Èxits i projectes de la associació\nEl Temps, L´Ametlla de Mar\nL´Associació de Veïns de Calafat és una organització sense ànim de lucre creada\npel el manteniment i millora de la qualitat de vida a la urbanització de Calafat.\nAssociació de Veins de Calafat\n1 Benvolgut veí/na,\nEl divendres 13 de gener de 2012, a les 11:00 hores, la presidenta i la secretària de l’Associació de Veïns de Calafat, Sra. Rut Guiseris i Sra. Vanesa López, es van reunir a l’ajuntament de l’Ametlla de Mar, amb el regidor d’Urbanitzacions, Sr. Rubén Lallana.\nEs van tractar els assumptes següents:\n1.- Parc eòlic marí\nEl regidor va manifestar el rebuig exprés que ha realitzat l’ajuntament en aquest assumpte. I, per part de l’Associació vàrem mostrar el nostre rebuig també. Es va informar en relació al projecte, que existeixen 2 fases: la primera, de 4 molins a 2,6 km de la costa i un davant de Calafat, considerat com a parc experimental, els promotors del qual ja disposen de la concessió d’ocupació marítimo-terrestre, i una segona fase, de 8 molins, a 28 km de la costa.\nExisteix una “Coordinadora contra els molins a La Cala” que informa a la ciutadania, disposa de facebook i d’un advocat per litigar en contra del projecte, i la gent pot adherir-se.\n2.- Manteniment brigada Calafat\nEl regidor va manifestar el seu compromís de mantenir tot l’any la brigada de manteniment a Calafat.\n3.- Reubicació abocador\nEl regidor va manifestar el seu compromís, per enguany, de millorar l’existent, ja que per la reubicació no es compten amb els diners necessaris. A la propera reunió s’avançarà en l’assumpte.\n4.- Dutxa platja Port\nEl regidor va manifestar el seu compromís d’instal·lar, abans de l’estiu, una dutxa a la platja del Port.\n5.- Tanques pista esportiva\nL’any passat, per part de l’Associació, es va manifestar l’interès, a fi i efecte de recaptar diners per l’Associació de Veïns i Veïnes de Calafat, de posar tanques de publicitat a la pista de futbol. L’ajuntament havia considerat la possibilitat d’avançar-nos els diners per la instal·lació que podríem tornar poc a poc amb els diners de la publicitat, però amb la crisi actual, el regidor manifesta que no pot avançar-nos els diners aquest a any, però que ens autoritza a gestionar-ho si ens és possible.\n6.- Subvenció Festa Major\nEl regidor ens ho ha de confirmar, però creu que comptarem amb la mateixa subvenció de l’any passat, de 700€.\n7.- Manteniment enllumenat\nPer part de l’Associació es posa de manifest la problemàtica amb el servei de manteniment de l’enllumenat públic. En especial la primera fase de Calafat ha estat molts dies a les fosques, malgrat les queixes a l’ajuntament. Es sol·licita la prestació d’un millor servei, més àgil i atent. El regidor diu que mirarà de veure que ha fallat.\n8.- Asfaltat carrers\nL’associació es queixa del mal estat dels carrers, que necessiten una pavimentació. El regidor demana que parlem en la propera reunió aquest assumpte, doncs cal aprovar els pressupostos municipals.\n9.- Neteja platges\nL’associació es queixa del mal estat de les platges aquest estiu passat. El regidor pren nota i demana que parlem de l’assumpte més endavant, quan planifiquin la neteja de les platges.\n10.- Pla PENTA\nEl regidor ens informa que encara no ha estat nomenada cap persona com a subdelegat/da de govern amb el nou govern espanyol. I que cal parlar amb la nova persona sobre el Pla.\n11.- Aigua autopista\nEl regidor ens informa que el tècnic municipal ja ha redactat informe per tal d’enviar a Autopistes. L’associació demana que ens informin de totes les gestions al respecte.\n12.- Quadres elèctrics\nL’associació es queixa del mal estat de molts quadres elèctrics a l’exterior de les cases, en via pública, amb el conseqüent perill que això suposa, i li fa arribar fotografies acreditatives. El regidor diu que s’ho estudiarà per tal de solucionar-ho.\n13.- Bus de línia\nEl regidor ens informa dels nous horaris, els quals ja estan penjats al facebook de l’Associació.\n14.- Subministrament d’aigua potable\nEl regidor manifesta que no s’ha avançat en aquest assumpte.\n15.- Soroll Circuït de Calafat\nL’associació es queixa de la inactivitat de l’ajuntament davant la problemàtica del soroll del Circuït i cita al regidor per una reunió entre advocats, el de l’ajuntament i el de l’associació el dia 9 de febrer a les 12:00 hores. El regidor confirma la reunió.\nPodeu realitzar qualsevol aportació, queixa o suggeriment a qualsevol dels membres de la Junta Directiva o al següent e-mail calafat-associacio@tinet.cat JUNTA DIRECTIVA Gener de 2012\nINFORME ACTUACIONS 2010 - 2011\nL’actual junta directiva de l’Associació de Veïns de Calafat ha treballat per Calafat en dos àmbits:\nA. Àmbit intern, estructural, de la pròpia Associació\nB. Àmbit extern, en col·laboració amb l’ajuntament de l’Ametlla de Mar\nVam considerar molt necessària una intervenció en l’àmbit intern de la pròpia associació atesa la desatenció que ens vàrem trobar: sense diners degut al robatori de diners de La Caixa per un antic membre de la Junta, al dèficit de les últimes Festes de Calafat i a la manca d’iniciatives per recaptar diners; un local de l’associació en desús pel desordre i brutícia, sense llum i sense cartell indicatiu; la manca d’informació als veïns i veïnes. Des d’aquesta vessant, les actuacions realitzades han estat:\n Adequació del local pel seu ús, tant per reunions de la Junta directiva com per la realització d’activitats públiques\n Sol·licitud de subvencions a l’ajuntament de l’Ametlla de Mar, a la Diputació de Tarragona, a la Central Nuclear i a La Caixa pel funcionament de l’Associació: la Central ens va donar un ordinador i estem a l’espera de rebre una subvenció monetària, l’ajuntament ha pagat l’actuació de dissabte nit a les Festes de Calafat i els trofeus dels campionats esportius, i la Diputació ens ha atorgat una subvenció per import de 450 €.\n Creació de samarretes de Calafat i venda posterior: l’Alba Valldeperas, calafatina, va crear la imatge de les samarretes que han estat molt ben rebudes. La seva venda permet recaptar diners a l’associació.\n Barra de bar Festes de Calafat: quasi 2.000 € recaptats per sufragar part de les despeses de les festes de Calafat.\n Venda de guarniments i pastissos elaborats pels nens/es de Calafat en tallers organitzats per l’associació\n Pàgina web: acomiadar l’informàtic que s’encarregava amb la corresponent despesa i portar-la des de la pròpia junta per tal d’estalviar diners\n Creació d’una pàgina de l’associació a Facebook: amb el seu corresponent manteniment per tal que els veïns i veïnes de Calafat gaudeixin d’una informació immediata, àgil i continuada i, a més, puguin expressar-se i comunicar-se amb la junta ràpidament.\n Instal·lació d’un cartell informatiu de les activitats de l’associació al supermercat de Calafat: més informació pels veïns i veïnes\n Publicitat tanques camp de futbol: per tal de recaptar diners per l’associació, hem aconseguit l’autorització de l’ajuntament i estem, actualment, treballant per tal que aviat sigui una realitat.\nPel que fa a l’àmbit extern, cal tenir en compte que l’associació depèn i molt de l’ajuntament de l’Ametlla de Mar. Durant aquest exercici hem tingut tres regidors d’urbanitzacions diferents! Amb la conseqüent ralentització en la nostra feina que aquest fet suposa. Des de l’agost 2010 que vam començar i fins a mitjans de gener 2011 ocupava el càrrec el Sr. Joan Pere Gómez, des de llavors i fins les eleccions locals de 2011 el Sr. Albert Medrano i des de llavors i fins ara el Sr. Rubén Lallana. Confiem en l’eficàcia del Sr. Lallana per tal de poder fer, plegats, una bona feina per Calafat i portar a terme els projectes pendents i compromesos per l’ajuntament.\nA continuació, el detall de les actuacions realitzades per l’ajuntament, les activitats realitzades per la pròpia junta i les actuacions pendents d’executar per l’ajuntament:\nActuacions realitzades per part de l’ajuntament:\n Senyalització aparcament supermercat\n Ampliació del parc infantil i instal·lació font\n Neteja voltant transformadors elèctrics\n Manteniment brigada d’obres i serveis per la urbanització\n Tancament accés vehicles a Cala Llobeta\n Més freqüència recollida de brosses\n Arranjament llums avariades\n Arranjament pista de futbol\n Neteja baladres Ronda del Mar per visibilitat\nActuacions realitzades per part de la pròpia junta:\n Festa de La Castanyada\n Taller guarniments de Nadal (novembre 2010)\n Joc infantils 08/12/2010\n Nadal i Caga Tió\n Activitats Setmana Santa\n Festes de Calafat 2011: com a novetats la barra de bar, concurs de truites, aeròbic platja, exhibicions twirling i rítmica, jocs infantils\n Aeròbic platja (agost 2011)\nActuacions pendents realitzar per part de l’ajuntament:\n Soroll circuit\n Soroll autopista i abocament d’aigua\n Ubicació abocador residus\n Abastament d’aigua potable\n Dutxa del port\n Senyalització viària\n Pavimentació “pipetes”\nFestes Calafat 2011\nLLOGUER DE TAULES PER A LA FESTA DE DIVENDRES I DISSABTE A LA NIT.