La Generalitat rebutja les tendes militars a la Pista Coberta i opta per pantalles - Diari de Sabadell\nTendes militars a la Pista Coberta d'Atletisme / AJUNTAMENT DE SABADELL\nLa Generalitat ha rebutjat la instal·lació de tendes militars a l’hospital de campanya que s’està aixecant a l’interior de la Pista Coberta d’Atletisme de Sabadell. Segons han confirmat fonts del Departament de Salut, s’ha optat per implementar el model que ja està funcionant al pavelló Olímpic que dona servei a l’hospital de la Vall d’Hebron de Barcelona.\nInterior del pavelló Olímpic de la Vall d’Hebron amb els boxes i els llits preparats per als malalts de Covid-19 / AJUNTAMENT DE BARCELONA\nEs tracta d’un model basat en pantalles per separar els pacients entre ells, allunyant-se, així, d’un model militar. El personal de l’Exèrcit de Terra que va arribar a Sabadell dimarts procedent de Salamanca va començar a desplegar el seu instrumental, però responsables del Departament de Salut va establir que s’aturessin els treballs per implementar el nou model.\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, ha negat que s’hagi aturat la construcció de l’hospital de campanya, i ha explicat que s’ha considerat que, per criteris tècnics, no era la mesura més adequada. En el seu lloc s’ha optat per un sistema més robust i més fàcil de netejar, com el que s’ha fet servir a Barcelona. “Continuaran ajudant per fer-ho d’aquesta manera”, ha dit.\n“Ens és igual si són tendes o panells, el que demanem és que s’aclareixin perquè nosaltres hem corregut per tenir la pista a punt”, ha valorat l’alcaldessa de Sabadell, Marta Farrés. El Departament de Salut confirma que tot i el retard, la posada en funcionament de la infraestructura manté el calendari, prevista per al 10 d’abril.\nTemes:exèrcit, hospital de campanya, Hospital Temporal Vallès Salut, Pista Coberta d'Atletisme


Fotos curioses de Sabadell - Àngel Colomer: agosto 2012\nLa noticia de que hi ha restaurants que no deixen entrar a nens va encendre la polémica; hi ha clients que volen anar a menjar tranquils i poguer xerrar amb els amics o amb la seva parella, però els fills de pares que se'n desentenen de la seva prole sovint ho impedeixen. En varis restaurants de la ciutat podem veure com es facilita que durant una estona els pares "passin" de la seva responsabilitat.\nPublicado por Angel Colomer i Graner en 21:13 No hay comentarios:\nJa m'inmagino al meu gironí amic Narcis dient allò tant tìpic. "Poc que pot ser pas !!", en veure com en el carrer Sant Antoni, quatre o mes veïns s'han possat d'acord per arreglar-se els seus balcons a l'hora; en un pais com el nostre dividit en decenes de partits, d'opinions, de tertulians i en una ciutat en la que cadascú "va per ell"?. Doncs, ... toma!!; per que vegis !!!.\nPublicado por Angel Colomer i Graner en 21:00 No hay comentarios:\nEn veure la forma com estan obrint el carrer Sant Quirze he recordat el que em deia el meu tiet: "Amb el que els agrada a la gent obrir i tancar carrers, millor posar-hi una cremallera que seria mes net i fàcil". Sembla que li estan copiant la idea ara que es parla de que Telefónica vol passar fibra òptica, que no se pas si ens afectarà també l'actualització de la TDT o ves a saber que mes s'inventaràn per no deixar-nos tranquils.\nPublicado por Angel Colomer i Graner en 20:52 No hay comentarios:\nPer la immortalitat\nNo se sap si es tracta d'allò tant sobat de "a buen entendedor, pocas palabras bastan" o si es tracta d'un escrit "modern" fet amb el llenguatge de les actuals xarxes socials. Es aconsellable, si es vol que el misatge perduri en el decurs dels temps, que encara que la placa sigui de pedra, recordar que "les paraules se les endú el vent".\nPublicado por Angel Colomer i Graner en 20:44 No hay comentarios:\nEstà a punt a punt de publicar-se una LLei/ Reial Decret que obligarà a les entitats que fan trenta o mes dies de vacances a disposar, en un lloc ben allunyat de l'entrada principal, de una porta d'emergència, no pas per sortir, sino per poder entrar quant tornin al curro i la principal estigui bloquejada pels diaris que hi han anat tirant mentre eren forà\nPublicado por Angel Colomer i Graner en 20:26 No hay comentarios:


el bloc de francesc matas salla: Tempteig de la força del moviment ciutadà\nEl sopar d’empresaris d’aquesta setmana ha estat el contrapunt a les gestions governamentals per aplicar l’article 155, per l’Estat, i per evitar-lo, des de la Generalitat, amb el trident de la remor profunda popular.\nSanti Vila i Enric Millo van exercir, i conxorxar, com a invitats especials. Previsions econòmiques apocalíptiques de terra cremada, amb la bandera del 155 per obligar a ‘retornar a la legalitat constitucional’, era l’oferta de la nodrida representació estatal espanyola. Santi Vila va exposar les dissensions dins el govern català, tot i assegurant que el president convocaria eleccions. Com a contrapartida implorava, amb cara trasbalsada, que s’aturés l’aplicació de l’article 155.\nNi DUI, per la boca gran, ni 155, per la petita, aflorava des de la representació catalana.\nL’anunci de convocatòria d’eleccions que ahir feu Puigdemont obeïa a aquesta lògica del ‘NiNi’.\nEl vertigen a iniciar la ruptura constitucional que representa assumir el compliment del vot de l’1 d’octubre, es transforma en pànic descontrolat a mesura que es va d’un despatx a l’altra, d’una telefonada a la següent, del Parlament a la Generalitat.\nLa margarita es va anar esfullant inexorable. ‘Els carrers seran sempre nostres’ van alçar la veu i raons. ANC i Òmnium digueren que no hi havia volta de full, tocava abans de tot, proclamar i executar l’inici constituent republicà. Els Comitès de defensa de referèndum (i de la república) feren el mateix to. La CUP declarà inacceptable i deslleial menystenir l’1-O. L’executiva d’ERC va donar el toc final, no compartien la proposta presidencial, deixaven el govern si es concretava.\nMentre el Senat seguia un guió inalterable per implementar un 155 que, en els fets, dóna un xec en blanc al govern estatal per derrotar, emmordassar i sotmetre la Generalitat i el poble de Catalunya.\nRajoy és l’artífex de que Santi Vila no s’hagi sortit amb la seva, si més no de moment. Avui segueix l’envit.\nTemps de reflexió i tempteig de forces, alternatives i escenaris.\nLa democràcia catalana cerca les aliances per una unitat inexpugnable. Taula per la democràcia. Municipalisme del canvi. També tempteja la força del moviment popular.\nL’hegemonia d’esquerres és més a prop que altres moments.\nInici constituent, acord amb els municipis, Sindicats.... pot ser els ingredients i fórmula per executar la voluntat mobilitzada republicana.\nDel Butlletí electrònic d’EUiA. 27 d’octubre de 2017


Ha durat poc. Han durat ben poc.La vena egoista, aquestes prioritats tan estranyes que mai he entès, han acabat ressorgint a la superfície: ERC es planteja de deixar el tripartit.Deliris de grandesa.Qui pot ser tan agosarat de pensar que un partit d'esquerres i independentista pot ser tan gran com pensaven que serien? Realment, ERC creia que tots aquests vots eren seus? No se'ls va acudir en cap moment que el guru Carod amb aires de neo-Companys tenia més magnetisme que un yupi-guaperes que en res recorda a Pujol?Estimats Republicans, ja sabeu què recollíeu, votants Convergents anti-Populars. Què n'espereu d'uns votants que (de ser cert que sou d'esquerres) només tenen en comú el nacionalisme català? La política no és una religió i els votants no us seguiran per on no volen.Gent que senzillament volia un Bloc Nacionalista, i molts van tornar a caure en el parany del paperet que us surt millor, deixar-vos desitjar per dretes i esquerres.Tard o d'hora haureu de triar definitivament, sembla que s'apropa el moment, i conseqüentment, perdre votants. És el problema de representar una ideologia minoritària (potser ho havíeu oblidat?), s'han de tenir prioritats ja que no podràs governar sol.Quina prioritat teniu? Ho direu finalment? No, esclar que no, però ens ho fareu entendre encara que no vulgueu, deixareu el tripartit?El que més em sorprèn és que gent tan intel·ligent com hi ha dins el partit és que no hagin fet l'anàlisi complet. Què passa amb els que no us han deixat de votar? Hi ha qui no ho deixaria de fer mai, no, per religiosa militància com tots els partits tenen. Però quin electorat crèieu que us va votar quan en Maragall? Religiosos militants, votants de CiU emPPipats... i gent partidària del tripartit. Gent amb una fè de ferro (també) que confiava (ja que ningú de les vostres files ho va fer pensar mai) que el vostre primer nom, "Esquerra", decantaria la balança com va fer, al meu entendre, encertadament.Gent que us deixaran de votar, com ho han fet els emPPipats, quan us decanteu per pactar amb les dretes, els que volen concertar l'educació, la salut, els serveis socials... Tot i que llavors no tindreu ni uns ni altres, almenys fins que durant un temps confirmeu la vostra "indecisa" trajectòria.Hem tingut unes Municipals amb una gran abstenció. Surten veus dient "la força més votada ha de guanyar": convergents (votants o no) ressentits. Estic al·lucinant com pot existir un (i tants!!) polític que es permeti qüestionar tant el sistema democràtic, que si segona volta... Descaradament, es proposa destrossar els partits minoritaris (i tant importants) del mapa. Tot això, senyors d'ERC, és culpa en gran part seva."Hi ha desengany", "la gent se sent estafada"... Frases que s'estan sentint (massa, la veritat, és molt fàcil dir que la gent sent el que sent tu com a polític perdedor) des de CiU, en referència a aquests emPPipats. Hi ha desengany perquè els votants d'ERC mai han sabut amb qui pactaria el partit que estaven votant cegament. Uns estan contents i altres pensaven que votaven un Bloc Nacionalista.Senyors, són lliures d'intentar arreplegar vots dels que volen tripartit i els que volen Bloc. Però això és jugar amb dues novies... Això és enganyar, legítimament, esclar, tot i que per legítim no deixa de ser enganyar.Vostès mateixos si volen recuperar (si es possible) la nòvia nacionalista-carca i deixar enrere la progressista. Ni que haguéssim pactat la retallada els progressistes tu!Estarem atents aviam si finalment es defineixen i confirmen o retiren les seves prioritats.


Son[i]a #251 Hasan Elahi | RWM Ràdio Web MACBA\nCompondre durant anys un arxiu públic amb desenes de milers de fotografies de la seva vida diària, des de banys a operacions bancàries, i oferir-les a l’FBI per tal d’ajudar-los en les tasques de monitoreig que per error estaven duent a terme sobre ell mateix, suposa un dels moments més icònics en la trajectòria artística de Hasan Elahi (1972, Bangladesh). Els seus projectes, xifrats en instal·lacions, pàgines web i sèries fotogràfiques, el van submergir en el fenomen de la supervigilància en un moment històric anterior a les xarxes socials. Després d'una dècada i mitja de perseverança, les seves obres modelen preguntes sobre l’estètica de la privadesa enfront de les agències governamentals. L'acumulació d'imatges íntimes ajuda sempre a fixar un relat menys borrós, menys sospitós, i obre al mateix temps la possibilitat del camuflatge, la sousveillance i allò que Hasan denomina “selfie no autobiogràfica”.\nSON[I]A parla amb Hasan Elahi sobre cossos de dades i migrants digitals, sobre lleis antigues i velocitats culturals, sobre germans petits, germans grans, i la capacitat d'agència dels secrets diminuts enfront del big data.\nFragments musicals de "Lyriction for Flute" (1988), de Yasunao Tone i Barbara Held\n02:47 Sempre hem estat observant\n06:00 L'estratègia de l'oposat\n07:27 Punts, no línies\n10:16 El mapeig d'un cos a través d'una ciutat\n13:41 El cos de dades\n20:53 L'estètica de la càmera de vigilància\n24:50 Polítiques i adaptació\nSON[I]AHasan ElahiYasunao Tone Barbara Held


Testimonials - Clúster DigitalClúster Digital\nTestimonials - Clúster Digital\nAl Clúster Digital es poden establir contactes i col·laboracions amb pimes, grans empreses, universitats, investigació, administracions... És un espai on s’assumeix un rol central amb l’objectiu de crear i capturar valor gràcies a les idees de tothom. Aquest és el principal valor de la innovació oberta.\nLes activitats de posicionament Cross Sector TIC i Retail ens ha permès conèixer les problemàtiques digitals d'aquest sector a Catalunya. Ara disposem de més informació de cara a preparar la nostra oferta de serveis.\nAl Clúster s'han propiciat uns debats oberts i transparents que són difícils de trobar en altres entorns.


