Arxius de CAFE SALT - Pàgina 14 de 29 - EUSES Escola Universitària de la Salut i l'Esport.\nHome CAFE SALT\nPresentat a EUSES el llibre “Coordinació i cognició d’equip en bàsquet. De la teoria a la pràctica”, del professor Carlos López i l’exjugador ACB Xavier Vallmajó\nAquest passat dilluns 30 d'octubre es va presentar el llibre "Coordinació i cognició d'equip en bàsquet. De la teoria a la pràctica" a les instal·lacions de EUSES. La presentació va anar a càrrec dels autors, Carlos López, professor de bàsquet…\nL’itinerari formatiu del Grau en Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport (CAFE) de l’Escola Universitària de la Salut i l’Esport (EUSES-UdG) es caracteritza per una perfecta combinació teòrica-pràctica, així com per la professionalitat, la innovació i la transmissió de…\nÉs l’entrenament amb volant d’inèrcia més efectiu que els entrenaments amb la força de gravetat? Coneix el resultat amb l’estudi fet per Jordi Vicens i Ernest Esteve, professors d’EUSES\nLa revista Journal of Science and Medicine in Sport ha publicat aquest més l’estudi “Is inertial flywheel resistance training superior to gravity-dependent resistance training in improving muscle strength? A systematic review with meta-analyses”, que analitza si l’entrenament amb volant d’inèrcia…\nEUSES amplia el projecte PEHC amb una primera recollida de dades a 40 infants i joves amb paràlisi cerebral per a l’estudi de la millora de la seva qualitat de vida\nEls investigadors del projecte PEHC han realitzat el dijous 26 i divendres 27 d'octubre una recollida de dades a uns 40 nens i nenes de 4 a 16 anys amb paràlisi cerebral amb la finalitat de millorar la qualitat de…\nEl professor del Grau en Ciències de l'Activitat Física i l'Esport Carlos López, que a EUSES imparteix l'assignatura d'Esports d'equip 1-Bàsquet, presentarà aquest dilluns dia 30 d'octubre a l'Aula 7 de l'Escola Universitària de la Salut i l'Esport el llibre…\nLa professora del Grau en CAFE a EUSES Salt i membre del PHAS research, Glòria Rovira ha publicat l’estudi: 'A la recerca del benestar holístic, pràctica de l'atenció plena', publicat a la revista ‘Tàndem, Didàctica de l'Educació Física’. L’estudi planteja…\nAquests passats dies 10 i 17 d'octubre ha tingut lloc una nova recollida de dades del projecte PEHC amb la col·laboració de les escoles de primària Els Arrels de Salt i la Salle de Cassà de la Selva. Set professors d'EUSES…\nAl Campus de Salt de l’Escola Universitària de la Salut i l’Esport (EUSES-UdG) tens l’oportunitat de cursar, de manera simultània, el doble Grau en CAFE i Fisioteràpia, una titulació completa i especialitzada en dos àmbits molt interrelacionats: el de l’esport…\nL'Escola Universitària de la Salut i l'Esport ha rebut a les instal·lacions del Campus de Salt la visita de la Dra. Kulkanti Barboza, professora de Münster University of Applied Sciences d'Alemanya, juntament amb el Vicerector de Política Internacional de la…


Machín obre la porta a fitxar reforços tot i matisar que «jo no demano res» - Diari de Girona\nMachín obre la porta a fitxar reforços tot i matisar que «jo no demano res»\nEl tècnic admet que troba a faltar més alternatives per complementar el golejador Stuani a la davantera\nLa derrota a Eibar va arribar en l'últim partit de l'any del Girona que no tonarà a jugar fins al dia de Reis al camp del València. Llavors serà 6 de gener i, per tant, el mercat d'hiven ja estarà obert i el Girona ja haurà tingut l'ocpció de reforçar la seva plantilla incorporant algun peça en el mercat d'hivern que s'allarga tot el mes de gener. Un altre central, tal vegada una carriler dret, i alternatives a Stuani a la davantera, són les posicions que més opcions per a ser reforçades i ahir el mateix Pablo Machín va obrir la porta a fer incorporacions. Això sí deixant clar que «jo no demano res».\n«Hem de millorar en tot el que es pugui millorar, però sabem que tot costa diners i en funció dels que tinguem podrem accedir a una cosa o a una altra», va dir Machín que sembla clar que apostaria per portar alguna cara nova a davant que pugui ajudar Christian Stuani després d'una primera part de la temporada on cap dels altres davanters (Kayode, Olunga i Marlos Moreno) han pogut marcar cap gol. «Necessitem coses i s'hi estan treballant, però jo no demano res, aquí. Tothom ho sap. Si em pregunten diré la meva opinió que serà consensuada amb la secretaria tècnica i amb les possibilitats del club», va explicar Machín que, al costat de Quique Cárcel, també hauran de valorar si obren la porta de sortida als jugadors que, fins ara, han tingut menys minuts com Boulaya, únic no convocat ahir per motius tàctics, o el colombià Marlos Moreno, que és al seu país per resoldre uns assumptes burocràtics.\nUna altra posició on el Girona es podria plantejar fitxar és en el lloc de central. Pablo Machín juga sempre amb tres centrals i, ara mateix, dos dels teòrics titulars estant lesionats: Muniesa i Alcalá. En funció dels seus terminis de recuperació, que el club no ha fet públic, el Girona anirà més decidit o no fitxar alguna peça més en aquesta demarcació.


Torneig de rugbi a set «Ciutat de Manacor» en memòria de Damià Massanet | Sports de ca Nostra\nTorneig de rugbi a set «Ciutat de Manacor» en memòria de Damià Massanet\nEl passat dissabte 31 de maig es va celebrar el ja clàssic torneig de rugbi a set «Ciutat de Manacor» en memòria de Damià Massanet. És un torneig que se celebra des de fa 9 anys i és ja un referent dins l’illa pel seu ambient familiar i gran respecte entre tots els participants. Però sobretot per ser l’únic torneig d’aquesta modalitat que es fa ara mateix a Mallorca.\nAquest any han arribat a participar més de 100 jugadors d’entre totes les categories. A més, també es va dur a terme un torneig entre pares i mares i nins i nines i jugadors més veterans. El guanyador de la categoria sènior van ser els Seven Down, mentre que el de la categoria sub18 va ser l’equip del Centre de Tecnificació de les Illes Balears.\nFinalment, cal mencionar el tercer temps, sagrat dins el rugbi i encara més pels Dimonis. Enguany, però, tenia un punt afegit i és que es va dur a terme a la nova seu social del club, que es va estrenar i que serà el nou lloc de referència pel club i els tercers temps a partir de la temporada que ve. Un local habilitat pels mateixos jugadors i familiars.\nAixí mateix, els Dimonis Rugbi Club només ens resta donar les gràcies a tothom qui hi va participar però sobretot a les famílies i assistents, que fan que aquest esport sigui únic en la transmissió de valors..manacormanacor.com


“The Boat House” a Laugharne, la casa de Dylan Thomas i la seva família - El Temps de les Arts\nDylan Thomas i Caitlin MacNamara als voltants de “The Boat House”\n22 maig 2020 22 maig 2020 per Glòria Soler Cera\nCerco una imatge que em parli d’un estil de vida oposat al nostre d’ara, on cada detall reivindiqui la condició humana en la seva plenitud. I la trobo. És una fotografia del poeta Dylan Thomas (1914-1953) i la seva dona Caitlin Macnamara (1913-1994). Caminen junts sense agafar-se, cadascun amb el seu cigarret entre els dits i el peu alçat marcant el pas en un gest idèntic. Ella, cabell ros arrissat pentinat enrere, faldilla i brusa accentuant la seva figura i el seu estil singular, somriu a la càmera. Ell, amb la mà a la butxaca dels pantalons folgats, sembla concentrar el gest i la mirada en quelcom colpidor situat a mig camí del paisatge i la ment. La instantània revela que la parella passeja a través d’una geografia familiar. Però quina és la relació del poeta gal·lès amb aquesta geografia? Quins són els seus vincles amb les marees, les aus aquàtiques i la llum grisa de l’estuari del riu Taf? La resposta és la seva poesia.\nDylan Thomas i la seva família aconsegueixen instal·lar-se en aquest paratge gràcies a la intervenció de la seva amiga Margaret Taylor. En arribar a la seva nova casa de Laugharne, Dylan li fa saber a Margaret: “Escriuré en aquesta habitació d’aigua i arbres sobre les roques i cada paraula serà per a donar-te les gràcies”. L’esposa de l’historiador i periodista A. J. P. Taylor manté amb el poeta més afinitats que les estrictament literàries. Ella cerca fugir de l’aureola mediàtica del seu marit, famós per les seves aparicions a la televisió, tot gaudint de la companyia d’un poeta que es mostra receptiu als seus versos humils. Ell troba una amiga incondicional que li proporciona suport econòmic i un sostre per a la seva família. Un cop adquirida la propietat, Margaret la reforma i millora amb 2.000 lliures. A partir del maig de 1949, a canvi d’un lloguer fictici, “The Boat House” serà la casa dels Thomas. Alan Taylor ho accepta, però escriu Dylan per dir-li que està destruint el seu matrimoni. L’historiador i la seva primera dona es separen dos anys més tard.\nQue el paisatge és la condició de la poesia de Dylan Thomas és quelcom innegable des del seu primer poema, inspirat en la vista de la colina de Sir John. “The Boat House” és “la seva casa sobre xanques, alta entre els becs d’ocells i la seva cridòria”. El cobert on escriu: “una cabana esquitxada de paraules”. Les imatges més que l’intel·lecte són allò que fa possible la creació i la recreació, el naixement i la mort fins aconseguir sintetitzar el moment de pau que significa el poema. El cas del poeta gal·lès no admet dubte: conèixer in situ l’espai creatiu dylanià és una necessitat imperiosa per aquells que s’hi senten atrets. En conseqüència, arribo a Gal·les per primer cop a la vida i sense haver consultat la “Lonely Planet”. Si ho hagués fet, el taxista que em porta a Laugharne no m’hauria fet repetir el nom del poble dues vegades –potser ho hagués hagut de fer només una?– per acabar llençant amb un somriure burleta: “Ah, vol dir Larn!”.\nEl primer que em crida l’atenció és l’aire endormiscat de King Street, el carrer principal per on transcorre la carretera comarcal. La tarda s’ha asserenat després d’un matí plujós, fa bona temperatura i les agulles del rellotge de l’església marquen quatre minuts per a les set del vespre. No es veu gent als pubs ni als restaurants. Tan sols darrera de les galeries del Brown’s Hotel, centre neuràlgic de Laugharne, es concentren uns quants joves turistes que beuen les seves pintes de cervesa. El Brown’s llueix un aspecte esplendorós d’acabat de pintar i un dibuix del rostre del poeta com a tota senyal orientativa. A les seves memòries, Aeronwy Thomas explica que mentre van viure a Laugharne el seu pare seguia sempre una mateixa rutina de treball que no trencava en cap cas. Aquesta s’encetava i s’acabava al Brown’s Hotel.\nAl matí solia coincidir amb el seu pare, D. J. Thomas, que vivia uns metres més enllà del Brown’s amb la seva dona Florence. Al bar o si encara no eren les onze a la cuina on l’Ivy preparava el dinar del migdia, Dylan feia els mots encreuats i escoltava xafarderies o bé apostava els pocs diners que tenia a les carreres de cavalls. Després de menjar a casa una fritura d’escopinyes de l’estuari –recollides a la sorra per la Caitlin– o bé uns ous de granja, a les dues de la tarda s’anava a treballar a un petit annex situat al peu del camí de “The Boat House”. Un cop el seu marit era dins, Caitlin tancava la porta de la cabana amb clau i no l’obria fins a l’hora d’anar al pub. A les set del vespre, Dylan i Caitlin emprenien junts el camí al Brown’s, on s’instal·laven a beure a la taula de la finestra-tribuna, al mateix lloc i a la mateixa hora on aquest vespre els joves turistes tracten de reproduir el seu ritual.\nL’endemà, provo d’arribar a l’estuari seguint una de les moltes rutes pedestres que ressegueixen la costa sud de Gal·les. A mà dreta, una porta amb barres metàl·liques impedeix el pas de vehicles i ramats i un petit rètol informa que el camí condueix a “Salt farm house”. El primer tram avança entre camps de pastura. El cel blau radiant i el sol alt de l’imminent solstici d’estiu són les úniques notes singulars d’un paisatge arquetípic. Quan desapareixen els prats, el trajecte es fa més sinuós i es transforma en un jardí deliciós, un d’aquells jardins anglesos on tot té la seva raó d’existir i es troba escrupolosament arranjat, sense cap element discordant o desmesurat enmig d’una exuberància vegetal que hauria d’aconseguir l’efecte contrari.\nEl senyor Stevens, l’amo de “Salt farm house”, presumeix de melena platejada envejable, pell rosada, bigoti pel roig tallat al ras, nas aguilenc i ulls del color de l’estuari. Es comporta com si fos l’amfitrió de tot el que abasta la vista –inclòs el fantasma de Dylan Thomas–, i m’indica que una mica més enllà de la granja trobaré un sender anomenat “The Dylan Thomas Birthday Walk”, que ell mateix va crear.\nMentre segueixo el camí que porta a “The Boat House”, el paisatge m’interpel·la amb molta més força que la presència artificiosa dels versos. Deixo de banda els panells explicatius i els bancs de teca grisa amb inscripcions de “Poem in October” i em concentro a admirar la superfície de terra verdíssima estriada de vetes blaves que s’estén sota els meus peus. Finalment, sorgeix la silueta imposant del castell de Laugharne amb els seus murs “marrons com mussols” –aquí els mots de Dylan Thomas no poden ser més precisos– i, darrera seu, una pista asfaltada segueix l’elevació de terra boscosa que va encerclant la boca de l’estuari.\nAbans de baixar les escales d’accés a la casa, a peu de carretera i suspès sobre el mar em trobo amb el petit cobert de fusta. La seva teulada a dos aigües i els taulons blancs no semblen correspondre a l’antic garatge sinó a una caseta de bany. La porta està tancada però un vidre convida a donar-hi un cop d‘ull. No m’hi resisteixo. Sé que bona part de l’atractiu de “The Boat House” es concentra entre aquestes parets. No obstant això, el reflex del sol que penetra amb força a través de les dues finestres m’impedeix distingir res en un primer moment.\nEl lloc de treball de Dylan Thomas s’ha volgut mantenir tal i com es trobava el 7 de novembre de 1953, en arribar-li la mort al St. Vincent’s Hospital de Nova York després d’una darrera nit d’alcohol. La seva filla Aeronwy coneixia la disposició dels objectes fins a l’últim detall, ja que mentre van viure a “The Boat House” ajudava sempre a la mare a endreçar-lo. Sobre l’escriptori encastat contra la finestra que s’obre al mar hi ha llibres, manuscrits i tota mena de papers escrits, a més d’una ploma estilogràfica, un tinter ple i un altre de buit, un cubilet amb llapis, paquets de tabac, dos quinqués, una tassa i una ampolla de vidre de color ataronjat. Davant la taula, una cadira disposada en diagonal d’on penja l’americana del poeta produeix la impressió que aquest tornarà en qualsevol moment. Dels taulons de fusta blanca de les parets pengen reproduccions de quadres i fotografies d’artistes i escriptors que Caitlin i Dylan arrancaven de les revistes.\nSón dos quarts d’una del migdia, la marea està alta i a “The Boat House” hi ha pocs visitants. Els britànics dilluns passat van celebrar la seva festa de primavera (Spring Bank Holiday), una de les comptades ocasions en què els hi es possible allargar el cap de setmana per anar a la platja. Així que avui, tot i ser Pentecosta, puc sortejar els turistes esporàdics que s’acosten a la casa. Amb el tiquet a la mà, una dona em fa saber que no he comprat tan sols una entrada, sinó una estona d’intimitat amb el poeta nacional. No sé si pujar de dos en dos els esglaons o córrer cap a la sortida.\nTan sols treure el nas per la porta de la petita sala d’estar m’envaeix una olor desagradable, resultat de la presència constant de molts altres viatgers dylanians i d’una sistemàtica manca de ventilació. Res més allunyat de l’immens jardí d’aigua, vegetació i llum de l’estuari que irrompia a través de les habitacions de la casa, proveïdes d’abundants finestres i balcons. L’aroma que respiraven els Thomas a “The Boat House” era de sal i de plantes, i a la cridòria dels ocells s’hi afegia la dels nens que corrien i saltaven pels balcons i la galeria de fusta que envoltava la casa.\nEn un primer moment la veu del poeta m’atura, com si algú em cridés i fos impossible ignorar-lo. L’escenografia insta a seure’s a la butaca i deixar-se emportar pel flux musical dels versos provinent d’un vell aparell de ràdio. Tanmateix, prefereixo deixar vagar la mirada pels objectes atrotinats i les fotografies tacades d’humitat. Una d’elles, la de Caitlin i Dylan passejant camí del Brown, m’ha portat fins aquí. En sortir de “The Boat House”, el magnetisme d’aquell passeig doblement copsat cedeix davant una imatge encara més poderosa poderosa: la camisa de Dylan Thomas voleia a les branques d’un arbre amb l’estuari de rerefons: Being but men, we walked into the trees.\nJuny. El desconfinament - 20 juny 2020\nUna casa post mortem. La torre a Sarrià de l’alcalde Rius i Taulet - 05 juny 2020\nEtiquetes Caitlin Macnamara, Dylan Thomas, Glòria Soler Navegació per les entrades