\nLes taules es podrán adquirir al preu de 15 euros pels dos diez, el divendres dia 5 de 10 a 12 hores i de 18 a 20 hores davant del super de Calafat\nSols queden 33 taules lliures.\nTambé es poden adquirir anticipadament\nal teléfon: 690 600 151\nDIVENDRES 5 D`AGOST\n19.00h Bicictetada poputar.\nSortida: davant del Bar Calafat.\nUna bicicletada per a tota la família, per tal de reunir-nos, fer\nuna mica d'esport, gaudir del paisatge i passar-ho bé.Anirem\npel passeig de Marina Sant Jordi per acabar davant el\nlocal de I'Associació de Veines i Veins de Calafat.\n20.00h Semifinals Campionat de futbol Calafat 2011.\nEl Campionat de futbol iniciat el 25 de juliol arriba a semifinals.\nPodem gaudir del'esport com a participant o com a jugador.\n23.00h Salutació autoritats ajuntament de l'Ametlla.\nEl Sr. Ruben Lallana, regidor d'urbanitzacions de I'ajuntament\nde I'Ametlla de Mar, saludará les calafatines i calafatins.\nA cárrec d'Aleix Rengel, actor catalá i calafatí, ha aparegut\nentre d'altres a les séries "El cor de la ciutat', El secreto de\nPuente Viejo", "Coslada Cero" i "Guonte blanco", a les\npel.lícules 'Joves" i "Canción de Katmandú', i a obres de\nteatre com "E lpuente', "Coricias" o "La vido perduroble".\n23.45h Exhibició de ball'\nExhibició de salsa, bachata, expressió corporal i roda cubana a\ncárrec de I'Escola Recchia Dansa de Reus.\n24.00h Disco Móbil'\nPer a gaudir de la festa i ballar sense parar.\nDISABTE 6 D´AGOST\n10.00h Aeróbic a la ptatja. La Pepi Vila, professora d'aeróbic i\ncalafatina, será la que guiará als participants a seguir I'aeróbic\na platja Calafató. Una hora d'esport per començar bé el dia.\n10.00h Campionat de dominó Calafat 2011.\nGaudiu com a jugador/a o com a espectador/a de la final del\n16.00h Campionat de petanca Calafat 2011.\nJugueu o admireu la final del Campionat d'aquest joc tan\npopular a Calafat.\n17.00h Espectacle infantil.\nA cárrec de la Griselda Bas, actriu, ha participat en nombrosos\nUna estoneta pels més petits de la casa, per la seva diversió.\n18.00h Campionat infantil de futbot Catafat 2011.\nVeniu a veure i animar als esportistes més petits de casa.\nGrans promeses del futbol.\n18.30h Exhibició twirling i gimnásia rítmica. A cárrec dels clubs de\nI'Ametlla de Mar.Gaudeix d'una estona de relax amb la visió\nde I'exhibició d'aquests esports.\n19.30h Gospel a l'església.Vine a gaudir de les veus del gospel.\n20.00h Finals Campionat de futbol Calafat 2011.\nEl Campionat, iniciat el 25 de juliol, arriba a la final. Descobreix\nen directe quin equip el guanyará.\n21.00h Festa de I'escuma.Davant del supermercat de Calafat, la cita\nanual amb la festa de I'escuma. Vine!\n23.30h Duo Andrómeda.\nBall a la pista de básquet a cárrec del Duo Andrómeda. La\nSusanna Bey, la seva cantant, ha interpretat una de les\ncançons del disc de La Marató de Tv3 2O!O\nDIUMENGE 7 D`AGOST\n11.00H Jocs infantils a la Platja.\nA cárrec de I'Ana, la Susanna i la Raquel, calafatines i expertes\nen jocs infantils, els més petits es divertiran molt a la platja de\n19.30h Concurs de truites.\nCuina una truita, bona, tradicional o original i apunta't al concurs.\nPots guanyar una escapada de cap de setmana.\n20.00h Degustació popular de truites.\nAmb pa amb tomáquet i vi del Perelló, fará germanor\n´ Cofre-Regal per al finalista.\nFIRA ELS TRES DIES DE FESTES i\nBARRA DE BAR DE L'ASSOCIACIÒ\nDIVENDRES I DISSABTE NIT\n*L'Associoció es rcserva el dret per o canvior quolsevol horuri o octivitot.


La gran venda de flaix - Luna i Lucifier | CAT.rickylefilm.com\nLluna & Lucifier: 30% de descompte\nLa nostra oferta: 30% de descompte en tots els articles en venda articles incl *\nSegell amb seu a Nova Zelanda Lluna & Llucifer està inspirada en les dones que fan servir la seva roba moderna. Amb una col·lecció de vestits d'estiu bastant, denim moderna, les tapes dels estats i accessoris chic, la, a la moda contemporània i dissenys ultra-portàtils són l'actualització d'armari perfecte. L'etiqueta està compromesa amb la qualitat, confort i un disseny únic, a més de la seva col·lecció només està disponible a través del lloc web de Lluna & Llucifer, assegurant l'experiència personal de la marca es manté per a cada client.\n* No disponible en combinació amb cap altra oferta. S'aplica a tots els articles, incloent articles de venda per un temps limitat. El descompte no s'aplica als vals de regal.\nLa nostra oferta: 20% sabates de temporada baixa de tardor / hivern *\nQuan es pensa en el clàssic dels 70s 'sabata de taló de bloc, què et sembla? Bé, ha de ser Terry d'Havilland - que va començar a crear les seves sabates icònics de Londres fa més de 50 anys i van ser un èxit immediat, la definició de disseny de calçat en les pròximes dècades. Avui dia, els dissenys són usats per algunes de les dones més elegants del món, incloent a Kate Moss, Cara Delevingne, Georgia May Jagger i Rita Ora. El soles i talons apilats en bloc clàssic en gravats metàl·lics i de la serp són l'estil característic de la marca, mentre talons d'agulla, botes i fins i tot els entrenadors porten l'ADN de disseny en una nova era.\nLa nostra oferta: 50% de descompte en articles seleccionats *\nPer a una mirada comunicat, que Ennemenouno la seva sortida a la marca. Els dissenys d'aquesta marca italiana són úniques - la totalitat del seu costura i peces llestes per el desgast es produeixen a petita escala a la regió de Llombardia d'Itàlia, amb totes les impressions completament originals i de desenvolupament propi. La qualitat és molt important; des jaquetes a vestits i accessoris, cada peça està feta amb total precisió per cosidores amb experiència.\n* No disponible en combinació amb cap altra oferta. S'aplica als elements seleccionats només per un temps limitat. El descompte no s'aplica als vals de regal.\nPremis Grammy dAdele 2018 actuació - Vídeo de YouTube - Ellen DeGeneres Mostra i entrevista\nTots els guanyadors i nominats dels Globus dOr 2018


Red Rats: 13th Age - notes d'un playtest\n13th Age - notes d'un playtest\nUna de les virtuts que tenim com a grup és que no ens fa por provar coses noves. I a vegades ens atrevim amb coses que encara estan per estrenar!\nDe les editorials que segueixo, Pelgrane Press és la que ofereix més possibilitats de playtesting. I quan vaig veure que proposaven provar el darrer joc de Jonathan Tweet, el creador entre altres de Ars Magica, Over the Edge i la 3ª edició del D&D, no vaig dubtar en apuntar-nos-hi.\nEl 13th Age vol ser una “carta d’amor” als jocs de sempre, als tradicionals jocs d’exploració de cataus i fantasia medieval. El joc es basa en la mecànica habitual dels jocs basants en el D&D (en especial barrejant coses de la 3ª i la 4ª edició( amb tocs més innovadors basats en les jocs més moderns o “indies”. Amb aquesta presentació ens hi vam llençar de cap.\nLa creació de personatge es fa a partir de les races i classes habituals. Cada raça i classe aporta uns poders/aptituds especials, que funcionen seguint la dinàmica del D&D4.\nUna de les coses que difereixen és les habilitats. El joc no té llista d’habilitats. Quan crees el personatge distribueixes uns punts entre els Rerafons. Els rerafons són descripcions àmplies d’aprenentatges, sabers i habilitats del personatge. A la hora de saber si un personatge supera una dificultat, només ha de tirar un d20 i sumar-hi el rerafons que sigui més adequat i veure si supera la dificultat (que sol ser 15). Així un personatge amb els rerafons de Tribu de bàrbars de les montanyes +3, Lladre de temples+1 i Mercenari+2, si es trobés amb què vol escalar una muntanya segurament faria servir el rerafons de Bàrbar, si es vol infiltrar a una casa el de Lladre i si vol intimidar a un mercader el de Mercenari. Aquesta és una idea que durant la creació i les partides que vam fer va resultar molt bona. Tant que vam suggerir que el modificador de rerafons també servís per a certs tirs de salvació.