Associació Cultural Cetres detall Cursos Viatges%20culturals CAP DANY A ROMA\nDuració: Des del 29-12-2015 Fins al 01-01-2016\nDONEM LA BENVIGUA AL NOU ANY 2016 DES D'UNA DE LES CIUTATS MÉS ESPECIALS DEL MÒN.\nRoma, la ciutat eterna. Una de les primeres grans metròpolis i centre de de una de les civilitzacions antigues més importants.\nCom tots els anys us proposem canviar d'any en bona companyia i en una ciutat que ens ofereix un marc insuperable per a l'ocasió. Aquest vegada ho volem fer des de Roma.\nSempre és un plaer tornar o visitar per primera vegada la capital italiana. Ens proposem convinar les visites més clàssiques amb conèixer nous racons més desconeguts.\nVisitarem SAN PIETRO IN MONTORIO, obra que els Reis Catòlics van encarregar al millor arquitecte de la ciutat al segle XVI, Donato Bramante. Una de les vistes més espectaculars de la ciutat. Després d'aquesta visita, coneixerem dues de les millors obres del gran pintor Caravaggio:la Crucifixió de Pere i La Conversió de Pau. Obres amagades a la Capella Cerasi. Per acabar la tarda, passejarem per la Via Margutta: un espai de pau amb exquisides galeries d'art, antiquaris, artesans i patis de veïns.\nSortida en autocar privat cap a Ostia Antica, va ser una de les més importants ciutats romanes. Veurem la calçada principal, "Decumanus Maximus" que travessa la ciutat mentre que a banda i banda els pòrtics dels edificis mostren les restes dels negocis que un dia van acollir tavernes, botigues, magatzems i fins i tot un teatre. Tornarem a Roma per admirar dues obres imprescindibles per entendre l'art del Segle XVII: San Carlo alle Quatro Fontane i Santa Maria della Vittoria.\nL'últim dia de l'any, ens dedicarem a passejar per la Roma "més descarada, la menys oculta i la més radiant ".\nDisfrutarem "La Roma del silenci”, la què encara dorm després de la festa de "fine anno”. Visitarem una fascinant part de Roma que generalment és desconeguda pels turistes, l' Isola Tiberina: l'Església de San Bartolomeo all'Isola, i la Torre Romànica del segle XII.\nCreuant el ponte Cestio (62 a.C.) arribarem al Trastevere, a la Piazza in Piscinula, on es troba Casa Mattei, un elegant grup de vivendes de finals del S.XIV erigit per a les famílies nobles romanes.\nCaminarem buscant els racons més curiosos i desconeguts com el del Vicolo dell'Atleta, on hi ha un edifici del segle XIII, amb inscripcions hebrees sobre la columna central. Aquesta és la Sinagoga més antiga del barri i acabarem a Santa Maria in Trastevere.\nDra. en Història de l'Art...\nCap d'any a Roma - Cetres


ᐅ Colònies Escolars a Ordis - Esportec\nCOLÒNIES A ORDIS PER A CENTRES EDUCATIUS\nA Esportec oferim un conjunt de colònies educatives per a grups a prop de Ordis de NEU, MAR i AVENTURA als diferents cicles educatius, des d'infantil, primària, secundària i batxillerat, fins a cicles formatius i escoles d'adults; i també per als col·lectius implicats en l'educació: docents, famílies i AFA/AMPA.\nColònies esportives per escoles a Ordis\nRealitzem una gran varietat de colònies de lleure a prop de Ordis des de les esquiades de neu fins a les colònies d'aventura i les colònies aquàtiques. Volem que tots els grups aprenguin a viure l'aventura i al mateix temps descobreixin la natura. Aquestes activitats ajuden als nens a ampliar el seu entorn social i promouen les seves relacions d'una manera més lliure que a l'escola. La realització de les estades els otorga l'oportunitat de relacionar-se amb adults que no són ni mestres ni pares, a part del fet que hi ha moltes activitats d’oci que són importants per al desenvolupament d’hàbits saludables en els nens. Les estades durant les etapes formatives dels nens també fomenten i milloren la capacitat física i mental, i alhora, són activitats d'esbarjo i diversió.\nDes de l'equip d'Esportec planifiquem prèviament totes les activitats que es duran a terme. Aquesta planificació és prou flexible per poder donar resposta a possibles imprevistos. També ens preocupem de l'alimentació que oferim als nens durant les nostres estades. Als menjadors escolars durant les estades o activitats a Ordis sabem que és important poder atendre totes les necessitats dels infants i per aquest motiu realitzem els menús adaptats. Estem preparats per poder atendre als infants amb al·lèrgies i intoleràncies alimentàries, així com als vegetarians o vegans, de manera que puguin fer ús dels serveis dels menjadors escolars amb total normalitat.\nPlantegem unes convivències i colònies escolars a Ordis per a infants i joves en les quals mestres i monitors, juntament amb els nostres monitors que són tècnics esportius especialitzats, acompliran uns dies d'educació no formal a través de les nostres activitats lúdiques. Per aquest motiu, des d’Esportec, per a qualsevol estació de l’any plantegem una sèrie de colònies escolars prop de Ordis amb el propòsit d'aconseguir objectius relacionats mb la convivència en un entorn no habitual, la potenciació de l'autonomia i el treball en un medi no acadèmic.\nVine a Ordis a gaudir de les colònies des de grups de llars d'infants fins a col·lectius implicats en l'educació.\nVolem que les nostres estades siguin úniques i originals, respectant sempre el medi que ens envolta. La nostra finalitat és treballar constantment en elaborar, adaptar i millorar les nostres activitats esportives i estades per a centres educatius a Ordis, i assegurar que els programes d'activitats sempre estaran adaptats a cada cicle escolar.\nEstades escolars a Ordis\nColònies escolars a Ordis\nConvivències escolars a Ordis\nEstades per a joves a Ordis\nEsquiades escolars a Ordis\nActivitats per a centres educatius a Ordis\nEstades infantils a Ordis\nActivitats escolars a Ordis\nActivitats per als diferents cicles educatiusa Ordis\nColònies d'estiu a Ordis\nCasa de colònies a Ordis\nAlbergs per a escoles a Ordis\nActivitats per docents a Ordis\nColònies d'hivern a Ordis\nActivitats per als col·lectius implicats en l'educació a Ordis\nColònies d'estiu a prop de Ordis. Comptem amb molts anys d'experiència en activitats d'oci i de lleure.\nDes d'Esportec us oferim tot allò que necessiteu per passar un estiu que no oblidareu mai als voltants de Ordis. A les estades escolars, a banda de treballar el continguts de cada taller i activitats, també treballem el desenvolupament personal de cada un dels alumnes, l'autonomia, el hàbits d'higiene, el companyerisme...a part de gaudir d'una experiència en grup d’una forma diferent.\nAquestes activitats, a més d’afavorir l’estat físic dels infants, són imprescindibles per ampliar la capacitat de coordinació, la psicomotricitat, la flexibilitat i l’agilitat. Els esports desenvolupen valors importants en els infants, com la disciplina, l'amistat, el respecte, l’esperit d’equip, la superació i la competitivitat. Els esports d’equip són recomanables per a alumnes amb problemes de socialització o timidesa, ja que ajuden a desenvolupar relacions amb els companys i aporten seguretat. Per aquests motius tenim un seguit d'activitats escolars i grupals a prop de Ordis que us proposem.\nRealitzem esquiades escolars a prop de Ordis, durant tot l'any i per a totes les edats\nOferim colònies per escoles i instituts que promouen la convivència, l’aprenentatge i el contacte directe amb la natura. Les activitats que es duen a terme les adaptem al grup d’edat, i per això garantim que en surt una experiència màgica que segur que els infants recordaran per sempre! Per oferir la màxima qualitat i professionalisme en les nostres activitats i estades, els nostres monitors són tècnics esportius especialitzats en cadascuna de les les activitats a Ordis que oferim.\nColònies escolars per a totes les edats a Ordis per a centres educatius\nEsportec som una empresa que ens dediquem a realitzar estades i activitats de lleure orientades des d’un punt de vista pedagògic i pensat per escoles, grups, centres d’esbarjo, centres esportius... a la zona de Ordis i crear vincles entre els nens d’una forma diferent.\nL’activitat principal de les nostres estades per a escoles és realitazar activitats programades, personalitzades i fetes a mida segons les necessitats de cada grupen qualsevol època de l’any, combinant així activitats de neu, de multiaventura, aquàtiques i sortides pedagògiques per conèixer la història, geografia, flora, fauna i altres a prop de Ordis . Les activitats varien en funció de l’época de l’any, de l’edat dels participants i de l’objectiu principal de la sortida escolar, ja sigui un objectiu lúdic, pedagògic, d’entrenament, d’habilitats socials entre grups,...\nSón un element molt significatiu del sistema educatiu català. El seu paper ha estat i segueix essent fonamental en l’educació dels infants. Ofereixen oportunitats educatives diferents i complementàries i ens permeten treballar aspectes de desenvolupament social, convivència, diversió sana i respecte vers la natura en un ambient diferent a l’habitual. Des d’Esportec ens preocupem per organitzar-les seguint un eix dinamitzador sobre el qual realitzem les activitats i fem partícips als infants i joves de l’experiència del moment. En resum, seguretat, diversió, i aprenentatge en un context diferent a l’habitual . I si cap programa s’adapta a les vostres necessitats us oferim les colònies a la carta. Vosaltres ens dieu que us agradaria fer i nosaltres ho ajustem a les vostres necessitats. A Esportec som experts en activitats de lleure a Ordis per a tot tipus d'edats.


La figura del delegat d’equip explicada per un històric del futbol català\nPere Solé, al CE Seagull BDN, parla de la importància del delegat d’equip i de camp en un club de futbol, i de les funcions i característiques que ha de complir.\nPere Solé s’ha convertit en un històric del futbol català. Ha exerceix com a delegat d’equip en diferents categories i, fins fa uns mesos, ho era del CE Seagull BDN, equip de la Reto Iberdrola. La Covid-19, però, ho va trastocar tot i, per seguretat, ja no viatja amb l’equip, de manera que s’ha convertit en el delegat de camp.\n“Un delegat d’equip ha de ser una persona tranquil·la, servicial i neutral, perquè has de veure les coses sense l’apassionament que ho viu la resta de l’equip”. Sobre la relació que ha de tenir aquesta figura amb la tripleta arbitral, Solé assegura que “els àrbitres s’han de trobar còmodes. Amb els anys d’experiència que tinc, he après que als àrbitres se’ls ha de cuidar, s’han de trobar com si estiguessin a casa seva, que no es trobin incòmodes. Se’ls hi fa qualsevol cosa que necessitin, els hi enviem fotografies del partit si les demanen, el vídeo per revisar jugades dubtoses... Es tracta de servir-los al màxim possible”.\nSolé ha delegat les tasques de delegat de l’equip a l’Ana Barbancho, qui fa aquesta funció en l’actualitat. “El delegat és la persona que es troba entremig de la figura dels entrenadors, àrbitres i jugadores, i una de les funcions és tenir temperament, paciència, saber llegir les situacions que es van succeint des d’altres punts de vista. L’objectiu és solucionar tots els problemes que es puguin generar i veure-ho tot des d’un prisma menys passional”.\nLa relació que tenen ambdós és molt estreta i afectiva, i així ho demostra Barbancho. “El Pere és una persona que porta molts anys al càrrec i es nota. Des del principi em va acollir molt bé, explicant-me cada detall, donant-me consells. Sobretot, el que m’està ensenyant és a ser una persona molt compromesa, disciplinada i a entendre que a la vida hi ha coses que es fan per amor a l’art, i això és el més bonic d’aquest esport”.