L'Ajuntament de Sagunt aprova les memòries valorades de les obres de Manteniment que es van a realitzar dins del Pla d'Ocupació 2015\nEl pressupost previst és d'1.761.593 euros i en breu començaran les obres que s'allargaran fins a finals d'any i principis de 2017\nLa Junta de Govern Local de l'Ajuntament de Sagunt ha aprovat les memòries valorades de les obres de Manteniment que es van a realitzar dins del Pla d'Ocupació 2015 amb un pressupost previst d'1.761.593 euros. A més, s'han assignat els tècnics per a cadascuna de les obres, que començaran en breu i s'allargaran fins a finals d'any i principis de 2017.\nTal com es detalla en la informació aportada pel regidor de Manteniment, Pepe Gil, en Almardà, es va a intervenir en l'avinguda Europa, amb un pressupost de 157.373 euros.\nD'altra banda, a Sagunt es destinaran 681.432 euros per a adequar voreres, calçada i pavimentació d'un total de quatre carrers: Dels Banys-n’abril, Mariano Mestre, Quinto Fabio-Silio Itàlico i Antonio Peruga-Montesa.\nFinalment, es realitzaran cinc intervencions en Port de Sagunt per un total de 742.796 euros, més concretament, s'actuarà sobre el Barri obrer, en els carrers Poeta Llombart i carrer Llibertat; en el carrer Hispanitat, s'adequarà una vorera associada al Centre Cívic; també es realitzarà un condicionament de voreres sud-centre, dels carrers Amèrica i Sepulveda; A més, s'intervindrà en el sector nord-oest, en el Barri Churruca, on es condicionarà l'espai lliure entre el carrer Papa Lluna i el carrer Natzaret.\nPer a la realització d'aquestes intervencions, es comptarà amb un total de 121 persones: 10 encarregats, 50 oficials de 1º, 50 peons, i 11 persones tècnic administratives: 4 enginyers tècnics, 3 administratius i 4 encarregats generals.\nEl nou Pla d'Ocupació 2015 “Més ocupació, més qualitat” comptarà amb un pressupost de 3’2 milions d'euros que donaran treball directe a entre 333 i 369 persones, en compliment de l'acord del Ple de la Corporació Municipal. Així mateix, el Pla d'Ocupació permetrà realitzar actuacions gestionades pel departament de Manteniment, el Consell Agrari i la Societat Anònima de Gestió (SAG), a més de possibilitar la formació de joves titulats de la localitat. Al Pla d'Ocupació municipal se suma també el Pla d'Inversió Local de la Diputació de València, pel qual l'Ajuntament de Sagunt rebrà més de dos milions d'euros que s'invertiran en actuacions que generen ocupació directa i indirecta.


3r dia! – Grup d'Esplai Apassomi\nSalutacions des de la colònia de l’Apassomi!\nCom esteu? Aquí cada dia és una gresca, no pensàvem que els dies poguessin donar per tantes coses, quasi no parem!\nAhir al matí als més petits se’ns va presentar un nàufrag que va arribar al Món Perdut fa una colla d’anys, i que semblava que l’aigua salada l’hagués trastocat: el seu únic amic era una pilota amb una cara dibuixada. Li vam explicar la nostra preocupació per sortir del Món Perdut i ens va dir que la millor manera de comunicar-se per demanar un rescat eren els missatges en botella, així que vam muntar una gran gimcana d’aigua, on vam acabar xops de cap a peus! Però la nostra sorpresa va ser gran quan ens vam adonar que el nàufrag, que no estava molt bé del cap, havia llençat les botelles a la piscina enlloc del mar!\nEls més grans vam tornar a rebre la visita de la Reina de l’Illa, i ens va explicar que per una bona supervivència, a part de caçar i buscar aigua, és també essencial el descans, així que vam construir uns refugis on poder estar arrecerats dels perills de l’exterior.\nA l’hora de sopar ens vam trobar a taula un bon plat de meló amb pernil i llonganissa amb salsa de tomàquet, que bo!\nEl dinar no va estar gens malament, com van volar els macarrons!\nA la tarda ens va visitar el Fra Jordi i ens va oferir una petita eucaristia, on cada grup va poder fer les seves ofrenes i pregàries, relacionant-ho amb les colònies i els dies que estem passant aquí.\nA la nit les nenes i els nens de Colònies vam participar en el gran concurs anomenat Culturín, i vam gaudir d’una gran vetllada jugant amb les lletres.\nEls de After vam muntar una gimcana entorn de les emocions, gràcies a la qual vam aprendre la importància de la cooperació i del diàleg entre altres coses.\nAixò es tot per avui, us anirem informant de les nostres aventures a Penyafort, estigueu atents!


marfanta.com: Tortosa amplia la pista de gel per animar la campanya de Nadal i Reis\nTortosa amplia la pista de gel per animar la campanya de Nadal i Reis\nTORTOSA (Baix Ebre).- La pista de patinatge sobre gel tornarà ser l’eix vertebrador de la campanya de Nadal i Reis a Tortosa, que començarà el 4 de desembre amb la inauguració de la pista, la tradicional encesa dels llums de Nadal i l’inici de la Fira de Nadal del Nucli Antic. Tant l’Ajuntament de Tortosa com la Federació Comercial i de Serveis Tortosa+ han valorat l’èxit aconseguit l’any passat. La pista de gel va atraure unes 8.000 persones i va propiciar una bona afluència de gent als establiments comercials. La dinamitzadora de l’entitat, Montse Llorca, ha destacat que la pista de gel va ser una aposta atrevida, i que després dels bons resultats calia fer un pas endavant. De fet, durant una entrevista a Canal 21 Ebre, Llorca ha anunciat que a més de la pista també s’estan preparant altres accions per animar el Nadal a Tortosa.\nCom a novetats importants, la pista comptarà de monitors del Club Patí Dertusa i una coberta, que permetrà mantenir en millors condicions la temperatura sota zero que requereix el gel. A més, la pista serà de més gran extensió, passant dels 200 metres quadrats de l'any passat als 280 metres quadrats que tindrà enguany, i comptarà amb una millor il·luminació. Així ho ha explicat Joan Iniesta, membre de la junta de la federació, tot destacant que a cada torn hi cabran 15 patinadors més.\nEl preu per mitja hora serà novament de 6 euros, però hi haurà descomptes per a les escoles, per als usuaris de Tortosasport, i també per a les persones amb vals de compra de les botigues associades. A més, s'establirà un preu especial per als que portin els seus propis patins de gel. D’altra banda, la dinamitzadora de Tortosa+ ha valorat que, des del punt de vista comercial, la campanya de Nadal i Reis es preveu que serà millor que la del 2014-2015, i que ja la setmana que ve els comerços de Tortosa se sumaran al Black Friday, amb descomptes especials. Llorca també ha dit que el repte de la federació per al 2016 és tornar a impulsar la targeta de fidelització Tortosa+.\nQuant a la Fira del Nucli Antic de Tortosa, que es presentarà properament, Iniesta només ha avançat que el traçat s’adaptarà al barri per dinamitzar-lo. A més, enguany també coincidirà amb l’exposició sobre el centenari del vapor Anita que quedarà instal·lada al Palau Oliver de Boteller.