A Miquel Buch se li ha d’apujar el sou La República\nA Miquel Buch se li ha d’apujar el sou\nHa evitat que la ciutadania el poses al carrer. Però, ignorant de tot això, quan mira al seu país segueix veient parlar a les bèsties.\nJosep Maria Loperena 11/05/2020\nLi paguen pocs diners. De totes les aus de rapinya que es valen de la bona gent per a guanyar fama i calés, el Conseller d’Interior Miquel Buch n’és el més recalcitrant. Forma part dels “trepes” de claveguera que, fent ús de males arts, aspiren a obtenir diners i poder. És un element integrant dels trepadors sense fronteres que rebutgen a qui els pugui fer ombra. Són mala gent. Utilitzen hàbilment les armes de la insídia i la mentida. Pronuncien, per arribar al govern, tota sort de necieses i insensateses, sense cap pudor. Segons ha publicat fa pocs dies Josep López de Lerma, al Diari de Girona, l’actual conseller vol ser el número dos al Govern de la Generalitat d’una llista encapçalada per Puigdemont. Anar de número dos vol dir, a la pràctica, arribar a President, tot i que el noi de Premià, no té nivell ni per ser conserge de la seva pròpia conselleria”.\nL’actual Conseller d’Interior és el màxim dirigent dels Mossos d’Esquadra. No té rendes, viu exclusivament del seu sou. Abans, va ser porter de discoteca on va aprendre el difícil ofici d’investigador seleccionant a qui podia entrar, o no, al local, i la perillosa funció de mantenir la seguretat pública a força de repartir mastegots. Després, es va dedicar a llepar el cul als polítics de la cúpula de CiU, els quals el van recompensar fent-lo regidor, alcalde, diputat i, poc després Conseller del Govern. Va ser aleshores, quan es va convertir en un ocell rapinyaire. S’embutxaca 115.515 euros bruts anuals, alimentant-se de carronya que no vol compartir amb ningú. Com C’s i VOX, no ha volgut renunciar a la meitat del seu sou durant l’estat d’alarma. No ha donat ni un cèntim al Departament de Salut, ni a cap ONG, com sí que ho han fet altres polítics d’aquest país. Molt al contrari, els ha menystingut.\nDurant les manifestacions i marxes reivindicatives contra la sentència del procés, mentre Quim Torra hi participava i encoratjava a la gent a continuar amb les seves protestes, Buch, compel·lia als Mossos a carregar contra els participants. Els Comuns, ERC, la CUP, l’ANC, i el seu propi partit, van exigir-li la dimissió. Però Buch, com la musaranya tossuda i obstinada que és, va passar de tot. Ara, diu bajanades per TV3, reitera notícies ja sabudes sobre el coronavirus, o menteix deliberadament sobre el nombre de víctimes mortals.\nQuan parla contra el Govern d’Espanya ho fa en castellà: “El Gobierno del Estado Español”, diu, reiteradament. Canvia de criteri quan vol, com un Trump de tercera divisió. Primer va dir: “La col·laboració de l’exèrcit és del tot innecessària, a Catalunya no ens fa cap falta i una setmana després, es mostrava obert a la seva presència argumentant que “a l’exèrcit també el paguem els catalans”.\nPerò l’última bretolada de Buch, comparar les 1.714.000 mascaretes enviades pel govern espanyol amb el setge de Catalunya de l’any 1714, en el qual Catalunya va ser envaïda per les tropes de Felip V, no és més que una mofa i una ofensa a Catalunya. Segons el titular d’Interior, Espanya se’n riu de Catalunya fins i tot, no enviant mascares, una afirmació que només pot donar-se en el marc patològic del secessionisme català i en el pou de la ignorància.\nL’alcaldessa Colau i el diputat d’ERC Gabriel Rufián l’ha titllat de fanàtic i han retuitat la seva memorable parida: “1.714 és una xifra simbòlica per Catalunya, però també nefasta. Vull enviar un missatge al Govern espanyol: Així tampoc. Amb la història dels catalans no s’hi juga”.’\nSón molt pocs els catalans, independentistes inclosos, que aplaudeixen l’absurd greuge de Miquel Buch respecte a què el Govern hagi enviat 1.714 milions de màscares, una xifra que evoca l’11 de Setembre. La infame anàlisi del conseller ja ha tingut desposta per part d’ERC, Gabriel Rufián li hi ha contestat per Twitter “No. Això no és la Polònia.”. No fa falta dir res més.\nEl Conseller té por. Sap que el poble no el vol. Se sent menyspreat i no pot evitar un odi pertorbat i nauseabund contra tothom. Considera que tots els polítics són el que ell és: carronyaires, escurçons i hienes, bèsties amb forma humana, que vomiten odi. Ignora que el coronavirus l’ha salvat la vida publica. Ha evitat que la ciutadania el poses al carrer. Però, ignorant de tot això, quan mira al seu país segueix veient parlar a les bèsties.


Boutique Hotel Kitz Garni Kitzbuhel Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBichlnweg 44, Hagstein, Kitzbuhel, Àustria, 6370 - Veure al mapa\nEspecial Cap de Setmana - Habitació Doble (Double Room Weekend Special)\nAquest hotel gaudeix d'una ubicació tranquil·la i assolellada als afores de Kitzbühel i està envoltat de les muntanyes precioses dels Alps de Kitzbühel. L'establiment és acollidor i de categoria 4 estrelles. Les habitacions i les suites del Boutique Hotel Kitz Garni són acollidores i molt còmodes. Totes estan decorades de manera individual amb un estil rústic tradicional. Aquest hotel és de gestió familiar i inclou accés gratuït a internet Wi-Fi a totes les habitacions. Els clients del Boutique Hotel Kitz Garni poden aparcar al pàrquing privat subterrani, a petició. La zona de spa 4me inclou sauna finlandesa, bany de vapor d'aigua marina, sauna de temperatura mitjana amb essència de camamilla, cabina de raigs infraroigs i zona de relaxació d'estil feng shui amb llits d'aigua calenta. A més, l'hotel inclou un bar de sucs i tes, un solàrium, un servei de massatges i una gran varietat de tractaments de bellesa. Durant els mesos d'estiu, els voltants ofereixen unes condicions ideals per practicar senderisme, ciclisme, ciclisme de muntanya i golf. A l'hivern, els autobusos gratuïts amb destinació a les pistes d'esquí paren davant del Kitz Garni. Aquest servei us permetrà accedir fàcilment al telefèric de Hahnenkamm en pocs minuts.\nL'hotel i el bar de l'hotel estan oberts fins a les 22:00. Si teniu previst arribar més tard de les 20:00, cal que ho comuniqueu a l'hotel amb antelació. Els clients han de facilitar un número de telèfon mòbil per tal que el Boutique Hotel Kitz Garni s'hi pugui posar en contacte el dia d'arribada. El número de telèfon mòbil es pot indicar a l'apartat de peticions especials en fer la reserva o posant-se en contacte amb l'establiment mitjançant les dades que hi ha a la confirmació de la reserva. L'aparcament subterrani només està disponible a petició i un cop l'hagi confirmat l'hotel. Trobareu les dades de contacte a la confirmació de la reserva.\nTots els tipus de viatgers (164) Parelles (95) Viatgers en solitari (10) Famílies amb infants petits (18) Famílies amb infants grans (10) Grups (30)