Fotos: Del Baltic i d’Israel i Palestina. » Mosaic de Paraules al Vent (Bloc des d'Irlanda).\n← Tornat dels paisos baltics\nRics i pobres. →\nFotos: Del Baltic i d’Israel i Palestina.\nby JosepArnau Posted on 4 Novembre 2006\nBe, penjo unes quantes fotos mes, ara del darrer viatge, la setmana passada pel Baltic (no en tinc mes perque se'm va trencar la camara i en vam haver de comprar una d'usar i llençar encara per revelar, i d'Israel i Palestina). Bon viatge.\nAmb el barret rus i simbol comunista.\nJo mateix a Vilnius.\nUna de les places dentrals de Vilnius.\nLa mateixa Plaça\nEn una associacio de presos politics.\nAquesta es un pic sortint del quarter general de l'Autoritat Nacional Palestina (Hammas), on creia que m'anaven a segrestar, encara amb cara de pomes agres pero ja a la sortida…\nFoto al mur de les lamentacions tot deixant el paperet.\nJugant a la guerra a la frontera amb el Liban.\nJo al mur, per aquesta foto em van prednre per jueu a Ramallah.\nFrontera amb el Liban\nCartell en un barri jueu de Jerusalem.\nParadeta a Betlem.\nSoldats a fora el mur de les lamentacions.\nPlaça central de Ramallah.\nVista de Jerusalem des del mon dels olivers, amb un cementiri jueu sota i Jerusalem al fons.\n8 Responses to Fotos: Del Baltic i d’Israel i Palestina.\n4 Novembre 2006 at 23:55\nUnes fotos fantàstiques! La millor: la teva cara d’espantat amb els 2 soldats! 😉\n5 Novembre 2006 at 16:25\nQuina pinta que fas amb el barret rus!!\nI la foto amb els dos soldats tambe Deu n’hi do; pero amb el barret jueu…tu ets un chaquetero!!\n5 Novembre 2006 at 16:43\nSi la veritat es que amb la cara pago, amb els palestins en tinc dues o tres mes i amb totes surto amb la mateixa cara.\nEl que calgui per sortir a la foto Sir. hehehehe\n5 Novembre 2006 at 16:46\nTela eh Josep…\nQuines fotos mes impactants!!! (sobretot la del barret rus… XDD)\nAviam que ens expliques tornat de portugal!!\n5 Novembre 2006 at 18:08\nTal com diu en Marc: les fotos tenen collons!!\nMolt xules però més que un comunista sembles un terrorista 😉\nSaps que al Saddam Hussein l’han condemnat a mort??\nVigila no et confonguin amb un cosí d’ell?? 😀\n6 Novembre 2006 at 14:29\nEsta bé les teves fotos… Ja veig que entusiasmes al personal. Felicitats.\n7 Novembre 2006 at 15:28\nUnmei, procurare fer fotos tambe per Portugal.\nMontse, veig que ha impactat la de comunista eh. El fotut es que ens venia el gorro per 15 lietuvas i en canvi volia dir 50!\nEs fa el que es pot Marc.\nRocio, potser no es veu perque ja tenia gairebe els peus fora del recinte, pero estava ben acollonit encara. Gracies per passar pel bloc.\n7 Novembre 2006 at 20:20\nImpacta el que diu el retol eh. L’explicacio es perque esta dins d’un barri jueu ultraortodox, els quals no volen pas rebre gent forania i viure nomes en comunitat. Hi ha mes fotos en el post que vaig penjar fa uns dies.\nRespon a Sir William Temple Cancel·la les respostes


El comú d'Ordino recull a la seva pàgina web els tres volums amb els toponims de la parròquia - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl comú d'Ordino recull a la seva pàgina web els tres volums amb els topònims de la parròquia\nLa corporació va iniciar l'any 1996 un estudi per a la seva recuperació amb enquestes orals i relats\n04/11/2021 (10:33 CET)\nPortada del treball. Altaveu\nEl comú d’Ordino va iniciar l'any 1996 un estudi per recuperar tots els topònims de la parròquia. Es recull molta informació per mitjà d'enquestes orals i relats. Després de moltes vicissituds, al 2008 veu la llum el primer volum La Cortinada, Arans i l’Ensegur. Set anys després, al 2015, es dona un nou impuls al treball, ja que encara es disposa de materials no utilitzats, que permet realitzar el segon volum: Llorts i el Serrat. S'ha publicat també el tercer que inclou Ordino. Sornàs, Ansalonga i Segudet. Tots tres es poden consultar a la pàgina web del comú.\nEl segon volum inclou tots els topònims recollits de Llorts al Serrat. S'ha adoptat la forma gràfica en funció de la pronúncia, tal i com es va fer per al primer volum. Els topònims s’han disposat en diccionaris respectivament el de Llorts i el del Serrat. Cada un d’ells va documentat;amb la pronúncia, la definició (o les definicions si escau), l’etimologia dels diferents components i el número de localització en el mapa. A més dels topònims, el volum inclou un total de disset etnotextos d’extenció variable amb un doble interès: lingüístic i antropològic. Hi ha sis temes diferents: els animals, la casa i les ocupacions domèstiques, els remeis, els mèdis de transport, les indústries, històries, les creences i memòries\nEl tercer treball, igual que els altres dos volums, recull la toponímia major i menor del fons de vall, és a dir terrenys particulars, punts de trobada que comprenen zones comunals (boscos, planells, encreuaments, llocs geogràfics d’interès), hidrònims (rius, fonts, canals), orònims (rocs), i també topònims referents a edificis (cabanes i altres construccions). Aquesta informació és considera única i vital per reconstruir el passat i la història de la parròquia, amb les aportacions de les persones enquestades sobre el terreny.


BARCELONA I CATALUNYA LIDEREN LES MATRICULACIONS DE VEHICLE ELÈCTRIC DE TOT L’ESTAT | Live\nInici » Notícies » BARCELONA I CATALUNYA LIDEREN LES MATRICULACIONS DE VEHICLE ELÈCTRIC DE TOT L’ESTAT\nBARCELONA I CATALUNYA LIDEREN LES MATRICULACIONS DE VEHICLE ELÈCTRIC DE TOT L’ESTAT\n– La Plataforma LIVE, que té com objectiu la promoció de la mobilitat amb vehicles d’energies alternatives, renova el seu conveni per dos anys més.\n– La signatura és un acord de col·laboració entre l’Administració i el sector privat per impulsar reptes estratègics i mantenir així les matriculacions en alça.\n– Actualment Barcelona sextuplica la quota de matriculacions de vehicles elèctrics a l’Estat Espanyol.\n– En el que portem d’any s’han matriculat més de 200 vehicles de gas natural a Catalunya.\nLa Plataforma público-privada LIVE ha renovat per tercera vegada consecutiva un acord multilateral per continuar la seva activitat: fomentar la mobilitat sostenible, essencialment dels vehicles elèctrics i de gas natural, amb l’objectiu compartit de desenvolupar projectes, polítiques estratègiques, nous models de negoci i crear una xarxa de coneixement sobre la mobilitat sostenible. La signatura, que compta amb el suport de l’Administració Pública i de diverses empreses del sector privat que treballen per l’ecologia urbana, ha tingut lloc a l’Auditori Cibernàrium de l’edifici Media-TIC, un emblema de l’eficiència energètica i ecològica de la ciutat. L’acte ha estat presidit per Mercedes Vidal, Regidora de Mobilitat de l’Ajuntament de Barcelona i Presidenta de la Plataforma LIVE. En aquest sentit, l’entitat serà gestionada i coordinada pel mateix consistori, concretament per l’Àrea d’Ecologia Urbana, configurant-se com un òrgan sense personalitat jurídica pròpia i d’actuació conjunta entre el sector públic i el privat. La regidora ha destacat que amb la continuïtat de l’entitat s’aconseguirà una transformació industrial a Catalunya i la generació de nova activitat econòmica relacionada. “És una oportunitat per posar en pràctica les propostes i objectius establerts en el Pla de Mobilitat Urbana de Barcelona (PMU 2013-2018)”, ressalta.\nLes xifres de penetració relativa dels vehicles elèctrics justifiquen la renovació del conveni de la Plataforma LIVE doncs, gràcies al suport i a la promoció de vehicles i infraestructures d’energies alternatives que realitza l’entitat juntament amb els seus membres, Barcelona i Catalunya lideren el nombre de matriculacions de vehicles elèctrics de tot l’Estat espanyol. Segons dades de la DGT, del total de noves matriculacions de vehicles elèctrics al 2016 (3114 VE), el 40% s’han matriculat a Catalunya i un 15% al municipi de Barcelona.\nAixí també, al municipi de Barcelona, la quota de matriculacions de vehicles elèctrics és de 15 vehicles per cada 100 noves matriculacions, fet que multiplica per 6 la mitjana estatal. Per això mateix la ciutat se situa per sobre la mitjana europea i a l’alça de països com França o Alemanya. De fet, Barcelona és la ciutat més densa si de punts de recàrrega ràpida es tracta: els usuaris disposen d’un punt de recàrrega ràpida, públic i gratuït a menys de cada 2 quilòmetres.\nBarcelona és la ciutat europea amb més motos elèctriques (1120 e-motos matriculades), i és per això que compta amb 150 punts de recàrrega exclusius per a aquests tipus de vehicles i disposa de dos projectes innovadors de moto elèctrica compartida. Els autobusos, per la seva banda, són un altre punt fort: s’acaben d’incorporar 2 autobusos 100% elèctrics, fent que Barcelona compti amb una de les flotes d’autobusos més sostenible d’Europa. Els vehicles propulsats per gas natural vehicular tampoc es queden enrere: durant l’últim any, s’han incorporat al parc de vehicles de la província de Barcelona més de 200 nous vehicles de gas natural. Actualment Catalunya compta amb 11 estacions de gas natural vehicular (GNV), de les quals 9 es troben a la província de Barcelona. Catalunya és la comunitat autònoma amb més estacions de gas natural liquat (GNL), amb un total de 5.\nCatalunya disposa, des del passat mes de juny, d’un pla d’infraestructures de punts de recàrrega que pretén aconseguir en un període de tres anys 100 estacions de recàrrega rapida a la xarxa viària, 400 estacions de recàrrega semi-rapida i 25.000 punts de recarrega vinculada. En aquest sentit, la Plataforma LIVE, juntament amb els membres que la composen, és un dels instruments per canalitzar les actuacions a la ciutat de Barcelona i al territori.\nAixí doncs, la primera i segona fase del Projecte LIVE, que van des del 2009 fins al 2012 i del 2013 al 2015, van servir per forjar les bases del seu desenvolupament en el territori i l’ampliació dels seus membres. Al llarg del temps ha anat reprenent la seva activitat amb l’objectiu de mantenir i incrementar el posicionament estratègic de Barcelona, i també de Catalunya, com a centre internacional del sector de la mobilitat eficient. El conveni signat és un acord multilateral que aglutina la participació oberta d’entitats relacionades amb l’ús d’energies alternatives. El principal àmbit d’actuació és Catalunya, essent el municipi de Barcelona i la seva àrea metropolitana.\nHistòria del cotxe elèctric\nVine a EXPOELÈCTRIC a provar la mobilitat 100% sostenible!\nDe viatge per la Costa Brava i l’interior de l’Empordà amb cotxe elèctric\nHíbrid endollable, el primer pas cap a l’elèctric pur\nEl Motosharing, la millora manera de moure’t per la ciutat\nEl trencaclosques de la càrrega ràpida en els cotxes elèctrics