\nUna altra cosa nova que ens va agradar molt és Allò Únic. Cada personatge té quelcom que el fa únic. Es tracta d’un descriptor que NO té efectes mecànics durant el joc (és a dir, no dóna ni bonus ni cap poder nou ni res similar) però que serveix moltíssim per a definir el personatge i donar-li un toc molt personal. En el nostre grup van sortir idees brillants: un semiorc de qui sempre s’enamoren totes les fèmines; un braç de ferro forjat pel Drac Daurat pel guerrer nan, un mag halfling que és el darrer deixeble viu d’una línia de mags; un semielf sobre qui la Reina Elfa té una extranya predilecció… Una manera de donar protagonisme als PJs i també de construir entre tots l’ambientació. Alhora una eina pel director de joc per a crear les aventures i les campanyes.\nL’altra innovació és les regles de les Icones. Les Icones representen aquells personatges i criatures més importants de l’ambientació. Per exemple: l’Emperador, el Drac Daurat Gegantí que evita que el Mal entri a la terra, el Rei Lich cabdill dels mortvivents, la Reina Elfa…. Tots els personatges tenen vincles amb algunes de les Icones. Els vincles poden ser positius, negatius o complicats i venen a definir la relació que el personatge té amb el món i els poders que hi operen. Així si un personatge té relació positiva amb l’Arximag, pot ser membre de la seva acadèmia, haver estudiat amb algun dels grans mags…. Si algú té relació negativa amb el Gran Cabdill Orc pot ser per què hagi lluitat contra la seva horda, sigui un desertor del seu exèrcit… El joc incorpora una mecànica per saber si les Icones i les relacions que cada personatge hi té són efectives durant el joc. Cada PJ té uns quants punts (3) a repartir en les seves relacions amb les icones. Cada punt representa 1d6 que podràs tirar quan vulguis fer entrar la relació en joc. Si surt un 6, la relació funciona al teu favor com proposes. Si surt un 5 la relació funciona com proposes, però amb un “gir” inesperat. Un exemple: el clergue del grup té una relació positiva de 2 punts amb la Gran Sacerdotessa (Icona dels poders divins al món), el grup arriba a un temple i vol accés a la biblioteca sagrada. El clergue s’avança i diu “Segurament conec al sacerdot bibliotecari”, tira els dos d6 per veure si això és cert. Que surt un 6: és cert, i tenen accés. Que surten dos 6s, gran èxit, no només és cert sinó que a més el sacerdot bibliotecari guarda gran record de l’època que van estar plegats. Si surt un 5, el clergue podrà tenir accés, però segurament el sacerdot bibliotecari li demanarà quelcom a canvi, o caldrà seguir la tradició de fer penitència tota la nit per accedir a la biblioteca…\nAquesta mecànica ens va agradar al llegir-la, però a la pràctica no ens va acabar de convèncer i en vam proposar una millora, que s’ajusta (a més) a l’estil de tirades de tot el joc.\nWhen a player wants to summon a relationship resource spends a relationship point for an “automatic success”. Then he/she rolls to recharge it: 16+ recharges the spent point; 10-15 recharges it, but with a complication or unexpected results. Resource points are restored with a Heal up. Of course the expenditure of relationship points are subjected to the GM (or table) approval and it have to make sense in the fiction.\nResponent a la pregunta de què ens va semblar el joc: el joc ens va agradar. És una versió lleugera i àgil del D&D3 amb coses de la 4ª edició. Ens va agradar molt el tema dels rerafons i en general el joc va ser fluïd.\nSobre si el comprarem… aquest és un altre tema. Darrerament Pelgrane Press opta per uns manuals de molta qualitat, a color I carregats de bones il.lustracions. Això sempre encareix el preu final del producte I fa que un es plantegi si hi jugarà…\nPodeu trobar el nostre qüestionari de feedback contestat a aquí.


L'apol·lini i el dionisíac en la pintura - Ricard J Tovar, pintura cubista, art contemporani. Cubist painter, contemparary artist.\nL'apol·lini i el dionisíac en la pintura\nEl gran pensador, estudiós i crític de la cultura occidental, F. Nietzsche, va proposar una metàfora per mostrar les dues perspectives des de les que l’artista representa la realitat significada en l’obra d’art: l’apol·línia i la dionisíaca. Així, podem preguntar-nos si es pot utilitzar aquesta metàfora per caracteritzar l'art pictòric actual. En aquest article tractarem d'apropar-nos a una possible reposta a la qüestió.\nAquests dos conceptes estan connectats amb dos personatges de la mitologia clàssica, Apol·lo i Dionís, fills de Zeus. El primer representa el déu que protegeix, que il·lumina els humans amb la veritat, que els permet descobrir els seus pecats o errors, a més de generar la inspiració profètica i artística en guiar i orientar a les mateixes Muses. Representa també la bellesa, la perfecció, l’equilibri i harmonia de la raó. Inspira al ser humà el seu afany d’ordre, de moral, d’individuació i representació contemplativa de la realitat (teoria) per la qual cosa el podem trobar a la base de tot ordenament conceptual, matemàtic, racional, fins i tot gràfic o escultòric que de la realitat viscuda ha inventat el mateix ésser humà.\nPer alta banda, Dionís, el deu de la verema, del vi, de l’agricultura i del teatre, representa també l’alliberament d’u mateix, de la seua consciència o jo a través de la follia, l’èxtasi o embriaguesa proporcionada pel propi vi. En aquest estat, l’humà connecta sensitivament, passionalment amb la naturalesa, a través de la fruïció sensual d’aquesta, la qual suposa la pèrdua de la consciència del jo, de l’individu, de la moral, i de l’ordre subjectivitat-objectivitat. Allò subjectiu desapareix i deixa pas a la poderosa primavera, al plaer sensible i intuïtiu de la natura: el ball, la dansa, la música, el foc i el vi, (recordem les nostres festes de Sant Joan), són expressió i oportunitat per què l’entusiasme dionisíac mostre el seu sí a la vida i al gaudi. Suposa la comunió sensual entre humans i la unió sensible amb la naturalesa, retrobada.\nLa tragèdia grega és la forma artística en la que conflueixen, s’aparellen aquest dos impulsos, aquestes dues formes d’interpretar i sentir: Apol·lo i Dionís, el món artístic dels somnis junt al món artístic de la embriaguesa, dues percepcions estètiques de la realitat contraposades entre sí, però que en la tragèdia, especialment la de Sòfocles i Esquil, s’uneixen per donar pas a la forma artística completa, en la que l’esperit de l’espectador grec, gaudeix al mateix temps de la pretensió d’ordre, norma i mesura (epistemològica, ontològica i moral) front a l’experiència caòtica, sense sentit ni finalitat, del drama cru i tràgic de la vida (i de la mort), vida que és goig i dolor al mateix temps, o un després de l’altre.\nTot artista pren part, adopta una perspectiva, o les dues, com en la tragèdia, a l’hora de crear la seua obra. En tal sentit, l’artista imita (interpreta i presenta) la realitat des d’alguna d’aquestes dues perspectives:\n"Con respecto a esos estados artísticos inmediatos de la naturaleza todo artista es un «imitador», y, ciertamente, o un artista apolíneo del sueño o un artista dionisíaco de la embriaguez, o en fin - como, por ejemplo, en la tragedia griega - a la vez un artista del sueño y un artista de la embriaguez: a este último hemos de imaginárnoslo más o menos como alguien que, en la borrachera dionisíaca y en la autoalienación mística, se prosterna solitario y apartado de los coros entusiastas, y al que entonces se le hace manifiesto, a través del influjo apolíneo del sueño, su propio estado, es decir, su unidad con el fondo más íntimo del mundo, en una imagen onírica simbólica" (NT, cap. II)\nCal destacar que aquestes dues perspectives, aquestes dues visions estètiques, no tenen que donar-se juntes necessàriament. De fet hi ha formes artístiques, i fins i tot èpoques en la història de l’art, en que una domina sobre l’altra impregnant l’obra d’art.\nAixí, en relació a la música, en concret sobre la cançó popular, el nostre autor afirma el següent:\n…la música misma, en su completa soberanía, no necesita ni de la imagen ni del concepto, sino que únicamente los soporta a su lado. La poesía del lírico no puede expresar nada que no esté ya, con máxima generalidad y vigencia universal, en la música, la cual es la que ha forzado al lírico a emplear un lenguaje figurado. Con el lenguaje es imposible alcanzar de modo exhaustivo el simbolismo universal de la música, precisamente porque ésta se refiere de manera simbólica a la contradicción primordial y al dolor primordial existentes en el corazón de lo Uno primordial, y, por tanto, simboliza una esfera que está por encima y antes de toda apariencia. (NT. cap. 6).