El Govern flexibilitza excepcionalment el co... - Govern.cat\nquery_builder 2 desembre 2020 16:36\nEl Govern flexibilitza excepcionalment el confinament nocturn les nits de Nadal, Cap d'Any i Reis\nEl Pla de Nadal fixa en les 1.30 hores de la matinada les nits del 24 i 31 de desembre i en les 23.00h la nit del 5 de gener\nEl vicepresident Aragonès ha fet una crida a la responsabilitat de la ciutadania: “haurem de celebrar una Nadal diferent per evitar que el tombant d’any sigui la llavor d’una tercera onada de la pandèmia”\nLa consellera Budó assegura que “tenim el nostre propi Pla de Nadal i és el que aplicarem” i denuncia “la gestió nefasta” del govern espanyol en la protecció social i econòmica\nEl vicepresident del Govern durant la seva compareixença al Parlament\nEl Govern de la Generalitat retardarà excepcionalment el confinament nocturn les nits de Nadal i de Cap d’Any a les 1.30 de la matinada i a les 23.00h la Nit de Reis, i es mantindran el límit d’un màxim de 10 persones, corresponent a dues bombolles de convivència o 1 bombolla ampliada, en les trobades durant els dies de Nadal. Així ho han anunciat el vicepresident del Govern i conseller d’Economia i Hisenda de la Generalitat, Pere Aragonès, i la consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó, en una compareixença davant del Ple del Parlament per informar sobre les darreres mesures aprovades per l’executiu català per contenir la segona onada de la pandèmia provocada pel coronavirus i les excepcions que es preveuen introduir coincidint amb els dies de Nadal. Aquesta és la tercera compareixença que fa el Govern davant la Cambra catalana des que el passat 25 d’octubre es va declarar l’estat d’alarma.\nDurant la seva intervenció, el vicepresident ha fet balanç de la posada en marxa del Pla d’obertura progressiva d’activitat que va entrar en vigor el passat 23 de novembre amb la reactivació de la restauració, la cultura, les activitats extraescolars i els equipaments esportius. Per a Aragonès, “una bona flexibilització de les mesures, prudent, és clau per evitar endarrerir al màxim una tercera onada que podria arribar aquest hivern abans no tinguem la vacuna per a tothom”, però “si l’evolució de les dades empitjora, caldrà aturar-nos de nou” ha alertat.\nEn aquest sentit, ha fet una crida a la responsabilitat de la ciutadania, dels operadors econòmics, Governs i professionals de l’àmbit de la salut: “És imprescindible actuar amb responsabilitat: som a 2 de desembre i tenim 20 dies per endavant i haurem de celebrar un Nadal diferent per evitar que el tombant d’any sigui la llavor d’una tercera onada de la pandèmia” , ha subratllat. “Hem de deixar de banda el jo i posar el nosaltres en primer terme, perquè la Covid ens demostra que de les nostres accions individuals en depèn el progrés i el benestar col·lectiu, la salut i la vida de tots nosaltres. Deixem l'egoisme en un calaix, deixem de pensar en nosaltres mateixos i pensem des de la col·lectivitat”, ha reblat.\nAl seu torn, la consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó, ha assegurat que el Govern assistirà aquesta tarda a la reunió del Consell Interterritorial a “escoltar, com fem sempre”, però amb el convenciment que “nosaltres tenim el nostre propi Pla de Nadal i és el que aplicarem”. Un Pla que, ha explicat, el Procicat “té en aquests moments sobre la taula aprovar-lo”.\nBudó ha defensat que “qui millor coneix el què està passant a casa nostra i com està afectant la Covid19 als nostres ciutadans som nosaltres” i, en aquest sentit, ha recordat que des de l’inici de la pandèmia el Govern ha reivindicat prendre les seves “pròpies decisions i adoptar les mesures més adequades per fer front a la pandèmia”, sempre “analitzant les dades en cada moment, d’acord amb els criteris solvents de les autoritats sanitàries” i en funció també “de la situació que estem vivint econòmicament i socialment al nostre territori”.\nEn aquest punt, i en el mateixa línia que el vicepresident, la consellera ha reclamat la “màxima col·laboració, i prudència de tothom per seguir avançant en el pla de reobertura”, ja que “com més controlada estigui la pandèmia, abans podrem avançar”. No obstant, també ha deixat clar que “el procés de revisió de les mesures és continu i s’ha d’anar valorant amb el màxim rigor, podent tornar a fixar mesures si les dades així ho requerissin”.\nMultiplicar els cribratges massius i les tasques de rastreig\nSegons ha explicat Aragonès, després de 10 dies de la posada en marxa del pla de flexibilització es comencen a notar les conseqüències i tot i que s’ha aconseguit reduir la taxa de contagis, la taxa de transmissió del risc de rebrot ha tornat a créixer lleugerament i la de transmissió està per sota d’1. “Aquestes dades ens ha de posar a tots plegat en alerta i això haurà de marcar les decisions que haurem de prendre les properes setmanes”, ha assegurat. Una estratègia que, segons ha detallat, passa per continuar amb l’autoprotecció de la ciutadania i la multiplicació de les tasques de rastreig i les proves de detecció de caràcter preventiu. “Si ho fem podrem mantenir la situació sota control en un equilibri que serà sempre precari fins que no hi hagi una vacuna generalitzada” ha afirmat.\nTreball constant amb els sectors afectats\nEn un altre moment de la seva intervenció, la consellera de la Presidència ha posat en valor el “treball constant” amb el conjunt de sectors afectats per la pandèmia en relació al pla de reobertura establert pel Govern i ha assegurat que “també se segueix treballant amb ells l’avaluació i anàlisi dels seu desenvolupament”.\nEs tracta, ha explicat, d’un pla d’obertura progressiva, que no pot obviar la relació entre els àmbits sanitaris, social i econòmic i que tampoc pot oblidar que en aquesta segona onada “no tenim ni la mateixa situació ni la mateixa perspectiva en els àmbits socials i econòmics que en la primera onada”, ja que ha recordat s’hi arriba amb sectors que encara arrosseguen les conseqüències econòmiques de la primera onada, i amb treballadors que encara no han cobrat els ERTOS.\nEn aquesta línia, i en el marc d’aquesta coordinació i diàleg amb els sectors, ha situat la trobada amb els principals representats del sector esportiu aquesta mateixa setmana i ha posat en valor els cribatges poblacionals que es faran amb els principals clubs esportius d’arreu del territori.\nLa consellera ha reiterat també que per avançar d’un tram a l’altre en el pla progressiu d’obertura serà necessari complir amb els requisits d’evolució positiva, com a mínim, en la taxa de contagis i en els ingressos hospitalaris i sempre “atenent, a l’evolució de les dades sanitàries, el consell dels experts i el diàleg amb els sectors implicats”. Ha insistit que “no som en una desescalada” i que “som en una fase de flexibilització tan possible com necessària tenint en compte el binomi salut-economia”.\nLa consellera Budó ha explicat que l’estratègia del Govern, tenint en compte els àmbits sanitaris, econòmics i socials, estableixen unes “regles del joc clares i concretes”, que ha indicat estan pensades per cada situació de convivència amb el virus.\nGestió nefasta del govern espanyol en la protecció social i econòmica\nDurant la seva intervenció, la consellera tampoc s’ha estat de denunciar la “nefasta gestió del govern espanyol en quant a la protecció social i econòmica”, recordant que “no ha utilitzat totes les ajudes europees”, tal com ha recordat va demanar el president Torra.\n“Mentre el govern espanyol no dona cap ajut directe a autònoms i empreses, el Govern català tot i la situació d’infrafinançament decreta ajuts directes tant a autònoms com a empreses”, ha assegurat. I ha aprofitat per denunciar també que l’executiu central “no ha volgut demanar els fons MEDE”, que segons la consellera, haguessin suposat per Catalunya més de 4000 milions d’euros. A més, s’ha lamentat que enguany hagin pujat la quota dels autònoms i anunciat que al 2021 la tornaran a pujar.\nPer la consellera, “la situació generada per la crisi de la COVID demostra que la única oportunitat per al progrés i benestar dels ciutadans de Catalunya és disposar de les eines i els recursos d'un Estat”, ha conclòs.\nFinalment, el vicepresident ha aprofitat també la seva intervenció per reivindicar la feina de la comunitat educativa i traslladar-los el seu “més sincer agraïment”. “Tornem a viure un curs complicadíssim i, un cop més, mestres, famílies i alumnes estan demostrant la immensitat i la fortalesa del sistema educatiu del nostre país”, ha subratllat Aragonès, que també ha tingut paraules de reconeixement pels professionals de la salut, de l’atenció assistencial i pel compromís de la ciutadania: “Gràcies a l’esforç de tots ens n’estem sortint”, ha remarcat Aragonès, però també ha advertit que “no podem caure en l’autocomplaença”. “La covid19 ha estat una cura d’humilitat per a les nostres societats i també pels governants, perquè sabem que en qüestió de dies la pandèmia es pot descontrolar i aleshores és molt difícil d’aturar”, ha conclòs.\nEl vicepresident del Govern durant la seva compareixença al Parlament 6772


El Vallès podria impulsar una FP innovadora, de qualitat i competitiva | Ràdio Sabadell\nEl Vallès podria impulsar una FP innovadora, de qualitat i competitiva\nConferència d'Iñali Mujika a la Cambra de Comerç | Pere Gallifa\n07.11.2018 15:49 Pere Gallifa\nEl Consell d'Economia Productiva, que agrupa diverses entitats empresarials del Vallès com ara el CIESC, PIMEC o la Cambra de Comerç, es proposa crear un Pla Estratègic per aconseguir una Formació Professional innovadora, de qualitat i competitiva. Per aquest motiu, han organitzat un esmorzar amb Iñaki Mujika, director executiu de Tknika, un centre basc de referència en la matèria a Europa. "El nostre treball és detectar totes aquelles innovacions que es produeixen en universitats, centres tecnològics, empreses, aprendre-les, desenvolupar els materials didàctics i transferir el coneixement al professorat dels nostres centres", ha explicat Mujika. Una tasca que desenvolupen en paral·lel a l'objectiu de posar en contacte les necessitats de les empreses amb els centres d'FP que millor els hi poden solucionar.\nEl diagnòstic de les patronals és que falta personal qualificat per cobrir les ofertes de feina que es generen, sobretot en el futur, arran dels nous reptes tecnològics. Un problema que al País Basc han solucionat amb Tknika. Mujika no descarta que des del Vallès es pugui iniciar aquest canvi de paradigma: "Crec que el tema seria fer una prova pilot amb alguns centres i empreses per veure com va i després que repercuteixi a les empreses i que altres centres vegin que és possible. De la comarca pot passar a la província i anar fent". Des del seu punt de vista, un dels elements fonamentals és la formació continuada, ja que "els pares venen a les formacions després de treballar i veuen els equipaments. Al matí potser el seu fill ha estat assegut a la taula on al vespre hi ha el pare. I després potser en parlen i a partir d'aquesta relació canvia la visió de l'FP com una cosa residual o de segona categoria".\nDe moment, la Llei de l'FP a Catalunya està redactada des del 2015 i pendent de desplegament. Entre la cinquantena d'assistents a la xerrada, però, un membre del Departament d'Ensenyament de la Generalitat ha informat que l'Agència de Formació i Qualificació Professional de Catalunya podria activar-se a partir de l'estiu vinent.\nA partir d'avui ja circulen 5 nous busos híbrids de la TUS\nLa TUS recupera el 70 per cent dels usuaris d'abans de la pandèmia\nEls MIR del Taulí se sumen a la vaga de tres dies per reclamar millores en el sou i les condicions


L'Audiència demana reobrir un cas de maltractament al CIE | betevé\nLa sala constata "irregularitats" en la investigació i cita tres policies implicats en els fets\nMarta de San Nicolás | dijous, 17 de desembre del 2020, a les 18.19\n(ACN) L’Audiència Provincial de Barcelona ha decidit reobrir la investigació d’un cas de presumpte maltractament al CIE de la Zona Franca. La sala ha admès el recurs del denunciant i cita els tres policies implicats en els fets com a investigats. La resolució judicial determina “irregularitats” en la investigació policial i per aquest motiu ordena que es torni a indagar els fets. També ha acordat amb el denunciant que se li faci un reconeixement per part d’un metge forense.\n“Irregularitats” en la investigació\nEls fets es remunten a fa prop d’un any, quan l’intern del CIE va formular una queixa explicant que un funcionari de la policia l’havia fet caure per les escales i que algú l’havia arrossegat pel tram següent. Aquella mateixa nit va intentar suïcidar-se però no va poder per la intervenció d’alguns companys. Els magistrats han constatat que no hi ha imatges del moment en què l’intern cau per les escales però sí quan un funcionari l’arrossega per terra.\nA més, destaquen que no s’ha proporcionat cap explicació “raonable” sobre els motius pels quals les càmeres no graven el lloc de l’agressió. Els magistrats també qüestionen les raons per les quals els metges que van fer el reconeixement no s’han identificat i denuncien que en els informes assistencials únicament es fa referència al ‘Servei Mèdic CIE Barcelona’.\nLes possibilitats d’abús són “latents”\nPer aquests motius, la sala ha acordat citar els tres policies com a investigats i sol·licita un informe sobre les càmeres de gravació del centre, identificar-ne els facultatius i, si n’hi ha, una còpia de l’expedient intern fet pel centre o el Cos Nacional de Policia. L’Audiència reconeix que en un context “coercitiu” com el que es troben les persones privades de llibertat, les possibilitats d’abús sempre són “latents” i afirma que les investigacions “efectives” davant de sospites de comissió de delictes són “un mecanisme indispensable”. De fet, no és el primer cop que l’Audiència ordena investigar presumptes maltractaments a interns dins el CIE.\n— Centre d'Internament d'Estrangers — judici — migrants


Tirisiti ja trau el cap en la plaça | ARA Multimèdia\nJa podem fer-se la foto a la posada de Tirisiti, instal·lada a la bandeja\nAlcoi enceta les activitats com a Ciutat del Nadal. Ja s'ha anunciat la nova edició del Mercat del Nadal que obrirà les portes el 6 de desembre a la Glorieta, i han començat les funcions escolars del Tirisiti al Teatre Principal. Per cert, recordem que les entrades per al públic en general es posaran a la venda el pròxim 19 de desembre a les 19 hores.\nPerò a banda d'aquests anuncis, una de les coses que ens fa sentir més a prop del Nadal, és la instal·lació de figures a la plaça d'Espanya. I ja està ací part de la família més volguda a la ciutat, amb Tirisiti, que trau el cap per la finestra, i l'abuelo, Tereseta o el bou a les portes de la posada. Si passes per la plaça d'Espanya no oblides fer-te la foto!


Puigdemont, Comín i Ponsatí queden a l'expectativa de l'Eurocambra després de la vista pel suplicatori La República\nEls eurodiputats han respectat la norma que estableix que no es pot comentar el que s’ha dit fins que el suplicatori estigui posat a l’ordre del dia del ple.\nEls eurodiputats de Junts Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí queden a l’expectativa de l’Eurocambra després de comparèixer davant del Comitè d’Afers Jurídics pel suplicatori del Suprem. Després de gairebé tres hores de compareixença, aproximadament una per cadascú, els tres independentistes han sortit de la sala cap a les vuit del vespre sense fer declaracions. Tampoc ha parlat el president del Comitè, l’eurodiputat de Ciutadans, Adrián Vázquez. A l’audiència els membres del Comitè han discutit sobre el rebuig de Bèlgica a l’extradició de l’exconseller Lluís Puig, segons ha revelat l’eurodiputat del PP, Esteban Gonzalez Pons, l’únic que ha fet declaracions a la sortida de la vista.\nAra és el torn del ponent pel cas, ultraconservador búlgar, Angel Dzhambazki, que haurà de presentar un informe per cadascun dels eurodiputats on proposi si aixeca o no la immunitat als tres independentistes. La votació final al ple de l’Eurocambra no s’espera abans del març. De fet, Vázquez pronostica que la decisió arribarà “cap a la primavera”. “Estem a l’equador del procediment”, ha assegurat aquest dijous al matí.\nCalvet es pregunta què entén el PSOE per la Catalunya “estèril”


Tortosa pressuposta més de 36 milions d'euros per als centres hospitalaris municipals | ACN\nTambé han aprovat el projecte de museïtzació de les restes arqueològiques de la plaça de la Catedral\nper Redacció dijous, 12 de novembre 2020 - 17:35h\nL'Ajuntament de Tortosaha aprovat els pressupostos del 2021 per a la Clínica Terres de l'Ebre i l'Hospital de la Santa Creu, centres de titularitat municipal, per un import total de més de 36 milions d'euros. En concret, es destinarà 22 milions a la societat Gestió Sanitària i Assistencial de Tortosa, SAM (GESAT); 14,3 milions a la societat Tortosa Salut; i l'Entitat Pública Empresarial Local Hospital i Llars de la Santa Creu de Tortosa rebrà més de 532.000 euros.\nAproven el projecte de museïtzació de les restes arqueològiques de la plaça de la Catedral\nL'Ajuntament de Tortosa ha aprovat el projecte de museïtzació de les restes arqueològiques descobertes durant les excavacions prèvies a la urbanització de la nova plaça de la Catedral. El projecte permetrà recórrer els diferents vestigis localitzats, com la muralla de la Dertosa romana, edificacions de la ciutat andalusina de Turtuxa, l'absis visigot de la primera catedral de la ciutat, o la façana fluvial de l'època del Renaixement.\nMentrestant continuen les obres d'urbanització de l'espai amb l'aixecament de les pilastres que han de sustentar l'estructura elevada. També s'està construint el forjat que delimita l'actuació amb l'avinguda de Felip Pedrell.