El Punt Avui - Notícia: “Els partits no estan prou activats”\nODETTE VIÑAS COORDINADORA ANC DE NOU BARRIS DE BARCELONA\nPERFILNascuda a Boston, aquesta metgessa de 58 anys ja va estar molt involucrada en la coordinació de la consulta sobiranista de Barcelona i ara en l'Assemblea Nacional Catalana. “Els partits no estan prou activats”\n“Nosaltres hem de convèncer la gent que el país millorarà amb la independència i entre tots empènyer les formacions”\n05/03/12 02:00\t-\nTweet\tViñas també forma part del secretariat de l'assemblea Foto: A. PUIG.\nNou Barris és un districte de Barcelona tradicionalment complicat per a l'independentisme. Això no ha suposat cap impediment perquè l'Assemblea Nacional Catalana (ANC) hi hagi arrelat, igual que va fer la consulta sobiranista.Quan es va començar a gestar l'ANC a Nou Barris?Aquest és un projecte que es va anar fent gairebé en secret des de la primera consulta d'Arenys de Munt. I específicament a Nou Barris ja teníem una persona en la coordinació de la consulta de Barcelona que ens anava explicant tot el projecte. Un cop es va celebrar el 10-A ja es va convocar un primer acte de presentació de l'ANC i vam començar a treballar fent reunions i alguna activitat més per aconseguir mobilitzar gent.Com s'aconsegueix mobilitzar els veïns de Nou Barris, una zona de Barcelona que no ha estat gaire vinculada amb el sobiranisme?Sí que és un punt més difícil que d'altres, però no tant. És una zona molt gran i diversa amb tretze barris diferents, però amb molta vida popular. Amb la consulta vam tenir una grata sorpresa. La gent ens va escoltar i molts van decidir votar “sí”. Amb els estrangers també es va produir aquesta situació. Ells entenen les nostres demandes, perquè la majoria han patit el que és una colònia. El problema és arribar a tota aquesta gent.I com s'ho faran?Una de les activitats més destacades de l'assemblea és una gran marxa per tot Catalunya que començarà per Sant Joan. Hem dividit el país en deu regions i anirem fent actes divulgatius i reivindicatius fins a acabar amb una manifestació l'11 de setembre a Barcelona convocada per l'independentisme.Quin paper han jugat les consultes en el panorama polític?La independència ha deixat de ser un tabú i tothom en parla tranquil·lament. I ara, com més visible es faci l'assemblea, tot plegat anirà en augment.Tothom s'apunta a l'assemblea a títol personal i no com a partit, però és evident que necessitaran les formacions per arribar a l'objectiu final de la sobirania plena com preveu el seu full de ruta.Els partits polítics no estan prou activats, i en aquest país, des de la transició, també s'ha anat perdent la xarxa d'activació ciutadana. Però amb les consultes i l'assemblea es torna a aquesta acció unitària.I creu que aquest moviment social activarà els partits?Les formacions ja s'estan adonant que no tenen l'única veu i també són conscients que si algun dia volen proclamar la independència necessiten un suport social i ciutadà patent i important. Nosaltres hem de convèncer la gent que el país millorarà amb la independència i empènyer els partits perquè ho tirin endavant.Però el govern assegura que la prioritat és el pacte fiscal.Sí, que vagin fent [riu]. Des del meu punt de vista el pacte fiscal no existirà. Però el problema amb Espanya no és només econòmic, va molt més enllà. És molt més general. Hi ha altres qüestions socials i culturals.\nEl Punt Avui. Comarques Gironines 05-03-2012 Pàgina 22 El Punt Avui. Edició Nacional 05-03-2012 Pàgina 6 DESA LA NOTÍCIA A:\nEulalia Gili Renom (Palamós) Benvolguda Odette,\nJo també ric, amb una certa ironia, quan parlen del pacte fiscal i es fan tants embolics... cada formació amb la seva solució... quan a la societat civil ho tenim claríssim que la independència és el camí, i l' ANC l' eina que ho està fent possible.\nDimarts 06 març 2012, 22:39


Divendres 18 de gener: inauguració de l’exposició “I la mort va caure del cel”, sobre els bombardeigs franquistes a Manresa d’ara fa 80 anys - Memoria.cat\nDivendres 18 de gener: inauguració de l’exposició “I la mort va caure del cel”, sobre els bombardeigs franquistes a Manresa d’ara fa 80 anys\nEl divendres 18 de gener, a les 19h, al refugi antiaeri del Grup Escolar Renaixença (carrer del Canonge Montanyà), s’inaugurarà l’exposició “I la mort va caure del cel. 80 anys dels bombardeigs franquistes a Manresa”, produïda per l’Associació Memòria i Història de Manresa i l’Ajuntament de Manresa, dins dels actes de Manresa Capital de la Cultura Catalana 2018.\nL’exposició es podrà veure fins el dia 3 de març.\nVisites guiades: els dissabtes i diumenges a les 13h. Visites concertades per centres educatius: entre setmana.\nTrobareu informació, documents, imatges i vídeos de familiars de les víctimes i de testimonis dels bombardeigs al web “Els bombardeigs franquistes a Manresa (1938-39)”: www.memoria.cat/bombardeigs


Peter Warehouse York Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPeter Lane, Centre de York, York, Regne Unit, YO1 8SW - Veure al mapa\n"Right size apartment with two little boys, so they could sle..."\nAl visitar York, vosté es sentirà com a casa a Peter Warehouse, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera, forn microones a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar York, el Peter Warehouse és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Peter Warehouse de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 GBP per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.\nTots els tipus de viatgers (132) Parelles (20) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (16) Famílies amb infants grans (10) Grups (81)\nLocation, quiet and fairly well equipped.


La família Vidal-Barraquer ha cedit reproduccions del seu fons fotogràfic i documental a l'Ajuntament de Cambrils perquè l'Arxiu Municipal el gestioni i el difongui. Es tracta d'un fons de gran valor format per més de 3.000 documents textuals i 23.500 imatges. De l'arxiu familiar, destaquen les fotografies reflecteixen la transformació de Cambrils i d'altres poblacions veïnes durant el segle XX, així com alguns documents "inèdits" realicionats amb la vida escolar i eclesiàstica del cardenal Vidal i Barraquer.\nDocumentació inèdita i històrica\nDurant la presentació avui d'aquest fons familiar, l'arxiver municipal, Pedro Otiña, ha destacat d'entre els documents textuals, reproduccions d'una bona quantitat de documents notarials dels segles XVIII i XIX, documentació comptable sobre obres a l'Ermita de la Mare de Déu del Camí de l'any 1790 o la prestació del servei de gel a Cambrils l'any 1754. En relació al Cardenal Vidal i Barraquer, hi ha documents que abasten aspectes de la seva vida escolar i eclesiàstica, "com el seu passaport vaticà o els seus nomenaments eclesiàstics". Otiña també ha volgut reconèixer el treball fet per la família d'identificació de tot el material del fons.\nL'alcaldessa de Cambrils, Camí Mendoza, ha agraït a la família la cessió d'aquest fons per a la seva divulgació i coneixement de tothom i ha volgut posar l'accent en "la importància que tindrà no només per Cambrils, sinó també per tot el territori". I és que al fons també hi apareixen imatges de Reus, Salou, Tarragona, Barcelona, el Montsant, Riudoms, Riudecayes, Hospitalet de l'Infant, Girona, entre altres poblacions catalanes, així com d'estrangeres com París o Roma. Per la seva banda, el regidor de Cultura, Lluís Abella, ha remarcat que la cessió de l'arxiu familiar és un bon exemple "de la importància dels dipòsits privats que són cedits a arxius públics".\nDurant els propers mesos, el personal de l'Arxiu Municipal de Cambrils treballarà en l'organització i descripció d'aquest valuós fons patrimonial amb l'objectiu de fer-lo accessible a tota la ciutatania. Tot el llegat serà presentat en un acte públic emmarcat en l'Any Cardenal Vidal i Barraquer 2018 a la propera tardor.\nDe l'Arxiu Nacional de Catalunya a l'Arxiu Municipal de Cambrils\nEl conveni de cessió de les reproduccions el van signar el passat 15 de febrer l’alcaldessa de Cambrils, Camí Mendoza, i Francesc Vidal-Barraquer Mayol en representació de la família. Cambrils és l'únic municipi que tindrà les reproduccions de les fotografies i documents orginals cedides a l'Arxiu Nacional de Catalunya.


Navarro vol que PSC i CiU liderin junts un pacte anticorrupció - Empordà\nNavarro vol que PSC i CiU liderin junts un pacte anticorrupció\nEl primer secretari del PSC ha considerat que són els grans partits els que han de "donar exemple"\nEFE 03.03.2013 | 11:08\nEl primer secretari del PSC, Pere Navarro, demana reunir-se amb el president català, Artur Mas (CiU), perquè siguin els seus respectius partits, com "representants de la majoria social catalana", els que liderin un pacte anticorrupció amb mesures "valents" i "sense tripijocs".\nEn una entrevista amb Efe, Navarro ha considerat que són els grans partits els que han de "donar exemple" i posar-se al capdavant de la regeneració democràtica amb un acord que inclogui mesures "valentes però no populistes".\n"Aquest procés ha de ser creïble i sincer. Anem a respectar la presumpció d'innocència, però no pot semblar que els acords entre partits serveixen per tapar-nos els uns als altres les possibles irregularitats", ha dit Navarro.\nI ha afegit en aquest sentit: "No pot ser això, els ciutadans ja no poden suportar aquest tipus de tripijocs, hem d'afrontar-lo sincerament (...), sense tapar-nos irregularitats".\nPere Navarro, que comparteix bona part de les 51 mesures que va proposar Mas la setmana passada per lluitar contra la corrupció, vol que aquesta bona sintonia entre tots dos pugui materialitzar-se en una pròxima reunió bilateral.\nEn les últimes dues setmanes, Mas i Navarro han llançat les seves propostes per lluitar contra la corrupció, que coincideixen en els aspectes fonamentals.\nDe fet, els dos tenen la mateixa postura sobre una de les qüestions més polèmiques: quan ha de deixar els càrrecs un dirigent polític imputat.\nMas i Navarro consideren que l'imputat no ha d'abandonar les seves responsabilitats immediatament, sinó quan s'obri el judici, a l'hora que subratllen la necessitat de contemplar "mecanismes" perquè aquesta persona pugui tornar al seu càrrec si la sentència és exculpatòria.\n"Mas i jo coincidim en algunes coses, no a totes, per això demano una trobada amb ell, per veure quins espais comuns podem trobar perquè hem d'afrontar la regeneració democràtica amb urgència i valentia", ha assenyalat Navarro.\nPer al líder del PSC, les mesures per lluitar contra la corrupció han de ser ambicioses però adverteix del perill de caure en el "populisme".\n"Cal respectar la presumpció d'innocència, i també aplicar càstigs exemplars si es comprova la culpa d'algú. Nosaltres farem a casa nostra el mateix que volem que altres facin en la seva", ha dit Navarro.\nLes declaracions del líder dels socialistes catalans arriben la mateixa setmana en que Mas ha comparegut al Parlament per explicar un paquet de 51 mesures per lluitar contra la corrupció, en un moment en el qual han sortit a la llum diversos casos de presumpta corrupció que afecten diversos partits polítics.\nDurant la sessió parlamentària, Navarro va evitar ser crític amb Mas, el que sí que van fer la resta de formacions polítiques llevat ERC, i va mostrar bona sintonia amb ell, per concloure allargant-li la mà davant la "urgència" d'elaborar un gran pacte anticorrupció que permeti la regeneració democràtica.