Compromís vol que el Congrés reprove a Abascal per cobrar d'una organització iraniana amb vincles terroristes | Valencia Extra\nCompromís ha registrat aquest dimarts una iniciativa en el Congrés perquè la Cambra reprove al president de Vox, Santiago Abascal, i al seu portaveu parlamentari, Iván Espinosa de los Monteros, per haver cobrat del Consell Nacional de la Resistència de l’Iran (CNRI), que compta amb un “braç armat”.\nEl diari ‘El País’ publica aquest dimarts que els dos dirigents de Vox van rebre una nòmina de la formació opositora al règim dels aiatol·làs entre febrer i octubre de 2014. El portaveu del partit ha admés haver cobrat “molt breument” de Vox durant la campanya per a les eleccions europees de 2014, que va ser finançada en un 80 per cent per donacions provinents de l’exili iranià, però ha negat haver rebut un sou durant huit mesos.\n“Espinosa de los Monteros ha reconegut que el 80% de la campanya electoral de VOX en 2014 es va finançar a través d’organitzacions iranianes, però se li ha oblidat que un dels membres del CNRI, era un grup terrorista que acumula més de 10.000 morts”, ha denunciat el portaveu de Compromís, Joan Baldoví.\nSegons Baldoví, Abascal i Espinosa de los Monteros estan “inhabilitats” per a representar als espanyols en el Congrés perquè “es desconeix qui són els seus caps”.\n“Volem que el parlament condemne el finançament d’un partit polític a través d’organitzacions amb braç armat. Sabem que els ‘salvapatries’ de VOX van traure del CNRI quasi un milió d’euros però què han tret les organitzacions iranianes per a fer costat a l’extrema dreta espanyola?, què els deuen els de Vox?”, s’ha preguntat.\nPer tot això, ha demanat que el Congrés reprove a Abascal i Espinosa de los Monteros, una figura que només es contempla per als membres del Govern, però no per a altres diputats, per la qual cosa està per veure si la Mesa del Congrés dóna tràmit o no a la iniciativa.\nUnides Podem defensa la reversió "completa" del "model privatitzador" de les residències de majors\nTancament de fronteres terrestres per a frenar l'expansió del Covid-19


Els joves, quan ens parlen de pa negre, potser ens ve al cap alguna escena d’un camp de concentració nazi on els presoners menjaven aquesta mena de pa. Gairebé no sabem que a la postguerra, a casa nostra, també se’n va menjar, de pa de segona. El fet és que la construcció de la nostra memòria i la nostra identitat l’hem fet en base dels mitjans de comunicació de masses: sabem allò que hem vist al cine o a la televisió, a banda de tot el substrat oral i editorial que puguem tenir. En aquest sentit, més necessari que mai que hi hagi pel·lícules com Pa negre, que ens ajudin a recuperar el que hem estat, perquè no podem entrendre el país tal com és ara si no n’assumim el nostre passat. I també perquè films com aquests ens permeten entendre que les històries no són de bons i dolents, de gent que fa coses bones i dolentes, sinó que a vegades les coses s’emboliquen d’una manera realment dramàtica de manera que acaben pagant justos per pecadors. Estrenada el passat 15 d’octubre, la pel·lícula ve a resoldre un dèficit endèmic de la cultura catalana, que ha impedit que els catalans puguem anar a veure cinema en la nostra llengua, fet a casa i, sobretot, de qualitat.\nPa negre (108’, Espanya, 2010), a partir del llibre d’Emili Teixidor. Direcció: Agustí Villaronga. Intèrprets: Francesc Colomer, Marina Comas, Nora Navas, Roger Casamajor... Web oficial: http://www.panegre.com/\n* Publicat a Valors [web] del mes de novembre.


LA RUTA DEL VI DE LLEIDA S’UNEIX AMB LA DO COSTERS DEL SEGRE AMB EL SUPORT DE LA DIPUTACIÓ DE LLEIDA | Costers del Segre\nLa Diputació de Lleida va acollir el passat 21 de novembre l’Assemblea de la Ruta del Vi de Lleida.\nL’acte va estar presidit pel Sr. Tomàs Cusiné, President de la Ruta del Vi de Lleida, el Sr. Xavier Farré President de la DO Costers del Segre i el Sr. Juli Alegre Director del Patronat de Turisme de la Diputació de Lleida i va servir per presentar la nova estructura de l’associació.\nLa Diputació ha ofert els locals de la Caparrella per acollir la seu de la Ruta del Vi de Lleida així com suport econòmic per a la promoció conjunta de l’enoturisme a Lleida.\nAquest compromís es tira endavant amb l’objectiu d’anar coordinades les tres entitats, desenvolupar accions de promoció alineades i garantir, amb les aportacions de tots els actors, uns millors resultats.\nEn aquest sentit, la seu social de la Ruta del Vi de Lleida, que actualment es troba a l’edifici del Casino de Lleida, es traslladarà al Complex de la Caparrella (Lleida) on actualment es troba ubicada la seu de la DO Costers del Segre.\nEl primer acte de promoció que se celebrarà, tindrà lloc el proper dimecres dia 29 de novembre a Barcelona. La DO Costers del Segre i la Diputació de Lleida organitzen un dinar de premsa per presentar la Ruta del Vi de Lleida, posicionar Lleida com a destinació enoturística i intercanviar impressions amb els periodistes del sector enoturístic i vitivinícola convocats.


La Xina i el Japó es necessiten econòmicament\nLes protestes antijaponeses s'han apaivagat, per ara, als carrers de la Xina. Els interessos comercials de les dues primeres potències econòmiques de l'Àsia estan en joc. Tant la Xina com el Japó pateixen els efectes de la crisi econòmica als Estats Units i la Unió Europea.\nPerò el mal ja està fet. I és greu, perquè afecta la confiança mútua, un element clau quan es tracta de fer negocis a l'Àsia. L'animositat i la violència de les manifestacions xineses podrien afectar els plans inversors i comercials de les empreses japoneses -pimes i multinacionals- que han apostat amb força pel gegant asiàtic. En les últimes setmanes, Honda, Nissan, Canon, Mazda i Panasonic s'han vist forçades a tancar o paralitzar puntualment la producció de les seves fàbriques, després de ser violentades pels treballadors xinesos. Centenars de botigues de marques nipones com Suntory, Heiwado, Toyota i Sony, i fins i tot restaurants, han patit assalts. També s'han dut a terme campanyes de boicot contra els productes japonesos i s'han frenat els fluxos turístics.\nCal esperar que les turbulències es calmin aviat entre dos països que són econòmicament interdependents. El comerç bilateral va arribar als 342.600 milions de dòlars el 2011. Les exportacions del Japó a la Xina van créixer un 10% i van sumar els 194.600 milions de dòlars, i les importacions de productes xinesos van créixer un 22%, fins a arribar als 148.000 milions de dòlars. Tòquio és el tercer inversor asiàtic a la Xina, després de Hong Kong i Taiwan.\nD'altra banda, el Japó necessita exportar al colós xinès per compensar la debilitat de la seva demanda interna i una població cada cop més envellida. El 19,3% del seu comerç exterior és amb la Xina.\nTòquio hi té molt més a perdre que Pequín en el cas que la crisi política empitjori. En els últims anys, la Xina s'ha obert més a l'exterior i ha signat diversos acords de lliure comerç a la regió. La Xina va créixer un 9,2% el 2011 i ho farà un 7% el 2012. Tot i així, Pequín depèn de la tecnologia i del capital japonès.


El nostre pa de cada dia...: Dissabte relaxat i sopar a fora.\nAl matí hem anat a fer algunes compres a Piera, he passat per la parada de verdura ecològica d’en Tomàs a comprar, altre cop, llenties que varen sortir molt bones. Avui és santa Teresa, diu l’Amades que a Barcelona era costum menjar de postres el que es coneix com bunyols o torrades de santa Teresa, pa remullat amb llet, condimentat amb canyella, arrebossat d’ou i fregit, en treure de la paella s’espolsa amb sucre. Com curiositat indica que es fregia en llard de porc, no en oli com fem actualment i a fe que devia ser força més bo.\nCom que estàvem sols, amb la Teresa hem anat a sopar fora, he repetit del Foment de Piera, el que m’ha permès de veure una estona de partit del Barça (¡Visca!). Com no tenia massa be la panxa, he triat una quiche de verdures i un lluç amb salsa verda, no he begut vi, que havia de conduir jo. La nit sembla que serà fresca de debò, desprès del dia mig ennuvolat que ha fet, això si sembla que la pluja es resisteix a fer acte de presencia i bona falta que està fent.


La XXIII Calçotada Popular d'Igualada serà un clam contra la repressió\nMireia Boya és una de les convidades de l’edició d’enguany d’aquest clàssic del mes de març\nDijous, 15 març 2018. 10:30. Redacció AnoiaDiari.\nA l'Estació Vella, seu dels darrers anys d'aquest acte multitudinari, la Calçotada Popular serà una jornada de reivindicació i homenatge als presos polítics. Els tiquets, 20 euros per anticipat, es poden adquirir abans de diumenge, al Casal Popular d'Igualada "El Foment".\nMarç és sinònim de calçotades i a Igualada de la clàssica Calçotada Popular d'Igualada. Serà aquest diumenge 18 de març a l'Estació Vella. Enguany es vol aprofitar-la per fer un gran acte per reivindicar la República i "denunciar els atacs als nostres polítics, entitats i al moviment independentista. Tots ells mancats de llibertats". Serà una jornada plena d'activitats per a tothom. Es començarà a les 12 del migdia amb tallers infantils, inflables, bitlles catalanes i vermut popular. A partir de les 2 del migdia serà el moment de la calçotada pròpiament dita, amb els calçots i la salsa salvitxada de primer, la botifarra i els cigronets de l'Alta Anoia de segon, amb una taronja valenciana per postres, amb aigua, pa i vi de la Llacuna inclòs, a més del tradicionals pitet i got de record de cada edició.\nLa sobretaula vindrà acompanyada dels parlaments. Primer, amb les cançons populars a càrrec de la Coral Juvenil Xalest d'Igualada. Seguidament diferents parlaments;\namb familiars de Jordi Cuixart (president d'Òmnium Cultural), Membres del CDR Igualada –conca d'Òdena i Mireia Boya exdiputada de la CUP al Parlament de Catalunya.\nFinalment, hi haurà el concert amb La Banda Biruji, una orquestra de versions alternatives i festives i fi de festa amb els berguedans PD Nanfu & SalasXic, que presenten la seva gira Bèrgxit en busca de suports internacionals a la proclamada República Carlina de Berga.\nTambé se sortejarà la panera solidària amb Som 27 i més, un total de 25 estudiants, un professor i un treballador de Personal d'Administració i Serveis de la UAB afronten una suma de penes de 300 anys de presó per l'ocupació del rectorat l'any 2013 per defensar la universitat pública El preu del tiquet serà de 20 euros anticipadament i de 22 euros si es compra el mateix dia. El preu del tiquet destina 2 euros a la caixa de resistència del CDR Anoia. Es poden adquirir al Casal Popular d'Igualada, el Foment. Recordem que el preu del tiquet per els menors 10 anys és de 5 euros i que hi ha opció vegetariana. Qualsevol d'aquestes dues coses s'han de comunicar quan es comprin els tiquets.\nAquells de fora d'Igualada poden fer la reserva a info@casalpopularigualada.cat La Calçotada Popular d'Igualada és organitzada pel Casal Popular d'Igualada, el Foment, i hi col·laboren l'Ajuntament d'Igualada, CdR Igualada-Conca d'Òdena, Som 27, Anima'ns Grup, la Coral Juvenil Xalest, La Cultural, Surtdecasa Centre, La Veu de l'Anoia, l'Enllaç dels Anoiencs, infoanoia.cat i anoiadiari.cat.\nLa Calçotada Popular omple l'Estació Vella\nLa XXII Calçotada Popular d'Igualada, a punt per omplir l'Estació Vella\n1 El govern igualadí defensa que la Festa de Reis "mai ha tingut cap connotació racista" 3126 lectures\n2 Tinta Negra demana que per Reis d'Igualada "es faci una festa inclusiva" sense cap persona pintada 2489 lectures\n3 Poble Actiu critica el govern per "bonificar uns 50.000 euros a la MIPS" quan "no és una entitat sense ànim de lucre" 1558 lectures\n4 Volem Acollir i Tinta Negra demanen acabar amb el 'blackface' a les capitals de comarca 1436 lectures\n5 L'igualadí Biel Rossell Pelfort, premi al millor actor del Film Festival Ale Kino!nde Polònia 942 lectures\n6 El joier igualadí Jordi Rosich s'emporta el Premi JORGC i el Premi Talent 924 lectures\n7 El govern d'Òdena no té constància de cap interès de Tesla 870 lectures\n8 Igualada llança una campanya de Nadal en clau esportiva i amb més de 100 activitats 777 lectures\n9 La Generalitat vol "més implicació dels regants" per reactivar la presa de Tous 604 lectures\n10 Calaf tindrà un punt de recàrrega de vehicles elèctrics 513 lectures\n1 Tinta Negra demana que per Reis d'Igualada "es faci una festa inclusiva" sense cap persona pintada 9 comentaris\n2 Shakespeare Globe, o com parlar amb el passat 5 comentaris\n3 L'Hospital d'Igualada introdueix els aliments 'halal' als seus menús 6 comentaris\n4 Volem Acollir i Tinta Negra demanen acabar amb el 'blackface' a les capitals de comarca 4 comentaris\n5 TV3 no retransmetrà la Cavalcada d'Igualada davant les pressions d'entitats que parlen de 'blackface' 12 comentaris\n6 El govern igualadí defensa que la Festa de Reis "mai ha tingut cap connotació racista" 3 comentaris\n7 Poble Actiu critica el govern per "bonificar uns 50.000 euros a la MIPS" quan "no és una entitat sense ànim de lucre" 3 comentaris\n8 L'Escola Mowgli guanya el premi "Foment de la lectura" de l'editorial Bayard 1 comentaris\n9 La Generalitat adjudica la redacció de la variant de Piera de la B-224 1 comentaris\n10 El novembre acaba a l'Anoia amb 52 persones més inscrites a l'atur 1 comentaris


