicable. És una de tantes vergonyes que, per acció o omissió, s'invisibilitzen.\nPel que fa als aspectes de Seguretat Social i protecció de la salut laboral, cal recordar que el Tribunal de Justícia Europeu ja va obligar al Regne d'Espanya a deixar de discriminar al col·lectiu de treballadores de les llars en matèria de prestació per desocupació, i, per un altre costat, la cotització per salaris reals i acabar amb el règim especial (especialment injust) és una cosa que es pot fer ja, amb ratificació o sense del C189. És, tot plegat, qüestió de voluntat i prioritat política. Tant de bo el Ministre responsable de la Seguretat Social tingués similar voluntat i prioritat política de millorar les vides de les persones més precàries a la que té per promocionar els plans privats de pensions! En relació a la discriminació, respecte a la resta de treballadors i treballadores, de les persones que treballen a les llars en tasques domèstiques i de cures, és, a més a més de sagnant, tot un símbol de la capacitat d'insensibilització de la societat envers de realitats socials invisibilitzades.\nUna ràpida ratificació del C189 de l'OIT és, doncs, essencial. I, tanmateix, cal, des de ja, anar més enllà. És, dit sense embuts, una urgència ètica acabar amb l'anomalia d'aquesta mena d'apartheid laboral, per cert, bastant inversemblant si no s'apliqués a un col·lectiu, com ja s'ha dit anteriorment, extraordinàriament feminitzat, i amb una elevadíssima presencia de dones immigrants.\nTambé és una urgència vital per a les afectades. Per això, tinc per segur que la immensa majoria de les persones que treballen en les llars estan d'acord amb la següent reflexió continguda al llibre "Frágiles" de la abans citada, l'escriptora i filosofa, Remedios Zafra: "Las persones soñamos con un tiempo liberador, en el que el trabajo, si lo hay, no implique explotación ni se apropie de la totalidad de la vida".\nPublicat per Rafael Borràs a diumenge, de juny 12, 2022 Cap comentari:\nDel rebuig a la proposta\nPublicat originalment a dBalears (06-06-2022)\nSembla que a Mallorca s'ha iniciat, per a bé, un canvi. Si es confirmés, seria una excel·lent notícia perquè els protagonistes d'aquesta transformació són els moviments socials i, amb ells, la capacitat d'incidència política de la societat civil.\nVegem una seqüència d'esdeveniments d'aquests últims dies: Milers de persones omplen la plaça Major de Palma per fer un gran mosaic humà amb el lema "Avui per demà". El cap de l'oficina per implementar la Renda Bàsica Universal a Catalunya ofereix una conferència al Parlament. La Plataforma contra els Megacreuers vigilarà l'impacte dels gasos dels vaixells amb un sensor de qualitat de l'aire. Què tenen en comú aquestes tres notícies?\nDoncs que ens informen d'accions de la societat civil amb propostes concretes de polítiques públiques. L'espectacular acció del dissabte 28 de maig a la Plaça Major de Palma és molt més que una mobilització molt necessària, i, pels temps que corren, massiva. Va ser l'escenificació del suport ciutadà al carrer –que ja era ben hora!- a una Iniciativa Legislativa Popular llargament, i tècnicament, treballada des de la societat civil. Les novetats que incorpora aquesta ILP són moltes. A més a més dels innovadors continguts, anotaria que no és una proposició en pla defensiu a manera dels "salvem...", "prou...", "no a ...", és pura política pública de la bona.\nD'altra banda, davant el menfotisme de les administracions illenques per conèixer els ets i uts del que segurament serà el més ambiciós Pla Pilot de RBUI que s'hagi fet arreu del món, i que a sobre es fa a Catalunya i no a les nostres antípodes, qui posa fil a l'agulla és el Fòrum de la Societat Civil.\nPer acabar d'arrodonir-ho és la Plataforma contra els Megacreuers –i no les administracions públiques que, hom diria que hi estan èticament obligades-- qui començà a implementar tecnologia i coneixement per a la vigilància de la contaminació que provoquen els grans ressorts flotants que atraquen al Port de Palma.\nTot plegat albira quelcom no anecdòtic. S'ha aparcat el tarannà del rebuig total amb la posada en marxa d’una mena de Xarxa de Producció de Polítiques no institucionals –quelcom semblant al que els anglosaxons en diuen Policy Networks-. No és mala cosa, ans al contrari, que la mobilització social vagi acompanyada d’una proposta política concreta. Que duri la bona ratxa!