Aquest cap de setmana tanca, a la Casa del Consolat, tot just al costat del pont de Vallcarca, a Barcelona, l’exposició dedicada a la parella que va donar la finca al país el 1977 ‘com un acte de fraternitat’ des de l’exili. És una exposició petita i significativa, que hauria de ser el preludi del reconeixement que es mereixen la pedagoga Dolors Canals (1913-2010) i el pintor Joan Junyer (1904-1994). Dos republicans, dos exiliats, dues persones d’aquelles que no van parar de treballar pel bé comú i pel país i que no poden ser oblidades. No us perdeu la visita, de debò.\nMassa oblidats fins ara, els Junyer-Canals. No se sap quants de mèrits ha d’acumular una persona en la història per subsistir en la memòria col·lectiva, la veritat. Les anònimes, uf, potser els seus néts i nétes els recorden millor. Però ells no van tenir fills i els únics descendents, les nebodes, viuen a Cuba. I això que el pintor Junyer i la pedagoga Canals ho tenien tot per a ser recuperats en democràcia, a partir del 1976 que tornen a reprendre les estades a Vallcarca, en aquesta finca amb jardí anomenada la Casa del Consolat, també l’Antic Consolat, perquè durant la república s’hi havia instal·lat la diplomàcia danesa.\nFills de casa bona tots dos i una obra singular en les arts plàstiques ell i en la pedagogia ella, reconegudes a Amèrica, durant l’exili republicà, ell abans i tot; un munt de coneixences, que comencen amb Picasso des de ben jovenent en el cas del pintor de les standing pictures (‘pintures que s’aguanten dretes’, en va dir Cirici Pellicer) que alliberen la pintura de les parets i l’acosten a la dansa… Potser ha arribat ara el moment, confiem-hi.\nHo tenien tot, sí, i eren també d’una discreció i elegància cultural il·limitades. Vaig entrevistar la senyora Canals per a l’Avui, als primers vuitanta, sobre l’obra de Junyer, que hi era present però que ja no podia parlar. La visita m’ha quedat sempre i, al mateix temps, després de publicar la conversa no hi havia pensat més fins ara. No s’havia fet cap pedestal, aquella dona, ni d’ella ni d’ell. Dolors Canals va continuar vivint a Vallcarca, hi va morir. On ara hi ha l’exposició hi havia el seu taller pedagògic, centrat en els menuts fins a tres anys, els 0-3, com ella els anomenava: ‘Si estimem la humanitat, hem de deixar que cada onada generacional vagi endavant, sense traves, amb els 0-3 a primera fila.’\nLa pedagoga Canals es va inventar com qui diu el concepte de guarderia durant la guerra del 36, a les fàbriques Bofarull de Sants i Montalfita de Badalona. Al cap de poc era responsable de les guarderies de guerra. A l’exili, les va estendre a l’Havana i tot seguit, amb una carta de Hemingway de presentació, a Nova York, on va ser cap del programa radiofònic de puericultura de la CBS, adaptat després a més països americans.\nL’obra de Joan Junyer és una mica més documentada, gràcies als esforços de la Fundació Apel·les Fenosa que dirigeix Josep Miquel Garcia i on Fina Duran i Isabel Casanellas han tingut cura enguany d’una primera exposició, de la qual aquesta d’ara a Vallcarca és la continuació. No us la perdeu, hi insisteixo, si hi podeu anar avui dissabte i demà diumenge, els últims dies.\nPer a veure-hi també el jardí, no pas per esponerós –ho era més abans d’una expropiació patida–, sinó per a sentir poc o molt aquelles vides des dels anys vint que no van deixar de crear. La casa no es pot visitar, és tancada. Justament la setmana que ve s’acaba el termini de presentació de propostes del concurs d’arquitectura que el districte de Gràcia –la casa pertany ara al consistori barceloní– ha organitzat per tal de rehabilitar-la. El destí públic futur és ara a les mans de l’acord a què arribin les entitats veïnals i l’ajuntament. Conèixer millor els estadants de la Casa del Consolat els ha d’inspirar per força, segur.


Entrevista a Pau Gavarró de PERADEJORDI | Clúster de Seguretat Contra Incendis\nEntrevista a Pau Gavarró de PERADEJORDI\nEl CLÚSIC ens ha aportat molts aspectes positius: entre d’altres, conèixer a altres empreses del sector generant sinergies de forma espontània, ampliar coneixements participant en els diferents grups de treball i assistint a les conferències i jornades organitzades pel CLÚSIC.\nSóc director gerent i administrador de l’empresa PERADEJORDI PROYECTOS E INFORMES S.L.\nVaig incorporar-me a l’empresa com a soci l’any 2000 realitzant investigació de grans incendis per a companyies asseguradores, així com actuant en el camp de la prevenció i auditories d’incendis per a grans empreses. Com a empresa, l’any 2003 PERADEJORDI ens vàrem acreditar com a servei de prevenció aliè de riscos laborals, també vam entrar cada cop més en el camp de l’autoprotecció, la formació laboral, la seguretat industrial i en la construcció.\nEls meus inicis se situen al sector de l’autoprotecció de personalitats i edificis i a la investigació d’incendis a la Direcció General de Seguretat Ciutadana, vaig demanar excedència i després vaig estar en una enginyeria realitzant projectes.\nSóc enginyer tècnic industrial, tècnic superior en prevenció de riscos i tècnic competent en autoprotecció. He impartit formació en molts àmbits de la seguretat contra incendis i explosions, també he publicat diversos llibres. Sóc actualment professor de la Universitat Autònoma de Barcelona a l’Escola de prevenció i seguretat integral, i en concret a l’assignatura “Plans de recuperació de desastres i assegurances” de tercer any de carrera.\nLa nostra activitat principal és la consultoria en l’àmbit de la prevenció de riscos i seguretat contra incendis. Creiem fermament que un bon consultor d’una empresa, no ha de ser al mateix temps instal·lador, ja que això sempre el condicionarà.\nLes nostres activitats, tal com es pot observar a la pàgina web, es poden subdividir en:\nPrevenció de riscos i seguretat com a Servei de prevenció aliè (acreditació SP-066-B)\nElaboració i implantació de plans d’emergències, autoprotecció, contingències i continuïtat de negoci.\nEstudis de Disseny basats en prestacions, simulacions d’incendis i evacuació.\nAuditories i consultoria de seguretat contra incendis.\nFormació tècnica i laboral: disposem també d’un centre de formació pràctica.\nDisposem de 3 centres a la ciutat de Mataró:\nUn centre tècnic\nUn centre de formació pràctica laboral\nUn centre de salut\nEn quines zones esteu treballant? (Presència nacional, internacional…)\nSi bé hem fet treballs en diversos països a l’àmbit de la seguretat contra incendis (Mèxic, Bèlgica, Emirats Àrabs, Tunísia…), la major part de la nostra clientela és a l’Estat espanyol i especialment a Catalunya i a les zones del Maresme, Vallés i tota l’Àrea metropolitana de Barcelona. Disposem d’acreditació com a servei de prevenció en tot el Territori espanyol.\nEns caracteritza el tracte personalitzat amb els nostres clients i l’oferiment de serveis tècnics especialitzats i de qualitat.\nEls nostres clients veuen que invertir en seguretat és, a la llarga i sens dubte, una inversió i un estalvi de costos. Per exemple es redueixen les hores de baixes dels treballadors, les fallades en maquinària, les incidències amb parades en els processos productius o els sinistres.\nEstem invertint molts diners i temps en les nostres aplicacions en l’àmbit de la prevenció de riscos i de la seguretat contra incendis. Això permet gestionar les necessitats dels nostres clients amb una major fiabilitat i eficàcia.\nDisposem de diverses aplicacions, desenvolupades íntegrament per la nostra empresa durant anys que comporten un major control i gestió de la seguretat en l’àmbit de la prevenció de riscos, seguretat contra incendis, explosions i risc químic.\nAixí mateix disposem d’una cambra de foc al nostre centre de formació laboral, única i dissenyada pels nostres especialistes, per a pràctiques en incendis per a equips de primera i segona intervenció, que permet una gran varietat de simulacions i al mateix temps dona una seguretat afegida als nostres alumnes.\nCom a servei de prevenció hem estat recolzant a les nostres empreses clients en els seus protocols d’actuació davant la COVID-19 o bé elaborant de manera integral els seus plans de contingència des de l’inici de l’estat d’alarma. Cada cop ens demanen més suport en aquest camp.\nEn qualsevol cas no podem parar, actualment seguim amb tot el personal en actiu, ja que considerem que aquest és el nostre principal valor de cara a les necessitats del client i ara, més que mai, no els podem deixar de banda.\nEl CLÚSIC ens ha aportat molts aspectes positius, entre ells:\nConèixer a altres empreses del sector, amb la qual cosa les sinergies s’han generat de manera espontània i de manera contínua.\nConeixement de primera mà per ambdues bandes:\nParticipant en els diferents grups de treball. Això ens permet estar al dia de la normativa i participar en l’evolució de la mateixa.\nAssistint a les conferències i jornades organitzades pel CLUSIC.\nLes relacions humanes amb les persones que formen part de les empreses.\nHem aportat al CLUSIC tota la nostra empenta, energia i entusiasme per tirar endavant aquest projecte, especialment en els inicis que, com és normal, van ser més complicats juntament amb l’equip d’empreses del CLUSIC.\nTambé hem aportat el nostre coneixement del sector des del nostre àmbit als grups de treball, conferències i jornades en els quals hem participat.\nCrec que els reptes estan clarament marcats al pla estratègic, que actualment estem actualitzant. Hem de seguir avançant i consolidant el sector, especialment en dos camps que es troben encara en evolució:\nLa protecció passiva contra incendis i el seu manteniment\nEl disseny basat en prestacions i l’estudi del comportament al foc dels materials.