«Et deixaràs caure. Però aquell buit us suggerirà alguna cosa nova perquè dues neurones o una mirada es trobaran com no ho havien fet abans»\nNo cal ser soldat de guerra per a deixar-se travessar en camp de batalla. Des que som vius ens hem anat recuperant d’innombrables guerres, de multitud de desastres, de la violència, de la traïció. El nostre cos és com un mapa amb una serralada de muntanyes rocalloses, una franja de depressió central, llacs tranquils, un cercle polar, una terra de foc. Milers d’accidents geogràfics que han quedat per sempre a la nostra cartografia. Potser això ho anem descobrint amb el temps quan algun dolor o altre ens fa tornar a obrir una ferida antiga que no recordem en quin moment va ser feta. L’altre dia el filòsof Paul Beatriz Preciado, convidat per la Biennal del Barcelona Pensa, deia que el nostre cos és un arxiu polític viu, un cos que transporta tota la historia de l’opressió, però també tota la potència de les resistències que ens han precedit. Deia que era sempre a partir d’aquest cos perforat des d’on pensàvem. Cada dia admiro més les persones d’aquesta espècie. Les que, un cop l’agulla ha produït la fiblada, volen saber-ne el perquè i prenen la seva experiència com a matèria d’estudi sense negar-la ni fugir corrents.\n‘Cartografia íntima de l’ésser humà’, de l’artista Núria Arias, que ha estat exposada la la galeria Mútuo de Barcelona.\nPenso en els qui són a la presó ara mateix, que han posat el cos darrere els barrots per haver desafiat un sistema. Han canviat la vida de llar per un espai asèptic –com si fos un institut de secundària, explicava Èric Vinaixa en un vídeo casolà després d’haver visitat la presó dels Lledoners–, on el ciment ha de fer baixada perquè els qui hi són tancats puguin veure una mica les muntanyes i no acabin tornant-se miops. També en els immigrants que posen el seu cos en moviment no se sap en quina direcció. Paul Beatriz Preciado mateix ha convertit el seu cos en un laboratori per expulsar-se d’un gènere femení que no considerava seu. Ell ha utilitzat la testosterona per alterar-se, modificar-se i pensar-se d’una altra manera. De fet, fa uns quants anys que vaig conèixer-ne la història i des de llavors no m’ha deixat d’inspirar. Que hagués decidit d’hormonar el seu cos com a dissidència, per posar de manifest que cap etiqueta no podria apropiar-se la seva vida. Fins i tot va haver de signar un document en què es reconeixia com a malalt mental per poder obtenir aquesta substància.\nPrecisament era Preciado qui l’altre dia anomenava aquestes persones que es deixen travessar com a ‘persones – conillet d’Índies’. Són les que posen la vida i el cos al servei de tot allò que volen desafiar. No pensen ni escriuen des d’un espai domèstic, sinó des de la intempèrie, sense sostre però també sense recer.\nDeixar-se travessar: això fa, potser de manera més quotidiana, un artista. Posar la seva sang, la seva pell, el seu ofec, el seu anhel en joc. Per això crec que em sento bé entre artistes. Ho noto especialment quan els entrevisto. En aquell espai de la conversa de dos en què és possible, també per a mi, quedar al descobert. Aquella sensació de no tenir preparada la pregunta següent i que arribarà un silenci perquè deixaràs que la resposta de l’altre t’impacti i et desordeni. I no buscaràs desesperada el guió que et marcava com continuar. Et deixaràs caure. Però aquell buit us suggerirà alguna cosa nova perquè dues neurones o una mirada es trobaran com no ho havien fet abans. I tu diràs alguna cosa que potser no respondrà a la lògica, però l’interlocutor contestarà intuint-te i intuint-se i aquesta serà la vostra creació conjunta.\nDarrerament he entrevistat tres artistes que m’han transmès això mateix. M’han explicat, arran de la seva obra, com la vida les havia travessades. Sònia Moll em parlava de les seves peces desencaixades que va reconstruir amb les columnes del llibre Beneïda sigui la serp. Marta Orriols, del dolor de la pèrdua que va motivar la seva novel·la Aprendre a parlar amb les plantes. L’artista Núria Arias m’explicava com els metges la van etiquetar i va estar anys prenent una forta medicació psiquiàtrica que l’anul·lava.\nTinc la sensació que només les persones que han vingut a deixar-se travessar, o que n’han après pel camí, viuen de manera autèntica. Saben suportar la ingravidesa. Són les bèsties sobiranes que ens permeten de descobrir, també a la resta, unes altres formes de vida. Perquè no cal ser un astrònom per a tripular naus en cerca de nous planetes habitables. Hi ha persones que hi posen el cos. Avui, un homenatge a les fletxes i a la sang que crea vida nova.


Posicionament als cercadors Llinars del Vallès - La Quadra\nPosicionament als cercadors Llinars del Vallès\nLa Quadra és un estudi de disseny especialitzat en Posicionament als cercadors. L’objectiu principal dels serveis de Posicionament als cercadors és obtenir un increment de peticions d’informació augmentant així la cartera de possibles clients Al llarg de molts anys ja hem desenvolupat projectes de Posicionament als cercadors per empreses d’arreu de l’estat en poblacions com Llinars del Vallès.\nLa Quadra els ofereix serveis de Posicionament als cercadors Llinars del Vallès per treure’n profit de la seva pàgina web, però no volem que “existeixis”, volem que obtingui peticions d’informació i contactes vàlids. La tasca comercial no desapareix amb una web i tampoc si aquesta té un servei de posicionament web, però si que l’ajuda a obtenir nous contactes.\nSi estàs cercant Posicionament als cercadors Llinars del Vallès, sàpiga que ja hem dut a terme aquestes tasques amb d’altres clients i segurament també el podrem ajudar. L’animem a que ens contacti amb nosaltres per poder valorar el seu cas i assessorar-lo per tal de que obtingui els millors resultats possibles.


Campclar serà el barri protagonista d'un nou programa social que té com a objectiu millorar i afavorir la convivència entre els veïns. Es tracta del projecte A-porta, una de les novetats que s'han anunciat durant la 32ena Assemblea de la Confederació d'Associacions de Veïns de Catalunya (CONFAVC) que s'ha celebrat al barri tarragoní de Sant Salvador amb la participació d'una trentena d'associacions pertanyents a 13 federacions, i apadrinada per la Federació d'Associació de Veïns de TGN (FAVT).\nA-porta és un programa social que consisteix en un desembarcament porta a porta d’un equip de veïns i veïnes mateix del barri, que amb una prèvia formació especialitzada sobre els aspectes que es volen millorar, van de llar a llar fent un acompanyament amb els seus mateixos veïns d’escala i de barri.\nInspirat a França\nEl programa, que podeu consultar en el document adjunt, està inspirat en la tasca que l'associació Voisin Malin ha desplegat a les banlieus d’algunes ciutats franceses com París, Lille i Montrueil. La primera prova pilot es va desplegar a Ciutat Meridiana a la tardor i encara està en marxa, amb la complicitat de l’Ajuntament de BCN, la companyia d’aigües Agbar i la cooperativa iesMed. La missió d'aquesta prova pilot és la radicació de la pobresa energètica.\nA TGN, a partir de juliol\nEn el cas de Tarragona, A-porta s'implementarà amb mateixa missió i es desplegarà entre juliol del 2017 i febrer del 2018 amb un horitzó d’arribar a fer l'acompanyament a 1.000 habitatges. Durant la trobada a Sant Salvador, el moviment veïnal català s'ha refermat en el compromís de precipitar un canvi en el model del sector energètic, i de seguir abordant temes prioritaris com la contaminació atmosfèrica, la vulneració del dret a un habitatge digne amb condicions també dignes de les necessitats de subministraments energètics, i de seguir treballant per una cultura de veïnatge compartit – amb les persones d'altres cultures i refugiades.\nUn mapa per a visualitzar l'efecte de les retallades en la sanitat\nEn el transcurs de l'assemblea també s'ha presentat el Mapa de la Sanitat, que fa una radiografia de la incidència de les retallades a la sanitat pública des del 2011 fins el 2014, tants des dels centres d'atenció primària com dels centres hospitalaris. Un mapa que s'està nodrint encara i que estarà penjat a la xarxa a partir de l'abril.


Plens extraordinaris amb mocions contra el 155 i exigint l’alliberament dels Jordis\nDijous, 26 Octubre 2017 16:59\nSala de plens de Tàrrega amb els joves Adrià Corbella i la seva parella. Laia Pedrós\nNombrosos ajuntaments i consells comarcals de la demarcació de Lleida han celebrat plens extraordinari entre el 24 i el 25 d’octubre per aprovar mocions de rebuig a l’aplicació de l’article 155 per part del govern espanyol i de suspensió de l’autonomia de Catalunya. En la majoria de plens també s'ha aprovat una moció per exigir l’alliberament dels líders de l’ANC i Òmnium Cultural, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart.\nEntre els molts ajuntaments que han donat llum verda a aquestes mocions hi ha Agramunt, Balaguer, Bellpuig, les Borges Blanques, Cervera, Mollerussa, Tàrrega i Sort, entre d’altres. S’ha de destacar que a Tàrrega el PSC s'ha abstingut en la moció de l’alliberament dels presos polítics mentre que en la moció de rebuig a l’aplicació del 155 hi ha votat en contra com també ho ha fet Comú. El ple ha comptat amb l’assistència del targarí Adrià Corbella i la seva parella, els joves condemnats per pegar policies dissabte passat en la manifestació a Barcelona per demanar l'alliberament dels Jordis. El ple ha mostrat el seu suport institucional als joves.\nA Balaguer, el PSC ha votat a favor de l’alliberament dels Jordis i s'ha abstingut a la votació de l’aplicació del 155.\nEntre els consells comarcals que també han celebrar plens en aquest sentit hi ha el de l’Urgell i el de la Segarra.\nLlegit 170 vegades\nMés en aquesta categoria: « El Pallars Sobirà, la comarca que més recicla, i les Garrigues, la que menys residus domèstics genera en l'àmbit de Ponent i l'Alt Pirineu\tUna desena de pobles proclamen la República Catalana de forma simbòlica »


Melissa Mack Bio, Família, carrera professional, marit, valor digne, mesures - Periodista\nMelissa Mack Bio, Família, carrera professional, marit, valor digne, mesures\nData de naixement: 02 de gener de 1981\nMelissa Mack és una de les meteoròlegs més importants nomenades als Estats Units d’Amèrica. Actualment, Mack treballa per a la xarxa Fox 8 com a pronòstic meteorològic a Cleveland. Abans, ha tingut experiència en el treball amb xarxes com WTAP-TV i WYTV ABC.\nA més, s'ha convertit en una de les periodistes que va guanyar fama a causa del seu impactant innovador de la publicació de notícies. A més, amb el seu treball i dedicació cap al seu nom, ha tingut, sens dubte, un d’aquests noms que arriba al màxim meteoròleg de la nació com Jim Cantore, Kelly Cass , i Stephanie Abrams. Desfem-nos a continuació per conèixer més detalls sobre el veterà i bell periodista del temps.\npublicat per Melissa Mack Fox 8 News Cleveland endavant Dilluns 15 de juliol de 2019\nMelissa Mack: Bio, Família, Educació\nEl talentós meteoròleg va néixer el 2 de gener de 1981 a Ohio, els EUA. Mack sembla ser una personalitat secreta que no té molt a compartir sobre els seus primers dies, els pares, així com els seus germans. A més, tampoc ha proporcionat molta informació sobre la seva ètnia. Segons algunes fonts fiables, pertany a una ètnia blanca completa.\nRespecte a la seva educació, després de completar la secundària, va assistir a la Youngstown State University. Des d'on va obtenir la llicenciatura en ciències en telecomunicacions. També va recollir el títol de Meteorologia de Radiodifusió de la Mississippi State University.\nMelissa Mack: Assoliments de carrera i vida\nTot i mantenint bona part de la seva vida personal sota les cortines, ha aconseguit guanyar fama durant la seva carrera. Un cop finalitzada la graduació, va començar a treballar com a periodista al camp del departament meteorològic. Inicialment, va treballar amb l'estació WTAP-TV, Parkersburg, WB. Després va treballar amb WYTV ABC 33 a Youngstown durant tres anys.\nMés tard, el seu talent va ser descobert per la popular xarxa de televisions America Tv Fox News. Al 2006, la xarxa la va contractar com a personal al novembre. Mentrestant, mentre treballava amb la xarxa, es va convertir en resident a Boston i també va ser reportera meteorològica Morning and Noon per a WBZ-TV, CBS 4. Després de treballar uns quants anys, es va mudar a Cleveland on va començar a treballar per a la xarxa basada en Cleveland, FOX 8.\nA la xarxa serveix de previsora meteorològica a les 16.00 del migdia i a les set del vespre a les set del vespre. A banda d'això, ha aparegut com a 'Shannon Buard' a la sèrie de documentals de televisió 'Women Behind Bars'.\nMelissa Mack: Vida personal i marit\nCom s'ha dit anteriorment, Mack és una persona secreta que no ha compartit gaire informació sobre la seva vida personal o la seva vida amorosa. Però després d’investigar a través de diferents informes, vam descobrir que s’ha casat amb el seu xicot de llarga durada, Ryan Myers. Tot i això, va xocar amb els seus fans el 2014, després d'haver anunciat el seu compromís durant les vacances, que es va convertir en una sorpresa per al món. La parella va intercanviar els vots en el mateix any al setembre. Van tenir una petita i privada cerimònia de casament on hi han assistit els seus tancats.\nLa parella sembla tenir un vincle fort des del matrimoni ja que la parella ha participat en afers extramatrimonials o qualsevol tipus de violència. A més, el duet havia acollit el seu fill primogènit, el fill Jetta, el 18 de desembre de 2016.\npublicat per Melissa Mack Fox 8 News Cleveland endavant Dimarts, 18 de desembre de 2018\nMelissa Mack: Valors nets i perfils de mitjans socials\nPel que fa al seu guany, ha treballat amb la xarxa popular FOX News des del 2006. A més, també ha treballat amb algunes xarxes de renom i ha guanyat molta experiència abans d’haver entrat a la xarxa Fox. Més tard, va començar a tenir fama com un dels respectats meteoròlegs de la xarxa Fox 8. Al contrari, cobra de mitjana a la xarxa la seva remuneració de 62.231 dòlars anuals. Per tant, el seu valor net té una estimació de més de $ 1 milió. A més, també obté beneficis d'altres obres.\ndevin físic nom real\nA més de la televisió, els seus seguidors i seguidors la poden seguir en diferents plataformes de xarxes socials com Instagram i Twitter. Ha compartit activament les imatges del seu estil de vida quotidià en aquestes plataformes de mitjans. A Instagram, té un compte privat @wxmack amb 11,9k de seguidors. Té un compte de Twitter @ MackAttackFox8 amb 10,8 k de seguidors. A més, té un Compte de Facebook amb més de 24,2 k de seguidors.\npublicat per Melissa Mack Fox 8 News Cleveland endavant Divendres, 31 de maig de 2019\nMelissa Mack: Mesures del cos\nEl periodista preciós té una figura del cos esvelta i ben cuidada que arriba a l'alçada de 5 peus de 4 polzades. El seu cos pesa 64 kg, però no hi ha informació sobre les seves estadístiques del cos. A més, té un atractiu parell de ulls avellaners amb un color de cabell marró fosc.\nLlegiu informació sobre periodistes com Phil Mattingly , Estrany Hollie , i Amy Freeze .