El sector de l'automoció: els motius per creure en la seva recuperació\nInici > El sector de l’automoció: els motius per creure en la seva recuperació\nEl sector de l’automoció es troba en una profunda crisi, però van apareixent símptomes de recuperació. Imatge: Nissan\nEl sector de l’automoció sempre ha estat un indicador per conèixer l’estat de l’economia espanyola. Es tracta d’una activitat econòmica que reflecteix la salut del sector industrial de l’Estat. A més, el sector de l’automoció està molt vinculat a la capacitat econòmica de les famílies. Per últim, també serveix com a termòmetre per mesurar la capacitat d’exportació, ja que juntament amb l’alimentació és l’activitat amb més mercat exterior.\nTanmateix, el cert és que el sector de l’automoció es veu immers des de fa temps en una profunda crisi. Ja a finals de 2019, CCOO va publicar un informe sobre els principals reptes als quals havia de fer front la indústria de l’automòbil. Entre ells, l’aposta pel vehicle elèctric, les plataformes de mobilitat compartida i l’adopció de l’economia circular. Tots aquests desafiaments, però, van quedar eclipsats pels greus efectes que el coronavirus va tenir sobre el sector. En l’àmbit local, a més, cal sumar el tancament de les fàbriques de Nissan a Barcelona, programat el desembre de 2021.\nEl sector de l’automoció comença a mostrar símptomes de recuperació\nMalgrat la difícil situació en la qual es troba l’automoció, el cert és que a poc a poc s’observen motius per creure en la recuperació del sector. Recentment, l’Associació Espanyola de Venedors d’Automoció Ganvam va anunciar un creixement de l’1,1% a les matriculacions durant el juliol de 2020. A més, les dades de Ganvam sobre l’agost mostren, de manera preliminar, un creixement de l’11,4% en relació amb el mateix mes de l’any anterior. Aquesta situació és causada, molt probablement, per les diferents iniciatives públiques per impulsar el sector. Una d’elles, el Programa de suport a la mobilitat i l’automoció presentat al Parlament el passat juliol.\nPer altre costat, les principals empreses del sector també van mostrant símptomes que podrien indicar indicis de recuperació. Malgrat que l’acord entre Nissan i els treballadors no evitarà el tancament de les fàbriques, l’ajornament fins al desembre de 2021 dóna al Govern més marge de temps per intentar reindustrialitzar les instal·lacions. Pel que fa a Seat, s’ha pres la decisió de mantenir l’activitat a les fàbriques durant tres dels quatre dissabtes d’aquest setembre. Això permetrà a l’empresa de Martorell recuperar part de la producció que s’està perdent a l’agost, mes al qual les instal·lacions estan tancades. D’altra banda, cal recordar que malgrat les dificultats del sector, Seat va registrar l’any 2019 un rècord històric a les seves xifres de vendes.\nCatalunya s’acosta als 100.000 professionals digitals amb Barcelona com a gran pol d’atracció i creació de talent


Què sabem sobre la percepció social dels riscos? | IDES\nQuè sabem sobre la percepció social dels riscos?\nAutor(s): Josep Espluga\nL’imparable progrés tecnològic experimentat per la nostra societat durant les darreres dècades ha comportat, a més d’innombrables beneficis, una creixent presència de riscos tecnològics i ambientals que han passat a formar part de la nostra vida quotidiana. Uns riscos que amb freqüència generen importants controvèrsies científiques i polítiques, així com tensions i conflictes entre els grups socials que s’hi perceben exposats i les entitats encarregades de gestionar-los (administracions públiques i empreses privades, principalment).\nDe vegades, ens trobem amb situacions d’una aparent “sobrepercepció” del risc per part de la població, com quan aquesta protesta per alguna infraestructura tecnològica (antenes de telefonia mòbil, abocadors de residus, autopistes, etc.). Es tracta d’una “soprepercepció” en relació als nivells de risc establerts com acceptables pels experts (en base a sofisticats càlculs de risc-benefici)\nAltres vegades, en canvi, ens podem trobar amb situacions d’aparent “infrapercepció” del risc, com quan davant un factor de risc que els experts consideren especialment perillós, la població actua com si no ho fos. És el cas, per exemple, de la manipulació de pesticides (o de bona part dels riscos laborals), on la bibliografia especialitzada adverteix amb detall de la seva perillositat però la població que hi és més exposada sembla ignorar-ho. O també seria el cas del consum de tabac, entre molts altres.\nDurant les darreres quatre dècades s’ha generat una extensa bibliografia acadèmica i científica que intenta explicar aquestes percepcions i comportaments de la població davant els riscos tecnològics. Una síntesi ràpida i breu d’aquest creixent corpus de coneixement podria ser la següent:\nGeneralment (però no sempre) hi ha diferències notables entre les percepcions, experiències i expectatives dels experts i les de la població en general. Cada persona fa les seves valoracions del risc no només en funció dels seus coneixements, sinó també en el marc dels seus contextos socials i vitals. Evidentment, els experts aporten una visió fonamentada estadísticament, contrastable i, de vegades, basada en evidències empíriques, però la gestió de qualsevol projecte tecnològic que comporti un risc haurà de tenir en compte que la població rares vegades compartirà aquells punts de vista previsiblement més “objectius” proveïts pels experts.\nDurant molt de temps es va pensar que era suficient amb “informar” la població per a que aquesta pogués donar sentit al que deien els experts (l’anomenat “deficit model”), però nombroses recerques van mostrar que la simple provisió d’informació, si bé és indispensable, mai és suficient perquè hi ha altres factors que afecten les percepcions de risc.\nEs poden identificar diversos tipus de factors cognitius que poden influir en les percepcions i en els comportaments individuals davant el risc, com ara la “voluntarietat de l’exposició” (se sap que aquells riscos que es perceben com imposats generen major rebuig), la “familiaritat amb el risc” (els riscos nous o desconeguts generen majors desconfiances), la “controlabilitat de les conseqüències” (o la percepció de mecanismes de control fiables), l’aparició dels danys diferida en el temps o en l’espai (quan no són immediats la percepció de risc baixa, i el mateix passa quan els danys es presenten en territoris allunyats d’on habita la població en qüestió), etc. Els investigadors de l’anomenat paradigma psicomètric (des de la psicologia cognitiva) han identificat fins a una trentena d’aquest tipus de factors.\nDiferents grups socials poden desenvolupar diferents percepcions del risc en funció de la seva adhesió a certs valors, creences o estàndards culturals. Fins i tot, el temor o la preocupació per un risc pot contribuir (intencionadament o no) a la cohesió d’un grup social, a generar una determinada identitat social entre els membres d’aquell grup. En aquest sentit, el risc pot jugar un paper en el manteniment d’un determinat ordre social. I per això certs grups emfasitzen la percepció d’uns riscos i no d’altres, com s’ha mostrat des de l’antropologia cultural.\nContràriament al que de vegades es sosté, no sempre hi ha relació entre la percepció dels beneficis que comporta una activitat o tecnologia, i la percepció de risc que aquesta genera. A més a més, el fet que alguns individus no protestin contra un risc, o que fins i tot contribueixin a la seva promoció, no implica necessàriament que l’acceptin. Com han mostrat les recerques sobre governança del risc, és possible que les seves relacions de dependència (social, psicològica, econòmica, política) amb les institucions implicades en la generació del risc simplement no els permetin fer visible el seu rebuig. En el fons, el que la gent accepta no són riscos, sinó opcions (de vida), i els riscos poden formar part d’aquestes opcions entre molts altres factors. En altres paraules, no és factible separar les percepcions del risc del seu context de producció social, econòmic o polític (d’aquí la poca eficàcia de les campanyes informatives, si bé són indispensables i inevitables).\nPer tal d’entendre el comportament de les persones davant un risc determinat, no hi ha prou amb conèixer les seves percepcions individuals, sinó que cal també analitzar el context de relacions socials en el que tenen lloc aquells comportaments. En aquest sentit, és indispensable tenir en compte les anomenades “dimensions institucionals” del risc: la credibilitat de les institucions que gestionen els riscos, la confiança pública en aquestes institucions, la percepció de generació d’injustícia o desigualtats en la distribució de riscos, etc. És a dir, quan una persona avalua un risc, intuïtivament està també fent un judici sobre la credibilitat i la confiança que li mereixen les institucions que el gestionen i/o promouen. Des d’aquest punt de vista, moltes vegades les respostes socials davant els riscos poden tenir a veure més amb l’expressió d’algun malestar respecte al funcionament de les institucions, organitzacions o empreses que els gestionen, que respecte l’activitat o tecnologia que els genera en si.\nEn definitiva, per a explicar les percepcions socials del risc cal tenir en compte, no només factors individuals (cognitius o emocionals), sinó també factors contextuals que tenen a veure amb les interrelacions de les persones entre si (identitats socials) i amb les institucions que els envolten (dependències, confiança, etc.).\nfactors cognitius, percepció del risc, risc, seguretat\n⇐ Passem pàgina\nPrevenció i economia ⇒


Valenta Alison Bechdel va destapar la caixa dels trons amb l'exitosa novel·la gràfica 'Fun home', en què revelava l'homosexualitat i el probable suïcidi del seu pare. El seu nou còmic està dedicat a la seva mare, que un bon dia va deixar de fer-li petons perquè, amb set anys, ja era "massa gran"\n5 min. 10/09/2012 00:00\n260x366 Alison Bechdel: "Sempre m'he sentit culpable de la mort del meu pare" / GREG MARTIN Alison Bechdel: "Sempre m'he sentit culpable de la mort del meu pare" / GREG MARTIN\nEl 2008 es va donar a conèixer amb Fun home (La Magrana / Mondadori), una novel·la gràfica que treia a la llum els draps bruts d'una família disfuncional de mena: la seva. Ara torna a la càrrega amb ¿Eres mi madre? (Mondadori), en què Alison Bechdel passa revista a les alegries i misèries de la relació que té amb la seva mare. "La gent em pregunta sovint si hauria preferit tenir una infància feliç en lloc de la meva obra. I la veritat és que prefereixo tenir el meu art", assegura.\nEn els seus primers còmics, de temàtica lèsbica, va trencar molts esquemes.\nSí, però per a mi va ser molt més difícil quan vaig convertir la pròpia família en el tema de la meva obra. En el còmic que vaig fer sobre el meu pare explicava un munt de secrets familiars, i això sempre és esgarrifós.\nA Fun home revelava l'homosexualitat del seu pare i que la seva mort als 44 anys va ser, probablement, un suïcidi.\nSí, un camió el va atropellar i, tot i que no és segur, sembla que el meu pare es va suïcidar. Tot això va passar quan jo tenia 19 anys i vaig trigar 20 anys a començar a escriure sobre l'assumpte. Llavors l'homosexualitat i el suïcidi ja no eren un tabú tan gran, però tot i així revelar tots aquells secrets va ser molt dur, sobretot per a la meva mare.\nPrimer el lesbianisme, després els secrets més foscos de la família... En els seus còmics sempre intenta treure a la llum el que està amagat.\nPer mi no hi ha cap diferència entre el que és personal i el que és polític. No escric sobre lesbianes per parlar de mi, sinó de l'opressió que impedeix a la gent expressar-se tal com és. Els meus còmics volen combatre això. Amb els secrets familiars passa una mica el mateix. En el fons, són part del mateix projecte.\nEstableix un vincle molt dolorós entre la seva homosexualitat i la del seu pare.\nJo vaig sortir de l'armari a la universitat, abans de saber que el meu pare era homosexual. No ho vaig descobrir fins que vaig explicar als pares que jo era lesbiana. Tot allò va ser molt confús per a mi, que ja en tenia prou amb el meu conflicte d'identitat. I poc després de conèixer la veritat del meu pare, ell va morir. Sempre m'he sentit, encara avui, una mica culpable de la seva mort. Si jo no hagués sortit de l'armari, potser la mare no li hauria demanat el divorci, i potser haurien continuat junts. Qui ho sap? Potser hauria d'haver tancat la boca.\nLa seva mare era un personatge menor a Fun home , però a ¿Eres mi madre? li cedeix tot el protagonisme. Per què?\nDurant molt de temps vaig evitar parlar de la meva mare als còmics que feia. Escriure sobre algú que encara viu sabent que després et llegirà fa molta por. És per això que a Fun home està en segon pla. Però a les presentacions del còmic tothom em feia preguntes sobre ella i vaig adonar-me que era un personatge molt interessant.Ara, van passar uns anys fins que vaig decidir-me a parlar-ne.\n¿Podem explicar-nos a nosaltres mateixos fora de la relació que establim de petits amb els nostres pares?\nJo penso en mi mateixa com un producte dels meus pares. Necessito accedir a ells per explicar-me. Una qüestió ètica interessant és: quant de la història dels nostres pares tenim dret a explicar els fills? Que jo revelés les intimitats de la meva mare al meu còmic no li feia cap gràcia. Però la seva vida és part de la meva, i tinc dret a explicar-la.\nVostè confessa que la seva mare va deixar de fer-li petons als set anys i que mai s'han dit que s'estimen. Em pregunto si ¿Eres mi madre? és la seva manera de dir-li que l'estima.\nAbsolutament. Dir-li en persona hauria sigut molt difícil. La meva mare no permet mai que la conversa prengui un rumb íntim. I jo necessitava desesperadament dir-li que l'estimava. La ironia és que no sé si va arribar-li el missatge. Potser estava massa emprenyada quan ho va llegir i no se'n va adonar. Però sí, el còmic és una carta d'amor a la meva mare.\nAl final del llibre diu que la relació amb ella va deixar-li "un buit i alhora una sortida". Què vol dir amb això?\nElla em va ensenyar a escriure. I escriure és una manera d'escapar-me de mi mateixa, transcendir i connectar amb altra gent. I també és una manera de guarir el dolor i l'absència d'un cert tipus d'amor que no he rebut. Gràcies a ella he trobat una cosa més útil que aquest amor i potser fins i tot millor: la capacitat de crear.\nDesprés d'abocar la seva intimitat als còmics, ¿com la fa sentir compartir de nou amb estranys temes tan personals en entrevistes com aquesta?\nM'horroritza. Sovint em pregunto per què poso tant de mi mateixa als còmics. Suposo que tinc una veta exhibicionista que algun dia m'hauré de fer mirar.\n'Fun home' i 'El curiós incident del gos a mitjanit', guanyadors dels premis Tony\nEl musical de Broadway 'Fun home' es podrà veure a Barcelona