\nEn relació a l'art pictòric, Nietzsche apunta a una diferència fonamental entre la perspectiva pròpia de l’espectador de la tragèdia i aquella de qui observa una pintura:\n"La excitación dionisíaca es capaz de comunicar a una masa entera ese don artístico de verse rodeada por semejante muchedumbre de espíritus, con la que ella se sabe íntimamente unida. Este proceso del coro trágico es el fenómeno dramático primordial: verse uno transformado a sí mismo delante de sí, y actuar uno como si realmente hubiese penetrado en otro cuerpo, en otro carácter. Este proceso está al comienzo del desarrollo del drama. Aquí hay una cosa distinta del rapsoda, el cual no se fusiona con sus imágenes, sino que, parecido al pintor, las ve fuera de sí con ojo contemplativo; aquí hay ya una suspensión del individuo, debida al ingreso en una naturaleza ajena".(NT. cap 6).\nAixí, mentre l’espectador del drama es fusiona amb el caràcter, els sentiments i pensaments dels esperits i éssers que es presenten al cor de la representació tràgica, el rapsoda i el pintor, adopten una perspectiva més contemplativa i distanciada. Aquests mostren un conte o una imatge que, també nosaltres els espectadors, hem de contemplar, a una certa distància, distingint-nos d’allò presentat i dels personatges que s’hi mostren, els quals són vistos i observats com quelcom diferent a nosaltres mateixos i amb els que no ens confonem emocionalment.\nPodem afirmar que la pintura, en especial aquella que representa de forma figurativa i natural escenes, personatges o esdeveniments, activa aquesta perspectiva contemplativa, distanciada i separada de l’escena representada, de tal manera que la fruïció de caràcter Apol·lini, aquella que\ntroba goig en l’aparença en sí de la representació, és la que predomina en l’acte de fruïció estètica (com, per exemple, en "La Fragua de Vulcano" de D. de Velàzquez).\nLa representació de l’individu com a mirall d’una idea, pensament, actitud o moral ens situa en la perspectiva apol·línia la qual permet a l’espectador fins i tot parlar del que s’hi representa per identificar i descriure l'escena a través de la paraula i el concepte. La figura i la forma re-coneixible, l’estructura i descripció dels personatges i l’acció, són el component principal d’aquests tipus d’obres.\nNo obstant, en les obres figuratives també s’hi pot veure reflectit igualment en major o menor presència “l’u primoridal”, el rerefons de la naturalesa, la realitat bruta, salvatge, jovial i joiosa que es mostra a l’espectador sempre que la mestria de l’artista figuratiu sia capaç d’expressar-la (per exemple: "La romeria de San Isidro", de F. de Goya o "Corrida de toros" de Picasso). Així, hi ha obres que ens apropen a la realitat d’una manera més immediata, emocional, empàtica, en generar en l’espectador una impressió que li permet connectar de forma sensible (de forma estètica) amb el món humà. No hi ha discurs, o millor dit, no hi ha discurs en primer lloc, hi ha una impressió suggerida en el moment de la percepció la qual és sensible i emocional i, només després, intel·lectual (obra de l’enteniment que conceptualitza des d’un marc d’interpretació).\nLa figura (deformada, exagerada, interpretada) són l’element principal utilitzat per l’autor en aquests tipus d’obres. Es tracta d’obres que inciten al joc dionisíac, en que el concepte és superat pel brollar d’emocions, sensacions i impressions causades per algunes de les qualitats estètiques de l’obra (colors, estructura, formes, composició, etc).\nPer altra banda, l’art abstracte pot generar en l’espectador una aproximació diferent, en el que la pura contemplació d’una escena que re-presenta (és l'aparença d'una altra realitat), deixa pas al joc lliure de sentiments i sensacions, d’idees, referències i connexions entre idees, que suposen un apropament lliure i sense condicionaments als interiors emocionals induïts per la imatge crua i nua. (Ex. Mural, Jackson Pollock). Tanmateix, hem de reconèixer que, no per ser abstracte, trobarem necessàriament de forma directa l'expressió de l'u primordial propi del coneixement tràgic, ja que, també aquest art pot ser utilitzat per expressar i representar multitud d'intencions i signficats.\nEn conclusió, l'art actual també es pot analitzar amb aquestes metàfores, és més, podem dir que l’art de totes les èpoques es pot interpretar amb aquestes categories, les quals no són simples estats psicològics de l’artista o l’espectador, sinó formes distintes d’apropar-se al coneixement de la realitat i, en conseqüència, de mostrar-la. Pel que fa a la pintura, podem dir que aquesta disposa de recursos o elements que permeten destacar i mostrar alguna de les dues perspectives analitzades, l'apol·línia i la dionisíaca, tot dependrà de les intencions de l'artista i de l'habilitat en el tractament estètic del tema.\nPer una banda, la figuració natural o realista utilitza l’aparença (copia o representació distanciada de quelcom no present) com a via per generar l’experiència estètica que es complau en la fruïció d’allò representat sotmet al principi d’individuació, que busca l'harmonia i la bellesa fent ús de la forma i el color. En aquesta pintura predominarà, per tant, la interpretació apol·línia.\nPer l'altra, l’art abstracte que no utilitza aquesta eina, ens proposa la fruïció estètica directa, d’allò immediat present a la visió que no còpia (una altra realitat no present i de la qual seria l’aparença), sinó que s’ofereix directament a la sensibilitat com tot el que hi ha, a la manera de l’u primordial el qual també és directe, immediat i sensible. En ella, l’empatia dionisíaca guanya el terreny, i pot convertir-se en la forma principal d'apropament estètic.\ntagPlaceholderEtiquetas: filosofia, pintura, estètica\nGarnet Packard (sábado, 04 febrero 2017 15:22)\nOdelia Wygant (domingo, 05 febrero 2017 15:25)\nAnnette Sharrow (lunes, 06 febrero 2017 20:13)


Junts per Figueres s'hi posiciona en contra perquè tem que pugui convertir-se en un gueto . L'alcaldessa diu que s'està estudiant, que s'ha parlat amb els veïns, i recorda que les necessitats d'habitatge les té una àmplia franja de població no conflictiva\ncarme vilà 03.03.2020 | 10:19\nLa sessió del ple de Figueres de dilluns al vespre. Ajuntament de Figueres\nLa sessió del ple de Figueres de dilluns al vespre.\nL'Ajuntament de Figueres està estudiant la possibilitat d'adquirir pel dret de tanteig i retracte nou pisos en un mateix edifici al carrer Rocabertí a la Creu de la Mà. Això preocupa una comunitat de propietaris del carrer per la possibilitat de crear un gueto. Junts per Figueres ho va posar sobre la taula ahir al vespre al ple municipal on hi havia alguns dels veïns.\nL'alcaldessa, Agnès Lladó, i el regidor d'Habitatge, José Castellón, van recordar que encara no està fet i que s'està estudiant. Dimarts passat es van reunir amb els veïns. Van recordar que les necessitats d'habitatge les tenen un ampli sector de la població, des de joves a famílies monoparentals o gent gran i, per tant, no necessàriament persones conflictives.\nEl regidor va posar de manifest que "hi haurà un perfil i unes bases -per accedir als pisos- amb les quals estem treballant".\nMasquef va iniciar el debat manifestant que "no estem en contra de l'adquisició de pisos de lloguer social perquè som conscient d'aquesta necessitat tan ingent a Figueres i al nostre país en general" però considera que no és "positiu ni transformador que hi hagi un nombre tan elevat d'habitatges socials a la mateixa comunitat, creiem que això crea guetos".\nEl regidor d'Habitatge, va deixar que no tenen cap intenció de crear guetos amb els quals diu, estan totalment en contra, però que és molt necessari aconseguir habitatge. I que no es tracta de pisos d'emergència social.\nL'alcaldessa va afegir que l'ajuntament està sotmès a la Llei d'Habitatge i quan un banc es vol desfer d'habitatges té l'obligació de dir-ho a la Generalitat que comunica, en primera opció, a l'Ajuntament. Però si descarten comprar-los, això no és garantia que "aquests pisos no acabin a la taula d'emergència social que té la Generalitat o al tercer sector".\nA més, va demanar que es criminalitzi el lloguer social perquè "és un lloguer que cava vegada necessiten més persones, famílies diverses, de les que anomenaréem normals, monoparentals, joves, gent gran i gent que estem aquí sentats" a qui la crisi els va afectar.