\nPla d'Ocupació 2022-2025: consensos que són renúncies!\nPublicat originalment a dBalears 29-05-2022)\nEl Govern de les Illes Balears ha presentat el Pla d'Ocupació de Qualitat (POQIB) 2022-2025, amb l'objectiu d'arribar a la plena ocupació. El contingut, si més no del Resum Executiu a què he pogut tenir excés, no defrauda. Segueix el costum de la gran retòrica, d'objectius grandiloqüents, i dels eufemismes a balquena.\nEn aquest cas, s'ha refinat la retòrica a l'extrem. Vet aquí un exemple: "es pretén [amb el POIB] contribuir al benestar de la ciutadania, sota els principis de competitivitat empresarial, afrontament dels reptes mediambientals i socials, i creixement intel·ligent" (sic).\nPel que fa als objectius, no s'estan d'afirmar que "amb tots aquests fonaments descrits [al POIB] es construiran unes polítiques de treball i d'ocupació que permetran a les Illes Balears transformar-se en una economia més sostenible i inclusiva, en un escenari de generació de riquesa compartida" (Bravo!).\nTanmateix, allò que, a parer meu, és més preocupant té a veure amb la quantitat d'eufemismes emprats en el text. En aquest sentit, i a tall d'exemple, s'afirma que "el punt de referència és el reconeixement del paper transversal que el treball i l'ocupació comporten en el desenvolupament econòmic i en la distribució del benestar i, encara més, en el context actual, en plena recuperació de la crisi sanitària i dels efectes de la invasió d'Ucraïna part de Rússia". Una interpretació del metallenguatge eufemístic podia ser: Es parla del paper cabdal del treball remunerat "en la distribució del benestar" per a no esmentar que ho és de quelcom més concret: de la distribució -normalment injusta- de la riquesa generada. Es parla, també, de "plena recuperació de la crisi”, obviant que, en paraules de l'economista marxista Richard David Wolff, "recuperació, en aquesta economia capitalista, es refereix als beneficis, no a la gent".\nAra bé, si només fossin problemes de llenguatge i d'hipèrboles, la cosa tindria consol. Però aquest no és el punt principal. El llenguatge crea pensament . A tall d'exemple: Es parla de "plena ocupació", sense prendre en consideració els aspectes polítics que envolten aquest concepte. És sabut – almenys ho és des de 1943 que Michal Kalecki publicà l'article, que esdevingué en un clàssic del pensament socialdemòcrata de la postguerra, titulat "Aspectes polítics de la plena ocupació" - que la "plena ocupació" és un objectiu polític per a resoldre els "grans problemes polítics del moment històric." En els anys quaranta del segle passat era, per sobre de tot, la prevenció del retorn del feixisme.\nAvui en dia, barrar el pas al proto-feixisme neoliberal ho torna a ser un objectiu polític fonamental. En aquest sentit –tot tenint en compte que, en temps de revolució neoliberal triomfant, una societat de plena ocupació amb punyent plena desigualtat és un escenari versemblant- cal definir un altre paradigma de societat, problematitzant l’ocupació com a mecanisme hegemònic per aconseguir estàndards decents d’igualtat.\nTornant a continguts concrets del nou POQIB, és molt significatiu que es confongui "Ocupació Inclusiva" amb aplicació de la legislació laboral (només faltaria!), en lloc de conceptualitzar-lo com recuperació de la capacitat d'inclusió social de l'ocupació, 'abolició de la pobresa laboral, i associació d'ocupació de qualitat amb aquella que assegura qualitat de vida i ascensors socials.\nAmb tot, allò més cridaner d’aquest POQIB és l’absència de qualsevol menció a la necessitat de gestionar amb justícia social determinades taxes de desocupació, i la programació d’accions concretes i pressupostades per acompanyar la transició ocupacional en el camí cap a un altre model econòmic. Però com el primer principi rector és, segons el POQIB, la "millora del model econòmic", i no la seva transformació, per modesta que sigui, s'entén la retòrica grandiloqüent i els eufemismes. En definitiva, hi ha consensos -com aquest de bescanviar "canvi de model" per "millora de model"- que són, veritablement, renúncies!\nPublicat per Rafael Borràs a diumenge, de juny 05, 2022 Cap comentari:\nPla d'Ocupació 2022-2025: consensos que són renúnc...