L’equip de govern de Sant Sadurní fa un balanç positiu del primer any de mandat | RTVVilafranca\nL’equip de govern de Sant Sadurní fa un balanç positiu del primer any de mandat\nL’alcaldessa, Maria Rosell, acompanyada pel primer tinent d’alcalde, Josep Maria Ribas, ha fet una roda de premsa de valoració del seu primer any de govern des de les darreres municipals.\nSegons Rosell estan molt satisfets perquè ja han dut a terme prop del 50% dels projectes que van acordar amb el pacte de govern.\nRibas, que també ha fet un balanç positiu d’aquest temps de mandat, ha destacat el fet que totes les regidories treballin de forma transversal en els projectes proposats, alguns dels quals ja vénen del mandat anterior, i amb l’objectiu de servei públic; com a regidor d’Hisenda ha destacat que un cop acomplert el Pla Financer, l’Ajuntament es troba en un 31% de ratio d’endeutament -una xifra molt positiva si es compara amb d’altres Ajuntaments- i un romanent positiu de 2.800.000 euros, dels quals un milió i mig es poden invertir al projecte del Centre Cultural de la plaça Nova per no perdre la subvenció; la resta es podran invertir en altres projectes per la vila.\nLa promoció econòmica de Sant Sadurní i el servei a les persones com a prioritat; la valoració dels llocs de treball al consistori com a eina necessària per definir quin Ajuntament es vol a mig i llarg termini i la transparència són alguns dels eixos en què treballa l’equip de govern. Rosell reconeix que en aquest any han viscut alguns moments tensos, també amb l’oposició, perquè potser en algun cas no s’han sabut explicar prou bé.\nRibas i Rosell han qualificat de “projecte estrella” el Centre Cultural de la plaça Nova. La segona fase de les obres ha d’estar enllestida a finals d’any i, segons ha dit Ribas, la nova biblioteca hauria d’estar en ple funcionament per l’inici del curs escolar 2017/18.\nTambé s’ha destacat que es treballa com a projectes centrals el pavelló multiús que es construirà al costat de l’escola Jacint Verdaguer i que servirà tant per dur-hi a terme activitats esportives com lúdiques i culturals; el treball conjunt per elaborar convenis d’usos i cessió amb l’Ateneu i El Centre per tal d’arranjar i poder aprofitar aquests equipaments per dur a terme activitats diverses. També la creació del Passeig del Cava, batejat inicialment com de la Salut, un projecte pensat perquè les persones de Sant Sadurní puguin gaudir d’un entorn saludable, un espai verd que tindria l’inici a Can Mas de la Riera i que enllaçaria amb les rutes saludables i el Camí del Riu que ja disposa Sant Sadurní.\nEn el pla urbanístic s’ha destacat com a obres prioritàries i llargament reivindicades la construcció de la rotonda al cinturó de ronda davant del Cementiri municipal, que depèn de la Generalitat i que ja està en fase de resolució; i la construcció d’una rotonda en el tram molt perillós a la sortida del cinturó en direcció Gelida, un projecte que finança íntegrament Diputació de Barcelona, per import d’uns 700.000 euros, i que podrien ser una realitat l’any vinent.\nJosep Maria Ribas, Maria Rosell, Sant Sadurní, valoració govern


Rescaten bancs, arruïnen les nostres vides. Joves, aturem els presspostos de la Troika! | arransantcugat\nRescaten bancs, arruïnen les nostres vides. Joves, aturem els presspostos de la Troika!\nEls pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al proper any 2014, presentats el passat dia 5 de novembre vénen a confirmar per enèsima vegada una tendència que fa més de tres anys que es posa de manifest en tots els territoris dels Països Catalans. Les receptes dels nostres governants per gestionar la crisi que fa trontollar el sistema capitalista ens dirigeixen irremeiablement cap a l’ensorrament definitiu de la majoria de la nostra societat, a fi de rescatar i reforçar una minoria que mai ha deixat d’acumular poder i riquesa.\nAquesta tendència transcendeix les fronteres del nostre poble i afecta, de fet, la majoria d’economies del nostre voltant, i molt especialment les del Sud del continent europeu. El cas de Grècia, per exemple, constitueix un paradigma alarmant de com els plans d’ “austeritat” de la Troika comunitària aplanen el camí al capitalisme en crisi per avançar cap a un nou model de societat encara més desigual i profundament antidemocràtic.\nHo dèiem fa sis mesos i ho mantenim ara: l’Estat Espanyol, i per tant també una part important dels Països Catalans, es troben rescatats de facto. El pagament dels interessos del deute segueix essent el protagonista inqüestionable de la política econòmica de les administracions autonòmiques. Cal seguir insistint en el fet que aquest deute no l’hem generat les classes populars i, per tant, el seu pagament és del tot il·legítim. El deute i els interessos que aquest genera no són altra cosa que un element més de l’estratègia del poder econòmic i financer per engruixir a marxes forçades els seus comptes en un moment de col·lapse del seu sistema.\nLa política pressupostària dels governs autonòmics deixa entreveure també la consolidació d’una dinàmica de retallades i privatitzacions. Els “plans d’ajust” aplicats els darrers anys als diferents territoris dels Països Catalans “per fer front a la situació econòmica” no sembla que hagin de revertir en el curt termini. Ans al contrari, és ben clar a hores d’ara que les retallades van venir per quedar-s’hi i que el desmantellament de la sanitat, l’educació i les pensions públiques són una també una de les peces que conformen el pla que el capitalisme ha dissenyat a mida per a les classe populars del nostre país. Però no acaba aquí, perquè a aquestes retallades cal sumar-hi la privatització massiva d’actius i funcions públiques. En definitiva, els qui ens governen es venen el país a preu de saldo per servir-lo en safata als interessos del capital privat.\nAmb tot, resulta evident que no hi ha democràcia possible dins la Unió Europea (UE) neoliberal. La política econòmica que ofega les classes populars dels Països Catalans la decideixen els consells d’administració dels bancs i empreses transnacionals juntament amb la Troika i amb l’inestimable ajut d’una classe política submisa i servil. Així mateix, qualsevol mostra d’oposició als carrers és contestada amb contundència repressiva per part de la seva policia i els seus jutges.\nDavant de tota aquesta situació, al jovent se’ns planteja una clara disjuntiva. D’una banda, podem seguir com fins ara el camí de la Troika i els grans capitals. Un camí que passa indubtablement per un futur de progressiva pauperització de les classes populars i per un deteriorament absolut dels minsos drets socials i democràtics. De l’altra, podem començar a bastir, des d’ara mateix, un camí alternatiu als Països Catalans. Un futur que sigui lliure de les imposicions de les transnacionals i les institucions antidemocràtiques de la UE. Perquè és aquí i ara, en un context d’aprofundiment de la lluita de classes i agudització extrema de les contradiccions del capitalisme, que cal començar a construir aquesta alternativa. El jovent dels Països Catalans hem de ser necessàriament protagonistes destacats d’aquest procés de transformació integral de la nostra societat.\nPresentem batalla, aquí i ara. Per esborrar el capitalisme del mapa d’una vegada per totes i construir un futur veritablement lliure per al nostre poble.\nNo pensem deixar que rescatin bancs mentre arruïnen les nostres vides.\n25N Dia internacional de la NO violència contra les dones i les nenes\nCompte enrere! Ets una crack del pitxi i et fan fàstic els macropojectes especulatius com el camp de golf que volen… twitter.com/i/web/status/1… 32 minutes ago\n🌈Tot anirà bé si ens seguim formant!🌈 Us deixem alguns recursos per reflexionar sobre els drets laborals i el sind… twitter.com/i/web/status/1… 11 hours ago\n🔴 Ahir, arreu del territori vam dir PROU! 👉 El nou decret de Renovables de Damià Calvet ha desencadenat projectes e… twitter.com/i/web/status/1… 13 hours ago