Tàpies, de cara a la Fundació Tàpies | Bonart\nTàpies, de cara a la Fundació Tàpies\nAmb una certa gosadia, Valentín Roma explora Tàpies des d’altres perspectives que les fixades per la historiografia. Parteix, amb la complicitat de Laurence Rassel, d’una experiència de Tàpies sense afecció, la qual cosa els allibera dels clixés i de la idea d’un Tàpies institucionalitzat. Això els permet mirar-lo de cara i cairell, i descobrir-nos un Tàpies nou que, no obstant això, sempre ha existit.\nSi bé les primeres exposicions de la fundació aproximaven artistes coetanis a Antoni Tàpies, com ara Jannis Kounellis, Louise Bourgeois o Krzysztof Wodickco, aquesta proposta situa Tàpies en relació amb artistes d’altres generacions i estableix lectures horitzontals.\nRoma proposa tres narracions. En la primera, Enfront de Tàpies, tracta de posar en crisi la interpretació que fins ara se n’havia fet, com l’exegesi tapiana, de la qual, a través de Dan Graham, León Ferrari i el mateix Tàpies, el comissari revela tocs irreverents, o les possibilitats del mur en explorar la categoria amb els treballs de Brassaï, Helen Levitt, Joan Colom, Gordon Matta-Clark i Richard Long.\nA la segona narració, Des de Tàpies, el comissari construeix una proposta en la qual convida sis artistes a interpel·lar Tàpies. Una aproximació a les influències que exerceix, des del vague remor en el treball d’Usue Arrieta i Vicente Vázquez fins a l’efecte que provoca en la contestació que en fa Pep Agut a través del seu treball. S’agraeix la capacitat de situar produccions artístiques de diferents escales en un discurs sense complexos, que tant de bo s’atrevissin a fer altres centres d’art i museus.\nLa tercera narració enfronta Tàpies amb Tàpies i ens ofereix nous elements per a l’anàlisi a partir de la correspondència amb autors com ara Martin Heidegger, André Malraux o Marcel Duchamp.\nTot i que l’exposició és només una de les múltiples aproximacions a Tàpies, i que podríem resseguir Tàpies en la majoria d’artistes des de la seva generació fins avui, aquesta és una lectura refrescant i eficaç. Una exposició de com Tàpies s’ha vist, s’ha fet servir i s’ha tingut present des de fora del sistema. Un Tàpies contradictori; dubitatiu, de vegades; exploratiu; txaman; humà, en definitiva. Aquest és el Tàpies que comencem a retrobar a Contra Tàpies, precisament. Potser mancava en aquests moments de qüestionament de valors democràtics fonamentals per al nostre país, com ara el dret a decidir, el perfil de compromís polític que Tàpies havia manifestat per les llibertats i pels drets del seu poble.\nLa mostra es pot visitar a la Fundació Antoni Tàpies fins al 9 de juny del 2013.\nA la imatge, Pier Paolo Pasolini. Fotograma del film “Salò o le 120 giornate di Sodoma”, 1975. © Pier Paolo Pasolini, 2013.


El conjunt ha sofert diferents transformacions al llarg de la seva història. Entre aquest conjunt es troba la mítica Porta Ferrada, així anomenada a les restes d’un edifici que es creu va ser el palau d’un abat o d’un governador civil carolingi.\nSituada al número 40 del Passeig del Mar. Casa del ric industrial Rafael Patxot que va ser construïda entre el 1917 i el 1920 per l’arquitecte Albert Juan Torner. Es tracte de la casa senyorial conservada més rellevant i luxosa de la ciutat. Durant molt de temps, la casa va acollir un observatori astronòmic del mateix Patxot. Actualment acull la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Sant Feliu de Guíxols.\nÉs una antiga estació de salvament de nàufrags situada al port de Sant Feliu de Guíxols . Construïda al segle XIX, està protegida com a bé cultural d’interès local i actualment museïtzada com a Museu del Salvament Marítim.\nMés info a la wikipèdia.\nAl mateix temps que la ciutat tenia cada vegada més burgesia dedicada al sector del suro, Sant Feliu de Guíxols va veure aparèixer grans cases senyorials en els llocs amb més encantadors de la ciutat. D’entre aquestes construccions, destaca la casa Albertí (final del segle XIX), la casa de la Campana (1911), la casa Gaziel (1880), la casa Girbau (1910), la casa Maynegre (1898), la casa Maruny (1909), la casa Pecher (1894), la casa Ribot (1904), la casa Sala (1904) o la casa Sibils (1892).\nConstruït el 1547, amb formes sòbries i amb un estil gòtic i renaixentista, l’ajuntament de la ciutat ha sobreviscut a totes les destruccions bèl•liques i a l’especulació Immobiliària. L’edifici actual t’he afegit una torre aixecada el 1847 i una ampliació posterior dels anys 40 i 50 del segle XX.\nL’antiga estació del tren\nL’Estació terminal de la línea ferroviària de Sant Feliu de Guíxols a Girona va ser construïda entre 1889 i 1892 pels arquitectes Rafael Coderch i Gabriel March amb un estil neoclàssic industrial auster. Símbol del progrés durant molt de temps, va servir fins el 1969, any en el qual va ser clausurada la línea.\nEs aquella que segueix el recorregut que feia antigament el nostre ferrocarril que anava de Sant Feliu de Guíxols a Girona passant per Castell d´Aro, i de Girona fins Olot, i que actualment es utilitzat com a via verda per senderistes i amants de la bicicleta.\nMés info: Vies verdes.\nÉs el camí utilitzat per circundar la costa tot passejant arran de mar. El camí que s´inicia a Sant Feliu i pot arribar fins la mateixa platja de Palamós, ofereix al passejant unes fabuloses vistes de l´encant paissagístic d´una bona part de la Costa Brava, tot passant per la magnifica badia de Sant Pol, la gran Platja de Sa Conca, i un variat nombre de cales, racons i indrets inversemblants.\nEs tracta d´una antiga ermita construïda al damunt d´una fortificació que data del segle XIII. El viatger pot arribar en cotxe fins a dalt, i pot gaudir d´unes vistes panoràmiques des del mateix indret.\nMés info: Wikipèdia.\nAltres llocs d´interès\nPort Salvi, El museu d’història, el museu de la joguina, la platja de Sant Pol, la platja de sa Conca, cala Jonca, cala Vigatà …


Dentistes de Girona pel Sàhara atén mil persones - Diari de Girona\nLa quarta expedició de l'entitat solidària ha realitzat extraccions i obturacions, però també ha començat a fer endodòncies\nUna de les intervencions realitzades per l'entitat gironina. ©Judit Saavedra / DGxS\nUna de les intervencions realitzades per l'entitat gironina.\nL'entitat Dentistes de Girona pel Sàhara (DGxS) ha atès més d'un miler de persones en la seva quarta expedició als camps de refugiats. L'equip ha treballat durant una setmana a Smara, concretament a l'Hospital Regional, al dispensari i a una escola. «Marxàvem d'aquí amb l'objectiu d'oferir el millor servei al màxim de pacients possibles, n'havíem previst uns 600. Finalment n'hem atès 1.072 en tan sols sis dies», explica Daniel Ruiz-Giménez, coordinador institucional del projecte.\nLa majoria dels tractaments que han dut a terme són extraccions i obturacions, però també han pogut fer endodòncies, una de les novetats d'aquesta expedició. «Si féssim l'equivalència del preu a les clíniques on treballen els dentistes de l'equip, les intervencions realitzades als campaments sumen més de 48.000 euros. Hem quadruplicat el valor en relació amb les despeses del projecte», afegeix el coordinador.\nA l'escola,l'equip ha tractat centenars d'infants d'entre 6 i 14 anys. Els han fet revisions i, en cas de necessitar una intervenció, eren derivats al dispensari.\nDurant aquest viatge, l'equip de DGxS ha treballat amb un equip de cinc professionals sahrauís de l'àmbit sanitari vinguts dels diferents territoris dels campaments, amb qui els dentistes han compartit pràctiques de treball.\nA més, l'entitat, ha fet una donació de material al Departament d'Estomatologia i al Dispensari on han estat treballant aquests dies que servirà perquè els dentistes sahrauís puguin seguir treballant durant els propers mesos.\nPer al viatge, l'entitat ha comptat amb el suport d'ACAPS-Girona, els ajuntaments de Celrà i Girona, Dipsalut i les donacions d'empreses, professionals i particulars.\nL'observatori d'Albanyà impulsa una nova edició de les beques d'astronomia.