Personatges de Pego X: Justo Almela Company, un pintor amb la llum de Sorolla | Noticias La Marina Plaza\nPublicado: domingo, 16 febrero, 2014\nMarina Alta / Pego / Personatges de Pego / Reportajes | La Marina Plaza\nJUSTO ALMELA COMPANY\nUn pintor amb la llum de Sorolla\nAnar a Xàbia per conèixer la família de Justo Almela va ser tot un plaer i una experiència enriquidora. La filla del pintor, Maria Luisa, ens esperava tranquil·la al jardí mentre saludàvem al seu marit Elies Piles i al seu fill. La casa estava farcida de quadres, més que un xalet semblava un museu on la llum i els colors li donaven un aire místic i modern alhora. Fou un viatge al passat però amb el present més visible gràcies a aquells llenços disposats per totes les parets i racons de la casa. D’aquella visita conserve encara el gust que tenia el nét Elies per l’obra del seu avi pintor i la bonhomia d’una família excepcional.\nPerò com passa amb moltes persones –de les quals sols tenim escassos apunts de la seua vida- acabem per no saber massa cosa d’elles, unes vegades per la desmemòria històrica i d’altres per la desconsideració que provoca la contemporaneïtat i la indiferència.\nMalauradament, Justo Almela és, tot i que va ser alumne i deixeble de Sorolla a Madrid, un dels pintors alacantins menys estudiat. Per això, no vaig a dir jo ací moltes més coses de les que ja va deixar apuntades Rafel Ruiz en la seua excel·lent i original semblança biogràfica; si de cas en recordaré alguna o n’afegiré altra, perquè amb els records també fem història. (1)\nJusto era fill del ferrer Vicent Almela Seguí i de l’ondarenca Isabel Company Marí, el menut dels seus cinc fills. Quan era infant no li agradaven massa les lliçons d’escola i un dia el mestre el va castigar de cara a la paret. Mentre estava en eixa posició dibuixà, amb un clau sobre la paret, el rostre d’aquell mestre al qual li afegí unes grans orelles de burro. La caricatura va ser tan exacta que aquell professor, lluny d’empipar-se per la malifeta, manà a la família que l’enviara a estudiar pintura.\nAccedí a l’Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València on realitzà els seus estudis entre 1897 i 1905 amb notes excel·lents. Allí va aprendre una tècnica rigorosament acadèmica i d’arrels barroques però que li va servir de base per anar a Madrid a estudiar al taller de Joaquim Sorolla, al voltant de 1903, junt a altres com Benedito, Lezcano o Alcalá Galiano. I només això ja ens diu molt del nostre personatge, perquè no és cap bicoca ser un dels pocs escollits per a estudiar amb el mestre de la llum, el pintor més famós del moment a Espanya.\nEixe mateix any col·laborà amb un quadre de costums per a l’exposició-tómbola que es celebrava a Madrid a favor del monument a Emilio Castelar. També va realitzar nombroses exposicions individuals i col·lectives i va participar en l’Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid de 1904 on va aconseguir una Menció Honorífica amb l’obra Rayos de luz. (2) En eixes primeres obres pictòriques d’Almela es veien clarament les influències de Pinazo i de Sorolla. D’eixe estil també és l’obra que presentà a l’Exposició Regional de València de 1909, on apareix un xiquet nu que rep la llum a través d’una cortina vermella. En 1910, en l’Exposició Nacional de València que va inaugurar el rei Alfons XIII va aconseguir una Medalla de Plata.\nAmb la necessitat de treballar i guanyar-se el pa per a no deambular per la vida incerta de la bohèmia del Madrid de principis de segle, va decidir dedicar-se a l’ensenyament. En 1918 va reclamar la seua exclusió de la relació d’aspirants a les places de professor numerari de dibuix dels Instituts de Sòria i Baeza. Finalment, en 1921 aconseguí la plaça d’auxiliar de Dibuix a l’Institut de Segona Ensenyança de Lleida. Tres anys després, en 1924, ocupà ja la càtedra de Dibuix substituint a Federico Reymundo.\nA Lleida també establí una espècie d’acadèmia privada de pintura en la qual estudiaren lleidatans que després sigueren afamats pintors. És el cas del surrealista Leandre Cristòfol (1908-1998), d’Antoni Garcia Lamolla, Josep Viola o Flix Franch.\nLa seua obra i estil pren una especial atenció a la figura humana dintre d’un estil naturalista, caminant per la corda fluixa del realisme i el lluminisme per tal de cercar entre els dos un fil intermedi. Va pintar nombroses figures, retrats i escenes costumistes, allò que en aquell moment es pintava i que havia heretat de Sorolla. Imatges molt simples que de vegades s’influenciaven d’Ignacio Pinazo, sobretot els seus quadres de xiquets com els de Verano i Estudio.\nLa influència de la Mediterrània i de la costa valenciana queden patents a les seues obres, una pintura gruixuda i lluminosa, una estètica a cavall entre les tendències destructives de la imatge tradicional i costumista –pròpia de la primera meitat del segle XX- i la recuperació de l’objectivitat del realisme del segle XIX. D’aquesta etapa melodramàtica cal destacar Víctima del arte (1902) i de l’etapa posterior -ja sorollista- destaquem Niño bajo la parra (1905), Cogiendo uva (1906) i el Ceguet de Bordes. Tota aquesta pintura tenia un clar sentit a la vora de la costa de Xàbia on també havia estat Sorolla i on havien acudit a aprendre del mestre altres valencians contemporanis d’Almela com Vicente Bañuls, Ricardo Verde, Emilio Varela Isabel, Leopoldo García Ramón o el propi Agrasot.\nA més de dominador absolut del dibuix va ser un afamat pintor de pergamins, entre els quals cal destacar el que va fer per ordre del Col·legi Oficial de la Província de Lleida al ministre d’Hisenda Calvo Sotelo (1925), el de Jose Maria Fuster, enginyer en cap dels Ferrocarrils Transpirenaics (1927), i els dels pegolins il·lustres Juan Torres Sala (1942) i el pare Fernando Ferrando (1947). Altres tècniques en que destacà van ser l’aquarel·la i les pintures per a les etiquetes comercials de la pansa de Xàbia.\nLa càtedra de Dibuix a Lleida la va ocupar fins l’any 1946. Aleshores, la seua muller Marina Català Díaz, també professora, va ser destinada a Massanassa i, per això, Almela demanà el trasllat a Requena on va estar fins la seua jubilació l’any 1949. Després, s’establí a Pego en una casa burgesa que s’havia fet construir a la carretera de Pego a Sagra, a la partida d’Ambra. En ella encara tingué temps d’ensenyar a pintar a alguns pegolins com Miquel Peiró, Jose Serra, Fernando Micó o Miguel Samper “Míchel”.\nL’any 1955, dos anys abans de morir, la revista d’art Ribalta li va retre un merescut homenatge a la seua vila natal. Des de València arribà una ambaixada artística formada pel vice-president de la Diputació de València i acadèmic Manuel González Martí, Javier Goerlich, president del Cercle de Belles Arts de València i arquitecte de l’ajuntament de la capital, Vicente G. Novella, també acadèmic, i tota una sèrie d’amics i companys. Entre d’ells hi estava també un jove Joaquim Michavila i el pintor Rafael Cardells autor dels frescos de l’Arxiprestal de Pego per consell del mateix Almela.\nL’obra de Justo Almela -que va quedar durant algun temps a la seua casa d’Ambra- va ser repartida després de la seua mort entre els familiars, una bona part es conserva restaurada al xalet de Xàbia i l’altra a la família que viu a València. A Pego va quedar poca obra que no fora a parar a mans de particulars, destacar el Sant Josep i el Jesuset (1901) que es custòdia a l’ermita de Sant Miquel i que va restaurar el també pintor pegolí Rafel Ruiz i el Sant Isidre custodiat a la Cambra Agrària. També sabem que va pintar en 1910 un retrat a l’oli del rei Alfons XIII per al saló de plenaris de l’ajuntament de Pego, però segurament aquesta obra va ser substituïda el 14 d’abril de 1931 per l’al·legoria de la República.\nComptat i debatut, Justo Almela va ser un pintor famós i reconegut a principi del segle XX però que va decidir després dedicar-se a l’ensenyament i a pintar per gust. Un home que quan es retirà a Pego mai va traure a la llum les seues glòries passades.\n(1) Rafel Ruiz Carrió, “El raig de llum de la pintura de Justo Almela Company”, en Llibre de Festes de Pego, 2006, pp. 76-86.\n(2) Francisco Agramunten, Diccionario de artistas valencianos del siglo XX, Albatros, 1999.\n-V El Paborde Joan Sala\n-VI Anita Giner Soler, actriu valenciana del cine mut\n-VII Valerià Miralles Ortolà, el compromís d’un nacionalista valencià\n-VIII Míchel, de Pego a Moscou\n-IX El Mayorazo Cendra, un progressista que cridà per la Llibertat\nAlbert Porta i Dinarès dice:\nIncreïble la connexió que t’ofereix la nova tecnologia!\nAvui vaig a una exposició de Joaquín Sorolla a Barcelona. No sé perquè però estic segur que ha estat per inspiració de la meva mare i he buscat a Google la combinació de paraules “Joaquín Almela + Sorolla”. M’he trobat amb aquesta perla tan bonica i amb aquest comentari de la filla de la minyona del Sr.Almela a Lleida (segurament va coneixer a la meva mare quan anava a clases al taller situat al seu pis).\nTot i que no amb la mateixa intensitat que els seus companys de taller Cristòfol i Viola, la meva mare, mentre feia de mestra i mare, va seguir pintant tota la seva vida.\nQuan tenia 81 anys els fills varem arroplegar més de 100 obres (aquarel.les, olis, dibuixos) per inaugurar-li una exposició al nostre poble de Menàrguens (Lleida).\nUs deixo un tall de les seves memòries on comenta els seus inicis de pintura amb el mestre Justo Almela:\nAl costat de casa nostra hi vivia el senyor Justo Almela, profesor de dibuix de l’Institut i “La Normal”, casat amb una mestra i pare de dos fills jovenets. Tots nascuts a Pego, ciutat alacantina. Com sigui que aquest senyor donava classes particulars a casa seva, a primers de juny, vacances ja, vaig demanar als pares que m’hi deixesin anar.\nEl papa ja havia endevinat la meva afició i li va semblar que`m dedicaria massa a aquest art i em distreuria dels meus estudis de batxillerat. Em va dir que no li semblava be.\nHavia acabat el segon curs. Jo m’en moria de ganes d’anar-hi i amb la mama vam acordar que, com que el papa venia a dinar cada dia a quarts de dos i a classe hi podia anar de 12 a 1, quan vindria el papa ja estaria a casa i no s’enteraria.\nAprofitant el mes de juny, quan feia ja uns dies que hi anava, un día va resultar que’l papa va arribar abans de l’hora de costum i al no veure’m i preguntar on era, la mama li va dir que a classe de dibuix. El papa no es va enfadar però li va saber una mica de greu.\nAquell mes, per Sant Pere, al papa li vaig regalar un dibuix fet a carbó; el professor m’hi va ajudar a fer els retocs per que fos mes presentable i al papa li va fer molta il.lusió. A partir de llavors, sovint venia algun diumenge amb els seus amics a ensenyar els “dibuixos de la Carmen”.\nGràcies Joan Miquel per aquest fantàstic article (m’agradaria seguir el contacte…)\n10 marzo, 2014 a las 13:36\n[…] -X Justo Almela Company […]\nLa meva tia-avia Carmen i la meva mare Carmen Lloret Miralles l’hi feien de minyones a Lleida. La tia Carmen fou la seva minyona de sempre i va viure tota la vida amb Donya Marina (aixi l’anomenava). Jo la vaig conèixer de molt menut, havia passat alguna tarde al xalet de la carretera de Sagra, aquell casalot impressionant amb palmeres al jardí del davant i un llimoner que hores d’ara no puc situar… El meu avi Salvador Lloret vivia en una casa al costat… El record del porxo del xalet amb el balancí que acollia a Dª Marina i la cadira de vímet on m’asseia a prendre la llimonada que la tieta m’havia preparat resta en la meva memòria, aixi com la sensació de calma que m’inspirava l’ambient general del lloc.