Descobrint la batuda\nEduard Melero – Llobera – 03/10/2016\nAquest passat dissabte dia 1 d’octubre, la Societat de caçadors de Llobera (Solsonès) dins el marc de la XIII fira de l’empelt (fira de mostra de productes artesans, oficis, antiguitats, eines de camp, herbes medicinals, bolets, pa, maquinària, exposicions, …) va organitzar una batuda del senglar oberta a tothom per poder viure de primera mà com s’organitza i es desenvolupa una cacera.\nAutor: Fotografia Resol\nGrup de caçadors a la Fira de l’empelt 2016\nA la cacera varen participar uns 50 caçadors/es de la mateixa societat i societats veïnes i 10 observadors equipats amb armilles reflectants, que es van col·locar aleatòriament al costat d’algun caçador per ficar-se millor en el paper i viure la caça en primera persona.\nLa cacera va començar a les tres de la tarda i les diferents armades anaven ocupant les parades cobrint en total una superfície d’unes 600 hectàrees. La bona entesa entre caçadors, Ajuntament i propietaris va permetre poder tallar els camins on es desenvolupava la cacera per poder caçar amb més seguretat i èxit als mateixos camins.\nSenglar albí caçat pel Joan a Llobera\nPels volts de les 6 de la tarda, el cap de colla va donar l’ordre de retirada, llavors els gossers i els seus ajudants van anar a buscar, amb l’ajuda dels aparells gps, els gossos que encara empaitaven els senglars escapats. Mentre la resta de caçadors carregaven els senglars morts i els portaven a la sala de la Societat per poder-los escorxar.\nRecollint els gossos\nJa tot recollit, i sense cap incidència a destacar, es va fer un sopar de germanor on es va continuar parlant de caça i es va anunciar que l’any vinent, vist l’èxit assolit i la bona harmonia entre els caçadors, observadors i resta de participants es tornaria a repetir la cacera.\nHashtags cacera fira de l'empelt Hostal Nou sengar albí societat de caçadors de Llobera Solsonès


EMIGRANTS I REFUGIATS - TOTLLEIDA\nGlossa dominical: 19, de setembre.2021.+Salvador Giménez, bisbe de Lleida.\nPer Salvador Gimenez Última actualització Sep 20,2021\nAbunden al nostre voltant realitats que ens sorprenen, que ens sobrepassen, que ens enutgen o que són rebutjables per si mateixes. A aquestes realitats diem problemes perquè ens resulta difícil trobar una solució satisfactòria per al conjunt dels grups humans que estan sotmesos a les seves incomoditats o, el que és pitjor, als seus drames o tragèdies.\nReconeixent les dificultats en cadascun dels problemes socials als quals ens enfrontem no per això desistim de nomenar-los, de tractar-los o de pregar pels mateixos. Em refereixo a alguns que tots teniu en la vostra ment: la guerra i la pau, la fam, les desigualtats socials, els maltractaments de dones i nens, la persecució per motius religiosos (diversos estudis assenyalen als cristians com els grups més perseguits del planeta en l’actualitat), la lluita contra les malalties que esdevenen en pandèmies que a tots afecten, etc.\nAvui vull alertar sobre una realitat que omple els nostres carrers, ajuda en el nostre sistema productiu i que ens costa trobar solució efectiva i afectiva per a tots els estaments relacionats amb ella. Parlo dels emigrants i els refugiats que són un grup humà molt nombrós en la nostra societat. Alguns amb situació jurídica aclarida, uns altres estan sense papers, alguns amb estabilitat familiar, amb domicili i amb un treball relativament precari, uns altres que només porten la motxilla a la seva esquena com a única pertinença, alguns ajuden a resoldre els problemes als semblants i altres que dediquen el seu temps a la mendicitat o fan cua en els serveis socials o en les nostres Càritas parroquials o diocesana.\nEls cristians, tant personalment com en les nostres institucions, som conscients dels problemes socials, però no volem assenyalar-los solament sinó ser part de la solució. Per una senzilla raó que neix del missatge de Jesucrist: és germà nostre, ens ha descobert la paternitat de Déu i ens mana que actuem i expandim la fraternitat. Tots tenen una dignitat personal que ningú pot qüestionar i, oblidant procedències i cultures, han de ser tractats com a germans. La nostra actitud ha de ser l’acolliment, l’afecte i l’ajuda continuada. És cert que hi ha una exigència que a tots obliga, com és el compliment de les lleis i el respecte a les normes vigents. L’acompanyament i l’adaptació social són bons recursos a utilitzar.\nReconec la gran dificultat del món laboral i els enormes esforços de les administracions públiques i les patronals en aquest sentit. No és aquest l’espai per a una anàlisi rigorosa. Només agrair a tots, quan aquest cas es produeix, l’actitud evangèlica cap a aquells que viuen en condicions deplorables.\nA propòsit d’aquesta enorme realitat que en alguns moments es converteix en problema us recordo que l’Església celebra com cada any la JORNADA MUNDIAL DEL MIGRANT I DEL REFUGIAT. Fa la número 107 i està prevista la seva realització diumenge vinent, 26 de setembre. Us demano oracions i noves actituds cap a tots perquè ningú resulti estrany. Us convido a llegir el missatge que el papa Francesc ens dirigeix als cristians i a totes les persones de bona voluntat. El seu títol és «CAP A UN NOSALTRES CADA VEGADA MÉS GRAN». Ens demana evitar l’individualisme i ens proposa una Església més catòlica, amb una visió més inclusiva i amb un somni que pot ser una realitat, l’amor i la fraternitat.\nSalvador Gimenez 130 posts 0 comments


Jamal Wilson és seriós dubte pel partit de divendres contra l'Araberri per una lesió al maluc\nOrion és una peça fonamental en l'esquema de Berni Álvarez.\nOrion Outerbridge, MVP de la jornada amb 37 punts de valoració\nActualitzada 26/04/2016 a les 21:57\nJamal Wilson es podria perdre el tercer partit de la sèrie de semifinals entre el Club Bàsquet Tarragona i l’Araberri, que es disputarà al pavelló del Serrallo aquest divendres, a partir de les nou de la nit.\nEl jugador del conjunt cebetista pateix una possible lesió en el recte anterior i càpsula articular del maluc esquerre. Ha començat un tractament conservador, i està pendent de proves complementàries. El que és segur és que el jugador no entrenarà durant la setmana i, si juga divendres, ho farà amb menys preparació que la resta de companys.\nL’equip va tornar ahir als entrenaments després de recuperar el factor camp en la semifinal del play-off d’ascens a LEB Or, amb la mateixa filosofia de treball i esforç. Els jugadors del CBT van començar a preparar el tercer i quart partit de la sèrie. En cas que els homes de Berni Álvarez aconseguissin la victòria en els dos enfrontaments assolirien una classificació històrica per jugar la final per l’ascens.\nNo obstant això, el CBT no vol mirar més enllà del partit del divendres, i manté la filosofia d’anar pas a pas que l’ha portat a aquesta situació. Aquest matí hi haurà entrenament de tir i, a la tarda, de nou sessió tècnic-tàctica en la pista. De cara a dijous a la tarda es tornaran a posar a les ordres de Berni Álvarez, i el divendres al matí realitzaran l’últim entrenament de tir abans del partit de la tarda.\nPer altra banda, Orion Outerbridge va aconseguir en el partit de diumenge una espectacular actuació que li va portar a aconseguir 37 punts de valoració, la qual cosa li ha servit per ser el MVP de la jornada. No obstant això, el registre no aconsegueix superar els 38 punts de valoració que David Mesa va aconseguir en el primer partit de quart de final del play-off d’ascens de la temporada 2008-09. Aquella tarda, l’encara pivot del CBT va aconseguir 27 punts i 16 rebots en una actuació magistral.


“Ens va sortir un partit rodó” | Borja Sánchez | Alacant / Girona | Handbol | L'Esportiu de Catalunya\nAlacant / Girona - 12 desembre 2018 2.00 h\nCENTRAL DE L’AGUSTINOS D’ALACANT, EQUIP DE LA DIVISIÓ D’HONOR D’HANDBOL\n“L’havíem preparat molt bé, sabíem quins moviments havíem de fer i que en defensa era el més important”, diu el gironí sobre el triomf de dissabte al Blanc i Verd\n“Ens va donar aire fresc, va deixar les coses clares”\nDídac Villar dissabte passat al Blanc i Verd QUIM PUIG.\nGuanyar dos partits seguits i que un sigui a Bordils et deixa les coses més fàcils. Però tot i així encara som últims\nDídac Villar (Fornells de la Selva, 1988) és un dels jugadors de referència a l’Agustinos, cuer de la lliga i el primer equip que ha aconseguit els dos punts a Bordils aquest curs (22-23). “M’hi trobo molt bé, és el lloc on he passat més temps en la meva carrera i em sento valorat”, diu sobre el seu tercer any a la ciutat després de passar per Onda, Almoradí, Pozoblanco, Teucro, Benidorm i Hondarribia.\nGuanyar al Blanc i Verd...\nEra un partit important per a nosaltres, sabíem que seria difícil. Eren uns punts que no teníem controlats però tampoc els veníem a llançar perquè sí. Al llarg de la setmana havíem preparat el partit molt bé i vam estudiar molt bé el rival. I ens va sortir un partit rodó, la veritat: vam començar guanyant i fins al final en cap moment vam anar al darrere.\nEncaixen parcials com el 7-1 però van sempre al davant.\nVa ser molt important tenir sempre avantatge, que no arribéssim al final amb el partit ajustat. Sabíem en tot moment quins moviments havíem de fer i que en defensa era el més important fer-ho bé. I estar tranquils, fer el nostre joc i defensar bé perquè així el porter para més. I anar fent la nostra feina.\nVan guanyar més partits en set dies (dos) que en tota la lliga (un). Tanta influència ha tingut el canvi d’entrenador?\nSón dinàmiques, vam començar guanyant un partit [30-25 contra el Novás, jornada 2] però se’ns va fer tot una muntanya. Una dinàmica molt negativa, no acabàvem de trobar el nostre millor handbol, no aconseguíem defensar, intentàvem solucionar-ho i no trobàvem les tecles. I cada vegada se’ns feia més costa amunt, ho trobàvem molt difícil i la directiva va decidir, amb l’entrenador [Juan Antonio Martínez], que hi hagués un canvi. L’entrenador nou [Fernando Latorre] ens va donar aire fresc, va deixar les coses molt més clares. Ara estem estudiant els rivals molt millor i gràcies a això estem agafant una dinàmica positiva. I és com tot: les negatives t’enfonsen i les positives et fan anar amunt. Guanyar dos partits seguits, i més encara que un sigui a Bordils [24-19 amb el Palma del Río la setmana abans], et deixa les coses més fàcils. Però tot i així som últims: no ens podem quedar amb aquesta victòria o les dues últimes, hem de mirar més amunt.\nI el Bordils, com el va veure?\nPotser aquesta temporada és la que han començat millor. Fan el mateix handbol de sempre, tenen un equip molt complet i a més tenen canvis. Estan molt forts a casa. I Bordils és Bordils: anar-hi a guanyar, sempre... Poca gent ho farà, som els primers i el partit de la copa del Rei. Això demostra com d’importants han estat aquests dos punts.\nQuins equips ho passaran més malament, els que han pujat?\nCrec que serà com l’any passat. Hi serem nosaltres, Novás, Adrianenc, Zarautz... El Bordils confio que guanyi els de casa i que a fora amb els que pugui guanyar no tingui problemes, com tots aquests anys. Crec que estarà tot molt ajustat fins al final.\nEl curs passat, acabats de pujar a plata, van començar molt bé però van anar de més a menys.\nSí que vam començar molt forts. Després per Nadal vam tenir una davallada i vam enllaçar dos partits a fora, la lesió de Natán i se’ns va posar més complicat... Passat Nadal vam entrar en una dinàmica molt positiva i la veritat és que vam acabar la temporada molt bé.\nA Natán el coneix de compartir-hi vestidor l’any passat i ha anat al Teucro, on vostè va jugar. Com el veu a l’Asobal?\nÉs un jugador que ja va fer una molt bona temporada i segurament per això el Teucro s’hi va fixar. És jove i amb molta projecció i els equips de l’Asobal estan molt atents a aquest tipus de jugadors. Encara pot créixer més i esperem que ho faci: està gaudint de minuts, que és el que necessita, i després, els resultats... Teucro, Cangas, Alcobendas estaran allà lluitant a la part baixa i el que tingui el cap més fred serà el que s’aconseguirà salvar.\nN’està al cas, del Sarrià, que és primer en la lliga, suposo...\nSí, sí, és clar, i a més ho he estat comentant aquests dies amb la gent que vaig veure de Sarrià a Bordils, on abans havia jugat el segon equip. Estaria molt bé que pugessin a plata i que tornés a haver-hi un derbi gironí i que fos a plata. Seria magnífic i, mirant-ho així, tindria un altre desplaçament a Girona.\nDe fora o, qui sap, des de dins? Es veu tornant a jugar a aquí?\nNo ho sé, la veritat. És complicat dir-ho i és una cosa sobretot de com acabes la temporada i les ganes que tens. Però ja et dic que aquí, a Alacant, hi estic bastant bé. Sí que Girona és casa meva i potser algun dia voldré tornar. I si tinc les portes obertes dels clubs d’aquí Girona, benvingut sigui. Però ara mateix estic bé aquí amb el meu grup d’amics, la meva parella; la meva família està acostumada que estigui aquí... És una situació molt estable i de moment encara no m’ho plantejo. Però si volgués tornar i es donessin les condicions, estaria molt bé.\nL'Esportiu. Girona 12-12-2018, Pàgina 19


