L'esport - Associació de Quidditch de Catalunya\nEl quidditch és un esport de contacte intens i inclusiu que combina característiques del rugbi, l’handbol i el joc de matar. Les dinàmiques d’esports diversos han donat vida a aquest nou esport tan emocionat com particular. La seva inclusivitat no deriva només del fet que és un esport mixt, també del fet que, per reglament, el gènere amb el qual un jugador s’identifica es considera el seu gènere al camp. D’aquesta manera, creiem aportar el nostre gra de sorra en la promoció de la visibilitat i acceptació de persones transsexuals i altres membres del col·lectiu LGBTI+.\nCada dinàmica de joc utilitza un tipus de pilota diferent i, en cert moment, totes estan en joc alhora. Així doncs, el joc mai no està centrat en un sol lloc sinó que cada pilota té la seva importància i estratègia.\nUna pilota de voleibol usada per a marcar gols fent-la passar a través d’un cèrcol. Només la posició de caça, incloent-hi un guardià, pot agafar-la, encara que la posició de colpejament pot interactuar-hi desviant-la amb el llançament d’una blàdger, per exemple.\nN’hi ha una sola en joc i cada gol són 10 punts.\nUnes pilotes de goma flexible, com les de baló presoner o el joc de matar, usades per a deixar fora de joc temporalment a membres de l’equip adversari. Només la posició de colpejament pot agafar-les i, generalment, sempre que una blàdger de l’equip adversari toqui un jugador, aquest ha de desmuntar i tornar als seus cèrcols. Tanmateix, la posició de caça pot aturar-les amb una quàfel, de manera segura, sota determinades condicions.\nN’hi ha tres en joc alhora i un jugador no pot tenir-ne més d’una alhora, tampoc cap equip no pot tenir-ne totes tres.\nUna pilota, sovint de tenis, continguda dins una màniga de tela que el corredor d’esnitx duu fixada als pantalons, de manera similar a les variants del joc d’atrapar cues. Aquest és un membre de l’equip arbitral amb la tasca d’evitar que l’esnitx sigui capturada i és acompanyat sempre de l’àrbitre d’esnitx, qui vigila les jugades al seu voltant i les potencials captures d’esnitx. Només la posició de cerca pot interactuar amb el corredor d’esnitx i capturar-la.\nN’hi ha una sola en joc, surt al camp a la marca de 17 minuts, i la captura són 30 punts que assenyalen el final del partit.\nA grans trets, hi ha una posició de joc per a cada pilota, cadascuna amb la seva pròpia dinàmica. Les posicions són determinades pel color de la cinta que hom porta al front i els jugadors d’una posició no poden interactuar directament amb els d’una altra diferent.\nHi ha 4 caçadors per equip al camp i, llevat del guardià, s’identifiquen amb una cinta blanca.\nAquests jugadors tenen l’objectiu de marcar gols fent passar la quàfel a través d’un cèrcol de l’adversari alhora que eviten que l’adversari faci el mateix contra ells.\nUn dels 4 caçadors té uns poders específics de guàrdia i se l’identifica per la cinta verda.\nGeneralment, s’encarrega de protegir els seus cèrcols i dirigir el joc de l’equip. Sol ser la darrera línia de defensa car que és l’únic amb immunitat a les blàdgers dins la seva àrea i pot aturar gols fent passar la mà o el cos a través d’un cèrcol.\nHi ha 2 colpejadors per equip al camp i s’identifiquen amb una cinta negra.\nEl seu objectiu és majoritàriament deixar fora de joc a membres de l’equip adversari, amb les blàdgers, per tal d’entorpir el seu joc de quàfel.\nHi ha un cercador per equip i se l’identifica per la cinta groga.\nAquesta és l’única posició que no comença el partit, sinó que entra en joc a la marca de 18 minuts, un minut després de l’entrada del corredor d’esnitx. El seu objectiu és capturar l’esnitx alhora que evita que ho faci l’adversari abans.\nL’àrea de joc sol ser de gespa, sense desnivells, i dibuixa el següent rectangle sota el Reglament de l’IQA 2020. Més enllà es considera l’àrea de públic, encara que la quàfel i les blàdgers sovint surten temporalment del camp durant un partit.\nTres cèrcols es posicionen a cada línia de gol, formats per anelles fixes a l’extrem superior de pals de tres alçàries diferents. Cada gol a través d’un d’ells, tant per davant com per darrere, són 10 punts.\nÀrea de guàrdia\nAl voltant dels cèrcols se situa l’àrea de guàrdia, a on el guardià generalment no pot ser contactat per caçadors ni colpejat per blàdgers. S’hi col·loca una blàdger en començar un partit i després té un rol destacat en el joc de quàfel.\nÀrea de substitució\nL’àrea de substitució és un rectangle fora del camp, adjacent a l’àrea de guàrdia i la banqueta, des d’on els equips poden canviar els jugadors en joc en tot moment. Dins aquesta àrea només hi poden ser jugadors a punt d’entrar al camp.\nLínia de mig camp\nA la línia de mig camp se situa la quàfel i una blàdger en el començament d’un partit, quan la majoria dels jugadors han de sortir des de la línia de banda d’anotació. Durant el joc de quàfel, és també una línia de restricció.\nCada equip es compon d’entre 7 i 21 jugadors dels quals entre 6 i 7 han de ser sempre al camp. El partit en comença només amb 6 per equip i els cercadors hi entren a la marca de 18 minuts de joc, un minut després del corredor d’esnitx. Cada posició té un nombre concret de jugadors que han d’estar en joc al camp:\n4 de caça (incloent-hi 1 guardià)\n2 de colpejament\n1 de cerca (només quan hi ha l’esnitx)\nL’objectiu principal és aconseguir la puntuació més alta possible, superant a l’adversari. Cada gol a través d’un cèrcol són 10 punts per a l’equip dels cèrcols contraris i l’esnitx són 30 punts per a l’equip que la captura i, llevat d’una pròrroga, posa punt final al partit.\nQuan la captura d’esnitx no atorga la puntuació més alta a l’equip de la captura, el partit continua amb una pròrroga sense esnitx que acaba quan un equip renuncia al partit o s’assoleix l’objectiu de punts, determinat sumant 30 punts a la puntuació més alta en el moment de la captura.\nEls equips poden fer el nombre de canvis que vulguin entre jugadors dins i fora del camp, sempre que respectin el nombre de jugadors de cada posició, la regla del màxim de gènere i altres limitacions concretes.\nInteracció entre posicions\nEls equips poden emprar diferents estratègies per a arribar a marcar gol durant un atac a cèrcols. El joc de quàfel i el joc de blàdgers generalment col·laboren en l’atac i la defensa, malgrat que la interacció directa entre posicions és molt limitada.\nDes del moment en què l’àrbitre principal entra a l’àrea de joc per a preparar el partit fins que els equips abandonen el camp, la conducta dels jugadors està subjecta al reglament i unes determinades sancions. Les sancions bàsiques són les següents:\nTornada a cèrcols\nImplica que un jugador hagi d’iniciar el procediment de fora de joc immediatament, la qual cosa inclou desmuntar i tocar un dels seus cèrcols abans de poder incorporar-se de nou al joc.\nImplica que un jugador hagi de passar un minut de temps de joc a l’àrea de penalització, deixant el seu equip amb un jugador menys fins que s’esgoti el temps o l’equip adversari puntuï. L’acumulació de targetes blaves no suposa una sanció major.\nImplica que un jugador hagi de passar un minut de temps de joc a l’àrea de penalització, deixant el seu equip amb un jugador menys fins que s’esgoti el temps o l’equip adversari puntuï. Un jugador ha de rebre una targeta vermella si rep dues targetes grogues durant el mateix partit.\nImplica que un jugador sigui expulsat del partit i el seu substitut hagi de passar dos minuts de temps de joc a l’àrea de penalització, deixant el seu equip amb un jugador menys fins que s’esgoti tot el temps.\nImplica que un jugador hagi d’abandonar l’àrea de joc durant la resta del partit.\nRegla del màxim de gènere\nUn equip no pot tenir, alhora, més de quatre jugadors en joc que s’identifiquin amb el mateix gènere. A més, el gènere amb el qual un jugador s’identifica es considera el seu gènere, independentment del seu sexe. S’assegura així que l’esport és inclusiu amb els gèneres i que la diversitat de gènere es manté sempre al camp de joc.\nAcabament del partit\nEncara que sense un tercer temps, com al rugbi, habitualment l’equip perdedor celebra la victòria de l’adversari i l’equip guanyador reconeix l’esforç de l’adversari, fomentant així la germanor entre jugadors i equips de quidditch.\nCatalunya, com la gran majoria de països, juga amb el reglament de l’Associació Internacional de Quidditch, encara que en pugui fer lleugeres modificacions. Avui dia es juga sota el Reglament de l’IQA 2020.\nReglament en anglès\nL’Associació Internacional de Quidditch sovint publica un llibre de casos que complementa el reglament, clarificant algunes regles i servint de referència per a situacions concretes en els partits.\nCreeu el vostre equip\nSi us interessa l’esport i voleu jugar-hi però no teniu cap equip prou a prop o voleu el vostre propi equip, podeu crear un nou equip de quidditch amb la nostra ajuda.\nCom crear un equip nou


Biblioteca Sta. Margarida i els Monjos: Ens acomiadem amb la Bridget...\nEns acomiadem amb la Bridget...\nEl club de lectura jove arriba al seu últim mes amb la novel·la: "El diari de Bridget Jones", una novel·la fresca i divertida, que ens farà riure una estona al mateix temps que reflexionarem sobre el paper de la dona actual i l'ideal femení.\nBridget Jones té trenta-tants anys, no té parella estable, viu en un pis caòtic a Londres, es passa el dia fent feina que no la distreu, fa molt cas dels llibres d'autoajuda i porta un diari en el qual escriu tot allò que li passa pel cap. Es vol divertir i no sap gaire com fer-ho; li agradaria ser feliç i no se'n surt; en el fons, s'adona que no sap si triar l'ideal feminista de vida o bé imaginar-se que està del primer xitxarel·lo que passi... A més de ser divertidíssima, El diari de Bridget Jones ha fet escola i ha donat veu a tota una generació de dones. Una novel·la aguda i tendra que no creu ni en alarmismes ni en ideals.\nPublicat per Biblioteca Sta. Margarida i els Monjos a 9:19