Soiuz TM-32 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n185 dies, 21 hores, 22 minuts i 40 segons\nD'esquerra a dreta: Dennis Tito, Talgat Mussabàiev i Yuri Baturin\nTalgat Musabayev (en) (pilot al comandament)\nViktor Afanasyev (en) (comandant)\nClaudie Haigneré (enginyer de vol 1)\nKonstantin Kozeyev (en) (enginyer de vol 2)\nViktor Afanasyev (en)\nKonstantin Kozeyev (en)\n46° 44′ 58″ N, 69° 42′ 58″ E / 46.7494°N,69.7161°E / 46.7494; 69.7161\n← Soiuz TM-31\nSoyuz TM-33 (en) →\nLa missió Soiuz TM-32 fou una missió espacial russa amb tripulació llançada el 28 d'abril de 2001. El seu objectiu era transportar una nova tripulació i subministraments a l'Estació Espacial Internacional. Aquesta missió va marcar una fita per ser la nau que va portar a Dennis Tito a l'espai com el primer turista espacial de pagament.\n2 Configuració de la missió\n3 Resum de la missió\nTalgat Mussabàiev (3) - Comandant - Kazakhstan\nIuri Baturin (2) - Enginyer de Vol\nDennis Tito (1) - turista espacial - Estats Units\nVíktor Afanàssiev (4) - Comandant\nClaudie Haigneré (2) - Enginyer de Vol - França\nKonstantín Kozeiev (1)\n(1) nombre de vols espacials completats per cada tripulant, incloent aquesta missió.\nConfiguració de la missió[modifica]\nInclinació : 51,6°\nPeríode orbital: 88,6 min\nAcoblat a la ISS: 30 d'abril de 2001, 07:58 UTC (al port nadir del mòdul Zarià)\nDesacoblat de la ISS: 19 d'octubre de 2001, 10:48 UTC (des del port nadir del mòdul Zarià)\nAcoblat a la ISS: 19 d'octubre de 2001, 11:04 UTC (al mòdul Pirs)\nDesacoblat de la ISS: 31 d'octubre de 2001, 01:38 UTC (des del mòdul Pirs)\nResum de la missió[modifica]\nLa TM-32 va portar una tripulació de tres homes (dos russos i un americà, aquest últim no era un astronauta professional) a l'Estació Espacial Internacional, ISS. Es va acoblar automàticament amb la ISS a les 07:57 UTC del 30 d'abril de 2001, just unes poques hores després que el transbordador espacial Endeavour en la missió STS-100 es desacoblà. La nova tripulació va romandre a l'estació durant una setmana i va tornar a la soiuz TM-31, que havia estat acoblada a l'estació, o prop d'ella, des de novembre de 2000 funcionant com a "bot salvavides" per a la tripulació a bord (expedició 1 i 2).\nCom un nou bot salvavides per a l'expedició 2 i després per a l'expedició 3, la TM-32 va romandre acoblada a l'estació durant sis mesos (excepte durant un petit període quan va ser desplaçada entre els ports d'atracament) i finalment, el 31 d'octubre, va portar de tornada a casa dos cosmonautes i un astronauta de la ESA que havia arribat una setmana abans a la Soiuz TM-33.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Soiuz TM-32\nNASA Soyuz-33/Soyuz-32 (return) Taxi Crew (en anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Soiuz_TM-32&oldid=21597787»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 jul 2019 a les 12:48.


Vaig estar a OCC Polykastro a Grècia durant dos anys i mig. Em van preguntar si volia ser voluntari amb ells, així que vaig dir que sí, per què no? Vaig estar molt actiu allà i vaig participar en moltes coses. Vaig organitzar el futbol, les classes, em vaig quedar amb la gent i els vaig ajudar amb coses importants com la traducció i els vaig ensenyar a treure diners del banc i anar a la farmàcia o a Western Union. Fins i tot vaig tenir una escola bressol de cafeteria on vaig passar molt de temps per comprovar si algú necessitava ajuda. Vaig aprendre moltes coses a OCC Grècia, però una de les coses més importants que vaig aprendre va ser l’anglès, i tot és gràcies a ells. Vaig conèixer molta gent de molts països i de diferents nacionalitats i em vaig trobar extremadament feliç i còmode. Encara adoro OCC Grècia i té un lloc molt especial al cor.\nUn dia, el fundador d’OCC, Didac, va venir a Grècia i em va preguntar si volia ser voluntari a OCC Barcelona. Per descomptat, vaig dir que sí; Didac ja era allà i em va portar a Barcelona amb ell. Per a mi és una nova vida amb un nou idioma i gent nova. Vaig començar a aprendre espanyol i a ensenyar àrab amb el meu company voluntari Mouaz. De vegades faig classes amb ell i altres vegades miro i aprenc d’ell. Fins i tot vaig començar a tenir els meus propis estudiants d’àrab, dos d’Espanya i un de França. A la meva classe d’àrab, els ensenyo paraules importants com els números, els dies, menjar i en gaudeixo molt.\nVisc amb cinc persones, entre elles Mouaz i Sara, que van estar amb mi a Grècia. En conjunt, visc amb dues persones de Síria, una d’Iraq, una d’Afganistan i una de Xipre.\nAra, a causa del coronavirus, ensenyo en línia. També dedico el temps a estudiar espanyol amb la meva col·lega Leidy i, de vegades, aprenc a través de YouTube. A més, avui he après com utilitzar Google Docs per escriure aquest article. Tot i estar en quarantena, estic molt contenta de poder estar a casa amb els meus companys d’habitació, passant una bona estona i fent vídeos divertits; però una de les meves coses preferides per fer en el meu temps lliure és cuinar, sobretot dolços. Jo era cuiner a Síria, però, per desgràcia, a causa de la situació que vaig haver de deixar tot enrere, però segueixo fent servir les meves habilitats de cuina per elaborar aliments sirians increïbles per als que m’envolten. Estic molt contenta que treballo a l’OCC amb tanta gent internacional. Com a equip, de vegades fem el dinar i el sopar que de vegades preparo, i és fantàstic quan estem tots junts. Em sento molt agraït de tenir tantes persones que m’estimen, m’ajuden i em cuiden. Espero que sempre puguem ser amics i potser en el futur podrem retrobar-nos i treballar junts.