DESPRÉS DE L'ESCOLA: ALGUNES CERTESES PER A UN PROPER CURS INCERT\nDurant sis mesos aproximadament, l’espai i el temps escolar ha quedat trasbalsat. Tot s’ha capgirat. Hem tancat escoles i aules. Ens hem confinat a casa. Hem plantejat que les tecnologies eren, a partir d’ara, l’únic mecanisme que podia possibilitar una relació entre alguns dels membres de la comunitat. Hem escapçat la possibilitat de compartir presencialment. Hem anul·lat la mirada, la mirada compartida, com a bàlsam i catalitzador de les emocions i de l’aprenentatge. Hem basat l’educació en l’accés a una pantalla, amb totes les dificultats que això suposava. Hem hipotecat projectes i iniciatives, perquè ens han anul.lat els recursos i els espais i els temps que el feien possible.\nMentre alguns parlen ara d’oportunitats, en la millor perspectiva, amb la millor de les intencions, un panorama bastant complexe ens planteja un escenari fràgil i en el que, els canvis i les alternatives, estem segur que no vindran per generació espontània. Si en circumstàncies normals era difícil el canvi, penso que seria il·lús pensar que en les noves circumstàncies, molt més complexes i difícils, el canvi es produirà en millors condicions, més fàcilment o de forma natural. Tanmateix, això no vol dir ser pessimista, sinó ser conscient de que la crisi plantejada durant aquests sis mesos, és d’un calat molt profund, que posa al descobert problemes que sabíem i reptes que intuíem. Tant de bo, les dificultats, ens provoquin una reacció en cadena, solidària, compartida i col·legiada que doni un tomb a les actuals dificultats en la perspectiva d’un canvi en profunditat. Tant de bo, la situació no torni a ser la mateixa. I sigui a fi de bé.\nM’atreveixo a analitzar aquesta realitat des de diferents mirades, per contribuir des del confinament a pensar com podem treballar en una direcció determinada, conscients de la gravetat i la creixent complexitat de la situació.\nEl pitjor i el millor escenari que ens trobarem quan tornem a les aules.\nL’escenari de la tornada està ple d’incerteses. Però podem intuir uns quants aspectes que el caracteritzaran.\nA) L’arribada no seran homogènia. Les experiències viscudes durant aquest cinc/sis mesos en que no hi ha hagut escola o institut, tindrà un impacte diferenciat en cadascun dels infants i joves. La situació familiar, les condicions d’espai i temps que han viscut, els entorns, l’acompanyament, els recursos propis de cadascú, els imputs que hagin arribat dels seus mestres i, sobretot, les vivències de la pandèmia (proximitat o no de malalts, amb totes les seves conseqüències) seran aspectes que afectaran de manera diferent a cadascun d’ells i elles i que hauran interactuat en la pròpia biografia educativa estroncada al mes de març i represa, probablement a la tardor. La por i la confiança seran emocions que incidiran en el retorn i afectaran de manera diferent a cadascun dels infants i joves, quan s’incorporin.\nPer tant, si abans la diversitat era una experiència vital del conjunt de la població escolar, ara ens trobarem en una nova situació en la qual, aquesta diversitat tindrà unes característiques diferents, i segurament serà més complexa que la que teníem a finals de l’hivern.\nB) L’arribada del professorat i dels equips directius, també estarà caracteritzada per aquesta diversitat més complexa. El període de temps és molt llarg, i les circumstàncies que assenyalàvem per a l’alumnat també tindran influència en aquest col·lectiu. Per tant, el professorat tornarà amb una afectació específica i diferent després d’aquest període. Els equips directius, baula o frontissa de la crisi a nivell escolar, hauran de superar el propi desconcert, les mancances que detecten i fer front a una situació en la qual hauran d’exercir una gran responsabilitat i mà esquerra a la vegada. El treball en equip haurà sortit reforçat o tot el contrari. La implicació de la comunitat també es veurà afectada, ja que haurem eliminat els espais compartits amb les famílies i el que prevaldrà serà la vivència de cadascuna i les circumstàncies específiques. Més enllà de la implicació en un projecte comú, en el pitjor dels cassos, apareixerà la dispersió i les posicions crítiques i antagòniques. Cohesionar a les famílies i als equips i mantenir les finalitats de cada projecte educatiu, serà un equilibri d’una gran complexitat, de la mateixa manera que ho ha estat durant tot el període de confinament.\nC) És molt improbable que, a la tornada, la realitat espai / temps sigui com abans. En el termini curt que suposa els cinc mesos que ens separen de setembre, els escenaris organitzatius, com a resposta a les mesures de prevenció i salut poden estar allunyats de la nostra idea més genuïna del que ha de ser un centre educatiu. Separacions en pupitres, desdoblaments, dificultats per fer activitats conjuntes, separacions, etc. O potser, classes alternes, activitats online, torns, etc. posaran sobre la taula una realitat molt diferent a la que vam deixar al mes de març.\nA més, qualsevol rebrot puntual o global de la malaltia pot obligar a prendre mesures locals o globals més radicals i a impossibilitar mesures organitzatives i imaginatives que poden haver pensat les diverses comunitats educatives i locals. No podem descartar, mentre no hi hagi una cura de la malaltia, el retorn a una situació anterior de confinament.\nD) Un dels aspectes que seran qüestionats abastament és el de les relacions dins la comunitat, basades en la idea de proximitat, d’acompanyament i d’intercanvi entre iguals. Encara que tot es pot fer, la distància social -amb totes les connotacions negatives d’aquest concepte- és una amenaça molt seriosa a l’essència de l’educació tal com l’entenem fins ara. Potser si que caldrà reinventar-se, però aquest fet pot suposar una càrrega en la línia de flotació de l’escola, tal com l’hem entès fins ara. La por, la inseguretat i la desconfiança seguiran sent emocions viscudes directament que caldrà gestionar amb cura.\nE) Trobarem unes pressions molt fortes que incidiran en cada centre educatiu. Aquestes pressions podran augmentar la tendència a aïllar-se de l'entorn, de les xarxes socials, a centrar-se en els reptes i demandes de cada centre educatiu. No vull pensar en una relació causa - efecte entre el confinament viscut i el confinament en el que viuran els centres educatius a partir de setembre, però alguna relació hi haurà. El virus de la por a l’altre, a l’exterior, a allò que ens és desconegut, es combinarà amb la complexitat de les situacions que caldrà resoldre a cada centre educatiu i a cada aula, i no facilitarà ni molt menys conservar àmbits de reflexió compartida, xarxes d’intercanvi educatiu, treball d’entorn, etc. El risc que s’assumirà estarà caracteritzat per les situacions concretes de cada centre i dependrà en gran mesura de la fortalesa de la pròpia cultura.\nEls centres educatius amb una cultura fonamentalment depenent, esperaran constantment directrius, normatives i regulacions. Els que hagin conservat una cultura més autònoma i d’autoregulació, assumiran les mesures i les definiran, en un exercici de responsabilitat assumida per la pròpia comunitat, en el millors dels cassos.\nTot i que s’acceptarà la necessitat de posar-se d’acord col.lectivament, les circumstàncies concretes no ho facilitaran. Les xarxes de centres organitzats podran establir mecanismes i alternatives col.legiades. Els centres dispersos, aïllats o amb xarxes de relació fràgil, ho tindran molt més difícil.\nF) Entre aquestes pressions val la pena esmentar, sobretot, la funció de guarda que l’escola també fa. És cert que aquesta funció és particularment important per determinats sectors de la població que necessiten aquesta institució que els hi assegura la llibertat de moviments i de treball. El confinament ha posat sobre la taula que aquesta funció és més important de la que ens pensàvem. Serà una de les demandes més clares a les quals caldrà donar resposta i ho haurem de fer assumint-ne la necessitat social, a la vegada que li donem una mirada molt més pedagògica.\nG) La competència davant la societat entre les dues xarxes, pública i privada, es mantindrà i probablement no disminuirà. Per una banda, pot aparèixer un moviment molt gran per desvirtuar el sentit de l’escola pública i de l’escola en general, amb la promoció d’iniciatives online, d’educació virtual que menysvalorarà el sentit de l’escola presencial i qüestionarà el seu cost econòmic i buscarà nous espais de negoci i empresarials, per dinamitar el que queda d’educació en el sentit més global de la institució. Els sectors que s’aprofitaran de la crisi per als seus propis interessos corporatius pressionaran per que l’escola del demà sigui una escola «preparada per a noves pandèmies», és a dir, despullada dels seus aspectes claus i reforçada en els seus aspectes virtuals de transmissió de coneixements, neutralitat i absència d’esperit crític, i reforçament de la idea individualitzadora de l’aprenentatge, com a manera de salvar un dels aspectes -la instrucció- de l’escola formal.\nH) L’escola privada voldrà sortir reforçada també de la crisi. Haurà patit un gran trasbals en aquests mesos de tancament al veure com es posen en qüestió els seus fonts d’ingressos complementaris, al no tenir l’absoluta cobertura de l’estat. Pressionarà més encara sobre els seus treballadors per mantenir el seu estatus. Farà una gran campanya per intentar demostrar que ella si que haurà donat resposta a les necessitats d’escola online -sobretot les escoles amb més recursos- davant d’una escola pública de la que es ressaltarà la seva desorganització i la resposta desigual, sense tenir en compte i amagant les dificultats afegides per la composició de l’alumnat -percentatge molt més alt de necessitats educatives específiques, alumnat nou vingut, etc... La resposta de l’administració serà fonamental per afrontar aquesta pressió sobre les polítiques dels governs, i sobre la situació de l’escola pública en concret. La situació de crisi empresarial que el tancament de l’escola ha suposat per a la xarxa privada, pot produir pressions davant l’administració per tornar a reivindicar el dret corporatiu de triar l’alumnat -argumentant el dret de la família a triar escola per als seus fills- o buscar compensacions econòmiques per assumir un percentatge d’alumnat específic.\nTres demandes majoritàries que haurem d’assumir i una molt important que no podrem obviar -sigui o no majoritària.\nEn aquesta nova etapa tindrem unes quantes demandes molt clares: Les dues primeres, tornar a assumir la funció de guarderia, i assegurar els continguts del currículum. En un segon lloc, assegurar els mitjans tecnològics que fan possible les connexions online. I, finalment, es plantejarà el repte de la desigualtat social i educativa com un dels aspectes rellevants.\nM’agradaria situar aquests quatre aspectes amb alguns matisos.\n1. En relació a la funció de guarderia. És evident que tornar a la feina, sigui presencial o amb tele treball, suposa la necessitat per part de les famílies que l’escola assumeixi la funció de guarderia. Ho dic així directament per facilitar saber de què estem parlant. Després podem matisar que es tracta de conciliar la vida laboral i familiar. La veritat és que, en les actuals circumstàncies, l’escola compleix aquesta funció. Potser, hauríem d’introduir com fan altres pedagogs, la idea de custòdia. L’escola assumeix, en aquesta perspectiva, l’acolliment dels infants i joves, com a institució que té encarregada la seva formació en les etapes primeres del seu creixement.\nL’escola ha triat un espai i un temps amb unes característiques molt clares, que són les que donen sentit a la custòdia. Aquesta s’ha entès, no com un aparcament, sinó com una socialització. La necessitat d’estar en contacte amb altres iguals, en un entorn que té cura del seu creixement integral com a persona. No es tracta d’una guarda mecànica, sinó de qualitat, en la qual l’afecte, la relació i interrelació, són elements essencials.\n2. En relació als continguts del currículum. L’escola és una institució en la qual la finalitat fonamental és aprendre. Per aquest motiu, té encarregat a un conjunt de professionals, especialitzats en aquesta funció, per assegurar aquesta finalitat. Els continguts que cal aprendre són d’una gran diversitat i complexitat. Van molt més enllà del temari reivindicat per comentaristes, opinadors i altres persones que viuen encara una visió quantitativa, transmissiva i recitativa del currículum. Però aquesta mirada sobre el currículum encara està massa estesa com per considerar-la irrellevant.\nMalgrat això, avui hem de considerar que, aquests continguts, són d’una gran diversitat i van més enllà de llistes de coneixements interminables i inclouen procediments, actituds, valors, competències... en un conjunt articulat a cada aula, amb la participació del mestre com a mediador entre els interessos i els coneixements de l’alumnat, i aquells continguts socialment rellevants en un moment i en un espai específic. Conscients que l’alumnat, com totes les persones, estan en una actitud constant d’aprenentatge, l’aula i l’escola esdevé important, en tant que suposa un espai en el qual és possible construir uns coneixements comuns, del món, del jo, del que m’envolta, que reforcen el sistema de pertinença... juntament amb uns continguts personalitzats i específics que haurien de potenciar les nostres possibilitats i capacitats i els nostres interessos com a individus.\n3. En relació a les Noves tecnologies per fer possible una formació online. El confinament, ha portat sobre la taula la necessitat de tenir uns mitjans tecnològics a l’abast de tothom, alumnat i professorat, juntament amb una formació adequada. Amb uns materials adaptats i adequats a les noves circumstàncies i nous càlculs de possibilitats i experiència en un mitjà en el que la majoria no teníem la pràctica necessària. Aquestes necessitats han fet evidents noves desigualtats centrades aquesta vegada en les diferències de recursos, de formació, de possibilitats d’acompanyament entre famílies per una banda i, per l’altra, les possibilitats que tenia cada centre educatiu amb els seus recursos específics. Les diferències agreugen les desigualtats.\n4. En relació a la desigualtat entre la població escolar. Finalment, no de forma majoritària, les situacions de desigualtat, les «bretxes» socials -no solament la bretxa digital, seran un aspecte de preocupació creixent. Els sectors que treballen per compensar la desigualtat existent, veuen en la crisi sanitària i el confinament, un moment molt delicat en el qual, per altres motius a més de les diferències de recursos tecnològics, hi ha una major desigualtat amb un agreujament de les situacions de risc. Aquesta preocupació si bé no és majoritària, és molt important per a molts sectors de la comunitat educativa. En definitiva, és una realitat que abordarem, depenent del nostre posicionament ideològic, polític i pedagògic sobre aquest tema.\nLa desigualtat, en el marc de l’horitzó d’una escola inclusiva, encara provocarà una situació més complexa. La desigualtat té un context de treball que es caracteritza per les situacions properes i les solucions ad-hoc. A falta d’aquesta proximitat, les solucions des de la distància que ha provocat el confinament no tindran la mateixa efectivitat i és molt probable aquest agreujament de la situació.\nAlgunes idees de treball per resistir amb dignitat i fer passos endavant. En quins aspectes hauríem de treballar?\nNi pessimistes ni optimistes. La situació serà més complexa per tots els motius explicitats que influiran en major o menor mesura en la mal anomenada «nova normalitat». El que cal és, doncs, fer una bona anàlisi d’aquesta situació i, com a mínim, ser conscients de les dificultats i de les possibilitats que tindrem al davant. Ningú ens regalarà res. Res esdevindrà de forma automàtica ni natural. Les oportunitats caldrà treballar-les i guanyar-les. Els reptes caldrà encarar-los. I haurem de poder sobreviure a les equivocacions, als terrenys desconeguts, a les incerteses que ens trobarem i als pals de cec que haurem de fer en una situació inèdita. Fer-ho amb dignitat, coherència i confiança serà una de les consignes que ens haurem d’aplicar tots i totes.\nVull assenyalar set línies de treball prioritàries. Totes elles poden tenir extensions considerables i la seva importància caldrà mesurar-la en cada un dels contextos en que treballem. No poden tenir un tractament idèntic ni uniforme.\n1. El retorn emocional.\nTornarem cadascú amb la seva motxilla, que haurem compartit molt superficialment aquests mesos, si és que ho hem pogut fer. Hi haurà absències, dols, trencaments, alegries, sensacions i sentiments nous, pors, angoixes, riscs, retrobaments, aventures... Encararem el retorn amb ganes i il.lusió, però potser també amb desconfiança, por o sentiment de risc.\nHi haurem de poder treballar emocionalment i també racionalment.\nEmocionalment perquè haurem d’entomar aquestes noves sensacions com a alumnes, famílies i docents. I haurem de tenir cura i fer molta cura, de les persones, de les pèrdues, dels retorns. Els dols caldrà completar-los i comunicar-los.\nRacionalment perquè haurem d’aprofitar per explicitar el què hem sentit, què hem trobat a faltar, què hem descobert, què hem après, què hem pensat que hauria de canviar, què no volem perdre, quins plans hem fet, què ens ha mancat, què necessitàvem que no hem tingut.\nAixò pot ser la gran excusa, el gran motiu per sentir-nos que formem part d’un món comú. És l’únic rèdit que en podem treure, però molt important. Tots haurem passat pel mateix, encara que la resposta hagi estat diferent i individualitzada.\nAmb l’esperança que hi dedicarem el temps suficient.\n2. La represa del currículum.\nL’escola no pot renunciar a una de les seves finalitats bàsiques: transmetre continguts educatius, és a dir, aprendre. Parlo de represa en un sentit de continuïtat. El currículum oficial s’ha parat, el vital no ha tingut descans.\nL’aprenentatge l’hem definit com un procés individual, desenvolupat socialment en el grup. I a més, en un espai i un temps, l’aula, en el qual és possible elaborar i reelaborar, des del coneixement compartit, el que podríem anomenar currículum comú. Aquells aprenentatges que compartim com a societat, com a col·lectivitat, aula i escola.\nEl tacte i el contacte, en aquest espai i temps, són essencials. Aprenem i ens socialitzem, a través de les activitats educatives, però també pel que fem i no fem de forma col·lectiva, per les mirades, els gestos. Aprenem en grup, compartint i conversant les pròpies idees i contrastant-les amb les dels altres. En un procés que és comunicació, d’un mateix cap als demés.\nEl currículum l’hem de reprendre en el seu punt essencial. El confinament ha contribuït a relativitzar alguns dels coneixements que creiem essencials del currículum. I n’hem rescatat d’altres que potser no els hi havíem donat importància.\nPer primera vegada tindrem al davant una situació comú a tothom, que caldrà entendre, comprendre i interpretar. I si és una situació comú, voldrà dir que podrem compartir els aprenentatges que fem, no solament a cada aula, sinó a nivell mundial. La pandèmia és un fenomen universal. I l’impacte en cada individu, també, encara que sigui potser diferent en cadascun dels individus.\nParaules que expliquen el què ha passat. Dades que ens serveixen per interpretar. Emocions que ens expliquen comportaments. Hipòtesis que ens pregunten de forma col·lectiva. Voleu més matèria primera?\nFinalment, la certesa que les possibilitats de transmissió de continguts educatius, serà de més qualitat si es fa en l’àmbit escolar i l’espai d’aula, que de forma aïllada a través d’una connexió virtual. I en tots aquests aspectes el paper que farem jugar a la tecnologia. En la recerca d’informació, en l’anàlisi crític d’aquesta i per facilitar la comunicació entre tots i totes.\nSi hi havia veus que, abans, qüestionaven el currículum tal com estava plantejat, ara, tornem a veure com imprescindible conversar sobre això amb noves mirades. La relativització forçosa del temari ens dóna l’oportunitat de poder-ho fer.\n3. L’obertura de l’escola cap a la natura i la ciutat.\nLa cerca de nous espais educatius, no els hem d’interpretar com una necessitat provocada pel distanciament i la reducció dels grups, sinó com l’aprofitament d’uns recursos educatius que tenim al nostre abast i que han de propiciar una mirada d’obertura cap a nous escenaris educatius. Aquests escenaris ja hi eren: tots els recursos educatius no formals i informals que estaven al nostre abast, en el nostre entorn, més urbà o més rural, però que formaven part d’una realitat que, en el millor dels casos, coneixíem com a visitants.\nAra és el moment d’entendre aquests espais exteriors com a font d’aprenentatge, com a laboratori educatiu que fa possible un tomb al currículum i a la visió tancada de la institució escolar. El pont que s’ha d’establir entre el fora i el dintre, és una infraestructura necessària i imprescindible, per potenciar, a la vegada, el pont i la relació en cada alumne, entre els seus aprenentatges fets a l’escola i els realitzats a fora.\nObrir-se a la natura i a la ciutat, revisitar-la per a formar-ne part, per a conèixer-la, per a fer-la seva, és un pas per viure-la de forma diferent, i no suposa que l’aula o l’escola perdi interès o funcionalitat, sinó tot el contrari. En aquest sentit l’aula esdevé, de nou, el lloc per a posar en comú els aprenentatges realitzats. I l’exterior una de les fonts fonamentals d’informació i coneixement directe que podem utilitzar.\nRepetim: aquest espai ja hi era. Ara l’hem de fer nostre i incorporar-lo al dia a dia de cada institució educativa.\n4. L’escola pública, com a escola de tots i totes. Un servei essencial.\nQualsevol mesura excepcional o no ha de poder arribar a tots els infants i joves. És imprescindible aquesta condició. Per això, ens hem adonat, que la desigualtat s’agreujava quan la distància i les noves tecnologies eren la interface per fer possible la relació educativa.\nHem tingut l’evidència que la desigualtat existia i que l’alumnat més fràgil trobava en l’espai escolar un espai d’acollida i de possibilitat d’educació. Potser l’escola segueix sent l’única institució en la que pot conviure tota la població d’unes determinades edats, per poder conversar, pensar, dialogar, viure, conviure i aprendre en comú. I l’educació pública de forma singular, sense cap mena de discriminació, ni apartheid.\nVam tancar l’escola al mes de març amb el debat pendent sobre la inclusivitat. Aquesta dimensió de l’equitat que la dimensiona des d’un punt de vista pedagògic. Un debat que reafirmava el principi i reclamava els recursos per fer-la possible. A l’escola de la tornada, aquesta inclusivitat serà una peça clau de la nova situació. I tornarà a ser l’educació pública la que la podrà fer possible.\nL’essencialitat de l’escola és un concepte acceptat en teoria, però que hauria de tenir conseqüències pràctiques en el dia a dia. En la confiança que la societat té en el sistema educatiu, avui posada a prova pel distanciament i la tornada en situació d’emergència. L’essencialitat hauria d’acceptar-se majoritàriament i traduir-se en pressupostos i atenció per part de l’administració, i haurem de treballar per a que sigui així. Ha quedat clara la seva importància en relació a la seva funció de custòdia -la que permet el funcionament del món laboral i productiu. No està tant clara la seva essencialitat des d’un punt de vista educatiu i de qualitat. Ens queda molt per fer i ens hem de preparar per fer front a propostes de seguretat, que garantiran la custòdia i que deixaran en mans de les noves tecnologies la transmissió de continguts.\nL’essencialitat no ens la regalarà ningú. I l’educació pública no és essencial per a la funció de guarda i custòdia, però sí pels propòsits inclusius, equitatius i de transmissió democràtica de continguts i coneixements. Un punt d’alerta que caldrà treballar col·lectivament.\n5. Els equips directius, al mig de l’huracà.\nEls equips directius segueixen sent claus en l’engranatge de l’escola. El seu paper de frontissa entre els diferents sectors és el que ha de fer possible fer propostes de concreció, d’acord amb el context, dels criteris i marcs generals que s’assenyalin per a la nova situació.\nPer això han de disposar de competències i recursos. Competències i recursos que han d’estar matisats en la interdependència de les xarxes de proximitat, com expliquem en el següent punt.\nHan de treballar amb les famílies i la comunitat, conscients de la seva diversitat de punts de vista i de mirades, i de les seves preocupacions individualitzades, centrades en els propis fills i filles. Podem demanar amplitud de mires a les famílies, però els seus posicionaments estan en part condicionats per la seva realitat concreta. Des de les famílies, aquests dies de confinament, han arribat multiplicitat de missatges, molt diversos entre ells. És d’esperar que això segueixi així i, per tant, els equips directius hauran de treballar en un procés d’acolliment d’aquesta diversitat realment existent.\nHan de treballar en l’equip docent, amb el propòsit d’aconseguir coherència i criteris comuns. Era difícil en la situació anterior. Potser el tancament de les escoles ha fet més evident la necessitat del treball cooperatiu i en equip entre els mestres. Si és així, ho podrem aprofitar en la nova situació. En tot cas, la diversitat entre els docents també està garantida, per tant, el treball per cohesionar les diferents mirades serà imprescindible.\nTindran una administració més propera o més llunyana, que tindrà més oi menys encert en les propostes que farà. Però les propostes estaran emmarcades en un fi equilibri entre la prescripció i l’autonomia. Els equips directius hauran de concretar les directrius i exercir la poca o molta autonomia que tinguin. Amb el convenciment, la participació i el suport de la resta de sectors. Però ells seran els que hauran d’exercir la seva responsabilitat concreta a cada centre educatiu.\nNo ho tenen fàcil i necessitaran tot el recolzament de l’administració. I s’hauran de seguir guanyant el reconeixement de la comunitat educativa i de tots els seus sectors. En aquesta nova realitat, de forma encara més evident.\n6. Les xarxes de proximitat. Entre l’autonomia i la interdependència.\nEns hem de rearmar col·lectivament. I la única possibilitat és creant xarxes. Potser no grans xarxes, sinó petites xarxes de proximitat que siguin capaces de mancomunar recursos, tenir projectes comuns, marcar coherències, coordinar recursos...\nNomés les possibilitats de fer un front col.lectiu, proper, interconnectat, pot suposar una resposta més o menys coherent i coordinada a l’actual situació. Qualsevol iniciativa que ho impulsi, és potencialment positiva.\nAquestes xarxes territorials poden tenir una gran repercussió en el redreçament de la situació que ens tocarà viure. Però han d’anar acompanyades de xarxes de relació i interrelació en tots els nivells del sistema: amb les famílies i la comunitat a cada centre educatiu i entre els centres propers. Amb l’alumnat a cada escola i institut. Amb els docents, com a base d’un bon treball en equip, basat en l’intercanvi i la reflexió comú.\nCal superar l'aïllament estructural que caracteritza la situació actual. La crisi encara ens ha tancat més en el propi centre educatiu que, sovint, té la sensació d’estar «sol davant del perill». Trencar l'aïllament per poder fer propostes en comú és un dels punts claus que cal impulsar en la nova realitat.\n7. El paper clau de l’administració\nSegurament no ho podem fer sols. Ni centre a centre. Potser ho podran fer determinats centres, però no tots a la vegada. Necessitarem ajut i acompanyament. Directrius marcs clares i responsabilitats compartides: cogovernança entre administració i centres educatius. Suport, recursos també, però sobretot acompanyament i estímuls. I clars missatges cap a la societat, perquè la mateixa desorientació que pot haver-hi a nivell de cada centre, es multiplicarà a nivell de famílies, comunitats i societat. Efecte de la complexitat creixent de la diversitat i de la dispersió dels espais comuns on es crea i modulen les cultures compartides.\nUns recursos suficients i un reconeixement per part de la societat de la funció i la tasca educativa. Directrius clares. I un bon exercici de la responsabilitat a cada nivell de decisió.\nEns agradaria salvar el contacte, el sentir-se grup, el compartir espais i temps, l’intercanvi entre iguals, les converses i els diàlegs, els treballs cooperatius, la mirada compartida, les actituds, les subtilitats i els intangibles que circulen en un aula quan s’ha convertit en un espai de comunicació i aprenentatge. Allò que singularitza el treball d’escola i que no pot ser substituït ni pels esforços de les famílies amb cada infant, ni per les classes online, ni per la informació o el coneixement que ens poden donar les tecnologies de la comunicació.\nPerò les situacions que vindran hauran de concretar-se com un equilibri dialògic entre la salut i l’educació. Un equilibri difícil que caldrà anar construint dia a dia. Gerd Biesta va escriure fa uns anys un llibre que es titulava El bello riesgo de educar. En un sentit diferent al que ell plantejava, aquesta frase té i tindrà avui i demà passat, més sentit que mai.\nLa millor manera per preparar-se per viure situacions semblants, és treballar per enfortir aquests aspectes en una situació el més normal possible. Amb la pitjor de les normalitats no ens hem de preparar per a res en el futur, sinó ser conscients del nostre present i treballar per resoldre problemàtiques i reptes quan tinguem les millors condicions i no recordar-se de Santa Bàrbara només quan trona. Aquesta serà la millor manera de preparar-se per a futures situacions de crisi que, amb molta probabilitat. No podrem suprimir del nostre futur immediat. Abans de la pandèmia del Covid19, estàvem tot just reflexionant sobre el canvi climàtic i les seves conseqüències. Per tant, tenim perspectives gens fàcils per al futur immediat.\nHem de treballar la cura i hem de seguir creant comunitat a través de les petites xarxes properes tal com avançàvem més amunt. És la prevenció necessària per a futures crisis. Una de les essències de l’educació és preparar-se per a la vida. A la vida li ha sortit de sobre incerteses, reptes mundials i crisis molt complexes d’abordar. Només el treball compartit pot generar sortides comuns i positives. En les mans de les comunitats educatives tenim les possibilitats d’aconseguir-ho.\nConfinament fase 0, Terrassa, maig 2020\na 5/22/2020 09:34:00 p. m.\nDavid Vilalta i Murillo ha dit...\nHola JOan. Et veig en forma.\ndivendres, 29 de maig de 2020, a les 20:15:00 CEST