La vaca sorda: de setembre 2008\nDesprés de passar quatre dies a Londres, el contenidor de quasi tots els móns, podria explicar força anècdotes però disculpeu que em decanti per reflexionar sobre un tòpic que en el fons és paradoxal: els anglesos beuen com cosacs. Beuen més, mengen pitjor i moren abans que nosaltres. Entre el naixement i la mort suporten més pluja i menys hores de Sol. Fins aquí l’exposició d’obvietats i fets irrefutables.\nApel·lant a la mediocritat intel·lectual en la qual també sento que navego, en lloc de finalitzar l’article sobre l’exposició del Viennese Movement (1950-1960) que em va deixar bocabadada a la Tate Modern, he volgut entretenir-me en nimietats curioses. Tornant a la dita beure més que un cosac, val a dir que l'Enciclopèdia Catalana recull que el terme cosac prové de l'ucraïnès kozak, que a la seva vegada procedeix del kirguís que és un dialecte turc en el qual la paraula kazak significa home lliure, cavaller. Antigament només podien gaudir del bon beure els homes lliures, amb poder i estatus. Els miserables, serfs, esclaus i peons -el nom canvia al llarg de la història però al·ludeix als mateixos pobres desgraciats de sempre- només podien acontentar-se en dies comptats amb racions molt mesurades del pitjor alcohol de patata, civada o del vegetal a l'abast que fermentés amb èxit en el seu petit país.\nPer tant, la troballa del dia és que beure com un cosac és una comparació superlativa que no té en origen un sentit negatiu sinó positiu cap els cosacs. Això els allibera de l'associació directa amb l'alcoholisme amb la qual els havia menystingut. Presento les meves disculpes i prego pel descans de les seves ànimes. Ara només em resta afegir que ha plogut molt des que els kazak eren homes lliures i des que els anglesos ho han deixat de ser a causa de l’alcohol.\nPublicat per Ana Pérez a les 20:07 Cap comentari:\nPublicat per Jordi Marron a les 21:17 Cap comentari:\nPublicat per Quim a les 15:22 1 comentari:\nPublicat per Jordi Marron a les 11:33 Cap comentari:\nPublicat per Jordi Marron a les 12:09 Cap comentari:\nL’experiència m’ha ensenyat que si les circumstàncies no són les més adients, hi ha diàlegs amb un mateix que és millor no tenir. Sobretot si hom vol mantenir un cert equilibri psicològic. Ja se sap que en aquests temps de crisi, l’autoestima és un bé escàs. Potser és covardia, no ho sé pas, però ja tenim una edat per entrar en segons quins combats interiors. Vull dir que qüestionar-se la pròpia mediocritat en un concert de Mozart, em sembla poc menys que agosarat. Si jo estigués en un concert de Mozart, probablement el que faria és mirar el tanga de la noia melòmana que toca el violí els caps de setmana en una orquestra amateur del barri de gràcia (en el cas poc probable que davant meu estigués asseguda una noia que portés un tanga i que toqués el violí els caps de setmana en una orquestra amateur del barri de gràcia). D’exemples com els de Mozart n’hi ha uns quants. Fa uns dies vaig llegir els pensaments de Pascal. Blaise Pascal amb només onze anys, escrigué un tractat sobre els sons dels cossos en vibració. Amb onze anys els únics cossos en vibració que a mi m’interessaven eren els de les professores de català de l’escola. També amb onze anys, mentre jo escrivia en una paret el nom de la nena de la classe que m’agradava, el nen Pascal, entremaliat, rebia una esbroncada del seu pare per escriure a la paret, amb un tros de carbó, una demostració original sobre el fet que els angles d’un triangle sumen dos angles rectes. Amb dotze anys, com que el nen s’avorria amb els llibres dels grumets de la galera, li donaven llibres d’Euclídes i de Montaigne. Als setze anys, mentre tots nosaltres practicàvem compulsivament el noble art de la descoberta del propi cos, ell no perdé el temps: escrigué l’ Essai pour les coniques. I en francès! En voleu més? Amb 30 anys publicà el Tractat del triangle aritmètic, una manera de presentar coeficients binomials. Què feia jo amb 30 anys? Intentar mirar el tanga d’alguna noia que toqués el violí els caps de setmana en una orquestra amateur del barri de gràcia.\nI a la meva edat, sóc un súbdit sumís del rei Juan Carlos I rey de España, escric al blog de la vaca sorda (blog altament endogàmic perquè només és llegit per les tres persones que hi escriuen), mentre Pascal tenia l’honor de què el rei Lluís XIV ordenés la destrucció de la seva obra les Lettres provinciales (aprofito per dir que l’obra està descatalogada i que seria un bon regal d’aniversari si algú les pogués aconseguir), considerada per molts com la millor obra en prosa francesa i com un text de referència per la teologia moral.\nCom tot a la vida, la consciència de la pròpia mediocritat artística o intel·lectual sempre depèn de la perspectiva òptica: si tens interès en quedar-te en una bona posició, només has d’escollir bé els referents. És fàcil: de referents idonis n’hi ha a manta. Pel que fa a un servidor, és una qüestió que no em preocupa: la meva mediocritat intel·lectual la tinc perfectament assumida. A mi, sincerament, l’única mediocritat que m’interessa, perquè és la que realment afecta a la meva vida, és la mediocritat moral. I aquí sí que se m’acudeixen infinitat de circumstàncies, de referents, per plantejar-se la pròpia mediocritat moral sense sortir-ne escaldat. És tan fàcil com abaixar el so de la flauta màgica del compact disc i posar les notícies quan es faci la pròxima cimera dels g-8.\nPublicat per Quim a les 19:50 Cap comentari:\nEtiquetes: Mozart, Nosaltres, Pascal\nPublicat per Jordi Marron a les 8:50 Cap comentari:\nPublicat per Quim a les 20:58 Cap comentari:\n“Ser escritor significa no hacer nada más que escribir y ver la vida a través de unos ojos”. Aquest aforisme d’alta volada no és pas meu, evidentment. Li vaig sentir dir l’altre dia al mestre de les lletres hispàniques Antonio Gala. Hi ha missatges que queden ben magres si no hi ha una estètica al declamar-los. El bastó d’Antonio Gala li proporciona una solemnitat gràcies a la qual engrandeix els seus missatges fins a altures considerables. Pocs com Gala saben tensar tan eficaçment les fibres més íntimes del nostre ésser (per utilitzar una expressió adequada al personatge). És davant d’aquests embats intel·lectuals que hom s’encongeix fins a fer-se pràcticament invisible. Si en un anhel d’immortalitat decidís retirar-me la resta de la meva vida a un monestir per formular el millor aforisme de la història dels aforismes, estic convençut que no hauria estat capaç de plasmar-ne un de tan reeixit. L’esplèndid escriptor, de verbositat magistral, i d’un formalisme que se situa al nivell dels més grans escriptors francesos del segle XIX, ens ofereix el seu mestratge any rera any des que va publicar la seva primera obra l’any 1959. Això, al menys, és el que diuen els que hi entenen. Enguany ha escrit l’última gran novel·la, Los papeles de agua , la seva obra més feminista perquè segons les seves pròpies paraules “las mujeres son los seres más humanos, más completos y más generosos del planeta”. Aquesta novel·la narra l’experiència de Deyanira Alarcón, una escriptora d’èxit, de 40 anys, guapa i en crisi, que la vida li ha fallat. Per això, s’embarca en un creuer per quedar-se després a Venècia, una ciutat que al començament li sembla hostil però que després li tornarà la vida, encara que pagant un preu molt alt (resum extret de la pàgina web de la Fundación Antonio Gala). Tot i la meva admiració per Gala, us he de confessar que mai he llegit una novel·la seva. La meva admiració és purament intuïtiva. Sovint, enmig de la llibreria, sospeso algun dels seus llibres. Me’l miro i sé que en les seves pàgines s’hi amaga quelcom de molt valuós, però sóc conscient que per una ànima materialista i superficial com la meva és ben inútil començar a cavar. Mai arribaria a la profunditat necessària per poder capir tot el seu esplendor. És per això que sempre acabo deixant el llibre a la prestatgeria i em dedico a contemplar amb admiració i enveja les dones (i algun home estrany) que el posen a la cistella de la compra. Si coneixeu alguna d'aquestes dones (o algun d'aquests homes estranys) que hagin llegit el llibre i en vulguin fer un comentari en aquesta humil pàgina, la vaca sorda els ho agrairà.\nPublicat per Quim a les 18:30 3 comentaris:\nEtiquetes: Animals en extinció, Escriptors


VIATGE A ROMA 4t ESO. 24 DE MARÇ 2015\nAvui ha esta un dia diferent. Hem visitat Villa Adriana, que la va fer construir l'emperador Adriano, reproduint els edificis que més li agradaven dels seus viatges, especialment de Grècia i Egipte. Acaba sent una vil·la que té de tot: termes, biblioteca, palazzos..\nLlegeix més sobre VIATGE A ROMA 4t ESO. 24 DE MARÇ 2015\nVIATGE A ROMA 4T ESO. 23 DE MARÇ 2015\nAvui dilluns hem fet una visita panoràmica per tot Roma, i han visitat l'interior de Sant Joan De Letran. També hem fet una visita guiada al Coliseu, hem anat al barri del Trastevere i hem vist la Fontana di Trevi de nit.\nPODEU VEURE FOTOS A L'ÀLBUM DE LA GALERIA.\nLlegeix més sobre VIATGE A ROMA 4T ESO. 23 DE MARÇ 2015\nELS ALUMNES DE 4T D'ESO A ROMA\nAhir diumenge, els alumnes de 4t d'ESO van iniciar el seu viatge de final d'etapa a Roma. Seran cinc dies de visites culturals i convivència per a concloure la seva estada al Col·legi Santa Anna. En el seu primer contacte amb Itàlia, diumenge al vespre, van visitar l'Església de Santa Maria Maggiore. A partir d'avui dilluns aniran descobrint totes les restes romanes que aquesta ciutat amaga.\nLlegeix més sobre ELS ALUMNES DE 4T D'ESO A ROMA\n4t ESO AMB EL GRAN RECAPTE DEL BANC DELS ALIMENTS TARDA\nEn aquesta notícia us posem les imatges dels alumnes que han participat per la tarda.\nLlegeix més sobre 4t ESO AMB EL GRAN RECAPTE DEL BANC DELS ALIMENTS TARDA


Les webs més contaminants\nActualizada 16/09/2021 a las 18:03\n© Les webs més contaminants\nPlataformes de vídeo com YouTube o Netflix, xarxes socials com Twitter o comerços virtuals com Amazon figuren entre els llocs d’internet que més contaminen, ja que el seu ús implica les majors emissions de CO2 a l’atmosfera, segons un estudi del portal WebSiteToolTester. L’ànàlisi, que revisa més de 200 pàgines d’inici entre els llocs web més visitats del món, indica que la contaminació es deu a “la gran demanda d’electricitat dels servidors dels quals depenen els portals d’internet”, segons va explicar Josep García, responsable de continguts del portal de l’agència de comunicació Efe.\nCada vegada que un usuari canvia de pestanya “està demanant informació al servidor”, de forma que aquest consumeix electricitat per gestionar la petició i retornar les dades necessàries que permeten navegar per la pàgina. Per això “com més recursos tingui el lloc web –incloent imatges, vídeos o infografies– més pesant és i més contamina” a l’incrementar la petjada de carboni. És el cas, per exemple, de Netflix que, per l’amplitud dels seus continguts i el seu elevat nombre d’usuaris, genera més de 24.000 tones de carboni anualment “sols a partir de les visites al seu lloc web”, sense tenir en compte les interaccions amb la seua aplicació mòbil. Durant el confinament a nivell mundial aquesta quantitat es va multiplicar i “va ser significativament més alta que altres anys”. No obstant, aquesta plataforma televisiva no és el lloc amb major petjada de carboni, dubtós honor que li correspon a YouTube, ja que, amb milions de vídeos, transmissions en viu o reproducció de temes musicals, dispara la seua aportació fins a les 702.000 tones anuals.\nGoogle, tot i ser un dels portals “més nets” entre els estudiats, genera 267.000 tones degut a l’enorme quantitat d’usuaris que l’utilitzen cada dia, si bé aquesta quantitat no s’inclou en l’impacte de serveis com el seu servidor de correu Gmail o el de videoconferències Meet. Pel que fa a les xarxes socials, Twitter encapçala la llista a l’alliberar 58.000 tones anuals de grams de carboni, seguida de Facebook, amb 49.000 tonees. De les plataformes de compra online, la més contaminant amb diferència és Amazon, que produeix 93.000 tones anuals, de les quals prop d’una tercera part, unes 27.000 tones, les genera la seua versió en espanyol.