Problemes a Societat Civil Catalana: L'etapa més difícil de l'entitat constitucionalista\nEl moment més complicat de Societat Civil Catalana: Acaben d'aplicar un ERTO\nMalgrat la pèrdua de mobilització, la junta de Fernando Sánchez Costa ha aconseguit un augment dels associats\nper Gerard Recasens dijous, 15 d’octubre 2020 - 11:24h\nUna situació econòmica complexa...\nD'aquesta manera, Societat Civil Catalana s'ha hagut d'acollir a un ERTO per a part de la seva plantilla i també s'ha vist obligada a abandonar la seva seu, que estava situada al carrer de Còrsega de la ciutat comtal. A més, s'ha dut a terme un ajustament estructural del 65%.\nTot plegat, per reconduir el model que a junta que presideix Fernando Sánchez Costa vol dur a estar basat en les aportacions dels socis i de petits col·laboradors. Una situació econòmica complexa a on arriben malgrat que en els darrers cinc anys, la xifra de socis s'ha multiplicat per cinc i la de simpatitzants ha crescut un 60%.\n... però sense defallir en els objectius polítics\nMalgrat tot, Societat Civil Catalana continua dempeus en el seu objectiu a curt termini: impedir que les forces independentistes sumin el 50% dels vots a les properes eleccions autonòmiques. En els darrers mesos, diverses enquestes publicades apuntaven a aquesta possibilitat de cara als comicis del proper 14 de febrer de 2021, de manera que l’entitat presidida per Sánchez Costa treballa per frustrar aquest objectiu al qual es podria arriar amb la suma de JxCat, ERC, la CUP i el PDeCAT.\nPer fer-ho, ja estan organitzant i impulsant diverses campanyes publicitàries. A més, han acordat aparicions públiques a dos programes del nou canal televisiu Teve.cat, amb l’objectiu de donar més visibilitat al missatge contrari a l’independentisme. Aquest és, doncs, el nou nord amb què treballa Societat Civil Catalana: tornar a mobilitzar al màxim el constitucionalisme per impedir una hegemonia independentista al Parlament tant en escons com en vots.


EDITORIAL: La infantilització d’alguns Programes Sèniors de les nostres universitats – Lo Campus diari\nHem llegit una notícia explicada en aquest LO CAMPUS DIARI titulada: Recerca de la Xarxa Vives d’Universitats i la Fundació Pere Tarrés de la Universitat Ramon Llull: “Els programes universitaris sènior milloren la salut física i mental dels majors de 50 anys”, i el que expliquen és una excel·lent noticia, perquè a més de tenir impacte en la salut física i mental, en les dones sèniors estudiants, que són majoria en aquests programes, estudiar les allibera dels mandats de gènere imposats socialment i millora l’autoestima.\nQuasi no hagués calgut cap recerca, cap publicació acadèmica i cap referència periodística, perquè només cal entrar en una aula plena de sèniors o colar-se en una rotllana de discussió de sèniors en bars, claustres i jardins universitaris, per copsar l’entusiasma d’aquests honorables estudiants. Són els protagonistes d’un envelliment actiu, que només potser que positiu i beneficiós per a tothom, sobretot per a ells i elles.\nNomés deixeu-nos fer uns comentaris constructius:\nEn algunes universitats els seus Programes Sèniors són d’un nivell de divulgació massa de base, massa senzills. La universitat no pot substituir la divulgació d’Ateneus i Cursos de tot tipus, que per exemple ofereixen les associacions o entitats culturals, cíviques i recreatives. Caldria oferir un nivell intel·lectual més alt. I sobretot fa mal el grau d’infantilització i paternalisme que algun servei universitari tracta acadèmicament els sèniors.\nSón SÈNIORS però no idiotes. Simplement són estudiants majors d’edat, gent gran, pre i post jubilats.\nL’altre comentari que volem fer, lliga en el nivell acadèmic dels estudis ofertats i la seva metodologia.\nÉs sabut que les universitats de parla catalana ofereixen diferents fórmules per atendre als sèniors. Fonamentalment són quatre models:\nUn són els Ensenyaments específics que són Plans d’estudis dissenyats i implementats per la universitat específicament per a persones sèniors.\nL’altre model són els Programes integrats en el que l’estudiantat sènior cursa assignatures amb l’estudiantat oficial de titulacions reglades oficials. Poden ser assignatures soltes i no és necessari realitzar tot un curs.\nTambé hi ha els Programes Mixtes que són aquells en els que es combinen Ensenyaments Específics i Programes Integrats, que ja hem comentat.\nI per últim hi ha les anomenades “Aules d’Extensió Universitària” que ofereixen activitats de tipus cultural, no organitzades com estudis universitaris. Aquestes “Aules” són unes històriques institucions que han fet molta i bona feina.\nNosaltres, que sempre ens ha agradat més el Programa Integrat per a sèniors, anem més lluny i volem reivindicar que un sènior pugui cursar les titulacions reglades oficials, siguin graus, màsters o cursos oficials de Formació Continuada.\nNo totes les Universitats, Facultats i Escoles ho faciliten. Encara que legalment dubtem que es pugui “aturar” un sènior que s’inscriu a una carrera oficial, encara que els seus companys d’aula tindran 40 o 45 anys de diferència.\nSi hi ha universitats pocs sensibles amb els estudiants joves que “estudien i treballen”, aquestes mateixos institucions s’horroritzen que els Sèniors puguin seguir dia a dia uns estudis reglats.\nLlarga vida als estudis dels sèniors !!!\nNosaltres admirem la vellesa empoderada.


Tom Bombadil, quina festa! - Salms\nTom Bombadil, quina festa!\nPer Josep PorcarDiumenge, 22 març, 2009febrer 9th, 2022Sense comentaris\nInici » Entrades » Tom Bombadil, quina festa!\nDesprés de molts anys, els Tom Bombadil tornaren a actuar ahir al carrer d´Amunt de Castelló. Un concert magnífic. Feia molt de temps que no anava a un concert, i més encara a un concert on la gent s’ho passara tant i tant bé. Repassaren els temes clàssics, és a dir, tots els seues temes, arribant a moments d’èxtasi col·lectiu amb cançons com «El frare carmelità» o «Castelló». Rock celta fet amb humor, sàtira i ganes de passar-ho d’allò més bé. Per cert, al final del concert el cantant es tirà en planxa des de l’escenari i viatjà per sobre els braços de la gent al llarg del carrer d’Amunt.\nAcí us deixe el vídeo d’una de les cançons que més m’agraden:\nDe bon matí jo me’n vaig cap al port,\nde bon matí jo vaig\nper buscar faena en un dels vaixells\nque molt prompte partiran,\ni en passar per la cantina,\nem faré uns gotets de vi,\nmiraré al darrere i diré adéu\na la xica que em serví.\nPerò un matí, una mala acciò\nem va deixar emmerdat.\nVaig conèixer una altra xica,\nquan ja estava encastanyat,\nera filla d’un sargento\nEll no va comprendre que primer fou ella\nla que em va posar calent.\nI estic vivint a l’illa,\ntreballant de sol a sol,\nes el dur càstig d’un guàrdia civil\ndesprés d’aquell embolic;\ni quan mire cap a terra,\ni de ben lluny veig el port,\nrecorde aquells pits i tot eixe vi\nde la xica que em serví.\nSon pare ens va sorprendre,\nquan estàvem més llançats.\nEntre caixes de sardina i polp,\naixí ens va amenaçar:\n“tu te casas con Maruja,\nahora mismo y en Lledón,\no en menos de un rato yo a ti te embarco\nderechito a lo peor.”\nés el dur cástig d’un guàrdia civil\ni quan miro cap a terra,\nI a hores d’ara ja sabreu,\nque mai jo em vaig casar,\nestic ací construïnt un far\nque prompte funcionarà.\nQuan arribe eixe dia\ncap al port jo tornaré\ni amb la cantinera i els seus dos gran pits\njo allí m’emborratxaré.\nes el dur cástig d’un guàrdia civil\nEntrada anteriorEscopiré als nous Audi Q3\nEntrada següentDeclaració de l'odi