Bodega Amposta. Bé, però sense posar excited - Els meus restaurants\nBodega Amposta. Bé, però sense posar excited\nrestaurantscat.cat > Restaurants Sants i Les Corts > Bodega Amposta. Bé, però sense posar excited\nBodega Amposta, està ubicada en un espai remodelat, respectant l’estil antic del local i mantenint un aire de bodega de barri. Amb bon nivell de producte i cuina. Si hi aneu sense excés d’expectatives, us agradara, però compte segons quina crònica heu llegit abans.\ncarrer d’Amposta 1\nTel.: 936 73 83 46\nDe nou una trobada 3(o+)aTaula, amb elecció per part de l’Esther i crònica comuna a càrrec del Jordi. Va acabar sent un 2aTaula, degut a una grip del’Esther, però com ella hi havia estat fa pocs dies, ha pogut aportar punt de vista i puntuació.\nLa Bodega Amposta està situada al barri de Sants-Montjuïc, al costat de la Fira de Barcelona. És un d’aquests llocs nous, a càrrec d’un equip jove i altament preparat, que a més tenen recursos de comunicació al seu favor.\nRecursos, que a partir d’una espurna inicial, aconsegueixen generar un efecte bola de neu i el conseqüent boca orella (modernament les xarxes socials) posterior. Evidentment si la cuina no fos bona, la bola de neu es fondria ràpidament. Però en ocasions, tot i donant per fet, que la qualitat hi és, es poden generar masses expectatives, que comportin algunes decepcions.\nQuines sensacions em van quedar de Bodega Amposta?\nEls plats que vam demanar estaven prou bé i els veureu a la crònica conjunta, però no tot és excels, com explicaré tot seguit. I en canvi fa pocs dies en Sorrós, a El Periódico, el proposava en una de llista de candidats a ser el millor nou restaurant del 2018. Que ara que hi penso, ni he mirat qui ha guanyat la votació.\nCompartia llista amb tot aquest conjunt de llocs beneits pels mitjans, en el que també estaven alguns que brillen amb llum pròpia com Sato i Tanaka i Slow&Low. I per descomptat, amb els que han de sortir «si o si», perquè estan tocats pels Deus com el Pur del Jubany i el Xavier Pellicer.\nPer cert els dos darrers, no han sortit gaire ben parats de les nostres visites 😅. Si feu clic veureu com va anar el tema.\nAlgun plat a destacar a Bodega Amposta?\nVeureu al post conjunt que hi havien coses que estaven prou bé. Però com contrapunt, parlaré d’un que em va caure a mi i que no em va convèncer gens. Vaig demanar el bacallà i va arribar això…\nQuan va arribar a la taula (el seu cost era 17€) i veient que la ració era prou generosa, ja vaig sospitar que no em trobaria un bacallà de primer nivell. Potser estic acostumat a comprar bacallà prèmium i conec els preus. I també sé que no hi han duros a 4 pessetes.\nEl bacallà, era estellós. Potser calia «amorosir-lo» amb la samfaina excessivament entomcada (en funció dels meus gustos). Però potser perquè m’agraden els sabors purs, vaig menjar primer l’insuls bacallà. I ja va quedar la samfaina al plat i retornada a la cuina. I tot això, procurant que la samfaina, no sortís de la paella quadradeta en que la van servir i deixés la taula feta una guarrada. 🐖\nTorneu a mirar la foto. Està clar que el dia que van impartir la lliço d’idees de com emplatar, devien fer campana 😅.\nI la resta de plats a Bodega Amposta?\nJa avanço que prou bé. No és lloc per sortir excited, però prou bé. Al següent punt veureu el punt de vista del grup.\nPer tant a la pregunta de si el recomano o no, puc dir que globalment està prou bé. Però tampoc al meu punt de vista, té el plus suficient com per recomanar el desplaçament exprés. Però si esteu per la zona, no quedareu pas decebuts.\nFinalment si voleu saber més de qui ho ha escrit o contactar, feu clic a:\nBy Ricard Sampere|2019-01-27T11:37:57+01:0027 de gener de 2019|6 Comments\nJordi Castaño 27 de gener de 2019 en 19:21- Respondre\nHome… potser si el teu principal hagués estat millor en qualitat i presentació, la percepció general del lloc hauria estat diferent. Els entrants estaven més que correctes i havien principals que es veien passar amb molt bona pinta.\nA mi no em faria res tornar i tastar d’altres plats de la carta.\nRicard Sampere 27 de gener de 2019 en 19:42- Respondre\nJa saps que jo em «desmotivo» amb facilitat.\nI així com a altres llocs de la llista de candidats d’en Sorrós, hi penso tornar (sato i tanaka, Slow & Low…), a aquest em passa una mica com el Pur el el p* Pellicer. En aquest cas no es que sortís decebut com d’aquests dos, però el lloc és “poc de pas” i anar per anar, no em passaria pel cap.\nPotser és que no m’agrada la Plaça Espanya😅Fixa’t que per la tarda, em vaig quedar en el bar de l’hotel de l’aparcament per fer temps. Doncs durant uns 90 min que vaig estar allà (i el bar no era tronat), van passar com 10 cops a demanar-me almoina i vaig patir un intent de robatori d’abric.\nesther 1 de febrer de 2019 en 19:21- Respondre\njajaja…… al final seràs un upper qualsevol! 😉\nRicard Sampere 1 de febrer de 2019 en 21:21- Respondre\nEl dubte és saber upper “que”\nPepa Lázaro 27 de gener de 2019 en 23:17- Respondre\nMare meva quin “plat” de bacallà!!!! Fa por menjar sense tacar-ho tot amb ho bé que aniria en un plat…\nEn fins, jo com no llegeixo res, estic fora d’aquest món, tret del teu bloc i tres o quatre més, només que tinc les expectatives de les fotos del insta, que també deixa-les anar…\nRicard Sampere 27 de gener de 2019 en 23:51- Respondre\nSegurament vaig tenir mala sort escollit el bacallà. Però això és la realitat….\nDe la mateixa manera que en un altre restaurant, teòricament inferior, resulta que pillo un plat que entusiasma i llavors explico meravelles.\nEl que si cal que tinguem clar, és que la gent com tu i jo, NO fem crítica. Ens limitem a explicar com ens va anar.


El Mercat diari de Palafrugell aposta per eliminar el plàstic • Ràdio Capital de l'Empordà\nmercat diari de palafrugell\nEl Mercat diari de Palafrugell ha pres la iniciativa d’avançar-se a la normativa de prohibició d’envasos i bosses de plàstic d’un sol ús, que entrarà en vigor el proper gener de 2021, i ajudar al medi ambient aplicant mesures de sostenibilitat mediambiental.\nLa primera mesura serà la d’oferir als clients una bossa isotèrmica amb l’iconografia del Mercat de Palafrugell per reduir les bosses de caixa. També participaran a la campanya internacional coneguda com “La Setmana Internacional dels Mercats – Estima el teu Mercat” que enguany se celebrarà del 16 al 30 de maig i que, justament, va dedicada a la sostenibilitat. Durant aquestes jornades les parades del mercat premiaran els consumidors que portin envasos i bosses de secció reutilitzables des de casa.\nEn aquest context, també s’organitzarà un taller de compra i cuina responsable, on s’explicarà la importància de consumir productes de temporada i d’organitzar els àpats de manera adequada per evitar malbaratar menjar.\nArticle anteriorLa població estrangera al Baix Empordà creix un 2,6% el 2019\nArticle següentDarrers dies de febrer amb ambient suau


Web | SEIC | Page 2\nSEIC crea per a FAETEDA un Mercat on line de les arts escèniques\nAquest site és un espai de compra i venda d’articles relacionats amb les arts escèniques, un lloc de trobada en què totes les empreses associades a FAETEDA poden publicar els seus anuncis sobre els articles teatrals de què disposen.\nEl mercat on line disposa d’una zona privada des de la qual, els diferents membres de FAETEDA poden posar a la venda els seus productes i gestionar les sol·licituds de compra o peticions d’informació.\nTotTeatre, la cartellera teatral\nSEIC posa en marxa el site TotTeatre, una cartellera teatral on tots els teatres que pertanyen a Adetca i els Teatres Públics de Barcelona tenen el seu espai per difondre la seva programació, amb imatges, vídeos, agenda i enllaços a la compra d’entrades.\nA més, TotTeatre disposa també de la seva aplicació per a telèfons mòbils, que permet descobrir quins són els teatres que tenim més a prop, la seva programació, i marcar els nostres espectacles i espais favorits, per no perdre’s cap cita cultural.\nSEIC dissenya per al Club TR3SC un nou butlletí electrònic\nEl club TR3SC informa de les novetats i els avantatges als seus socis a través de l’enviament diari d’un butlletí electrònic.\nSEIC ha redissenyat aquesta eina de comunicació del Club donant-li una estructura més clara i senzilla que facilita als socis la visualització de la informació, al temps que permet variar la seva configuració amb nombroses opcions gràcies al seu disseny modular.\nSEIC crea Focus TV per al Grup Focus\nFocus TV és una plataforma on line on s’hi poden trobar clips dels espectacles en cartell als teatres del Grup Focus, declaracions d’actors, directors i personatges rellevants implicats en les mateixes i opinions del públic.\nEl Barcelona Internacional Teatre (BIT) compta amb un web creat per SEIC\nDirigit per Calixto Bieito, amb total seguretat el director més internacional de l’actual panorama teatral del nostre país, el Barcelona Internacional Teatre (BIT) neix com un centre de creació i producció escènica amb presència internacional situat a la ciutat de Barcelona, amb la pretensió de que es produeixi el salt qualitatiu que requereix el nostre teatre i que exigeix el potencial creatiu dels nostres artistes.\nA la web, creada per SEIC, es pot trobar tota la informació de la xarxa d’espais i properes produccions d’aquest projecte.\nSEIC crea la web del Cercle de Cultura\nEl Cercle de Cultura ha confiat a SEIC el disseny i la implementació d’una pàgina web des de la qual donar a conèixer les seves opinions sobre el sector cultural i en la qual publicarà les activitats, conferències i col·loquis que organitzi.\nA més, els socis del Cercle disposaran d’una zona d’accés restringit on podran trobar convocatòries, actes de reunions i d’altres informacions exclusives.\nUn site web pel musical de Geronimo Stilton\nSeic crea un site per a l’espectacle Geronimo Stilton. El musical del regne de la fantasia.\nAquest web ha estat el punt de partida de la campanya de marketing i comunicació del musical.\nUn nou site pel Teatro La Latina de Madrid\nEl passat mes de juliol, el Teatro La Latina de Madrid va iniciar una nova etapa sota la gestió de Focus y Pentación Espectáculos, les dues empreses més importants de l’Estat dins el sector de les arts escèniques.\nUna de les primeres accions que s’han portat a terme al adquirir aquest emblemàtic teatre, ha estat la completa renovació de la web.\nSEIC ha creat un site modern i clar per tal què els usuaris puguin conèixer la programació d’aquest teatre i accedir a la compra d’entrades dels espectacles.\nTambé podran trobar informació sobre el teatre i el seu nou director artístic, Josep Maria Pou.\nSEIC realitza un nou site web pel Club TR3SC\nUna de les eines més potents amb les que compta el Club TR3SC per fer arribar als seus socis la informació, la programació i les ofertes més actualitzades és el seu web.\nRealitzat per SEIC, aquest site totalment personalitzable i interactiu permet els socis valorar les propostes, afegir-hi comentaris i participar en enquestes. A més integra diverses xarxes socials i compta amb una zona d’usuari des de la qual els socis consulten les seves reserves i dades personals.\nEn marxa el web de BCN aixeca el teló\nLa novena edició de BCN aixeca el teló compta amb un web realitzat per SEIC.\nDes d’aquest site els usuaris poden accedir a les pàgines dels diversos teatres per consultar la programació de la nova temporada teatral de Barcelona.