Criteris de Cinema: Aigües pantanoses\nEls textos d'aquest bloc són el resultat de la feina que realitza en Jaume Vidal i Forn al voltant de les crítiques cinematogràfiques trobades en diverses revistes especialitzades. Són, al cap i a la fi, un homenatge als homes i dones que han visionat i comentat amb esperit constructiu mil·lers de pel·lícules fonamentals en la seva i la nostra vida.\n(Criteris de cinema és un bloc del grup Panorames de cinema)\nSwamp Water 1941 Jean Renoir\nWalter Brennan, Walter Huston, Anne Baxter, Dana Andrews\nA les pel·lícules de Renoir és habitual trobar-hi un cant soterrrat a la innocència, o una dolguda nostàlgia del temps primitiu. I la natura és un paradís que, nomès de tant en tant, s'arriba a besllumar a través de l'espessa cadena de falsificacions que l'individu crea per substituir-la.\nLa pel·lícula comença amb una nota sinistra: una calavera clavada sobre un pal anuncia als qui avancen amb una canoa, l'àmbit mefític dels pantans georgians. Al final de la cinta entendrem la clau veritable d'aquest signe: l'home es l'únic perill que ronda per les aigües, en que els caimans i les serps, les lianes i els aigüamolls es manifesten equilibradament, pròpiament, conformes al seu medi.\nRenoir caracteritza els seus personatges, no només amb els seus comportaments, sinó mitjançant microclimes naturals. Anne Baxter, la salvatge, sembla associada als animals i als fems, mentre que la polida promesa representa la coqueteria o el maquillatge, i la veien cosint, netejant un quinquè o servint cafè amb una safata. El poblat es fonamenta orgullosament sobre uns pilars inamovibles de moralitat: això sí, equivocada, injusta, capaç de acusar un home d'un delicte que ho ha comès. Aquest home desenganyat dels homes, s'ha naturalitzat en el seu refugi, i després de ser presentat al començament, d'una manera enganyosa, com una bèstia a l'agüait, resulta ser l'equilibrador final d'aquesta lluita primordial entre la raó i l'instint.\nLes alternatives entre moral i ètica natural, entre el poble i el pantà, estan realitzades meravellosament. Els llaços familiars tambè subratllen aquesta dualitat: la paternitat rigida i errònia de Walter Huston produeix estralls, mentre que en les escenas bellíssimes entre el pare adoptiu i el fill convertit en orfe, coneixem la veritable iniciació al paradís: l'home aprèn d'un altre home, més savi i generòs, la manera de tractar un medi i una fauna aparentment hostils, vivint d'ells i amb ells.\nEl sentit vital de les relacions humanes, la intuició de poeta per comprendre els capteniments humans, fa que aquests homes d'un racó perdut d'Amèrica -un pais que, aleshores, Renoir desconexia gairebè tant com el seu idioma- siguin perfectament reals, versemblants. El remake que 11 anys després en va fer Jean Negulesco (titulat aquí Un crit al pantà), copia aquesta pel·lícula de Renoir quasi pla rera pla, però no posseeix ni un gram de la seva vida i emoció.\nEtiquetas: 1941, Renoir (Jean)\nAllen (Woody) (2)\nAmenábar (Alejandro) (1)\nAnnaud (Jean-Jacques) (2)\nBajo Ulloa (Juanma) (1)\nBalagué (Carles) (1)\nBardem (Juan Antonio) (1)\nBaxley (Craig) (1)\nBellochio (Marco) (1)\nBertolucci (Bernardo) (1)\nBranagh (Kenneth) (2)\nBuñuel (Luis) (1)\nBurman (Daniel) (1)\nCalparsoro (Daniel) (1)\nChatiliez (Étienne) (1)\nClements (Ron) (1)\nCoixet (Isabel) (1)\nColomo (Fernando) (1)\nCorriente (Michael) (1)\nCosta Gavras (Constantin) (1)\nCuerda (José Luís) (1)\nDe la Iglesia (Álex) (1)\nDel Carmen (Ronaldo) (1)\nDemme (Jonathan) (1)\nDocter (Pete) (1)\nDreyer (Carl Theodor) (1)\nDunne (Griffin) (1)\nEisenstein (Sergei M.) (2)\nFellini (Federico) (2)\nField (Todd) (1)\nForman (Milos) (2)\nForqué (José Maria) (1)\nGarci (José Luís) (1)\nGreenwald (Robert) (1)\nHaas (Philip) (1)\nHampton (Christopher) (1)\nHartley (Hal) (1)\nHerzog (Werner) (1)\nHitchcock (Alfred) (2)\nHoward (Ron) (1)\nIlundain (David) (1)\nIrvin (John) (1)\nJordan (Neil) (1)\nKaye (Tony) (1)\nKazan (Elia) (3)\nKonchalovsky (Andrei) (1)\nLee Jones (Tommy) (1)\nLinklater (Richard) (1)\nLizzani (Carlo) (1)\nLubitsh (Ernst) (1)\nMaselli (Francesco) (1)\nMedem (Julio) (1)\nMinnelli (Vincente) (2)\nMonicelli (Mario) (1)\nMusker (John) (1)\nOliveira (Manoel de) (1)\nOlmos (Edward James) (1)\nPaskaljevic (Goran) (1)\nPhillips (Maurice) (1)\nPons (Ventura) (1)\nPreminger (Otto) (1)\nRenoir (Jean) (1)\nRoeg (Nicholas) (1)\nRudolph (Alan) (1)\nSchlöndorff (Volker) (1)\nSchroeder (Barbet) (1)\nScott (Tony) (1)\nSpielberg (Steven) (2)\nTanner (Alain) (1)\nTaviani (Paolo i Vittorio) (2)\nTéchiné (André) (2)\nvon Trotta (Margarethe) (1)\nWalsh (Raoul) (1)\nWayne (John) (1)\nWenders (Wim) (1)\nWerner Fassbinder (Rainer) (1)\nZaillian (Steve) (1)\nZinnemann (Fred) (1)


Tamino · 21È FESTIVAL MIL·LENNI - UPCArts, amb la complicitat del TRESC\nD'herència belga, egípcia i libanesa, el primer senzill del músic Tamino, de 21 anys, és una cançó amb un poder sorprenent, visceral, per a asseure's i escoltar, és com si el cantant hagués arribat, del no-res, completament format. Habibi (en àrab "el meu amor" o "estimat") és una d'aquestes cançons que fa una burla de qüestions d'època i gènere. Un músic que és alhora antic i modern, evocant, en el seu retrat d'un amor que és majestuós però condemnat, la romàntica decadència del quartet d'Alexandria de Lawrence Durrell i la poesia de Nick Cave, de la terra cremada i arrencada del cor. Musicalment, és com el pop actual, incomparable, gloriosament immune a les consideracions d'estil i moda. En aquest sentit, és totalment actual. Al mateix temps, hi ha alguna cosa tan d'un altre món, tan desafiadorament individualista, sobre la composició de Tamino, la seva veu que travessa les octaves i el seu falset eteri, que intentar categoritzar-los, o a ell mateix, sembla impossible.\nOdina (artista convidada): Atraient les comparacions agradables als gustos de Joanna Newsom i Julia Stone amb les seves veus evocadores i atmosfèriques, Odina continua demostrant destresa lírica en cada llançament. Començant com un projecte de dormitori íntim després de la seva mudança de Barcelona a Londres, l'enfocament minimalista d'Odina ha atret l'atenció de la crítica amb el seu últim EP, Nothing Makes Sense, que ha rebut grans elogis dels creadors de moda de tot el món.


Acadèmia Russa de les Ciències.\n(S'ha redirigit des de: Acadèmia de les Ciències de la Unió Soviètica)\nacadèmia de ciències i editorial\nDepartment of Earth Science RAS (en)\nHi ha tres tipus de membres a l'ARC: membres complets (acadèmics), membres corresponents i membres estrangers. A l'abril de 2020 (després de l'última [nov. 2019] elecció), hi ha 887 acadèmics, 1134 membres corresponents, 486 membres estrangers. També hi ha gairebé 600 professors associats amb l'Acadèmia (137 d'ells ja són membres correspondents i 3 d'ells són acadèmics).\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Acadèmia_de_Ciències_de_Rússia&oldid=24989351»\nDarrera modificació: 21 set 2020 a les 22:35\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 set 2020 a les 22:35.


L'acusat que va matar la turista italiana a Lloret diu que va 'embogir' - El Gerió Digital\nEl cambrer diu que no va notar que la víctima anés molt beguda i que d'entrada la jove no es va oposar a mantenir relacions\nDilluns, 24 d'octubre de 2011 11:50h\nL'acusat, Víctor Díaz 'el Gordo', a l'Audiència de Girona © ACN\nVíctor Díaz, el cambrer uruguaià que va matar la jove turista a Lloret de Mar, ha arribat a l'Audiència de Girona enmig de fortes mesures de seguretat. L'acusat, que té 32 anys i se'l coneix amb l'àlies d''El Gordo', ha incorregut en nombroses contradiccions i ha respost gairebé amb monosíl·labs tot l'interrogatori que li ha fet el fiscal. Només ha estat una mica més extens en el moment d'explicar l'instant en què va cometre el crim.\nA finals de juny del 2008, Díaz feia només uns mesos que treballava de cambrer al pub 'Beach & friends' de Lloret. El local solia tancar pels volts de les dues de la matinada, hora en què també acabava la jornada laboral de l'acusat. La nit del 30 de juny, dues turistes italianes van entrar al pub per fer-hi unes copes.\nUna d'elles era Federica Squarise, de 23 anys. Segons ha explicat l'acusat, aquesta va ser la primera vegada que va veure la jove. Víctor Díaz ha dit que, durant tota l'estona que el local va estar obert, tant Squarise com la seva amiga van estar bevent xupitos i cubates, però no n'ha sabut precisar quants.\nL'acusat ha dit que, des de darrere la barra, va parlar alguns cops amb Squarise, però ha negat haver-se fixat en ella des d'un primer moment. Durant la nit, Víctor Díaz també ha explicat que les dues turistes havien escrit una nota als cambrers del local, en què hi deia 'Dos chicos guapos'.\nPetons i abraçades a la discoteca\nQuan aquella matinada del 31 de juliol el 'Beach & friends' va tancar les portes, els cambrers del local i les dues turistes es van ajuntar amb una colla d'italians que celebraven un aniversari. Tots ells van anar fins a la discoteca 'Yates' per continuar la gresca. 'El Gordo' ha dit que, en aquest local, tots van beure alcohol i van fumar haixix.\nMentre ballaven, el cambrer també ha explicat que Federica Squarise, "fent una broma" s'havia tret la samarreta al mig de la pista. A preguntes del fiscal, Díaz ha admès que havia fet petons i abraçat a la noia, però simplement "perquè era simpàtica", i no perquè en aquells moments tingués intenció d'anar més lluny.\nA quarts de quatre de la matinada, Díaz ha explicat que tant ell com Squarise van sortir del local. El cambrer uruguaià ha dit, però, que en cap moment volia seguir la noia. Això sí, tot i que el porter de la discoteca el va aturar un moment -i que hi ha imatges que ho certifiquen- Víctor Díaz ha negat haver assenyalat la turista mentre s'allunyava pel carrer i dir-li al porter que tenia pressa.\nDesprés d'apressar el pas i situar-se al costat de la turista, Díaz ha explicat que els dos van caminar fins a l'hotel on Squarise s'allotjava. Durant el trajecte, 'El Gordo' ha dit que ell i la noia anaven agafats, i que li havia acariciat "l'espatlla, la cintura, els malucs i potser el cul".\nSegons ha dit el cambrer, ell pensava que la jove "es deixava tocar perquè jo li agradava". Un cop davant l'hotel, Díaz ha explicat que Squarise volia continuar caminant i llavors, ell li va proposar anar fins a un parc situat rere la masia de Can Saragossa. 'El Gordo' ha dit que Squarise hi va accedir, i que va ser aleshores quan ell va pensar que mantindrien relacions sexuals.\nUn cop al parc -segons la versió de l'acusat- els dos es van ajaure a l'herba, van començar a acariciar-se i es van despullar. En contra del que sosté el fiscal, però, Díaz ha dit que en cap moment va notar que la turista anés molt beguda, i que ell tampoc va ser qui la va arrossegar fins al parc per violar-la aprofitant aquesta situació.\nSegons ha explicat el cambrer, però, tot i que la jove no es va oposar d'entrada a mantenir relacions, Federica Squarise va canviar de parer quan tots dos ja estaven completament nus i ell l'anava a penetrar. Va ser aleshores quan la turista va demanar a Díaz que s'aturés i que, tot i que ell va apartar-se'n, la jove li va dir que el denunciaria.\nAleshores, el processat ha dit que va veure com se li ensorrava la vida i que va "embogir" momentàniament. Mentre escoltava una veu interior que li deia "mata-la, mata-la", 'El Gordo' ha relatat que va escanyar Squarise amb una mà, mentre amb l'altra li anava entaforant peces de roba a la boca per evitar que respirés.\nDíaz ha dit que, durant tota l'estona que va asfixiar la jove, ell estava damunt seu. Segons l'acusat, la jove va intentar defensar-se, donant coces i esgarrapant-li els braços. "Ella movia les cames i les mans", ha dit. Quan la turista va morir, el cambrer ha dit que havia arrossegat el seu cos fins a prop d'una casa abandonada, l'havia amagat dins el forat d'un arbre i l'havia tapat amb branques.\nDesprés, Víctor Díaz ha declarat que va marxar corrents a casa i es va posar a la banyera per rentar-se. "Pensava que havia comès una bogeria, però no vaig anar a la policia perquè tenia molta por", ha explicat.\nA preguntes de la seva defensa, Víctor Díaz ha explicat que, en el moment del crim, estava enganxat a la beguda. A més, també ha dit que solia consumir droga (com ara haixix i cocaïna).\n"No hauria anat mai amb ell"\nLa jove turista italiana morta havia anat a Lloret de Mar a passar uns dies de vacances amb una amiga d'infància. Aquesta noia, que ha declarat també en durant la primera jornada de judici, ha explicat que les dues van anar al bar 'Beach & friends' perquè hi treballava una cambrera italiana i s'havien fet amigues. La noia ha assegurat que no havien anat més d'una vegada al bar perquè Federica Squarise s'hagués interessat en Víctor Díaz. De fet, la noia ha dit que, coneixent a la jove, "no hauria anat mai amb ell".\nAquella matinada, quan tota la colla estava a la discoteca 'Yates', l'amiga va marxar amb un noi abans d'hora. "La vaig avisar", ha explicat aquesta testimoni, que diu que mitja hora després va tornar al local però Squarise ja havia desaparegut i el local estava tancant. Aleshores, l'amiga va decidir marxar cap a l'hotel perquè era el punt de trobada que havien pactat les dues turistes per si es perdien o se separaven. L'endemà, preocupada perquè no havia aparegut, va tornar al bar i parlar amb l'acusat que li va dir que no sabia on era la noia.\nEl cadàver de Federica Squarise no es va descobrir fins una setmana més tard. Els Mossos d'Esquadra van detenir el cambrer uruguaià dos dies després que aparegués el cos. Víctor Díaz s'havia intentat amagar a Tarragona i, perquè no el reconeguessin, es va afaitar el cap i les celles.\nVíctor Díaz 'El Gordo' s'enfronta a una pena de 30 anys de presó pels delictes d'assassinat i agressió sexual. En matèria de responsabilitat civil, el fiscal i l'acusació popular sol·liciten que pagui una indemnització de 200.000 euros, quantitat que l'acusació particular eleva fins als 380.000.\nEl judici pel crim de la jove turista italiana continuarà aquest dimarts amb les declaracions d'agents dels Mossos d'Esquadra i de la Policia Local, a més de diversos testimonis. Dimecres, serà el torn dels forenses i dels informes, i es preveu que aquell mateix dia les parts emetin els seus informes finals.


Vídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast ' - sales de xat en L’vivs’ka oblast’ - Ucraïna - Kangaroochat\nPàgina d'inici › Per país › Ucraïna › L’vivs’ka oblast’ › Vídeo xat altres ciutats a l'vivs'ka oblast '\nVídeo xat altres ciutats a l'vivs'ka oblast ' L’vivs’ka oblast’ > Ucraïna\nLi agradaria trobar en Altres ciutats a l'vivs'ka oblast ' una persona que t'entén, tot i que és un complet desconegut? Llavors l'accés a Vídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast ', una de les sales de xat que li donarà l'oportunitat de trobar algú que pot escoltar i aconsellar quan té problemes o quan es necessita per ventilar.\nEl destí de vegades fa coses inesperades, com connectar a les persones en relacions inesperades, i la gent enamorar-se d'algú que ni tan sols coneixen en persona. Intenta caure en l'amor, deixeu-vos guiar per la seva intuïció i conèixer a algú especial a partir de Altres ciutats a l'vivs'ka oblast ' a la sala de xat Vídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast '.\nSom testimonis de moltes històries d'amistat que va començar com una conversa de xat. Si t'agrada provar per veure si té la mateixa sort, connecti en aquest moment i fer una ullada als usuaris connectats en Vídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast '.\nMostrant 4 Vídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast '\nVídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast ' per ciutat\nSi vols conèixer algú de Lviv amb el qual es podia compartir les seves aficions i temps lliure, algú amb el qual vostè pot prendre un passeig en una tarda de primavera, o amb qui es podia anar a un concert del seu artista favorit, deixar d'esperar i començar a xatejar conèixer amb gent d'allà. Feu clic en aquest moment per accedir a aquest xat. Vas a veure el bo que és! Estem segurs que va encantar.\nÉs vostè de Chervonohrad? Vols augmentar el seu cercle d'amics, o perquè les persones amb les que pot sortir cada cap de setmana, al cinema, a una muntanya, a la platja o a una festa? Després unir-se a la nova forma de conèixer gent d'aquest lloc! La gent de Ucraïna i molts llocs ja estan en aquest xat. Unir-se a nosaltres també! Feu clic al botó 'Accés xat'.\nNo seria meravellós si poguéssim conèixer gent de Drogobych, en Ucraïna, per anar amb ells al cinema, a anar en bicicleta amb, en caminar amb el seu gos, o qualsevol altra afició que té? A continuació, deixar de preguntar-se, accés en aquest moment i fer-ho realitat.\nSi vostè és de Stryi i recentment es va trencar amb algú que hi viu, en aquesta xerrada es podia conèixer a altres persones a partir de Ucraïna. Deixa d'esperar a oblidar el seu amor perdut. Deixar el passat i construir un bell present reunió algú especial. L'accés al xat.\nSi vols conèixer a gent de Boryslav, un lloc apreciat pels viatgers i la resta de Ucraïna, no pensen dues vegades i l'accés a aquest divertit de xat. Vostè és capaç de conversar en privat amb qualsevol persona que està en línia a la sala de xat pública.\nÉs el moment perquè vostè vagi en un viatge a Sambir, en Ucraïna no obstant moure de la cadira. Conèixer gent d'allà i enamorar-se de la seva simpatia i bon rotllo. I no s'atura allà, vostè podria convidar a algú a un xat privat amb qui se senti una connexió forta, i gaudir de xat de text o simplement amb el vídeo i l'àudio.\nVeure tot: Vídeo xat Altres ciutats a l'vivs'ka oblast ' per ciutat\nusuaris de major classificació en Altres ciutats a l'vivs'ka oblast '


La Juventus, la Fiorentina i la Lazio baixen a la Serie B pel cas de corrupció al "calcio" - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nLa Juventus, la Fiorentina i la Lazio baixen a la Serie B pel cas de corrupció al "calcio"\nJuventus, Lazio i Fiorentina baixen a la Serie B, la Segona Divisió italiana, i a més hauran de començar la pròxima temporada amb punts de penalització, segons ha dictat la sentència adoptada pel frau esportiu al "calcio". La Juventus, per exemple, iniciarà la Lliga amb menys 30 punts. El que en teoria ha sortit més ben parat és el Milan: com s'esparava es manté a la Serie A, la Primera Divisió, però la temporada que ve començarà la lliga amb 15 punts menys que els altres equips i, a més, no podrà disputar la Lliga de Campions.\n15/07/2006 - 09.53\nLa sentència final ha estat més benèvola del que, inicialment, havia demanat el fiscal federatiu Stefano Palazzi. Dels quatre clubs implicats en el cas de frau esportiu en les designacions arbitrals, la Juventus ha estat el més afectat. El vigent campió a Itàlia jugarà la pròxima temporada a la Serie B, l'equivalent a la Segona Divisió espanyola, i ho farà amb una penalització de 30 punts. L'equip torinès, a més, perd la plaça de Lliga de Campions per aquesta temporada 2006-2007.\nTambé el Milan, la Fiorentina i la Lazio han conegut aquest divendres el càstig imposat per la Comissió d'Apel·lació de la Federació. La Fiore també s'ha vist condemnada al descens de categoria, però amb una penalització menor, 12 punts menys. Els acompanyarà la Lazio, que començarà la competició amb 7 punts menys. També el Milan arrencarà la temporada amb desavantatge, 15 punts menys, però ho farà a la Serie A. Això sí, els d'Ancelotti han quedat exclosos de la Lliga de Campions.\nEls grans beneficiats seran, doncs, el Palerm i el Chievo, que, de retruc, podran participar en la pròxima edició de la Champions. I també ho podrien ser altres equips importants d'Europa, que podrien fitxar estrelles a preu de ganga. Capello vol Cannavaro, Emerson i Zambrotta per al seu nou projecte amb el Madrid. El Barça també s'ha interessat pel polivalent Zambrotta, però l'opció prioritària és el francès Thuram. Amb el descens de la Juve, fins a nou jugadors presents en la final de l'últim Mundial podrien canviar d'aires.\nLa resolució judicial del "cas Moggigate" es pot fer pública aquest vespre\nNo hi haurà amnistia en el "cas Moggigate"


Avís Legal | MakerShopBCN\nTitular: Makers Shop S.L., d’aquí endavant El Venedor.\nAdreça: c/ Varsòvia, 17 (Local comercial) 08041 Barcelona\nContacte: info@makershopbcn.com i 722 160 800\nDades registrals: TOMO 44033, FOLIO 133, HOJA B 445158, INSCRIPCIÓN 1\nEl Venedor no pot assumir cap responsabilitat derivada de l’ús incorrecte, inapropiat o il·lícit de la informació apareguda en les pàgines d’Internet del Venedor. Amb els límits establerts a la llei, El Venedor no assumeix cap responsabilitat derivada de la falta de veracitat, integritat, actualització i precisió de les dades o informacions que contenen les seves pàgines d’Internet.\nLes pàgines d’Internet del Venedor poden contenir enllaços ( links ) a altres pàgines de terceres parts que El Venedor no pot controlar. Per tant, El Venedor no pot assumir responsabilitats pel contingut que pugui aparèixer en pàgines de tercers.\nEls textos, imatges, sons, animacions i la resta de continguts inclosos en aquest lloc web són propietat exclusiva del Venedor. Qualsevol acte de transmissió, distribució, cessió, reproducció, emmagatzematge o comunicació pública total o parcial, ha de comptar amb el consentiment exprés del Venedor.


Espadaler constata com el 80% dels catalans creuen que 'l'única sortida és a través de les urnes' - VilaWeb\nDissabte 02.05.2015 17:43\nEspadaler constata com el 80% dels catalans creuen que 'l'única sortida és a través de les urnes'\nEl secretari general d'Unió alerta que el 24 de maig hi ha en joc 'la governabilitat a molts ajuntaments'\nEl secretari general del comitè de govern d'UDC, Ramon Espadaler, ha valorat el sondatge que publica La Vanguardia i ha volgut posar en relleu que la gran majoria dels catalans avalen la celebració d'un referèndum sobre la independència. 'El més substantiu d'aquesta enquesta és que 8 de cada 10, el 80%, dels ciutadans de Catalunya, creuen que l'única sortida és a través de les urnes. És poder votant, decidint cívicament el futur de Catalunya', ha dit en l'acte de presentació a Gavà dels candidats d'Unió de Joves a les eleccions municipals.\n'Allò que veritablement està en joc a les eleccions municipals és la governabilitat de molts ajuntaments, començant pel cap i casal de Catalunya i continuant per molts consistoris més', ha alertat Espadaler, que ha recordat que sense governabilitat ni estabilitat 'no hi ha progrés possible: ni social ni econòmic ni des de cap altra perspectiva'. 'A les portes de la campanya electoral volem posar en valor l'aportació que pot fer CiU a aquesta governabilitat i a l'estabilitat dels ajuntaments respecte a la fragmentació que s'albira i que pot conduir a una certa incapacitat de confegir majories.'\nDe fet, Espadaler ha destacat que 'la centralitat, capacitat i voluntat de dialogar amb la resta de forces polítiques fan de CiU l'única força política que garanteix aquesta estabilitat i governabilitat i, per tant, garanteix el progrés que s'exigirà als ajuntaments a partir del 24 de maig'. Tornant al sondatge de La Vanguardia, el secretari general d'Unió ha afirmat que 'l'enquesta dibuixa una vegada més un panorama que va molt més enllà del blanc o el negre, sinó que hi ha tot un ventall acolorit important que s'ha de gestionar políticament'.\n'Tant s'equivocarien aquells qui pensessin que perquè l'independentisme no arriba al 50% és un fenomen transitori, com s'equivocarien els qui s'ho miressin des d'una perspectiva contrària i que creguin que es pot canviar la realitat només a partir dels qui s'identifiquen com a independentistes', ha conclòs.


Fernando Simón es posa seriós: «Seria terrible per a la població»\nFernando Simón avisa: «Fer un pas enrere seria terrible per a la població»\nAlerten que hi ha la possibilitat d'una nova onada de coronavirus tot i l'estiu\nper Jordi Barroso dimecres, 6 de maig 2020 - 19:00h\nAlerten que hi ha la possibilitat d'una nova onada de coronavirus tot i l'estiu | Catalunya Diari\nFernando Simón, director del Centre de Coordinació d'Emergències i Alertes Sanitàries, ha realitzat una crida a la responsabilitat de la població durant les passejades permeses: «No podem tirar per terra tot l'esforç fet en aquest moment tan crític. Fer un pas enrere seria terrible per a la població i per als professionals sanitaris que s'hi estan deixant la pell».\nRecordem que, segons les dades aportades per Sanitat, en les últimes 24 hores a Espanya han mort 244 persones, acumulant un total de 25.857 víctimes per coronavirus des de l'inici de la pandèmia a les nostres fronteres.\nEl virus podria haver entrat a Espanya molt abans\nSegons ha admès Simó, el coronavirus podria haver-se assentat a Espanya abans de finals de febrer, moment en què es xifra el gran increment de casos i morts. A més, no descarta que el virus hagués arribat al nostre país, venint de la Xina, abans que el 31 de desembre el país asiàtic informés el virus. «Tenim informacions d'estudis que demostren que és molt probable que hi hagués infeccions produïdes a mitjans de novembre que es van detectar més tard», ha manifestat.\n«Probablement va passar amb alguns casos, però en un nombre relativament petit, perquè si no, l'epidèmia s'hagués estès abans», declarava en referència a la possible arribada del virus abans al 31 de desembre de 2019. Amb tot, segons el portaveu de Sanitat, el primer cas diagnosticat a Espanya per coronavirus va ser el 31 de gener. «En aquests estudis inicials no es va detectar cap positiu», recalca.\nAl seu torn, Margarita del Val, immunòloga i viròloga, ha manifestat a 'Hora 25' que «hi pot haver una segona onada fins i tot abans de l'estiu si ens llancem a la vida normal; hauríem de tenir molt de compte», en referència a un possible rebot en el nombre de contagis per coronavirus a Espanya. Ha comparat l'actual situació amb la que es va viure el 2009, arran de la grip A: «Durant tot aquell estiu el virus es va estar expandint moltíssim».