L'ACTE projectarà, demà al Centre Cultural, la pel·lícula «Amama» dins del seu cicle de cinema euskaldun - Revista Cambrils\nPublicat el Dimecres, 11 de desembre de 2019 10:15h\nCartell de la projecció de la pel·lícula | Cedida\nL'ACTE (Associació Cultural Cinematogràfica del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre) ha programat un cicle de cinema euskaldun. Dins del mateix, demà dijous 12 de desembre a les 19 hores al Centre Cultural, es projectarà la pel·lícula "Amama" (àvia en euskera) de l'any 2015 i dirigida pel director Asier Altuna. Després de la projecció s'obrirà un torn de debat per comentar-la. A la trobada es comptarà amb la presència de Kandido Uranga –actor protagonista d'Amama– i que compta amb una llarga filmografia i amb Joseba Nafarrate Zurbano, un bon coneixedor del cinema euskaldun i que va desenvolupar part de la seva vida com a professional del cinema. Entre d'altres activitats, va ser co-fundador de l'escola de Cinema de la Comunitat de Madrid, sent el seu primer director d'estudis i professor d'Estructura narrativa del guió.\nSinopsis de la pel·lícula: Tomás i Amaia, pare i filla, dues formes oposades d'entendre la vida. El conflicte entre seguir la tradició o viure el present per tenir un futur. I una àvia (Amama) que ho observa tot en silenci. Al final, la vida de tots els personatges ja no serà la mateixa.