Cabanes Dosrius, les cabanes als arbres de Dosrius • Escapadesenparella.cat\nCabanes Dosrius és un Cabana ideal per a una Escapada romàntica. Cabanes als arbres a Dosrius, el cor del Maresme.\nAproximadament 68€ per persona\nInformació sobre Cabanes Dosrius\nCabanes Dosrius, situat a la població maresmenca de Dosrius, es troba a tot just 1 quilòmetre del Parc Natural del Montnegre-Corrector.\nA Cabanes Dosrius hi trobareu boniques cabanes als arbres des de les quals gaudireu d'una vista preciosa sobre el paisatge que envolta les cabanes, el qual fa de Cabanes Dosrius un complex amb molt d'encant i una proposta d'allotjament única!\nEn aquest sentit, a les cabanes als arbres de Cabanes Dosrius hi trobareu unes cases construïdes al voltant dels troncs dels grans pins que es troben a dins del complex. També hi trobareu però una cabanya arran de terra, pensada per a les persones amb mobilitat reduïda, que té aigua corrent i electricitat.\nLa resta de cabanes als arbres de Cabanes Dosrius no disposen d'electricitat ni aigua, però ofereixen accés a banys compartits. Totes les cabanes inclouen una terrassa amb vista sobre el parc natural.\nA banda de les cabanes, Cabanes Dosrius també oferex un servei de recepció, un saló i un snack-bar.\nEl paisatge que envolta Cabanes Dosrius és ideal per a fer-hi moltes activitats, entre les quals muntar a cavall, muntar en ruc, fer senderisme i ciclisme.\n08319 Dosrius, Barcelona, Espanya\nCabana no verificat per l'equip d'Escapadesenparella.cat\nCabana sense valoració de la comunitat\nCabana reservable des d'Escapadesenparella.cat


Des de la Font del Bisbe: De xoriços i corruptes! Via fora!\nEl darrer escàndol de corrupció que s’atribueix a alts càrrecs del PSC, entre ells a l’Alcalde de Sabadell, fa que plogui sobre mullat, un més! Genera un sentiment que no hi ha un pam de net i que vivim en un país i un estat en què la corrupció, com una plaga bíblica es impossible d’aturar.\nAl meu parer les causes són múltiples i son fruit de la voluntat dels corruptors, els que tenen i volen fer més diners, els que tenen la paella pel mànec, els que els interessa un sistema que permeti que els corruptes puguin surar i quedar impunes. Al meu parer, hi ha un seguit de circumstàncies que ho fan possible.\nLes majories absolutes, fruit del nostre sistema electoral i el desinterès de la política de bona part dels ciutadans, esdevenen un caldo de cultiu perquè qualsevol grup de pressió es pugui moure com el peix a l’aigua.\nQuè fàcil és per alguns arribar al sofà de l’alcalde o del cap local del partit i, ja sigui per aconseguir mitjans econòmics per a la propera campanya o per la jubilació anticipada si es perden les eleccions, o per les dos coses, es fa fàcil sortir amb un contracte o una requalificació. Difícil quan hi ha majoria absoluta controlar al govern des de l’oposició, doncs sovint no se li dóna ni aigua per a poder fiscalitzar el govern.\nUn sistema judicial amb pocs mitjans i lent, que permet que s’eternitzin les actuacions policials i els casos de corrupció si es que van a judici, el més fàcil es quedi en res o com a resultat del llarg procediment hi resti un sumari amb prou contradiccions com perquè els bons bufets d’advocats del corruptes puguin minimitzar les sentències.\nAixò passa tant amb el sistema judicial com amb la inspecció d’hisenda, més de trenta anys de governs de PSOE i PP, amb el suport de CiU, i tots ells mai han dotat de recursos les dos institucions claus per combatre la corrupció i el frau. No es casualitat que aquests partits siguin els més implicats en corrupció, i Espanya i Catalunya siguin els països amb més frau fiscal impune!\nLa supeditació del poder polític a l’econòmic, que en aquest país es dóna com en cap. Els paradigmes dels poderosos són els que acríticament propaguen els governs i el concepte d’enriquir-se, de “forrar-se”, troba terreny abonat en els polítics sense ideologia que tant abunden.\nSovint hi ha massa gent sense ofici ni benefici que per ambició i per servitud amb l’aparell del partit, es troba amb un càrrec públic que li comporta un superior estatus retributiu i social, que al ser eventual i no tenir un lloc de treball en molts casos si el cessen, els electors o el partit, es curen en salut fent-se un coixí per al seu futur.\nCal una profunda regeneració democràtica, hi ha prous polítics honrats per a fer-ho possible, i el poble ha d’empènyer amb els seus vots, però caldrà trencar amb aquest caduc sistema de la segona restauració borbònica dels anys setanta.\nEtiquetes de comentaris: corrupció, frau fiscal