Boscarla de canyar - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLa boscarla de canyar o buscarla de canyar a les Balears o xitxarra de canyar al País Valencià (Acrocephalus scirpaceus) és un ocell de l'ordre dels passeriformes molt semblant al boscaler comú. Viu a gairebé tota l'Europa temperada. Nia i és estiuenca a la península Ibèrica i a les Balears. Abunda al Delta de l'Ebre i a l'Empordà.\n12 centímetres (adults)\n12 g (adults)\nEspècie Acrocephalus scirpaceus\nA. scirpaceus fuscus\nA. scirpaceus scirpaceus\nA. scirpaceus avicenniae\nMesura 13 cm de llargària. Té el dors castany (sense vions dorsals) i el ventre, la gorja i el pit blanquinosos, amb bandes ocràcies. Té una línia superciliar definida i poc contrastada.\nFonamentalment menja insectes però, a la tardor, també afegeix baies a la seua dieta. Es troba a les maresmes de l'interior i del litoral, també en basses i a les ribes dels rius. És típicament estival: arriba el mes d'abril i reprèn la migració des dels primers dies d'agost fins a la darreria d'octubre, mes durant el qual migren els joves de l'any.\nEl seu cant consisteix en estrofes grinyolants repetides dues o tres vegades. Nidifica prop dels rius, a la part interior de Catalunya. Fa el niu, en forma de cistell i sospès a les tiges de les plantes dels canyissars, durant el mes de maig. És una construcció fonda feta amb herbes seques entreteixides formant una copa característica i ben amagada. Al maig-juliol la femella pon 4-5 ous, que tots dos progenitors covaran durant 12 dies, el mateix temps que els novells necessitaran per aprendre a volar. És una de les espècies més sovint parasitades pel cucut.\nExemplar fotografiat a Alemanya\nExemplar fotografiat prop del Llac Trasimè (Itàlia)\nBoscarla de canyar alimentant un pollet de cucut\n↑ Llorente, Gustavo: Els vertebrats de les zones humides dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, S.A. Col·lecció Conèixer La Natura, núm. 6, planes 132-133. Desembre del 1988,Barcelona,ISBN 84-7306-354-6\n↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya,planes 91-92. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona,1987. ISBN 84-315-0434-X\n«boscarla». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Boscarla_de_canyar&oldid=27424463»\nDarrera modificació: 8 juny 2021 a les 22:52\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 8 juny 2021 a les 22:52.


El PSIB-PSOE participa en el diàleg "Guanyar-se el Benestar" sobre sanitat i polítiques socials\njuny 22 El PSIB-PSOE participa en el diàleg "Guanyar-se el Benestar" sobre sanitat i polítiques socials\nEl portaveu adjunt socialista i ex-conseller de Salut, Vicenç Thomàs, serà ponent en el panell sobre "Propostes per a una sanitat pública, universal i eficient."\nUna representació del PSIB-PSOE participarà demà, diumenge, a Albacete, en el debat "Guanyar-se el Benestar" que organitza el PSOE i que comptarà amb la intervenció del secretari general, Alfredo Pérez Rubalcaba.\nLa delegació balear està formada per Vicenç Thomàs, portaveu parlamentari adjunt del Grup Socialista en el Parlament de les Illes Balears, i Jaume Garau, portaveu del Grup Socialista en el Consell de Mallorca. Thomàs, ex-conseller de Salut del Govern, serà ponent en un dels panells de debat organitzat durant la jornada, en concret el que tracta sobre "Propostes per a una sanitat pública, universal i eficient".\nAquest és el sisè dels set diàlegs organitzats pel PSOE amb militants, simpatitzants i experts de cara a la Conferència Política del proper mes d'octubre. Cada un d'aquests diàlegs ha estat precedit per reunions, trobades i assemblees obertes a totes les illes per preparar i debatre les aportacions fetes des de Balears.\nEn aquesta ocasió, el tema de debat és l'Estat del Benestar. Avui en dia, en el context de la crisi econòmica i l'austeritat brutal de la dreta, són més necessàries que mai les polítiques per afavorir la redistribució de la riquesa i per garantir la igualtat d'oportunitats a través de polítiques socials i sanitàries (Educació es tracta a un diàleg propi, el mes de setembre). Des que governa el PP, els socialistes no han deixat de denunciar els retalls de drets que ha suposat per a tots els ciutadans i ciutadanes el canvi de model sanitari, on la salut ha deixat de ser un dret per convertir-se en un bé de consum.\nTambé en polítiques socials s'ha produït un retrocés important a Espanya en els darrers anys, amb l'eliminació o reducció de molts dels mecanismes que afavorien la igualtat de les persones, independentment de la situació personal en què es trobin, ja sigui discapacitat, dependència, pobresa o exclusió social.\nEls i les socialistes pensen que totes les persones tenen dret a desenvolupar les seves capacitats humanes i l'Estat, a través de la seva intervenció pública, té l'obligació de garantir el màxim desenvolupament de les capacitats i les potencialitats de les persones, en el seu propi interès i en el del conjunt de la societat. Això és una qüestió de justícia i dignitat.


Els més venuts - M32 Natural. Xampús i Productes Naturals\nInici > El més venut\nNUTRICIÓ INTENSA Recomenat per a cabells fins i normals. Oli d'Argan: Regenerant, reestructurant, antioxidant, hidratant i condicionador. Extracte de canyella: Estimulador de la microcirculació, purificant, anti-sèptic, seboregulador i cicatritzant. Essència de Vainilla: Ritual d'aromateràpia natural que produeix un moment de plaer i relaxació. Producte...\nCondicionador amb Oli d' Argan 200 ml\nNtrició llegeura Ideal per a cabells secs o castigats. Aplicar després del rentat i fer massatge segellant cutícula. Oli d’argan: Regenerant, nodreix i enforteix els cabells fràgils i trencadissos amb les capes o puntes obertes, reestructurant, antioxidant, hidratant, condicionador i aporta brillantor. Crema de Karité: Emulgent, fotoprotectora i...\nMostrant 1 - 10 de 72 items


Calendari d’advent a destemps #13 – Al·lots llegint\nObrim la pàgina 13 d’uns dels llibres més bonics, emotius, un dels imprescindibles del 2018:\n“Sabem unes quantes coses del mar, però ja en parlarem més a fons quan hagis aprés a nedar”\nSom aquí. Notes per viure al planeta terra. Oliver Jeffers. Traducció Anna Llisterri. Imprès a la Xina. 2018. Andana Editorial\nAnterior Entrada anterior: Calendari d’advent a destemps #12\nSegüent Entrada següent: Calendari d’advent a destemps #15


Les tovalloletes humides embruten més que netegen | Sostenible\n12/11/2017 - 22:02\nLes tovalloletes humides s’han convertit en un aliat imprescindible de moltes llars i escoles. A la llista dels materials que se’ns demana portar a les escoles bressol sempre hi surten. Les tovalloletes les fem servir majoritàriament per la higiene dels nostres nadons però de mica en mica també han anant guanyant terreny per altres usos que van des de la nostra pròpia higiene, qui no n’ha utilitzat per a desmaquillar-se, fins a la neteja de la llar.\nLa comoditat que ens proporcionen però no està exempta de generar un impacte ambiental i de tenir repercussions sobre la salut\nA la fórmula d’ingredients químics que ens proporcionen blancor, suavitat i bona olor, cal sumar algunes substàncies que poden tenir un efecte nociu sobre la salut, tal com s’explica en un article del mitjà de comunicació especialitzat en consum conscient Opcions. A tall d’exemple: el glicol de propilè, l’alcohol benzílic i el sorbat de potassi són al·lèrgens; moltes substàncies aromàtiques, també ho són; el fenoxietanol és un conservant molt irritant; l’extracte de fulla d’aloe vera, excepte si està decolorat, està catalogat per l’Agència Internacional sobre el Càncer com a possible cancerigen; el clor que s’usa per blanquejar les tovalloletes també pot ser font de toxicitat.\nLes tovalloletes però no només afecten la nostra salut sinó que l’ús massiu que fem d’aquest producte d’usar i llençar té un greu impacte sobre el medi ambient i les nostres butxaques.\nTal i com exposa l’informe Catalunya Cap al Residu Zero elaborat per Rezero el 2015, s’estima, mitjançant dades d’Inforetail i Alimarket, que el consum de tovalloletes humides a Catalunya el 2014 ha estat de 892 milions de tovalloletes, el que equival a 12 milions de paquets a l’any. Aquestes dades indiquen un consum de més de 100 tovalloletes humides per habitant a l’any i la generació d’unes 6.000 tones de residus d’aquest producte anualment a Catalunya (0,80 kg/hab/any). A l’estat espanyol la xifra augmenta a 43 milions de paquets l’any 2014 segons dades de l‘OCU.\nA més del impacte de la quantitat, el material del que estan fetes les tovalloletes, les converteix en un residu molt problemàtic. Fetes d’un teixit no teixit (el cas més conegut de teixit no teixit potser seria el cotó), les seves fibres estan unides entre si formant una xarxa o una malla que dóna cos al material i les fa molt resistents. Aquesta resistència que ens beneficia quan les fem servir, comporta molts problemes quan les llencem al vàter. A diferència del paper higiènic, que es desfà, les tovalloletes es desfilen i es barregen amb altres residus fins a provocar grans embussos a les canonades de casa, al clavegueram i a les depuradores. Segons un article del 2014 de EurEau (Associació europea d’empreses d’abastament i sanejament), la gestió inadequada de residus de tovalloletes humides i d’altres productes similars comporta un sobrecost de 500 a 1.000 milions d’euros a tot Europa per any que paguem entre tots al rebut de l’aigua.\nA més, en períodes de pluges intenses, quan es col·lapsa el clavegueram, les tovalloletes poden acabar al mar danyant l’ecosistema marí. Fragmentades o senceres, les tovalloletes poden ser confoses per aliments per diferents espècies marines. I no només això, sinó que al desfer-se es converteixen en microplàstics que poden ser consumits pel zooplàncton, base de la cadena tròfica. Un estudi publicat al 2014 per les Universitats de Plymouth, Oxford, Barcelona i l’Associació Escocesa de ciència marina, subratlla la gran abundància de fibres de microplàstics presents en els fons marins de l’Oceà Índic, Atlàntic i Mar Mediterrani. Del total de fibres identificades, la més representada és el raió o viscosa (corresponent al 56,9% de les fibres totals), seguit del polièster i les poliamides. La viscosa i el polièster són dos dels principals materials utilitzats per fer el teixit no teixit de les tovalloletes.\nPer tant, hauríem de llençar les tovalloletes al rebuig, tot i que la seva gestió posterior en abocadors o incineradors també genera problemes ja que no són productes reciclables.\nA part d’aquests problemes, també cal parlar de la despesa de recursos necessària per a fabricar-les i de l’impacte associat al teixit utilitzat.\nLes fibres més utilitzades són: les derivades de la cel·lulosa obtinguda de la fusta com ara la viscosa (raió) o el tencel, que poden obtenir-se de fusta verge o de post consum (per exemple paper o cartró reciclats); el cotó que si no és ecològic, és un dels cultius que més ruixen amb insecticides i altres fitosanitaris; el spunlance, una combinació de fibres vegetals i polièster o polipropilé, els quals deriven del petroli.\nPer tant, la millor tovalloleta és la que no utilitzem.\nNo les llencis al vàter encara que l’envàs t’indiqui que ho pots fer.\nEscull les marques amb menys impacte ambiental i menys repercussions sobre la salut, incloent l’envàs. El mitjà de comunicació especialitzat en consum conscient Opcions t’ajuda a identificar-les.\nLimita el seu ús en la mesura del possible.\nSubstitueix-les per tovalloletes de roba. Te les pots fer tu mateix o comprar-les a botigues especialitzades i transportar-les ja humides dins una carmanyola o portar un esprai per humitejar-les.\nUtilitza l’esponja, la mà, el paper higiènic o el bidet i aprofundeix en els seus avantatges en l’article d’Opcions.\nSuma’t a les iniciatives que demanen als fabricants que utilitzin materials més sostenibles per a fabricar-les i que no facin publicitat enganyosa.\nDemana a les administracions que regulin quines es poden posar al mercat.