RD 16:00 12/09/19\nels nord amb veins inicia L’Ajuntament\nLa reunió dels veïns de l'Estació\nL’Ajuntament de Mollet del Vallès ha anunciat que al llarg d’aquest mandat mantindrà contacte constant amb les entitats veïnals amb l’objectiu de millorar la qualitat de vida dels molletans. En aquest sentit, la regidoria de barri es reunirà durant les setmanes vinents amb totes les associacions de veïns.\nLa primera trobada està prevista per aquest 12 de setembre amb l’Associació de Veïns i Veïnes d’Estació del Nord, durant la qual es presentarà oficialment al regidor del barri, Juanjo Baños i al regidor coordinador del programa de barris, Francisco Parada. L’objectiu de la trobada és que l’Associació “els pugui donar a conèixer els seus neguits i les seves propostes de millora”.\nDe fet el passat dia 5 de setembre aquesta associació de veïns va convocar una assemblea oberta o es va elaborar i compartir un document que, de moment, recull 25 punts de millora del barri. El document, segons van informar des dels veïns, estarà obert durant un temps perquè els veïns hi puguin presentar noves propostes. En la mateixa assemblea es va crear una comissió de treball amb l’objectiu de reivindicar un pla integral pel barri “que vagi més enllà de petits arranjaments”. La primera reunió d’aquesta comissió serà el dia 24.\nAmb relació a aquestes propostes de millora l’Ajuntament informa que moltes d’aquestes propostes “ja han estat comentades i debatudes amb l’Associació de Veïns i Veïnes en l’anterior mandat i que se segueix treballant conjuntament per mantenir de manera fluida aquest diàleg”.\nAl marge de les peticions l’Associació de Veïns de l’Estació del Nord ha programat per aquest dissabte 14 de setembre un taller d’elaboració de pancartes reivindicatives.\nL’ADHEC promociona les tradicions catalanes i molletanes en la seva nova campanya comercial


10 realitats doloroses de ser "l'altra dona" ??\nMalgrat l’estigma que l’envolta, la “altra dona” ?? en una relació també té sentiments. A continuació, expliquem el que pot estar sentint.\nEl món sempre s’ha fascinat amb el concepte d’adulteri i trampes. Si bé es considera tabú en la majoria de les cultures, no es pot deixar d'admetre que s'ha convertit en una part predominant de la societat. Aquí és on l’anomenada “altra dona” ?? entra en joc. Molts no poden evitar que se sentin atrets per la fascinació que l’envolta.\nLa societat s’afanya a etiquetar aquestes dones amb termes tan despectius, com ara "puta" ??, "puta" ?? o fins i tot "nàufraga a casa". ?? Ella es converteix en una Hester Prynne moderna, exposada a la vergonya i obligada a usar la infame “A” ?? com un record flagrant de la seva implicació en l’adulteri.\nUn sinistre a casa: l’altra dona\nSocietat i “l’altra dona” ??\nMoltes dones han caigut en el fascinant món de ser l’altra dona. Un gran nombre d'aquestes dones no són els "bimbos sense sentit" ?? la societat els ha percebut. De fet, moltes grans dones de la història eren mestresses de reis i nobles. Prenguem els exemples de la brillant Madame Pompadour, la controvertida Anne Boleyn i la seductora Diane de Poitiers. Cadascú tenia les seves raons per fer el que feia i, en certa manera, el transcurs de la història es va perfeccionar per aquestes raons.\nMoltes persones s’han vist atrapades en aquesta configuració especialment complicada on es troben esperant el temps prestat i tota la lògica es deixa de banda.\nPer què fa mal ser l’altra dona\nRealment es mereixen aquestes dones l’estigma que la societat les ha tractat tan durament? Alguns dirien que realment s’ho mereixen. Tanmateix, prenem un moment per reflexionar sobre com és estar a les sabates de l’altra dona.\n# 1 Ets el "petit secret brut". ?? Quan una es converteixi en l’altra dona en una relació, es mantindrà sempre embolicada. Tant si es tracta d’un nuvi que fa trampes a la seva xicota, com si és que un marit fa trampes a la seva dona, es mantindrà amagat i no se’n parlarà. Això significa continuar amb missatges de text robatoris secrets, robades i certes “condicions” ?? que heu de seguir.\nAixò vol dir que no sortiu en dates en públic, tret que vulgueu ser combustible per a xafardejar. A mesura que l’enganyeu, el vostre company lladre s’assegurarà que estareu lluny dels ulls indiscretos. Us tractareu els uns als altres com a estranys quan esteu en públic, però a portes tancades, us poseu els uns als altres. A la llarga, una cosa així afectaria qualsevol persona.\n# 2 Has de tractar amb la solitud. Tenir una relació secreta pot arribar a ser força solitari perquè sempre hi faltarà alguna cosa. Segurament, hi haurà molts moments d’intimitat física, però mai no és suficient per tapar el cop de solitud, d’alguna cosa més profunda que només els moments físics que tots dos compartiu.\n10 maneres poderoses de sortir de la solitud\n# 3 Has de tractar l’estigma de la societat. Quan es tracta d’assumptes il·lícits, la societat sempre posarà el cap lleig. Les dones que han comès l’error de ser l’altra dona han de suportar els durs noms que se’ls ha donat, com ara “puta”? o "nàufrag de casa". ??\nNo acaba amb la crida del nom o la puta xafardeig, perquè també haurà de fer front a les mirades condescendents, així com a xiuxiuejos murmullats cada vegada que entra a l’habitació. Al final del dia, encara tractarà de raspallar-la per mantenir la seva relació amb l'home pres.\n# 4 Has de jugar al "joc d'espera." ?? Això vol dir que heu d’esperar que el senyal d’anada del vostre amant faci qualsevol cosa, com per exemple la propera vegada que els dos podreu veure’s. El joc d’espera és un joc tan difícil i, a vegades, frustrant, perquè estàs fam de qualsevol tipus d’afecte que l’amant t’hagi llançat.\nUn cop finalitzeu la prova, us quedaran pendents i espereu la propera trucada, que pot trigar dies o fins i tot setmanes.\n16 signes que està donant per descomptat\n# 5 Es converteix en la “noia mentrestant”. ?? Una dona que es converteix en la “noia mentrestant” ?? es troba vivint en un infern emocional. Omplireu el buit de tot allò que el vostre amant no obtingui del seu matrimoni o relació legítima.\nQuè em fa por ser la “noia mentrestant” ?? és que només seràs una opció i una segona per això. No es parlarà de futur junts, es troba que viu en aquest moment. Et trobes aferrat a qualsevol felicitat que puguis obtenir del teu moment junts, quan saps en el teu cor que aquests moments són només fugaços.\nHaureu de conformar-vos amb l’opció d’algú quan els heu convertit en la vostra prioritat?\n# 6 Viu en "moments robats" ?? i "temps prestat." ?? Una de les condicions subjacents a l’hora de ser l’altra dona en una relació és que heu de treballar al voltant d’un horari fix. Recordeu que l'objecte del vostre desig és que algú se'n torni a casa. Té obligacions a complir.\nNaturalment, no us podeu veure tots els dies, de manera que heu de treballar al voltant d'un determinat horari acordat, que sol estar en unes hores. Moltes vegades, el vostre amant no pot ni tan sols passar la nit, per no que desperti la sospita de la seva legítima parella. Tenint això en compte, heu de relacionar-vos amb el poc temps que tingueu junts, i això podria reduir profundament, sobretot si us heu enamorat.\n19 signes estàs enamorant-se de bogeria d'algú\n# 7 És culpable. Moltes dones que han entrat en aquest tipus de relacions sovint s’han queixat de nits sense dormir. Es troben arruïnats amb la culpa, sobretot en aquells moments en què es troben sols sense que el seu amant els reconforti. Són culpables d’haver estat objecte de pecat contra una altra dona. Sovint, aquestes dones senten que aquesta culpa és un carrer unidireccional.\n# 8 No ets una prioritat. Les primeres setmanes de relació sempre estan plenes de felicitat. Un aconsegueix els màxims emocionals d'estar enamorat i de voler estar constantment amb la persona que estimes. Tanmateix, la “etapa de lluna de mel” ?? aviat s’acabarà i aviat veureu la realitat del que és.\nVeureu com tota la situació us afecta com a persona. Sabràs que no estarà allà per confortar-te durant els dies que estiguis a la baixa. No podeu passar les vacances amb ell i no podeu evitar sentir-vos entristit pel fet de passar les vacances amb la seva legítima persona estimada. No pots agafar la mà quan tens la sensació de necessitar-la o posar els braços al seu voltant sempre que et sentis sol. En definitiva, mai no podreu viure la vida amb ell perquè ell ho ha establert clarament amb algú altre.\n# 9 Tens a “idealitzar” ?? la relació. La majoria de les dones tendeixen a escapar de la realitat i a romanticitzar tota la seva situació. S’han convertit en l’heroïna tràgica de la novel·la romàntica que han escrit per ells mateixos. S'han convertit en les Eponines del món real, condemnades a piular per a un amant que mai seria el seu.\nEn les pitjors situacions, fantasiarien amb la situació que els dona el favor, en què l’amant abandona la seva parella i es converteix en la parella legítima. Però, com moltes fantasies, totes són en va.\n7 excuses que us impedeixen una vida millor\n# 10 Teniu una data de caducitat. Aquesta és, potser, la veritat més espantosa i commovedora de ser l’altra dona. Tot el cas podria acabar tan bruscament com va començar. Això vol dir que probablement no tindreu cap tancament. Això faria encara més dolorosa la situació, fins i tot que no es pot tornar a com era abans.\nPer primer cop éreu amants secrets, i ara heu de formar part de desconeguts. Si bé els homes han afirmat que són capaços d’estimar a més d’una dona alhora, només podia mantenir els seus afers amb les seves mestresses durant un cert temps. Alguna cosa com aquesta no pot durar per sempre. Tant si sereu qui voldreu trucar-lo, com si el vostre interlocutor serà el que l’inicia, recordeu que no hi ha res secret que es pugui amagar per sempre.\nMoltes dones que s’han trobat en aquestes situacions precàries tendeixen a buscar teràpia després. Hi ha qui ha demostrat que ser l’altra dona de la relació és com suïcidar-se socialment. Tendeixes a abandonar els ideals que t’hagis definit a canvi d’uns moments de felicitat.\nAmb totes aquestes coses que causen estralls en les emocions de l’altra dona, potser us estareu preguntant per què encara li molesta posar-se en cap. En realitat, hi ha múltiples raons, que difereixen d’una amant a una altra. Aquestes raons són sovint prou fortes per fer-los quedar, malgrat l’abús que la societat els pugui afectar.\n10 motius per què els homes enganyen a les dones que els tracten bé\nSer l’altra dona pot convertir algú en menyspreu i crueltat. Tot i això, de vegades només hem de recordar que la seva vida pot ser prou dura com està. No siguem durs en els nostres judicis i, en canvi, intentem estendre una mà d’ajuda a una dona que pot ser que s’està perdent.\n11 regles per retrobar-se amb un ex i protegir el corRiscos i perills del sexe anal: què cal tenir en compteMadly in Love: Com equilibrar la vida quan haureu caigut duramentCom oblidar-se de algú: els 11 passos ferms que heu de ferAtracció interpersonal: per què ens agraden algunes persones i odiem a d’altres