Sense pensar gaire: de maig 2012\nQuan he arribat...\n... he recordat la passió que tenia fa un temps pels panorames.\nDesprés de passar per la Domus del pi (i d'entrar-hi furtivament, tot i el tancat que ho prohibeix... que de fet no ho prohibeix, només diu que es vagi amb cura. No he tocat res) i de caminar uns 20 minuts, he arribat al mirador, he fet 4 fotos (que són 3-4 minuts amb aquestes exposicions), m'he cagat de por amb els sorollets dels animalons del bosc i he tornat disparat cap al cotxe!\nQuan he arribat al cotxe ja havia sortit aquesta magnífica lluna...\n... i mentre feia aquesta foto un gitano m'ha preguntat, literalment, "¿qué, retratando pájaros?".\nUn parell de molt similars, m'agraden les dues. Aquesta pel color extremadament natural de l'aigua...\n... i aquesta perquè comencen a veure's les esteles dels estels.\nQuan tornava, m'he hagut de tornar a parar per fer unes fotos de la presa, des de la banda del Club Nàutic...\nI des de la banda de Sant Romà, a peu de carretera. El balanç de blancs és horrorós :-(\nI per a mi la millor de totes. ISO 400 + 177 segons d'exposició en plena nit i això sembla de dia!\nFeu-la gran i mireu què passa al cel ;-)\nPublicat per Ruben a 23:44 1 comentari:\nUbicació: N-141d, 08519 Vilanova de Sau, Espanya\nAnem de moderns. A cop d'etiqueta, o hashtag (o HT per fer-ho més fashion encara). Si encara no saps què és això de les etiquetes, estàs de sort: encara no has caigut a les urpes de Twitter! Que no se t'acudis obrir un compte, ni molt menys comprar-te un telèfon intel·ligent (clar, a no ser que vulguis perdre tota la vida social i familiar que puguis tenir i canviar-ho tot per una colla de desconeguts que realment voldries que fossin els amics de tota la vida).\nTwitter va camí dels cinc anys, un conegut d'una llista de correu (@guscreations) em va convèncer per obrir un compte al principi d'aquells temps, però no li vaig trobar la gràcia, calia estar molt pendent del lloc web, oferia poc retorn... van passar un parell d'anys i llavors un altre il·lustre d'Internet (@javierleiva) em va fer contacte virtual després d'haver-nos conegut en persona després d'haver-nos conegut per Flickr... en fi, un xou. Llavors vaig provar alguns gestors (Twirl, Netvibes, Tweetdeck) i vaig entrar en aquest fosc món; la cosa va empitjorar força quan vaig comprar el telèfon intel·ligent. Epicfail en tota regla! Diuen que el primer pas cap a curar-se és reconèixer l'addicció.\nEn aquest submón coneixes tota la xusma 2.0, gent que no té res més a fer (perdó, sí que té res més a fer, però no té ganes de fer-ho) que no sigui comentar el festival d'#eurovisió, #qqccmh i aquelles mares fastigoses que no les volen ni al museu de cera, o bé l'estrella dels últims mesos: #lariera.\nSí, senyores i senyors, amics, seguidors, i xusma variada que ha arribat fins aquí de carambola: a Twitter no fa gens de vergonya dir que mires tota la merda televisiva, cap problema, és una segona vida, totalment amagada de la gent que et coneix (per això quan et segueix algú a qui ja coneixies en persona t'arriba fins i tot a saber greu, EH, CRISTINA, fem veure que no ens coneixem!).\nDoncs La riera és una d'aquestes merdes televisives: cada episodi és pitjor que l'anterior, quan ja creus que no es pot fer cap altre pas cap a l'avorriment absolut, els guionistes et sorprenen amb una merda de trama que dura setmanes i setmanes, mentre que quan hi ha algun embolic que podria donar molt joc, se'l poleixen en dos capítols (o en dues escenes, si tenen mal dia).\nEn canvi, la piuladissa de migdia amb l'etiqueta de #lariera treu foc. Parides, pensaments, opinions (sense cap mena de criteri tot sovint), crítiques... però sobretot tonteries, moltes tonteries. La cosa s'ha escapat tant de les mans que fins i tot bastants personatges de la sèrie tenen compte propi i comenten les coses que fan en pantalla, tots de manera fictícia, clar, però amb molta puteria i una llengua ben esmolada.\nDe totes maneres, més d'un dia els guionistes han fet alguna clucada d'ull als piuladors rierencs (celler, celler), així que esperem que vegin que volem més sang, sexe, drogues i morts a la sèrie, volem que arribi a un nivell de gore tal que fins i tot li faci rodar el cap a Tarantino... últimament sembla rodada pel creador de Barri sèsam el dia que mirava Los osos amorosos...\nEtiquetes de comentaris: La riera, televisió, tv3, twitter