Tombar el Panathinaikòs, un costum (Àlex Gozalbo)\nTombar el Panathinaikòs, un costum\nEl Barça Lassa supera l’equip grec per novena vegada consecutiva (77-52 )\nÀLEX GOZALBO Barcelona 30/10/2015 00:00\n651x366 Satoransky defensant Diamantidis durant el partit d’ahir. / ALEJANDRO GARCÍA / EFE Satoransky defensant Diamantidis durant el partit d’ahir. / ALEJANDRO GARCÍA / EFE\nEl Barça Lassa de bàsquet no va fallar ahir contra el Panathinaikòs (77-52) en un partit que l’equip blaugrana tenia subratllat des de feia dies. La defensa culer va marcar la diferència contra un rival que manté el seu prestigi, però que aquesta temporada està un esglaó per sota dels grans aspirants a disputar la final four. El conjunt català s’ha endut els últims nou enfrontaments directes. Poca broma.\nAnimat per la seva titularitat i per jugar contra un rival que l’odia des que va fitxar per l’Olympiacos, Stratos Perperoglou va fer un partit molt sòlid, sense fissures, davant d’un rival que encara no té el caràcter del seu entrenador, Sasha Djordjevic. Ahir tan sols va poder anotar 52 punts i va acabar perdent per 25 punts de diferència. Sense l’exuberància econòmica d’altres temporades, el Panathinaikòs s’ha vist obligat aquesta temporada a apostar per un equip farcit de jugadors joves. El conjunt grec no té el talent d’altres anys i, a més, ahir tenia baixes importants.\nMés concentrat que en els dos primers partits europeus, el Barça Lassa es va fer fort des de la defensa. El Panathinaikòs tan sols va poder anotar 11 punts en un primer quart en què només Stratos Perperoglou va anotar-ne vuit. La diferència blaugrana va arribar a ser de 18 punts contra un rival grec que va patir per anotar amb continuïtat. Sasha Djordjevic va provar una defensa zonal, però Carlos Arroyo la va desactivar amb relativa facilitat. En atac, el Barça Lassa va jugar amb ordre i regularitat, com exigia el seu entrenador des de la banqueta. El retorn de Justin Doellman va servir, a més, per augmentar les opcions ofensives d’un equip blaugrana que va seleccionar amb criteri els seus llançaments. La renda local va arribar a ser de 18 punts (40-22).\nEl Panathinaikòs va trigar a perdre la cara al partit, però es va quedar sense arguments per disputar la victòria a un Barça Lassa decidit a no fallar a casa. Dimitris Diamantidis té el mateix talent de sempre, però la seva incidència en el joc és cada vegada menys i el seu equip ho nota. Nick Calathes és un líder diferent, amb menys capacitat per implicar els seus companys.\nEl pas pels vestidors del Palau Blaugrana va anar bé a un Panathinaikòs que va començar amb ànims renovats la segona meitat. L’equip grec va encetar el tercer període amb un parcial de 0-7 que li va servir per ajustar el marcador (42-35). La reacció de l’equip local va ser contundent i va esvair qualsevol dubte (55-41).\nLa recta final va ser un festival del Barça Lassa, un equip que va saber aprofitar l’apatia d’un rival que, per a disgust del seu entrenador, va disputar els minuts finals sense gaire ambició (77-52).


20525. Gestió de la Qualitat i Atenció al Client. Any acadèmic 2018-19 - Bibliografia recomanada - Serveis oferts - Què t'oferim? - Servei de Biblioteca i Documentació - Serveis i oficines de la UIB - Estructura - Coneix la UIB - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: 20525. Gestió de la Qualitat i Atenció al Client. Any acadèmic 2018-19\n20525. Gestió de la Qualitat i Atenció al Client. Any acadèmic 2018-19\nCalidad del servicio en el sector turísticoMiguel Dávila, José-Ángel.2002\nGestión de calidad aplicada a hostelería y restauraciónJulià, Marco.2002\nIntroduction to total quality : quality, productivity, competitivenessGoetsch, David L.1994\nLa gestión de la calidad total : un texto introductorioJames, Paul.1997


4. El Romanticisme francès  | Literatura del s. XIX (UPF) | Unybook\n4. El Romanticisme francès (2014)\n4. El Romanticisme francès\nClasse de dilluns 13/10. Part 1.\n4. EL ROMANTICISME FRANCÈS “La revolució romàntica es farà al teatre o no es farà”, va dir Victor Hugo. L’autor francès va donar aquesta gran importància al teatre, a diferència dels alemanys i els anglesos, a causa del gran nombre de gent que hi assistia, que tal vegada no era lletrada i no podia arribar a la literatura d’altra manera. Aquells que van impulsar un teatre realment popular van ser els creadors de la Commedia dell’arte.\nVictor Hugo, doncs, es planteja com fer un teatre que sigui a la vegada artístic i popular. Cal dir que Schiller, a finals del segle XVIII, havia fet unes obres teatrals que es consideren d’estètica, si no romàntica, neoclàssica.\nUna de les seves obres és Die Räuber (1781), centrada en la vida d’uns bandits. Es tracta de personatges fora de l’estatus social elevat, potser demoníacs, malfadats. Aquesta obra en el seu moment va ser extremadament revolucionària, es va estrenar a Weimar. Un altre drama, que en aquest cas va passar a l’òpera, va ser Don Karlos. També va fer una Maria Stuart. Es tractava de trobar la clau per un teatre artístic que no fos de minories.\nEl primer canvi en teatre que els proto-romàntics francesos havien de fer era modificar les regles del teatre clàssic. Si abans parlàvem de les acadèmies i la seva importància per a una consolidació lingüística, val a dir que aquests també van afavorir la necessitat que hi hagués un teatre sotmès a les regles. No s’ho van inventar, ja que aquesta concepció d’un teatre regulat venia d’Aristòtil. Aquest, amb la Poètica, va parlar de les regles que havien de regir la tragèdia. Naturalment, l’autoritat seva era tan potent que allò que ell va dir sobre literatura també es va aplicar sense discutir.\nAristòtil diu que hi ha d’haver una unitat d’acció, un argument unitari i una unitat de temps, amb la qual el text aristotèlic no és massa clar. Ho va dir metaforitzant-ho, parlant d’una revolució del sol. Els teòrics van discutir què era allò que volia dir. Alguns van dir que l’acció de temps havia de passar en 24 hores, però d’altres ho entenien com 12 hores (des que s’aixecava el sol fins que se n’anava). Aquestes eren les preocupacions dels teòrics francesos del segle XVII.\nA aquestes primitives regles se’n van afegir d’altres. Una és la regla del decoro, segons la qual les accions no es poden fer deshonestes, la regla del lloc, etc. Es va enriquir amb una sèrie de formulacions teòriques que de mica en mica van anar asfixiant la producció teatral.\nEs va acordar, de totes maneres, que era bo respectar la unitat d’acció. També hi havia el pes del teatre francès del segle XVIII, on destacava Beaumarchais. Va ser qui va escriure Les noces de Fígaro, la qual Mozart va convertir en òpera. Va ser un teatre de gran projecció a França i a Europa.\nVictor Hugo es troba amb tot aquest passat darrere. Ell, amb l’escola romàntica, va tenir unes revistes amb les quals van anar estenent la seva teoria. Diuen que es necessita crear un teatre per al món contemporani. Van intuir que aquest havia de ser el teatre històric, ja que d’alguna manera parteixen del concepte que, de la història i dels grans herois històrics, sempre se’n pot treure una lliçó. Per això, la majoria d’obres de teatre tenen un fons històric.\nQuan el teatre de Victor Hugo sortí a escena no li va anar gaire bé. El text teòric del dossier, de 1829, és el Préface de Cromwell. Hugo, des del punt de vista teatral, va ser un fracàs. De totes maneres, en el prefaci Hugo analitza alguns punts del teatre, però també de la poesia. Diu que la història de la poesia de la humanitat es divideix en tres grans edats o èpoques: 1) la que correspon als textos primitius (poesia lírica), 2) un temps antics però ja històrics (poesia èpica) i 3) el temps que comença amb el cristianisme, amb profunds canvis en la història de la poesia. A partir d’aquí, és legítim començar a pensar amb noves estètiques.\nPer a ell, el cristianisme incorpora la idea que, en la creació, tot està barrejat, de manera que incorpora una nova estètica, de molts diferents ingredients. Hi ha una nova estètica que s’assimila a la naturalesa plural, on trobem el grotesc i el sublim junt. Hi ha una noció estètica molt essencial des del punt de vista de l’estètica nova, le grotesque. Hugo ho defensava com un precepte estètic. Per a ell, aquest era el drama de Shakespeare, ja que el grotesc permetia incorporar elements que escapaven d’una estètica refinada: personatges deformes (com ara Ricard III), el tipus del bufó de cort, etc. És una categoria estètica que s’escapa voluntàriament d’allò que és bell.\nVíctor Hugo ho defensa dient que aquest grotesc es troba a la naturalesa, que només cal veure-ho. A partir d’aquí trobem el drama, que no la tragèdia, i per a ell aquest primer serà el gènere per antonomàsia del teatre. El model a seguir era, com hem dit, Shakespeare, d’una novetat estètica total. Recuperen l’estètica exagerada del teatre shakespearià, amb la idea de drama i la barreja de gèneres, ja que trobem elements tràgics i elements que ens fan riure alhora.\nEl drama ha de ser un mirall de la realitat, ha d’estar inspirat en la realitat i mostrar-la com a tal. Ha d’estar basat en la història i ha de ser drama en vers, com havia estat el teatre de Shakespeare. Tot i que Víctor Hugo defensa aquest teatre en vers, no vol que sigui tot en alexandrí.\nConvençut que aquesta temptativa de renovar el teatre havia quedat avortada perquè l’obra no s’havia representat, el 1830 a París es fa l’estrena de Hernani, basada en un bandit espanyol que s’enamora d’una senyora, i els dos acaben morint en la batalla. Aquesta obra comportava un trencament estètic i aquells que eren partidaris de l’estètica clàssica, els quals no estaven d’acord amb la nova estètica, també van assistir-hi. Per exemple, Georges Sand hi va anar. Malgrat el ressò en revistes i diaris, aquesta batalla d’Hernani és perduda per als romàntics.\nDestaca, com a auditori, el Théâtre Français, però també trobem l’encara existent Théâtre de la Porte St.\nMartin, en un barri no tan elevat, on Victor Hugo preveia fer un teatre més popular. Al primer teatre ell va preveure una altra obra, Le nois s’amuse, que va ser un altre fracàs, però acabarà sent el Rigoletto. En canvi, per al segon escriu una altra obra per a un públic més extens, Lucrèce Borgia, la qual sí que va tenir èxit.\nL’any 1843 fa una obra inspirada en els nobles alemanys, Les Burgraves, basant-se en un drama històric.\nÉs un fracàs tan gran que deixarà de fer obres de teatre i va acabar escrivint Les Misérables. Té una història certament accidentada. Com a conseqüència, podem extreure que la revolució romàntica no es va fer en el teatre. No va ser prou incident perquè no va tenir aquell públic que Hugo volia crear.\nEvidentment, els francesos van reflexionar sobre la poesia, però no amb la qualitat dels romàntics alemanys i anglesos. En Les Rayons et les Ombres (1840), Victor Hugo contempla, en vers, quina és la funció del poeta. Recordant Blake amb el bard, afirma que la gent l’ha d’escoltar. Charles Baudelaire, a L’albatros, també defineix com és la vida del poeta i qui és: “Les seves ales de gegant l’impedeixen caminar”. El poeta transcendeix, va més enllà, es retorna a la idea de poeta il·luminador. Seguint amb la idea, Hugo parlava del poeta com a porte-flambeau, qui porta una torxa, anant per davant i amb la capacitat de predir el futur.