La situació dels drets humans del poble sahrauí, a estudi en la Universitat - Fundacio General - FGUV\nEstàs a: Inici > Arxiu de notícies > La situació dels drets humans del poble sahrauí, a estudi en la Universitat\nLa situació dels drets humans del poble sahrauí, a estudi en la Universitat\nLa Universitat ha acollit les Jornades sobre Drets Humans del Poble Sahrauí que s´han celebrat els dies 29 i 30 de maig. L’encontre ha tingut lloc baix els auspicis de la Càtedra UNESCO d’Estudis sobre el Desenvolupament, el Patronat Sud-Nord i l’Institut de Drets Humans (IDH), i ha comptat amb el ministre de Cooperació sahrauí, Brahim Mojtar.\nEl rector de la Universitat de València, Esteban Morcillo, ha inaugurat les Jornades sobre Drets Humans del Poble Sahrauí que s´han celebrat a la Universitat de València els dies 29 i 30 de maig. L’encontre ha tingut lloc baix els auspicis de la Càtedra UNESCO d’Estudis sobre el Desenvolupament de la Universitat de València i el Patronat Sud-Nord, i l’organització de l’Institut de Drets Humans (IDH), i ha comptat amb la presència del ministre de Cooperació del Poble Sahrauí, Brahim Mojtar.\nDurant la seua intervenció, el rector ha destacat que amb aquestes jornades s’obri una oportunitat “d’establir vincles que ens permeten seguir conreant i donant suport la nostra aposta pels drets humans”. En aquest sentit, Esteban Morcillo ha destacat que la Universitat de València “al mateix temps que entén que els seus principis fundacionals tenen a veure amb la docència, l’educació superior, la investigació i la transferència de coneixement, considera que una de les seues missions fonamentals és el compromís amb els valors, amb la igualtat efectiva entre dones i homes, amb la solidaritat, amb la cooperació i amb la sostenibilitat”.\nPer la seua banda, el ministre de Cooperació del Poble Sahrauí, Brahim Mojtar, ha agraït als organitzadors la celebració d’aquestes jornades que fan “un poc més visible el tema de la violació de drets humans en el Sàhara occidental, que forma part d’un tot que és la situació del poble sahrauí, de la qual tindrem ací l’oportunitat de parlar amb més detalls”, ha dit.\nEn efecte, les jornades han abordat, d’una banda, el respecte dels drets humans del poble sahrauí en les zones ocupades pel Marroc i, d’altra, han analitzat les actuacions de les forces de la Missió de les Nacions Unides per al referèndum del Sàhara Occidental (MINURSO). L’objectiu final ha estat sensibilitzar l’opinió pública espanyola sobre la situació dels drets humans del poble sahrauí en les zones ocupades i reclamar dels organismes internacionals que dins de la missió de la MINURSO s’incorpore la supervisió i el respecte dels drets humans de tot el poble sahrauí.\nDesprés de la inauguració, s´ha celebrat una taula redona sobre la situació dels drets humans al Sàhara, que ha moderat el professor Guillermo Palao, director de la Càtedra UNESCO d’Estudis sobre el Desenvolupament de la Universitat de València i president executiu del Patronat Sud-Nord, ambdues entitats integrades en la Fundació General d’aquesta institució acadèmica. Han intervingut Smail Debeche, professor de Ciència Política i Relacions Internacionals de la Universitat d’Alger III; de Brahim Dahane, president de l’Associació Sahrauí de Víctimes de Violacions Greus dels Drets Humans (ASVDH); i de Mohamed El Massaoud, membre de l’Associació Marroquina de Drets Humans (AMDH).\nPer la vesprada, altra taula redona abordà els últims esdeveniments al Sàhara. Va estar moderada pel professor Javier de Lucas, catedràtic de Filosofia del Dret Moral i Política i investigador de l’IDH, i comptà amb les intervencions de Juan Francisco Soroeta, professor de Dret Internacional de la Universitat del País Basc, que ha estat observador internacional en els recents judicis de Rabat a sahrauís del campament de Gdeim Izik; i de l’advocada Inés Miranda, coordinadora de la Missió d’Observació del Consell General de l’Advocacia d’Espanya per al Sàhara Occidental i defensora de l’activista de Drets Humans Aminatou Haidar. Després, es projectaren el curtmetratge ‘Imagina dormir a casa’, de José Sanmartín Cava, recentment premiat en el festival de curts de Valparaíso; i la pel·lícula ‘Hijos de las nubes, la última colonia’, del director Álvaro Longoria, Premi Goya de 2012 al millor llargmetratge documental.\nDijous, 30 de maig, se celebrà la taula redona ‘La missió de la Minurso: atribucions i responsabilitats’, que va ser moderada pel professor de Patologia de la Universitat de València Javier Boix i en la qual van intervindre Marselha Gonçalves, del Centre Robert Kennedy i Bava Essayed, director general del Centre d’Estudi Estratègic i Polític (Sàhara Occidental).\nCreat en l’any 2005, i dirigit en l’actualitat per la professora Consuelo Ramón, l’Institut de Drets Humans de la Universitat de València ha rebut del Ministeri d’Educació la Menció d’Excel·lència pel seu programa de doctorat Drets Humans, Democràcia i Justícia Internacional. D’altra banda, el Patronat Sud-Nord, Solidaritat i Cultura realitza les seues tasques des de l’àmbit de la cooperació universitària al desenvolupament. Creat en l’any 1991, gestiona la cooperació al desenvolupament de la Universitat de València des de la seua Fundació General.\nEl programa ´Fes Pinya´ de Ràdio Universitat ha entrevistat als precursors de les jornades, els professors Javier Boix i Ángel Ortí. Podeu escoltar l´entrevista en el següent enllaç: http://mediauni.uv.es/2786\nTelevisió Universitat ha produït un vídeo de les jornades que podeu veure en aquest link: http://mediauni.uv.es/2802\nInfoUniversitat, el periòdic digital de la Universitat de València, s´ha fet ressò de les jornades en un reportatge que es pot llegir ací.\n+Info i programa:\nData d'actualització: 21 de Juny de 2013\nPublicat en: Cooperació i solidaritat, Formació, Agenda, Congressos i jornades, Cooperació


Cremós torró d’ametlla marcona i mel de romaní del territori rigorosament seleccionades. Elaborat artesanalment respectant la cocció lenta per aconseguir una textura suau i un paladar exquisit.\nEl torró de Xixona granulat incorpora trossets d’ametlla torrada per donar-li una textura més cruixent.\nEl torró es presenta embolicat en paper de color daurat i envasat al buit. Tenim tres mides, les porcions de 220grs, la barra petita d’aproximadament 410 grs i la barra gran de 690 grs aproximadament.