fusta | llimaplena\nCAIXA PERSONALITZADA A PARTIR D’UNA FOTO\nM’agraden els reptes, en aquest cas havia de personalitzar una caixa amb una fotografia i amb el nom.\nMarta està enamorada de la seua mascota així que no podia faltar en aquesta il·lustració.\nPrenent com a referència l’espai disponible es va fer una composició amb el nom i una il·lustració basada en una fotografia.\nLa caixa s’ha gravat a mà amb un pirogravador sobre el dibuix que es va fer prèviament en la fusta.\nPUNTES DEL PIROGRAVADOR UTILITZADES\nEs poden distingir dos tipus diferents de traços o marques en la fusta. Per a açò s’han d’intercanviar les diferents puntes disponibles en els pirogravadors.\nLa imatge del rostre i el nom s’han gravat amb una punta fina redona, amb açò s’aconsegueix un traç lineal d’un mateix grossor, per a obtenir més profunditat es van fent més passades.\nPer al nom s’ha utilitzat la mateixa punta fina, primer perfilant les lletres i després omplint l’interior.\nEn el cas del gos s’han utilitzat dues puntes, l’arredonida per a perfilar i omplir els ulls i el musell, ja que necessitava més intensitat de color, i per al pèl s’ha utilitzat una punta redona que té un tall en bisell aproximat d’uns 40 graus, amb aquest tall s’obté una superfície plana d’uns 2mm. Aquesta amplitud de superfície permet marcar la fusta al mínim frec, i açò és perfecte per a aconseguir el difuminat del pèl del animalet.\nEspere que vos haja agradat, si voleu vore més caixes personalitzades podeu consultar les pàgines de llimaplena en facebook, Pinterest i Instagram.\nEsta entrada se publicó en Sin categoría, VLC. DECORACIÓ EN FUSTA, VLC. IL·LUSTRACIÓ y está etiquetada con fusta, gos, gravat, mascota, rostre en 31 julio, 2018 por llimaplena2014.\nDISSENY DE LA IMATGE DE LA BODA DE PACO & LLÚCIA. GRAVAT EN FUSTA\nDurant quasi un any hem estat treballant, els nuvis i Llima plena creatius, en el disseny de la imatge que anava a acompanyar-los el dia de les seues noces. Encara que he estat redactant posts amb alguns dels elements dissenyats, en aquest post apareixeran totes les cosetes que s’han fet aproposit de l’esdeveniment.\nPer a facilitar la lectura, vos nomenaré els diferents dissenys i al seu costat, si existeix, l’enllaç als posts que s’han redactat amb anterioritat per si voleu llegir amb major detall com es va fer. Els articles que no tenien un post previ tindran ací la seua descripció.\nELEMENTS DISSENYATS PER A LES NOCES\nDisseny i carvat d’un segell per al sobre de la invitació\nLlistats per a indicar la taula corresponent dels convidats\nMinuta del convit\nLlibre de signatures, il·lustracions interiors (post)\nXapes per a convidats (post)\nEtiquetes de fusta per als detalls dels convidats\nINVITACIÓ DE LES NOCES\nEl dia que em van proposar el projecte vaig al·lucinar, el novio és fuster i volia que les seues invitacions de noces estigueren fetes de fusta. Em van plantejar segons els seus gustos algunes idees que havien estat veient, volien donar-li un aire rústic, i també vam voler incloure la seua passió pels gats. La veritat és que el projecte em va semblar molt però que molt apetitós.\nLlima plena creatius es va encarregar del disseny i Paco del gravat de les invitacions i altres elements, com les cobertes de fusta del llibre de signatures o les etiquetes per als detalls dels convidats.\nLa invitació, que era una tableta de fusta gravada, es lliurava dins d’un sobre de color craft.\nEn la part davantera de la invitació apareixien les dades de l’esdeveniment i una il·lustració amb flors i els seus gatets.\nEn la part posterior es van gravar els noms dels convidats a l’interior d’una coroneta de flors.\nPerquè es poguera veure el nom dels convidats, al sobre se li va perforar un cercle que casava a la perfecció amb la il·lustració.\nFinalment es a dissenyar un segell per a posar en cada invitació.\nELABORACIÓ DEL SEGELL PER A LES INVITACIONS\nEls novios volien un segell per a marcar els sobres de les invitacions.\nAmb les il·lustracions de les fulles que ja havien en la invitació es va fer una composició diferent.\nEl segell es va fer a mà en goma.\nDISSENY DEL LLIBRE DE SIGNATURES\nAquest llibre de signatures és molt especial, les tapadores eren de fusta, per a açò Paco, el novio, va prendre els diferents elements de la invitació i va fer una composició en el seu propi taller, una composició molt encertada.\nEn cadascuna de les 20 pàgines del seu interior hi havia una imatge dels novios i per a acompanyar aquesta imatge es van il·lustrar 19 tipus de flors diferents, i per a cada tipus de flor es va dibuixar, la flor oberta, la flor tancada, i una o dues fulles. Va ser un treball intens però molt gratificant.\nFinalment es va imprimir en un paper d’alt gramatge i certa textura.\nTAULES DE CONVIDATS I MINUTES\nPer a dissenyar les taules de convidats i les minutes es van fotografiar diferents tipus de fustes, per a estudiar el seu color i les seues vetes. Es va seleccionar una fusta clara amb les vetes marcades i es va utilitzar com a fons tant del la llista de convidats de cada taula com de la minuta.\nEl disseny de les llistes de convidats\nEs va emmarcar el nom de cadascuna de les taules amb una coroneta de flors, baix es van escriure els noms.\nEl disseny de la minuta\nEn la minuta apareixia el nom dels novios i la data del enllaç. La part del menjar es va diferenciar de les begudes emmarcant-la amb una senzilla il·lustració de flors i fulles.\nXAPES PER ALS CONVIDATS\nEn aquest cas els novios volien trencar amb la imatge que tenia l’esdeveniment més sobri i van voler regalar als seus convidats una xapa divertida per a amenitzar la nit.\nEs van dissenyar 12 xapes diferents, cadascuna amb una frase en particular i una il·lustració que evocava en certa manera el text. Cada disseny també es va imprimir en diversos colors.\nEls detalls que es van oferir com a record de l’enllaç també tenien la seua etiqueta de fusta, en aquest cas va ser Paco el novio qui prenent la il·lustració inicial va fer una composició.\nEste és el treball fet per a aquest enllaç de Paco & Llúcia, treball que he gaudit molt en fer-ho en ensenyar-ho a poc a poc. Crec que és un treball amb el que he quedat molt satisfeta i crec que els novios també.\nEspere que vos haja agradat Si voleu vore més imatges de l’àlbum de signatures podeu seguir les pàgines de Facebook, Instragram i Pinterest.\nEsta entrada se publicó en Sin categoría, VLC. DECORACIÓ EN FUSTA, VLC. DISSENY GRÀFIC, VLC. IL·LUSTRACIÓ, VLC. PERSONALITZACIÓ D'EVENTS y está etiquetada con boda, event, fusta, Invitació en 17 julio, 2018 por llimaplena2014.\nTREBALL CONJUNT EL RINCÓN DE NOCHECITA I LLIMA PLENA\nPrimer que res voldria agrair a Leire, la persona que ha fet possible la unió dels treballs del Racó de nochecita i Llima plena, que m’haja facilitat les imatges amb els treballs de Beatriz i meus, a més amb unes fotos molt treballades, mil gràcies.\nEL RACÓ DE NOCHECITA\nM’agradaria presentar el treball del Rincón de nochecita, un lloc on pots trobar molts productes tèxtils, super originals, molt bonics, i amb uns acabats d’una excel·lent qualitat, a més comprovat 100% ja que el saquet dels esmorzars del meu nano que em va fer fa tres anys està impecable després de l’ús se li dóna durant els tres cursos d’infantil.\nPRODUCTES DEL RACÓ DE NOCHECITA\nSi entreu en la seua pàgina de Facebook, podreu trobar, bosses, cabassos, motxilles, motxilles infantils, necessers, carteres, saquets per a esmorzars dels xiquets i xiquetes, bosses de nadons per a carros, canviadors, uf podria estar tropecentes línies més escrivint tot el que fa, jejej millor li tireu una mirada a la seua pàgina que val la pena.\nPRODUCTES DE LLIMA PLENA\nA lami m’aneu coneixent una miqueta, disseny gràfic, redacció de continguts, xapes, quadres de naixement, disseny d’invitacions per a esdeveniments i en aquest cas gravat en fusta.\nTREBALL EN CONJUNT\nEl nostre treball ha consistit a fer diversos productes com a regal de finalització de curs per a uns i unes mestres.\nEn el cas de Asier es va fer un maletí amb un suport per a llibres o tablet personalitzat amb el seu nom.\nPer a Maite es va fer un maletí i un plumier també personalitzat.\nPer a Mercedes, una bossa amb cartera a joc i un plumier amb el seu nom gravat.\nPer a Raquel i Sarai també es van gravar els plumiers de fusta per a acompanyar les seues respectives bosses.\nTÈCNICA UTILITZADA PER AlS PLUMIERS\nEls plumiers estan gravats en la tapadora i se’ls va aplicar una capa de color a l’oli, deixant veure la veta de la fusta, finalment es va aplicar una capa de cera que li aporta més vistositat a la fusta.\nEl color de cada plumier anava a joc amb algun dels colors l’estampat de la tela, encara que vaig intentar que no fora el color principal.\nEsta entrada se publicó en Sin categoría, VLC. DECORACIÓ EN FUSTA, VLC. TREBALLS y está etiquetada con fusta, gravat, llibres, maletí, plumier, tablet en 10 julio, 2018 por llimaplena2014.\nCAIXA DE COMUNIÓ AMB TEMÀTICA DE FUTBOL\nEsta és una caixa que es va fer com a regal per a un xiquet que anava a prendre la comunió. M’agrada perquè és una alternativa a les il·lustracions més típiques de comunió.\nCom a Ángel li agrada molt l’esport i ara està practicant el futbol. Es va decidir fer una caixa molt personalitzada amb esta temàtica. En la part superior es va gravar el seu nom i la il·lustració del baló de futbol es va gravar entre la cara superior i frontal. L’efecte de gravar una il·lustració en dos cares, almenys en este cas, m’ha agradat molt, pareix que el conjunt adquirix una altra dimensió.\nTant el nom com el baló s’han gravat amb un pirogravador cremant la fusta. Els colors foscos de la zona cremada sobre el clar de la fusta quedaven molt bé.\nFins al moment he treballat amb un pirogravador estil soldador, que té diferents puntes. Però ara tinc un que permet gravar zones més amples d’una forma més ràpida. “Un dia faré un post comparant els dos pirogravadors.\nEn este treball he utilitzat este últim, que també permet regular la temperatura, el treball ha sigut més ràpid però, però cal parar atenció per a no passar-se amb la fusta.\nEspere que vos haja agradat, i ja sabeu si voleu una alternativa als regals de comunió però que siga un record bonic, podeu preguntar sense compromís a llimaplena@gmail.com\nVos deixe també els enllaços a Facebook, Instagram i Pinterest, per si voleu seguir els treballs que vaig fent.”\nEsta entrada se publicó en Sin categoría, VLC. DECORACIÓ EN FUSTA, VLC. PERSONALITZACIÓ D'EVENTS y está etiquetada con comunió, events, fusta, gravat en 22 mayo, 2018 por llimaplena2014.\nCAIXA DE MADERA GRAVADA AMB IL·LUSTRACIÓ DE COMUNIÓ PER A LIDIA\nAquesta caixa és un detall que se li va fer a Lidia que anava a prendre la Primera Comunió. Una caixa de fusta perquè guarde totes les seues cosetes. No sé a mi quan era xicoteta m’encantava tindre cixetes per a organitzar-me tots els meus tresors.\nEn aquest post vos vaig a indicar les característiques d’aquesta caixa en particular, però les grandàries els colors, els motius es poden personalitzar.\nÉs una caixa de fusta de mida 20 x 20 cm aproximadament i uns 10 cm de profunditat.\nLa il·lustració està composta per una xiqueta amb el seu vestit de comunió, damunt s’ha posat una banderola amb el seu nom i en la part inferior apareix la data de l’esdeveniment.\nLa il·lustració s’ha gravat amb un pirogravador, s’han utilitzat diferents puntes per a poder realitzar els traços més gruixuts com les banderoles i vestit i els més fins per als trets de la cara i la tipografia de la data de l’esdeveniment.\nL’exterior de la caixa s’ha pintat amb pintura al oli de color turquesa que és el color favorit de Lidia, a més la tècnica utilitzada permet veure la veta de la fusta, efecte que m’encanta com queda.\nPer a aquesta caixa he volgut pintar també l’interior de la caixa, amb la mateixa tècnica que he utilitzat per a l’exterior, ademés la base s’ha cobert amb una tela de feltre de color turquesa.\nEspere que vos haja agradat. Podeu veure més exemples de caixes i altres treballs de llima plena a través de Facebook, Instagram i Pinterest.\nPodeu demanar més informació a través del mail llimaplena@gmail.com\nEsta entrada se publicó en Sin categoría, VLC. DECORACIÓ EN FUSTA, VLC. IL·LUSTRACIÓ, VLC. PERSONALITZACIÓ D'EVENTS y está etiquetada con caixa, comunió, events, fusta, gravat, il·lustració en 8 mayo, 2018 por llimaplena2014.


Introducció - Vedruna Gràcia Bàsquet\nUs donem la benvinguda al web del bàsquet de Vedruna Gràcia.\nLa pilota, a Vedruna Gràcia, roda des de l'any 1972 sempre integrat a l'escola. La nostra principal font de jugadors és la pròpia escola encara que gaudim d'un valuós equilibri entre alumnes i jugadors d'altres escoles.\nVestir la samarreta de Vedruna significa simpatitzar i respectar els valors que l’entitat promou.\nTreballem amb la filosofia d’escola/club. Cuidem i potenciem el capital humà que està a les nostres mans. Ens nodrim dels alumnes de l’escola tot i que estem oberts al barri. La nostra missió és integrar els jugadors sempre que estiguin disposats a respectar la filosofia i els valors de Vedruna.\nFormem Persones abans que jugadors. Ens motiva tenir equips amb bones persones que, a més, siguin bons jugadors.\nVedruna és un lloc per practicar bàsquet.\nVedruna és un lloc per aprendre bàsquet.\nVedruna és un lloc per tenir companys d’equip alguns dels quals seran amics.\nVedruna és un lloc per convertir-se en entrenador.\nVedruna és un lloc on guanyar partits.\nVedruna és un lloc per quedar-s’hi.\nRespecte: A un mateix, als companys, als contrincants, als àrbitres, al public, al material i a les normes.\nCohesió d’equip: Volem jugadors/es que es relacionin amb els seus companys, que aprenguin a cooperar i a respectar els altres, i que entenguin la idea de treballar en equip.\nIntegració: Intentem que tots els jugadors/es, pares, entrenadors se sentin implicats i integrats en el projecte. El creixement es torna exponencial en funció del grau d’implicació que rebin tots els components de l’entitat.\nSolidaritat: Ens ajudem, participem en activitats col·laboratives amb l’únic objectiu d’ajudar els altres.\nSi navegueu pel web ens coneixereu una mica millor.\n© Copyright 2021 tots els drets reservats


CONCLUSIONS CEO FEBRER 2009 - ALBERT CORTES MONSERRAT\nCONCLUSIONS CEO FEBRER 2009\nAhir es va publicar l’enquesta del Centre d’Estudis d’Opinió sobre valoracions polítiques, i tot i les reserves dels resultats mostrats, ja unes dades interessants què confirmen el suport a l’Estat Propi, dada què fa molt de temps que es manté invariable, i què contrasta amb la passivitat política què mira cap un altra costat.\nEn primer lloc, destacar què els polítics més ben valorats son en primer lloc Duran i Lleida, i en segon lloc Carme Chacon. Es una dada una mica dubtosa, ja què si això fos veritat donaria idea de la decadència com a nació d’aquest territori, ja que el sentit nacional d’aquests dos personatges es nul, i els seus anhels i pensaments es la dependència per sempre per damunt dels interessos dels catalans.\nEn segon lloc, la satisfacció per la nostra democràcia desprès de més de 30 anys, entre el gens i el poc satisfet sumen gairebé un 50%, cosa què dona una idea de la qualitat democràtica de l’Estat, i la percepció en els seus ciutadans, què fa pensar en uns dèficits crònics que no es volen resoldre, i què es confirmen amb el 66% què creuen què els polítics només busquen el benefici propi.\nEn tercer lloc, i pel que fa a la identificació nacional, un 4’3% només es sent espanyol, baixa lleugerament respecte al novembre, 3,9% més espanyol què català, tant espanyol com català 44,2%, amb un lleuger descens, més català que espanyol 27,3%, amb un augment de quasi 2 punts, i 17’5% només català, amb un augment d’un punt. Dades positives pel sentiment català, ja què el percentatge mes majoritari es el sentiment compartit, però es igualat pel només català o amb preferència, i deixa en testimonial al només espanyol o preferiblement.\nUn altra dada rellevant es que un 63,7% creu insuficient el nivell d’autonomia, una dada què també hauria de fer reflexionar la classe política a fer alguna cosa, ja què no es possible augmentar aquest nivell dins l’Estat Espanyol, i la societat civil hauria de veure què només hi ha una solució.\nPel que fa a la relació Catalunya- Espanya, un 4’5% vol ser una regió, amb un lleuger descens del novembre, un 38,6% Comunitat Autònoma, sense diferencies, un 35,2% un Estat dins una Espanya Federal, amb un augment de més de 3 punts, i un 16,1% un Estat Independent amb un descens d’un punt. Es a dir, els què volen un estat independent o federat, cosa impossible ja què Espanya es uniforme i el federalisme es totalment minoritari, sumen 51,3 %, més de la meitat, dada què es inalterable des de fa molt temps, i què amb totes les reserves d’aquest tipus d’enquestes dona idea de les possibilitats d’èxit d’un referèndum d’autodeterminació, cosa què també ho confirma la negativa estatal a qualsevol consulta sobre el tema, pel poc caràcter democràtic espanyol, i per la por del resultat contrari als seus interessos.\nEn resum, més dades per convidar a l’optimisme dels què volem decidir sobre la creació d’un estat propi, i sobre la viabilitat del projecte. Les raons es van acumulant, i la incògnita es quan de temps més estaran la nostra classe política mirant cap un altra costat, i menyspreant aquesta opció què cada cop te més adeptes.