El drama de la documentació per a les persones sense llar - Línia\nEl drama de la documentació per a les persones sense llar\nAlbert Alexandre|2021-10-14T08:18:50+02:0013 octubre 2021|Barcelona|Línia\nÉs freqüent que a les persones sense llar els hagin robat el passaport o l’hagin perdut. Foto: Albert Alexandre\nPerdre el passaport o el carnet d’identitat no és un fet gaire comú. Pot passar, però no és freqüent. A més, qualsevol persona que perd la documentació no triga a tenir-ne de nova. Tot això és així sempre que no parlem de persones sense llar.\nArrels, la fundació que ajuda les persones de carrer que viuen a Barcelona, publicava la setmana passada dues dades significatives. La primera: el 31% de les persones que no tenen casa no tenen padró. La segona: el 45% de les persones que no tenen padró és perquè no disposen de documentació per poder-lo demanar. Aquest darrer percentatge és més elevat en els joves: el 64% no té documentació.\nEncara que moltes d’aquestes persones intenten tenir el màxim de cura dels seus documents identificatius, el fet de no tenir un lloc estable on viure fa que perdre’ls sigui fàcil. En alguns equipaments o centres els guarden la documentació, però en moltes ocasions ja l’han perduda abans d’anar als recursos socials.\n“En tractar-se de persones en situació de carrer, és freqüent que els hagin robat el passaport, que l’hagin perdut o que el tinguin caducat”, explica la fundació.\nNo es tracta d’una qüestió menor, ja que, com afirmen des d’Arrels, “tenir en ordre la documentació personal com el passaport, el DNI, el certificat de ciutadania de la Unió Europea o el permís de residència és essencial per empadronar-se, tenir assistència sanitària continuada, obrir un compte bancari i accedir a prestacions”.\nA aquest problema cal afegir-ne un altre. Un 27% de les persones que viuen al carrer consideren que fer gestions o tràmits de documentació és una tasca molt difícil, i un 24% la titlla de difícil. En gran part, aquest fet té a veure amb l’origen de les persones sense llar. La mateixa fundació confirma que 7 de cada 10 persones de carrer a Barcelona són migrades.\nTotes aquestes dificultats relatives a la documentació han crescut amb la pandèmia. La mateixa Arrels explica que ara la meitat de les persones de carrer tenen problemes per fer tràmits de documentació (51%). “També els costa, fins i tot, contactar amb el seu referent social (46%)”, afegeix l’organització.\nDocumentació i sensellarisme són dos conceptes que sovint no van de la mà, que fins i tot es repel·leixen. És per aquest motiu que la fundació d’innovació en l’acció social iSocial ha posat en marxa la seva eina Nidus, que té per objectiu evitar els problemes que genera la pèrdua de documentació. “És una font de tota mena de problemes”, explica l’integrant de la fundació Toni Codina. “És una angoixa per a les persones que viuen al carrer, però també suposa una dificultat per a la seva reinserció i una càrrega burocràtica afegida per als treballadors socials”, diu.\nPer evitar aquestes problemàtiques, Nidus –de niu– és una eina tant per a web com per a aplicació mòbil que permet emmagatzemar una còpia dels documents més rellevants de cada persona. Així, aquesta informació queda guardada al núvol i la persona sense llar pot consultar-la des de qualsevol dispositiu electrònic i, fins i tot, un cop compulsats els documents fer-los servir per fer tràmits. “Tot i que no sempre tenen dades, el 80% de les persones que viuen al carrer tenen telèfons mòbils i, per tant, poden consultar Nidus des d’aquí”, explica Codina.\nAixí mateix, Nidus també incorporarà un sistema de xat per posar en contacte les persones de carrer amb els treballadors socials o amb l’Ajuntament i un sistema de recordatori per si l’usuari té cita amb el metge o amb alguna entitat social. A més, tal com explica Codina, “Nidus també permet guardar fotos o documents personals”. En aquest sentit, l’eina vol facilitar la vida de les persones sense llar que, en moltes ocasions, quan perden les seves coses o pateixen un robatori també perden objectes sentimentals.\nLa idea fa anys que cueja i fins a finals de l’estiu vinent estarà en fase de proves. Serà aleshores quan veurà la llum. De moment, s’està provant als municipis de Barcelona, el Prat i Girona.


Després d'autoimposar-se l'abstenció en tot el que estigués relacionat amb la consulta sobiranista, el PSC recula. Jaume Collboni aclareix que el seu partit no es tanca d'entrada a negociar amb CiU i ERC.\nEl portaveu del PSC, Jaume Collboni, ahir en roda de premsa a la seu central del carrer Nicaragua després de la reunió del secretariat del partit.\nBARCELONA.Marxa enrere en l'estratègia de Pere Navarro d'abstenir-se sistemàticament en tot el que es refereixi al dret a decidir. El primer secretari del PSC va sorprendre a tothom quan, el 20 de desembre, en el debat d'investidura d'Artur Mas, va anunciar que el seu partit es desentendria completament del procés sobiranista, fins al punt que s'abstindria en totes i cadascuna de les votacions de propostes que plantegi el Govern al voltant de la consulta d'autodeterminació.\nEra una manera de denunciar que CiU i ERC volen patrimonialitzar en exclusiva la bandera del dret a decidir. Però aquesta postura de no mullar-se deixava fora de joc els socialistes en un dels temes centrals de la legislatura. D'això se'n va adonar aviat més d'un dirigent del PSC. Ahir, finalment, el portaveu del partit, Jaume Collboni, va reconèixer que l'anunci de Navarro no s'ha d'agafar al peu de la lletra. L'abstenció serà la posició de partida dels socialistes en les iniciatives que afectin la consulta, però ja no es tanquen a parlar-ne i a "reconsiderar" el seu vot. "L'abstenció no serà un principi immutable", va resumir Collboni.\nEl replantejament tàctic no implica necessàriament un viratge, ni cap al bloc sobiranista (CiU, ERC, ICV-EUiA i CUP) ni cap a l'espanyolista (PP i C's), al Parlament. Es tracta de flexibilitzar la postura i obrir-se al joc negociador, sense renunciar al que els socialistes consideren línies vermelles: dret a decidir sí, però en la legalitat, a través d'un procés pactat i sense prefixar la independència com a horitzó.\nPrimera declaració a negociar\nLa dinàmica parlamentària no trigarà gaire a posar a prova els socialistes. CiU i ERC ja preparen la declaració de sobirania que obrirà la legislatura en el primer ple, probablement el 23 de gener. El PSC està disposat a parlar-ne, tot i que per abandonar la trinxera de l'abstenció i sumar-se a la majoria pel sí posarà certes condicions. Fonts socialistes no descarten un vot positiu si la declaració es limita a defensar el dret a decidir dels catalans dins del marc legal, apel·lant al principi de radicalitat democràtica. Però no la subscriuran si es tracta d'una declaració constituent cap a la creació d'un estat propi per a Catalunya.\nCollboni va advertir que, en tot cas, el seu partit no avalarà cap proposta que marqui un rumb explícitament sobiranista. "En plantejaments independentistes, nosaltres no hi serem", va dir després de la reunió del secretariat del PSC. En coherència amb aquesta premissa, els socialistes no pensen col·laborar amb el Consell Català de Transició Nacional si es configura com una eina per encarrilar la independència. Collboni, a més, no es va estar de retreure a Núria de Gispert la seva tendència a fer seves les propostes sobiranistes que parteixen de CiU i va exigir-li "neutralitat" com a presidenta del Parlament.\nEl PSC renova la seva estratègia\nLa reunió d'ahir del secretariat va servir també per posar data al consell nacional extraordinari que haurà d'aprovar la nova estratègia del partit. Serà el 2 de febrer i s'hi debatrà un document elaborat per la direcció, amb quatre eixos: regeneració democràtica; reforma federal de la Constitució i dret a decidir; alternativa econòmica per sortir de la crisi, i model de partit.\nPer elaborar la seva proposta d'estat federal i dret a decidir dins dels límits legals, el PSC consultarà experts constitucionalistes. L'altre punt que centrarà l'atenció és la reflexió al voltant del futur del partit, amb la perspectiva d'obrir-se a una aliança catalana de progrés i fixar un reglament per celebrar primàries.\nLa cúpula vol que el consell nacional del dia 2 aprovi un document de reorientació estratègica i s'enceti un debat obert a sectors progressistes de la societat. El procés, segons fonts de la direcció, pot prolongar-se un any i culminar amb convencions per a cada un dels eixos, o bé amb una gran conferència per aprovar el full de ruta definitiu.


Xinès Joves - Por a Estar en una Relació Seriosa Elaine Dai\nXinès Joves — Por a Estar en una Relació Seriosa Elaine Dai\n«Mai vaig trobar núvies a les cites en línia d’aplicacions.»HOLA Pan dir, que és una anys programador de Xiao Gas en Shijiazhuang. Aquest tipus de cites en línia aplicacions HOLA ha dit, incloure Tanta, Momo, etc, són àmpliament la benvinguda Xinès joves, amb el ràpid avanç de telèfon mòbil tècnica i connexió a Internet. No obstant això, aquestes aplicacions, que originalment són pensades per a persones individuals per trobar el seu perfecte socis, han anat convertint en un mitjà per a persones que busquen sexe casual. Això no és estrany ja que la pressió per portar una vida feliç i el cost per al matrimoni són de multiplicar, que espanten els joves, especialment a nivell de les ciutats, per trobar amigues i buscar més relaxat relació de cites en línia d’aplicacions. En comptes de trobar»amor real»en Tanta, HI va confessar que ell utilitza quan ell se sent sol i avorrit.»És emocionant i no m’he de preocupar de en el futur.»HOLA treball li dóna caps de setmana fora i que viu amb els seus pares.\nPer a ell, estant en una relació seriosa, com jocs d’atzar, mitjançant la sobrecàrrega de sortida i»qui sap»retorn.»Ara el cost del matrimoni és enorme, i és molt difícil per a mi per empènyer endavant amb la meva carrera i mirar després d’un nòvia al mateix temps. Jo prefereixo utilitzar Tanta i trobar-me un dia parella.»Per a joves com HOLA, de fet és un difícil problema per a ells, per estar en una relació seriosa. Amb un futur desconegut, el de matrimoni d’èxit es basa en una adequada situació econòmica d’ambdós costats, però no és realment l’amor entre una parella de nuvis. Per tant, la gent pot fàcilment ser propens a l’ús de cites en línia d’aplicacions, que són ràpides i senzilles, per trobar temporal emoció i confort. També, per ser molt convenient per trobar un soci, Tanta mostra els usuaris’ imatges, edats, llocs de treball, i fins i tot les preferències. Els usuaris poden enviar»m’agrada»a aquells que els agrada, o que creu convenient tenir una relació.»Després d’un any des de Tanta va ser fundada, el nombre dels seus usuaris arribat milions d’euros,»va dir Yu Wang, l’articulació DIRECTOR general de Tanta.\nAquest nombre no és estrany conèixer l’experiència de l’HOLA\nMolts Xinesos joves ciutadans estan passant per un moment difícil de casar-se. Segons les estadístiques publicades per Shinai lloc Web, les dones econòmica requisit per als homes és també l’escalada en dones compte, RMB, és el més baix que els homes sou, i.\nles dones solteres requereixen que els homes sou ha d’arribar, RMB\nA més a més, el fet que el requisit per casar-se, almenys, inclou un pis i un cotxe, per no parlar de la formidable cost per a un sol casament, faria molts sol senyors de defugir de tot i estar en una relació seriosa. A la Xina, hi ha prop de milions d’homes solters de les dones, segons l’informe de la Xina del Ministeri d’Afers Civils. Tants únic joves tenen por de trobar al llarg de la vida en parella i, per tant, la mitjana d’edat de casar-se és tot. I buscant una núvia xicot acostuma a durar anys, de llarg, la que imposa gran pressió sobre aquells carrera entrants.»Acabo de trencar amb la meva xicota a causa de la cruel realitat i jo només va córrer a Tanta trobar alguns relaxant relacions.»HOLA com va recordar, l’anomenat amor veritable és fàcilment enderrocar davant de la realitat. Per tant, no és d’estranyar que milions de persones fan servir cites en línia app per trobar una nit i es neguen a començar una relació. A part d’això, el ràpid desenvolupament del país és també la raó per la qual aquest fenomen es produiria. Amb l’educació superior i el més alt estàndard de vida, la vida a la recerca de la gent també ha canviat. La recerca de material que ha pesat més que la recerca de l’amor, especialment per a les persones que viuen en grans ciutats. Shinai Web de manifest que Shenzhen, Pequín, Xangai, Wuhan, i Guangzhou, són les primeres ciutats on les dones requisit per als homes és la més alta.»Les noies a Pequín són més oberta cap a aquest tipus de relació més directa.»HOLA afegit. Ràpid desenvolupament també significa alt cost de la vida, altes exigències i més difícil procés per a les persones a trobar una adequada.»Quan sóc a Pequín, jo no tinc temps per preocupar matrimoni estic preocupar-se per barreja en Beijing.»Amb més pressió de carregar sobre les seves espatlles, la demanda de relax i confort que els impulsa a utilitzar Tanta. Bo com és, Tanta és també un perill per als usuaris, especialment per a les nenes. Encara hi ha molts fraudulentes, actes i falses identitats en l’aplicació, que és també una raó per la qual HOLA mai no troba un greu una núvia en Tanta.»Una vegada vaig conèixer una noia que la imatge és tan diferent de la seva.»HOLA reclamat.\nLa naturalesa d’Internet és originalment virtual i desconegut\nPer tant, és necessari per a joves a demanar més detalls sobre els estrangers i aprendre a protegir-se quan convocatòria de la junta en aquestes cites en línia d’aplicacions. En resum, el trist paisatge de festeig i matrimoni a la Xina pot ser alleujat per aquestes cites en línia d’aplicacions. En comptes de ser dedicades a altres per molts anys en va, les persones tendeixen a cometre les seves a una nit per persones diferents. No obstant això, no hi ha cap èxit matrimoni sense esforç i contribució, així no es perd en aquest temporal d’entreteniment, mentre que ignorant la seva al llarg de la vida de l’empresa\n← Sóc coreà per fer amics amb un coreà\nInteressat en les agències matrimonials →