Truquem al Gegant del Pi?: La utilitat de la filosofia per a l'educació dels teus fills\nLa utilitat de la filosofia per a l'educació dels teus fills\n-No ho vull, aixòòòò!!!\nA aquestes alçades del blog ens hem de preguntar una qüestió fonamental:\nM'ajuda la filosofia a educar i criar i, com es diu, pujar la Sara?\nmmm, moments de reflexió, mmmm: Més aviat, no.\nI a la inversa, potser?:\nM'ajuda la Sara a entendre la filosofia i, encara més i millor, entendre el món i viure millor?\nmmm, moments de reflexió, mmm: Més aviat, no. O sí? potser més això que la primera qüestió, penso. Perquè em posa a prova cada dos per tres, perquè em fa qüestionar-me sobre si Estivill o González, que és més important que si Plató o Aristòtil, Spinoza o Hume. `\nI al final, només et queda fer el que pots (una altra bonica tautologia made in barberan) i confiar en el teu sentit comú (que és el menys comú de tots els sentits? això ho deia Descartes, no?) (ara acabo de recordar quan vam veure aquell programa a la tele que es deia Descartes i no, no anava del filòsof, o aquell dia que el Pere Lluís Font va dir que aquell tema d'Spinoza era molt espinós... en fi, moment estelars de l'humor filosòfic).\nBé, i aquí acaba aquest blog tant sesudo. I dit això me'n vaig a veure The Reader, avui que puc (per cert, que bona Gran Torino).\nNota per a pares de fills que vulguin estudiar filosofia: ja es veu que he exagerat. I esclar que ajuda la filosofia a viure i a educar criatures! per exemple, quan la meva nena diu que no vol puré de carbassó jo penso que està alimentant-se amb el martell nietzscheà al costat, i que només és qüestió de dies que superi aquest estadi i comenci a crear ella mateixa els llegums i les verdures que necessita. O algo així.\nPublicat per Gemma Sara a 10:41\nEtiquetes de comentaris: Aristòtil, Carlos González, Descartes, Estivill, fills, filosofia, Hume, mare, Plató, Spinoza, verdura\nAnònim 30 d’abril de 2009, a les 13:19\nno sabia que tenies bloc ni que eres de filosofia (o no ho recordava). Avui tinc un dia molt poc productiu i m'he dedicat a fer allò tan lleig i tan comú de xafardejar al facebook en hores de feina (sssst, no ho comentis). M'ha agradat trobar el teu bloc, espero que no et fagi res que el vagi seguint.\nUna abraçada molt gran des del Pirineu!\nSilvia - Taller de sabó 4 de maig de 2009, a les 23:36\nJo no et conec de res, però he trobat el teu blog i m'ho he passat genial. M'encanta com dius les coses. Et visitaré sovint a les nits. Perquè des de que vaig començar a llegir blogs, ja no llegeixo al llit....\nJo t'envio l'abraçada des de l'Empordà.\nGemma Sara 15 de maig de 2009, a les 23:44\nOstres, quina il·lusió aquests dos missatges! de la Noe i de la Sílvia que no conec (ara una mica), ara que estava parlant de recuperació d'una mala època, això encara m'anima més. petonets!\nLa utilitat de la filosofia per a l'educació dels ...\nLa Lala també\nMenjar i ser menjat\nHome Sweet Home (fi de la trilogia)\nHome Sweet Home, però de veres


La França que ens enamora\nSi una veu representa la França que ens enamora, és la d'Edith Piaf. Avui, malauradament, ens és impossible reviure aquells bars de mala mort on va començar, aquells teatres que omplia amb la seva figura petita i malaltissa, o aquells grans concerts a l'Amèrica que també va conquerir. Edith Giovanna Gassion, la Piaf, la Môme, va marxar, deixant-nos una tomba a Pére Lachaise, i un munt de bellíssimes cançons que ens rememoren aquell París de post guerra... L'amor, o millor la pèrdua de l'amor, els barris abandonats, la llum i la misèria de Belleville, els perdedors... Ningú com ella va retratar aquella part d'una Europa que avui en dia ens és tan llunyana, però tan propera.\nI ningú com la Núria Cols i el David Martell ens la saben apropar. La Francophonie ha fet 20 anys a Manresa, i en aquest temps veus franceses ens han portat la Môme, com la d'Anne Carrère el 2016. Però no calia anar tan lluny. Ja el 2010, la Núria Cols i el David Martell havien creat l'espectacle "Boulevard de la chanson française" per estrenar-lo a la Francophonie manresana. Aleshores va ser la primera vegada que, tancant els ulls, la Piaf, el pardalet, sonava als nostres escenaris. I de quina manera! Cols i Martell van tornar a El Club de la Cançó el 2013, i ara ens porten de nou a aquest "Boulevard de la chanson française" per celebrar els vint anys de la festa de la Francophonie a Manresa. Res té més poder evocador que la música, i encara més si té la bellesa que la Núria i el David saben donar a les seves adaptacions.\nAmb nous arranjaments, en aquest mític Boulevard, ens trobem no només a Piaf, si no que també Brel, Grecó, Aznavour, o Gilbert Becaud ens hi acompanyaran. Ningú com Núria Cols i David Martell per dur-nos de la mà en aquest viatge per la nostàlgia d'un temps que molts no vam viure, que poc a poc s'allunya en el passat, però que se'ns fa tan proper...\nPeriodista de Ràdio Manresa\nNúria González Cols (Sallent, 23-2-1975), va estudiar als Conservatoris de Música de Manresa i Terrassa, i va cursar cant modern a l'escola "Eòlia". Després va ampliar els seus estudis a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) en l'especialitat de cant jazz. Diplomada com a mestra d'Educació Musica per la Universitat Autònoma de Barcelona, ha impartit classes d'educació vocal per a actors i també per a cors infantils i juvenils, així com cursos específics de formació corporal i composició coral per a cantants. Com a intèrpret ha liderat diverses formacions i ha format part de diferents grups. Ha participat en enregistraments varis, entre els quals "Trop's in jazz", del saxofonista Raül Reverter; la banda sonora de la pel·lícula "No somos nadie" del director Jordi Mollà i els discos "No era lluny, ni difícil" amb el poeta Joan Margarit i el compositor Carles Margarit, i "Araguaia", del compositor Carles Cases. L'any 2015, juntament amb el guitarrista Jordi Farrés va enregistrar el disc "Boleros", que van venir a presentar a El Club de la Cançó l'abril del 2016.\nDavid Martell Solernou (Manresa, 20-12-1973) , va iniciar els seus estudis al Conservatori Municipal de Manresa i va completar els estudis superiors de música clàssica al Conservatori Municipal de Barcelona. Va estudiar música moderna a l'Esclat i al Taller de Músics i va obtenir el títol superior de jazz a l'ESMUC. Ha rebut diversos guardons d'interpretació i ha composat dues obres simfòniques i una cantata per a solistes, cor i orquestra, així com nombroses obres per a piano, cambra i grups de jazz. Ha posat música a un documental i a algunes obres de teatre. Amb la Núria Cols ha muntat tres espectacles musicals: "Homenatge a Edith Piaf", "Músiques del món" i "Boulevard de la chanson française". Forma part, juntament amb el Xevi Camp i el Pere Barrera, del grup de jazz "Odd Trio". Amb ells i la cantant Elisabet Soler presenten des de fa anys l'espectacle "Odd Beatles". I amb els actors i cantants Jordi Gener i Lluís Barrera, des de fa més d'un any interpreten l'espectacle "Repertori de saldo", fent un repàs de diferents musicals amb un rerefons humorístic. Tant ell com la Núria Cols es dediquen també a l'ensenyament.\nL'any 2008, l'Anna Rotllan, impulsora de la festa de la "Francophonie" a Manresa, volia muntar un concert de cançó francesa i pensava en algú que pogués interpretar Edith Piaf. Va contactar amb el David i ell va proposar-li a la Núria la possibilitat de crear junts un espectacle. Així va ser com va néixer "Homenatge a Edith Piaf". El 2010, convidats de nou a protagonitzar el concert de la "Francophonie", van crear el "Boulevard de la chanson française": cançons dels immortals Brel, Brassens, Piaf, Becaud, Grecó... amb els arranjaments i el piano del David Martell i la veu de la Núria Cols. L'any 2013 el van dur a El Club de la Cançó. I aquest 2019 i per celebrar que la "Francophonie" a Manresa ha complert la seva vintena edició, ens venia molt de gust programar un altre cop el seu concert. Tornen amb les entrades exhaurides i una gran expectació per escoltar-los.