Laos : Riu Mekong - Chào ông Viêt Nam\nLaos : Riu Mekong\nPublicat el 5 de març de 2010 per rginer\nÉs una fotografía sense més … núvols blancs, un cel blau, l’horitzó, l’amplitud del riu, les aigües tranquil.les i movent-se molt lentament riu avall.\nI jo semi-estirada en una barqueta, darrera uns matolls, sense fer res, només mirant aquest horitzó, aquest riu.\nPotser la fotografía hagués quedat millor amb una barca, un pescador, més moviments, però la realitat és aquesta, no hi ha moviments, poquetes barques que només les veus pel matí per recollir el peix de les xarxes que han deixat al capvespre.\nI quan la barca et porta prop d’un poblet, els infants jugant amb l’aigua, i les mares fent la bugada o també prenent un bany, els pares arreglant les xarxes i els avis dins a casa preparant el sopar o senzillament collint unes quantes mongetes i fruites o vigilant al més petit dels infants que encara no camina.\nÉs així com m’agrada viatjar …. i en Way Ne Lin en té la culpa d’haver anat al sud de Laos. Si no hagués vist les seves fotografíes a Trekearth no hagués fet canvis d’itinerari. Continúem tots dos escrivint-nos comentaris i aprenent. És la virtualitat convertida en realitat.\n5 de març de 2010 a les 11:13 am\nés el què s’ha de fer quan es va de viatge. Les altres maneres, “mandangues”. Per cert, Roser, maca, a tu no se’t veu en lloc! Molt amagada deuries estar…


Les nenes de les monges\nAlumnes de les religioses que van vendre l'edicifi a Núñez i Navarro recorden el col·legi\nDimecres, 14/01/2015 | Actualitzat el 15/01/2015 a les 02:57 CET\nHa tornat a la seva vella escola en diverses ocasions. Per fer diferents cursos: de country, de vins..., encara que el que més recorda és el d'anglès. No precisament pel que va aprendre. L'impartien a l'aula que durant la seva infantesa va ser la biblioteca del col·legi on va anar diàriament dels 5 als 15 anys, entre el 1947 i el 1957. «No vaig aprendre res perquè tenia el cap en tot menys en l'anglès. Deia yes, yes», fa broma Maria Conxa Porrera. Aquest «en tot» són els nombrosos records que guarda del col·legi de les dominiques que hi va haver a la Casa Golferichs durant el llarg franquisme, fins que l'orde va vendre l'edifici a Núñez i Navarro. Entre ells, destaca el de la monja Maria Magdalena. «Totes les monges eren dures, i ella n'era una excepció. Ens estimava molt. Quan el professor preguntava ens xivava les respostes», evoca la dona. Sí, l'escola era de nenes -«així ho va voler Golferichs», però hi havia professors de sexe masculí. «No ens deixaven soles amb ells. Sempre hi havia una monja vigilant», apunta la dona, la més veterana de les reunides.\nEn la trobada, celebrada a l'antic menjador del col·legi, també hi ha Conxita Soler, Maria Josep Serra i Montserrat Oliveres, les tres companyes de classe al col·legi, unes quantes promocions més joves, i encara amigues. «I no som les úniques, jo també conservo l'amistat amb dues excompanyes més de classe», afegeix orgullosa la Montserrat.\nUna de les culpables de la trobada és Cati Sánchez, directora del Centre Cívic Casa Golferichs, que acaba de celebrar el seu 25è aniversari. «Volíem posar l'accent en les persones, que al capdavall és per a qui treballem. Que els protagonistes de l'aniversari fossin els usuaris. Moltes de les persones que vénen tenen una vinculació molt forta amb l'espai. Algunes perquè van participar en la seva defensa. Altres perquè van ser alumnes de l'escola », explica la directora, que va obrir una convocatòria perquè aquestes tornessin al centre i compartissin les seves experiències.\nLa Maria Josep, companya de classe de la Montserrat i la Conxita, té records d'una cosa i de l'altra. Va ser alumna i també va participar en la lluita veïnal per la recuperació de l'edifici, quan, després de la seva compra, Núñez i Navarro va intentar enderrocar el Xalet, com es coneixia llavors la torre del 491 de la Gran Via. «En aquella època tenia nens petits i no m'hi vaig poder tancar, però el meu marit hi estava molt ficat», explica la dona, l'única de les quatre que segueix vivint a Sant Antoni. Aquella va ser una lluita conjunta dels dos barris, de l'Esquerra de l'Eixample, on està físicament la torre, i del veí Sant Antoni. Llavors cap dels dos tenia centre cívic.\nLa recuperació de la Casa Golferichs, que ara celebra el seu quart de segle, ha estat una de les grans fites de la lluita veïnal de la capital catalana. Una de les comptades ocasions en què David venç Goliat. «Sempre assenyalem Núñez, però els que van vendre l'edifici que els havien cedit per educar les nenes del barri van ser les monges», manifesta molt crítica.


Desenvolupen un sistema que oculta de forma automàtica la informació confidencial dels documents de text - URV Activ@\nFins ara la protecció de documents confidencials requeria un o diversos experts que manualment identificaven i eliminaven paraules\nL’investigador David Sánchez, del grup de recerca CRISES-Càtedra UNESCO de Privadesa de Dades, del Departament d’Enginyeria Informàtica i Matemàtiques de la URV, i la investigadora Montserrat Batet, del grup de recerca KISON de la Universitat Oberta de Catalunya, han dissenyat un sistema que detecta i oculta de forma automàtica la informació confidencial dels documents. D’aquesta manera, els textos es poden enviar a terceres persones sense comprometre’n la privacitat i mantenint l’anonimat de les entitats (persones, organitzacions, etc.) a les quals fan referència.\nActualment, les dades personals són molt útils en força àmbits, tant de recerca com de negocis o de planificació. Per exemple, les dades de pacients emmagatzemades en historials mèdics són fonamentals per fer recerca mèdica, les operacions bancàries són la base per fer anàlisis financeres i l’anàlisi de les transaccions comercials serveix per millorar la personalització dels serveis que es presten. Com que moltes d’aquestes dades són confidencials, els documents que les contenen s’han de protegir abans d’enviar-los als investigadors que les faran servir. Utilitzar mecanismes de protecció adequats és, per tant, essencial per garantir la privadesa i l’anonimat de les persones.\nTot i que la legislació de la Unió Europea és molt estricta quant a la cessió de dades personals sense consentiment dels implicats, en altres països com els Estats Units és habitual que es requereixin i facilitin documents privats en assumptes judicials, baixes laborals, assegurances, etc. Ara bé, en tots els casos cal garantir que els documents facilitats no revelen cap informació confidencial que pugui fer-se servir amb finalitats discriminatòries, per exemple.\nEl sistema elimina o reemplaça\nFins ara la protecció de documents confidencials requeria un o diversos experts que manualment identificaven i eliminaven paraules, sintagmes o frases que podien revelar informació sensible o potencialment discriminatòria. En aquest procés es tenen en consideració tant termes sensibles, com ara el nom d’una malaltia contagiosa, com també conjunts de termes que permetrien deduir els anteriors indirectament, per exemple, combinacions de medicaments o tractaments que només s’apliquen en una malaltia concreta. Treballar amb aquests elements suposa una tasca àrdua que no sempre és infal·lible a causa de la complexitat que té.\nEl mètode que han desenvolupat automatitza tot aquest procés, cosa que permet manejar i protegir eficientment el gran volum de dades que es fan servir actualment en recerca. Per fer-ho, el sistema analitza la informació disponible a internet, que és la que un tercer podria fer servir com a base de coneixement per deduir informació confidencial d’un document protegit. A continuació protegeix aquells termes que podrien facilitar aquestes deduccions.\nLes proves han demostrat que aquest mètode és més exhaustiu i ofereix una precisió equiparable a la d’una persona experta. A més, a diferència dels experts, el sistema no es limita a eliminar termes perillosos, sinó que també intenta, sempre que es pugui, reemplaçar-los per conceptes més generals que resultin més ambigus. Per exemple, en lloc d’especificar que un pacient té pneumònia, s’indicaria que pateix una malaltia del sistema respiratori. Amb això s’aconsegueix que el document protegit sigui més entenedor i resulti més útil en les anàlisis posteriors que no pas eliminant-ne termes.\nLa implantació per a la recerca\nDe moment, el mètode s’ha implementat en un prototipus de programa informàtic que s’ha provat sobre documents clínics en anglès. Es preveu que en un futur pròxim es faci servir en altres àmbits de coneixement i pugui establir-se com una eina d’ús professional d’especial utilitat per a la investigació.\nAquesta recerca s’emmarca en el projecte europeu CLARUS, sobre privadesa de dades al núvol, que coordina la URV i rep finançament del programa Horitzó 2020 de la Unió Europea per al període 2015-17. També forma part del projecte SmartGlacis: Tecnologies de seguretat i privacitat per a ciutats intel·ligents de la UOC, finançat pel Ministeri d’Economia i Competitivitat.\nReferència bibliogràfica: David Sánchez i Montserrat Batet: “Toward sensitive document release with privacy guarantees”. Engineering Applications of Artificial Intelligence. Volume 59, March 2017, Pages 23-34. DOI: 10.1016/j.engappai.2016.12.013\nAmb les etiquetes: Càtedra Unesco de Privacitat de Dades, David Sánchez, privadesa de dades


Els 'menes': somnis i esperança - CATzona\nEls ‘menes’: somnis i esperança\nDe la història dels menors immigrants tutelats per la Generalitat, els menes, sabem la que es desenvolupa aquí. Com arriben en un número creixent. La inexistència dun pla integral dacollida que inclogui allotjament i manutenció, però tampoc formació i, arribat el moment, oportunitats laborals. Les dificultats que troba la Direcció General dAtenció a la Infància i Adolescència (DGAIA) per atendrels amb els recursos disponibles. Lexplotació que la ultradreta fa dels minoritaris problemes de violència i de convivència per estigmatitzar el collectiu i convertir en un assumpte de seguretat un tema que és datenció social a uns joves que, mai sha doblidar, són menors i han de ser tractats i protegits com a tals.


Massa poc premi | Futfem.cat\nEl Pallejà pateix la remuntada del Son Sardina i no allunya el descens\nEl Pallejà ha perdut per 1 gol a 2 el seu enfrontament contra el Son Sardina. Les del Baix Llobregat s'han avançat al minut 22 amb un gol de Maria Farreras, una de les futbolistes més actives de la tarda. El conjunt local s'ha mostrat molt segur i ha «dominat completament» el partit, com afirma Víctor Esteban, director esportiu de l'entitat.\nAbans d'arribar al descans, però, el Son Sardina ha començat la remuntada. Una pilota perduda ha propiciat la contra de les mallorquines que han batut la portera local amb un xut des de fora de l'àrea. El Pallejà ha continuat dominant el partit i creant les ocasions i fins i tot ha estavellat una pilota al travesser al minut 69. Poc després, però, el Son Sardina ha aprofitat la pilota aturada per fer el segon i materialitzar la remuntada a domicili.\nEsteban es lamenta per un marcador que no veu just: «Elles han tingut tres ocasions, dues a pilota aturada i una per una pilota robada, i han fet dos gols. Nosaltres hem tingut quatre ocasions de gol claríssimes. Un partit com el d'avui acaba 3-1 i hagués estat normal». Tot i això, reconeix la qualitat d'un rival que es troba a la part mitja de la taula i que qualifica de «professional». «Han estat molt ben col·locades i són molt lluitadores», destaca Víctor Esteban.\nLa derrota manté el Pallejà fora del descens, però a només 2 punts del Levante Las Planas i l'Sporting de Mahón, que han perdut els seus compromisos del cap de setmana. El director esportiu de l'entitat roig-i-negre confessa que avui comptaven «amb els 3 punts» i que és «una decepció» no haver-ho fet. «Hem dominat completament, però això és futbol i hem d'acceptar la realitat», es resigna.\nEsteban, però, prefereix fer una lectura positiva de la derrota: «Això ha de servir per créixer i per fer un equip més dur que ens permeti fer una segona volta immaculada». A més, valora l'evolució de l'equip: «A nivell qualitatiu hem fet un salt. L'equip està construït, però això no es trasllada en punts i hem de fer aquest següent pas. Estem treballant bé i hem de tenir una mica més de paciència».\nEl duel també ha servit per veure debutar Ari Gorindo, del juvenil-cadet, que ha gaudit d'uns minuts amb l'equip, i per comprovar la gran adaptació de la canadenca Gisenia, que ha estat l'autora de l'assistència a Farreras en l'únic gol roig-i-negre.