Enric I. Canela » Blog Archive » El model d’R+D+i espanyol (i català)\nJordi Sevilla, ministre de les Administracions públiques defensa el sector públic com a motor de l’R+D+i a Espanya. Ho recull Cinco Días. Certament a Espanya la inversió empresarial en R+D+i és molt pobre. Una de les claus de la baixa inversió de l’Estat (i també a Catalunya) és la minsa quantitat que inverteixen les empreses en R+D+i.\nEn fa riure, o millor pena, quan sento discursos d’alguns polítics sobre els problemes de la universitat en transferir resultats. A qui els hem de transferir? Quines són les empreses disposades a treballar en aquest camp i no fer ús de la mà d’obra barata? On són els doctors que a les empreses fan de transductor entre empresa i universitat? Quantes subvencions, CDTI, CIDEM, es perden sense cap resultat i després es presenten resultats que poc tenen a veure amb l’objectiu final i “colen”? Potser cal una reflexió sobre quin és el model productiu català, espanyol.\nAmb això no vull dir que no calgui tenir centres de recerca dirigida o enfocats a potenciar àrees punteres de la nostra indústria, però això no es fa a la universitat.\n2 respostes a “El model d’R+D+i espanyol (i català)”\na 15 maig 2007 a les 10:40 David\nCuriosament Espanya, que és un dels països de la UE (versió 15 estats) que té més ajudes perquè les empreses facin R+D, està al vagó de la cua en despesa de R+D. Això és un símptoma de què potser els mecanismes d’ajut no són els més adequats.\na 15 maig 2007 a les 12:10 enriccanela\nEls ajuts que reben aquestes empreses moltes vegades són per “reestructurar” empreses o per fer coses que poc tenen a veure amb l’R+D+i. Una avaluació seriosa del CDTI donaria resultats molt magres. Els miserables ajuts del CIDEM serveixen per a molt poc. El problema és que manca estructura a les empreses. I a Catalunya pitjor, la majoria són de distribució, poca tecnologia.


Urbanalització | Xavier Monteys - arqxarq\nPublicat el 27 de març de 2014 a El País – Quadern\nUrbanalització era el titol del llibre del doctor en Geografia i professor i director de l’Observatori de la Urbanització de la Universitat Autónoma de Barcelona, Francesc Muñoz, que mostrava una mirada incisiva sobre el paisatge urbà contemporani. Però també podria ser una manera d’explicar algunes obres d’urbanització de l’espai públic barceloni, com la que ens ocupa avui. Un petit triangle a la cruïlla dels carrers Comtal, Magdalenes i Via Laietana. Aquestes cruïlles són rares a Barcelona, una ciutat de cruïlles regulars dominades pels xamfrans. En aquest cas, l’excepcionalitat rau en el fet de ser capaç de fer-nos veure el tall i la irrupció d’aquesta particular avinguda, la Via Laietaha, entre el nucli antic.\nNo hi ha res més interessant per mi que observar aquest carrer, no pas caminant des de la guia de la seva perspectiva, sinó arribant-hi des dels carrers que la creuen, amb els seus punts de vista oblics. És l’exercici contrari del que conviden a fer alguns carrers, com ara el de Joaquim Pou, obert expressament en el moment de traçar la Via Laietana, per encarar les vistes sobre les agulles de la catedral.\nNo fa gaire es va presentar al Col.legi d’Arquitectes un treball sobre la Via Laietana que n’il·lustrava les cruïlles amb grans passos de zebra concèntrics, com si es tractés d’una diana gegant, com les ones que hom pot veure a l’aigua en llançar-hi una pedra. Uns passos que, per uns moments, estenen l’àrea lliure de trànsit i permeten als vianants creuar com vulguin en direccions variades i molt sovint diagonals. S’empra la gràfica de zebra per il·lustrar zones lliures de trànsit a estones, unes àrees més extenses per creuar, un pacte entre tots els que circulen, vehicles i vianants. El contrari d’això és la progressiva canalització de les voreres, simplificant les cruïlles fins a dibuixar una cinta per al trànsit el més continua possible. És un bon exemple per veure que, algunes vegades, la millor de les intencions guanyar espal a la vorera dóna com a resultat una simplificació excessiva del fet urbà, dibuixant i resseguint les seves línies més banals.\nAcceptar la complexa geometria d’una cruïlla sense l’ortogonalitat clàssica de l’Eixample central, com les que es troben a la Via Laietana, significa que en aquests casos està en joc una questió essencial, com és acceptar una manera veritablement aquesta malaltia que obliga a circular amb una direccionalitat més pròpia dels vehicles que de les persones. Resulta una paradoxa que, per dotar-nos d’elements que representen tot un vocabulari contra el cotxe, com ara baranes protectores, aparcaments de bicicletes, terrasses i altres, haguem acabat per fer voreres canalitzades on se’ns obliga a circular sense poder creuar lliurement el carrer. Ens queix’avem dels cotxes, però són pitjors alguns d’aquests artefactes barrera urbans.\nEn casos com el que ens ocupa, en el forts hi ha una conlliure de caminar per la ciutat i, per què no, de badar. En canvi, sembla que la tendència sigui perfilar els carrers i jutjar com a anomalies totes les vies que no segueixen la traça dominant. Aixi han sorgit la reforma de l’avinguda de Roma, el projecte de definició de les cruïlles amb xamfrans del Paral·lel o, ara, aquesta que ens ocupa.\nCanalitzar, en lloc de deixar a la vista la complexitat de la cruïlla múltiple, sembla la idea dominant en aquests casos. Les voreres de la ciutat, especialment a les cruïlles, pateixen cepció en què segueix pesant més l’illa de cases, que representa allò substantiu on la vorera és la base, el pedestal per davant de l’espai urbàt, el carrer i la seva escenografia. Cada cop que es perfilen millor les voreres, amagant les traces dels carrers i unificant paviments, divorciem l’espai de la ciutat i l’escena urbana es banalitza. Volen fer les voreres més útils, però les fan irreversibles i poc flexibles, perden bellesa i interès, mentre nosaltres, els actors, ja no actuem al carrer, sinó que fem d’extres a la vorera.


Dilluns comencen les inscripcions per participar al X Mercat de segona mà i d'intercanvi\nMercat de segona mà i d'intercanvi, març de 2014\nEnguany si es tramita des de l'OAC es podrà pagar la inscripció i rebre al moment el número de taula assignada\nDilluns vinent, 19 de maig, comença el període per fer les inscripcions a la X edició del Mercat de Segona mà i d'Intercanvi de Vilanova i la Geltrú, que se celebra el diumenge 8 de juny.\nLes inscripcions es podran fer fins l'1 de juny a través de l'Oficina d'Atenció Ciutadana (OAC) o bé per Internet. Enguany, com a novetat, si s'escull l'OAC per fer el tràmit, en el mateix moment de fer la sol·licitud ja es podrà pagar la inscripció i obtenir al moment el número de taula assignada. Si es tria fer-ho per Internet, un cop omplert el formulari s'ha de realitzar el pagament per transferència o ingrés bancari al número de compte indicat. Un cop comprovat l'ingrés es comunicarà a sol·licitant el número de taula que li ha estat assignat. Les places per les inscripcions són limitades\nLes persones inscrites hauran de presentar-se el 8 de juny, entre les 8 i les 9.45 hores, directament a la taula assignada.


Train kids - Página web de paraulademixa\nPrepareu-vos perquè “Train Kids” us farà miques el cor, us omplirà l’ànima d’esperança i us marcarà com a lectors.\n“Train Kids” m’ha atrapat des de la primera pàgina i tan sols he pogut recuperar l’alè al final. Encara ara l’estic paint... No em podia creure la de coses que els hi passen als protagonistes! Com diu l’autor a l’epíleg, en aquest llibre ha volgut concentrar molts dels testimonis i històries d’immigrants que va sentir o veure amb els seus propis ulls.\np.57 “Algunes de les històries sonen a inventades o com si només continguessin una base de veritat sobre la qual cadascú quan les explica hi afegeix alguna cosa més. Altres, curtes i igualment tètriques, es nota que són real. Totes parlen de trajectes, de rodar món, dels xiulets dels trens, d’esperances i de somnis i de com arriba un punt en que s’esvaeixen. N’hi ha centenars, milers... segurament tantes com gent als trens.”\nSí, és un lectura completament demolidora. A cada capítol sentia com el cor se m’encongia una miqueta més i a l’hora creixia la meva admiració cap als personatges i la història. Els missatges que transmet sobre l’amistat, l’amor, la solidaritat, el destí, l’empatia, l’esperança i la determinació no tenen preu. Tot plegat regat amb una narració lleugera i ràpida que us transportarà al costat dels personatges: sentireu els brams dels trens a les vostres orelles, la por del fracàs i l’esperança de que tot surti bé!\nLa veritat és que feia temps que no llegia una novel·la tant dura com aquesta. Per un cantó em sorprèn que estigui catalogada per entre 12-14 anys degut a la seva cruesa, però d’altra banda és cert que Dirk Reinhardt ha sabut tractar amb molt d’encert temes escabrosos sense entrar en detalls morbosos ni excessivament desagradables. Obrirà els ulls a joves i no tant joves per reflexionar sobre com viuen milions de persones immigrants a tot el món que es deixen la pell per un futur incert. És impossible no sentir-se impotent davant d’una realitat tant escruixidora com aquesta. És cert que no podem viure pensant en ella a cada segon que passa, però sí podem aportar el nostre granet de sorra ajudant a missions humanitàries que -com diu Reinhardt- ara mateix a llocs com Mèxic són “gotes d’aigua al mar”.\nNomés tinc paraules positives per aquesta crítica social, homenatge als caiguts i oda a la vida, perquè aconsegueixin arribar fins al final o no, aquest viatge ensenyarà una lliçó als personatges que no oblidaran mai.\np.66 “-Me’n recordo, d’un tren en què cantaven a cada vagó, primer era una olla de grills, però després es van posar d’acord en una melodia. Era com una coral gegantina circulant a través del país. [...] Canten <<Sueño loco>>, una cançó que parla d’un somni delirant, completament boig i passat de voltes que no s’acompleix mai, però també diu que trist i avorrit seria, si no tinguéssim mai cap somni.”\nP.D. El proper 20 de febrer a les 18:30 Montserrat Franquesa Gòdia, la traductora al català de “Train kids” (a qui agraeixo l'encert i autenticitat de la seva traducció), visitarà el Club dels Experts de la Biblioteca Ramon Fernàndez Jurado de Castelldefels.\nVoleu venir a conèixer-la i entrevistar-la? Jo ja en tinc ganes!\nLa traductora Montserrat Franquesa visita el Club dels Experts - Crònica de la Mixa\nNo us perdeu l'entrevista a Paraula de Mixa a... Montserrat Franquesa Gòdia\nJosep (Tuesday, 31 January 2017 16:17)\nTransmets molt bé l'impacte que t'ha provocat la novel·la i incites moltes ganes de llegir aquest llibre que, pel que sembla, és de candent actualitat.\nSort i fins aviat!!!\nMixa (Wednesday, 01 February 2017 10:08)\nMoltes gràcies pel teu comentari, Josep! Et recomano que li donis una ullada al llibre, val molt la pena! ;-)\nMaria (Monday, 06 February 2017 19:39)\nQuin ritme en la descripció del que has llegit, quines ganes d' agafar el llibre per saber quines aventures passaran els seus protagonistes. Gràcies, Mixa!\nMixa (Tuesday, 07 February 2017)\nGràcies a tu, Maria! Si cau a les teves mans no dubtis a dir-nos què t'ha semblat! ^^\nMontserrat Franquesa (Sunday, 19 February 2017 21:08)\nUna ressenya magnífica, Mixa! Demà en podem parlar, de tot plegat: a la Biblioteca RFJ de Castelldefels us explicaré tot el que vulgueu sobre la traducció. M'acompanyarà la Renata Calderón, llda. en Polítiques i ex-treballadora de l'ACNUR a Mèxic, no us ho perdeu!\nMixa (Monday, 20 February 2017 10:18)\nMoltes gràcies pel teu comentari! Serà un plaer assistir ;-)