Casa de VbN: SANT JORDI 09. LA LITERATRA CATALANA EN LA CRUÏLLA\nSANT JORDI 09. LA LITERATRA CATALANA EN LA CRUÏLLA\nAtrapada entre la imperiosa obligació de vendre i la necessitat d’ajudar a recuperar el prestigi que la llengua ha perdut els darrers anys, la literatura catalana viu una època d’incertesa a la qual una erràtica política editorial, l’actitud negligent de part de certa crítica i la mesquinesa en el tracte que rep de molts mitjans de comunicació, hi col•laboren activament. Malgrat tot, escriptors, editors i llibreters esperen que Sant Jordi redimeixi un any més la creació en català i els compradors siguin generosos amb les novetats que s’hi presenten.\nQue per Sant Jordi el negoci editorial de Catalunya factura, com a mínim, un 20 % del total anual no és cap exageració, la qüestió és saber com i de quina manera repercuteix en la literatura. Si durant els anys setanta i vuitanta la diada va suportar amb vitalitat i constància el progressiu creixement de vendes del llibre en català basant-se, majoritàriament, en la creació literària i en algun producte extraordinari tipus els llibres de l’any que feia 62 o els luxosos volums profusament il•lustrats d’Enciclopèdia, a partir de principis dels noranta aquesta dinàmica s’esqueixa poc a poc fins al campi qui pugui actual que situa la literatura en català com un gènere més, i fins i tot en recessió, dels molts que competeixen per suportar l’imprescindible augment de vendes de cada Sant Jordi que segueix necessitant la indústria editorial per sobreviure, amb crisi o sense.\nLa irrupció del món editorial espanyol, que descobreix que la diada potser és una peculiaritat local però fa vendre molt, nega llibreries i parades de títols i autors, molt més mediàtics la majoria, que van colgant els catalans fins a convertir-los, exactament, en això: una peculiaritat local que passa gairebé desapercebuda per a la majoria del públic i dels mitjans.\nParal•lelament a aquest desembarcament, quina cara més patètica és l’esmorzar que ofereix cada any un hotel a canvi d’una fotografia col•lectiva més pròpia d’un camp de refugiats o d’un estadi de futbol que no pas d’una diada cultural, la llengua catalana entra definitivament en l’actual època d’esllanguiment i pèrdua de prestigi que afecta de manera directa a la difusió de la literatura escrita en la llengua pròpia. No és aquí el lloc per analitzar perquè el català va de mal borràs si, teòricament, hi ha més instruments per a la normalització, sinó de testimoniar que, en part degut a això, ja han passat els millors anys de l’eslògan ‘Per Sant Jordi el Sant Jordi’, pleonasme ridícul, però que evidenciava que, l’adquisició de la novel•la guanyadora del llavors més important guardó literari català era tant habitual aquell dia com comprar una rosa.\nPremis i media, un esquer\nUn llibre amb premi sempre es ven més, diu una màxima editorial. Ara de premis de novel•la ben dotats n’hi ha més, i alguns, fins i tot, amb major difusió periodística que el Sant Jordi. Sense desmerèixe’l en absolut, ‘El nas de Mussolini’, de Lluís-Anton Baulenas (Proa), haurà de compartir els honors de la diada amb ‘L’últim home que parlava català’, de Carles Casajuana (Planeta), guanyador dels 90.000 euros del premi Ramon Llull. I tal i com estan les coses, no està tant clar que la butxaca dels lectors doni per a comprar dos premis grossos. I això sense oblidar-ne de menys ben dotats com el Josep Pla, que enguany ha situat ‘El silenci’, de Gaspar Hernandez (Destino) al cap de munt de les llistes de vendes. Només el grup 62 edita cada any les obres guanyadores de fins a 37 premis.\nFins i tot els guardons per a nous autors, com el prestigiós Documenta, guanyat en la darrera edició per ‘Twistanschauung’, de Víctor Garcia Tur (Empùries), o els que tenen una bona implantació territorial, com ‘Com una pedra’ de Dolors Borau (Columna) premi Pin i Soler de Tarragona, malden per fer-se un forat per Sant Jordi.\nPerò l’estratègia comercial dels premis literaris fa anys que no salva un compte d’explotació, els escriptors perden presència pública i la literatura no dona prou per mantenir el negoci editorial. És per això que el gremi s’inventa els populars ‘llibres mediàtics’, dels quals els cèlebres monòlegs d’Andreu Buenafuente, editats per Columna, en són el millor exemple en tots els sentits: es el més popular d’entre tots els personatges televisius, els seus llibres es venen a dojo i, a anys llum d’algunes nicieses que es publiquen seguint la seva estela, són textos prou dignes i vàlids per a algú que, probablement, mai no hauria llegit en català si no hagués estat per l’humorista televisiu. El problema són algunes seqüeles, imitacions vulgars on l’únic que compta és la cara popular de qui ho firma (i que evidentment no ho escriu) o el trobar una portada i un nom amb prou ‘ganxo’, encara que el que hi hagi a dins no tingui ni cap ni peus, simplement, perquè el famós o programa de tele en qüestió no dona per a un llibre.\nAquest abús de l’esquer mediàtic tant en català com en castellà, ha acabat omplint les parades de Sant Jordi d’individus que, ni ells mateixos, saben el que fan allà. Encara recordo la cara de perplexitat pel que estava vivint del corredor de motos Jorge Lorenzo, que l’any passat firmava exemplars d’un llibre sobre la seva vida (sic?).\nLiteratura o llibres\nPerò per ridícules que siguin situacions com aquesta, la presència de famosos que firmen llibres ha contribuït a fer vendre més per sant Jordi, de tal manera que la diada ja ha deixat de ser una diada de la literatura i la lectura per ser un dia del comerç de paper imprès, diaris inclosos, i de sortir al carrer, no pas a la recerca d’un exemplar firmat per un escriptor, sinó d’una foto amb un popular (la categoria social dels imitadors va molt buscada) o, simplement, un freak mediàtic qualsevol.\nDe res va servir, és clar, la protesta simbòlica d’uns quants autors com Jordi Coca, Jaume Benavente o Baltasar Porcel, retirant-se als jardins de l’Ateneu per atendre els seus lectors, la maquinària comercial ja els ha engolit, com ha engolit a la resta d’escriptors catalans. ‘Crackòvia’ o ‘Pep Guardiola, de Santpedor a la banqueta del Camp Nou’ (Columna) aniran molt més buscats que no pas la majoria de llibres literaris, tret de dos o tres noms molt puntuals potser, ‘Amb ulls americans’, de Carme Riera (Proa) o ‘Els racons de la memòria’, d’Isabel Clara Simó, (62).\nPer contrarestar aquest vendaval que s’endu la literatura de la diada més nostrada de la cultura catalana, per mirar d’aixecar comercialment el sector i, com a mínim, salvar les aparences, que ningú no digui que ens hem venut fins i tot la tradició, cíclicament apareixen tendències que pretenen atreure el gran públic. Primer van ser els llibres dits de No ficció, paràfrasi del terme comercialment maleït ‘assaig’. Les editorials s’hi van llençar de manera ferotge, i han funcionat prou bé durant uns anys, tot i que ara, tret d’excepcions com ‘Sobre els plaers’, de Joan Barril (62) o ‘La festa dels sentits’ de Sebastià Serrano (Ara llibres) i les temàtiques relacionades amb la psicologia casolana, ja van de baixa.\nDesprés va tocar l’època dels relats històrics situats imperiosament abans del segle XIV i, si pot ser, amb monestirs i altres obres arquitectòniques pel mig, tot seguint l’estela de ‘La catedral del mar’ d’Ignacio Falcones (Rosa dels Vents). Les espectaculars xifres de vendes en algun cas, com ara ‘El pont dels jueus’ o ‘La venjança del bandoler’, els best sellers de Martí Gironell (Columna), han fet pensar en que, per fi, s’havia trobat el filó del best seller català. ‘Barcino’, de Maria Carme Roca (Columna), premi Nèstor Luján de novel•la històrica o ‘La vostra sang’ de Francesca Forrellad (Àngle editorial) poden ser dues apostes pels afeccionats al gènere.\nTot i que ara sembla que aquesta tendència s’està dissipant, i el que està de moda i tots els editors busquen desesperadament és la novel•la negra, tant mal vista que havia esta en temps d’ortodòxies esquerranoses! En català a penes n’hi havia fins fa ben poc. Tret d’incursions puntuals, només Andreu Martín treballava curosament el gènere. Ara, sobretot arran de l’espectacular èxit de les trobades BCnegra i del treball incansable del llibreter Paco Camarassa, de Negra y Criminal, el negre es ven, interessa els lectors i sembla que, a hores d’ara, és una de les claus que pot ajudar a recuperar per a la literatura catalana el prestigi i els lectors perduts en la diàspora dels temps i la transformació de la societat i el país.\n‘La Mirora mata els dimarts’, de Josep Torrent (Pagès editors), premi Ferran Canyameres, ‘Wendy ataca’, d’Andreu Martín (Bromera) o ‘Mans lliures’ de Jordi de Manuel (62) són títols atractius d’aquest sant Jordi per als interessats en el gènere negre de totes les edats.\nA hores d’ara el lector es deu estar preguntant si, en mig d’aquest batibull de títols, gèneres, modes, tendències i ànsies de vendre malgrat la crisi, hi ha espai per als llibres que haurien de confegir un dels mínims corpus geodèsics de la literatura: l’assaig, la poesia, les memòries, -apostem per ‘La meva veritat’, segon volum de memòries d’Ootavi Fullat (Angle editorial)-, la crònica...\n‘Obra poètica i altres escrits’, del malaguanyat Andreu Vidal (edicions del Salobre) no sortirà a les llistes dels més venuts como potser si que ho farà ‘Noves cartes a un jove poeta’, de Joan Margarit (Proa), però l’obra lírica del mallorquí és un d’aquells títols que fa que una literatura tingui el gruix necessari per sobreviure a la diàspora merajadora d’un mercat que es debat entre consolidar una indústria que trontolla i una cultura que minva.\nPerò per damunt de les sotsobres del negoci, de la desafecció de molts lectors fàcilment influenciables pel menyspreu mediàtic, pel retrocés real en l’ús social de la llengua o per les, de vegades, ben estranyes polítiques editorials, la literatura catalana seguirà existint amb bones obres poc venudes, males obres molt venudes i a l’inrevés, amb autors populars i escriptors desconeguts i, sobretot, amb la voluntat col•lectiva d’explicar-se, que és existir. Fins i tot enllà de Sant Jordi.


El bloc d'en Ramon Bassas: Dia de la Policia | weblogs | un any de Baron\nPublicat per Ramon Bassas a 5/10/2005 11:34:00 p. m.\nRamon, et faig la primera intromissió al teu blog per explicar-te una intimitat pública: un acte al vespre és sempre un acte complicat de cobrir perquè és l'hora de les urgències i més en el cas de dimarts que a capgròs coincideix el tancament del setmanari amb el tancament del diari. De manera que es va fer la notícia amb el discurs a la mà i l'observació de l'escenografia –com dius tu– la vam fer a través de les imatges i els comentaris d'en Sergio –que lògicament també actua de periodista. D'aquí el comentari de l'absència de Pilar González. La necessitat d'enllestir la feina va fer que no es preguntés, però sortosament les noves tecnologies permeten que els lectors –encara que anònims– arribin on no arribem nosaltres i un comentari a la notícia aclareix el perquè no hi era la primera tinenta d'alcalde. Ja ho veus, he fet un post dins del teu blog. (d'això com se'n diu?) Potser m'animo i tot. Quico Castanyer\n11 de maig, 2005 10:31\nRealment és un honor tenir-te entre els lectors i, especialment, entre els que ha volgut fer un comentari (així es diu, o "comment" si fas un anglicisme).\nDe fet, no passa res, cadascú pot fer la notícia com cregui (només faltaria). Acabo de veure a capgros.com, com dius, que hi ha algú que ha fet una observació en un sentit similar respecte a l'absència de Pilar. Bé, ja he dit que no passa res i, de fet, m'ha semblat una bona crònica (malgrat les precarietats que cites, que comprenc perfectament), per això m'he permès de recomanar-la i afusellar vilment les fotos d'en Sergio. Ja saps que valoro molt els seus treballs.\nA veure si t'animes amb això del weblog, va. Pren-t'ho com la pregària vespertina.\n11 de maig, 2005 15:42\nVeig d'aqui a poc, una trobada entre els webloggers mataronins... més que res perquè en coneixo (malhauradament) molt pocs.\nHa estat un plaer, Ramon.\n11 de maig, 2005 16:24\nDe fet, per Nadal uns quants vam fer un dinar. Després, cada assistent feia la seva versió. Ho vam fer en dates de vacances perquè en Cesc Amat ara viu a Londres. De fet, fins d'aquí uns mesos, l'Eloi Aymerich s'està a Dinamarca.\nPerò m'agrada molt la idea.\nTambé ha estat un plaer.\n11 de maig, 2005 16:39


La màquina de tenyir a l'assemblea i desmuntatge del segell mecànic hauria de prestar atenció al que? - Notícies - Wuxi Sunsky Machinery Co., Ltd\nLa màquina de tenyir a l'assemblea i desmuntatge del segell mecànic hauria de prestar atenció al que?\nVaig plantar amb més de 20 anys especialitzant-nos en la producció de màquina de tenyir, alta temperatura i màquina de tenyit d'alta pressió i altres equips d'impressió i tenyit d'història, qualitat del producte i rendiment fiable, fiable, preu raonable; servei de seguiment post-venda - subministrament a llarg termini d'equips d'impressió i tintura parts vulnerables per donar suport a la producció. Els productes de màquines de tintura d'alta temperatura i alta pressió inclouen: sèrie GR202; pot ser fil de canya, cremallera, fil de formatge, cabells i altres màquines de teixir; Màquina de tenyir de formatge sèrie DF241; Fils HANK de la sèrie WGR, màquina de tintura de raig de cinta de seda de polièster i altres equips d'impressió i tintura.\n1, el desmuntatge ha de tenir cura d'evitar cops, esgarrapades, superfície de segellat d'anell estàtic i segells auxiliars, absolutament no es permet utilitzar martell a mà, percussió de ferro.\n2, en cas de deposició de brutícia no està obert, primer haureu de netejar i, a continuació, desmuntar-lo, proveu d'evitar danys a l'element de segellat.\n3, el procés de muntatge, heu de mantenir la cavitat tancada, els requisits de neteja de la superfície de la mànega. En cas de pols adjunt, es pot netejar amb gasolina, i amb una gasa suau i neta, paper de cotó, cotó i altres coses per fregar, superfície de segellat d'anell estàtic. Quan es munta la superfície de segellat, es pot recobrir amb oli de turbina o amb cargol.\n4, el segell mecànic de la compressió de molla s'ha d'ajustar correctament, que es basen principalment en l'experiència de muntatge per assegurar-se. En ajustar la quantitat de compressió de la molla, els cargols de fixació s'han d'ajustar sense afluixar.\n5, com l'ús del líquid de segellat extern, el fluid de segellat ha de ser superior a la pressió mitjana segellada de 0,5 kg / cm2. El flux no és estrictament necessari, només per poder constituir un cicle, prendre la cavitat tancada massa calor és limitat.\nUn parell de: Instal·lar el principi de cinc punts de la màquina de tintura\nSegüent: Alta temperatura i alta pressió tintura màquina en l'obra hauria de ser com escalfar


El museu Terracotta • Ràdio Capital de l'Empordà\nAquesta setmana vam visitar el Museu Terracotta de La Bisbal. Es troba a la carretera C-66, entrant a La Bisbal vinguent des de Palamós, a la dreta. On hi ha unes lletres de mida humana mig llegibles i mig illegibles on hi posa clarament Museu Terracotta.\nL’exposició permanent fa un repàs dels diferents tipus de tècniques, dels usos i les peces de ceràmica que es feien a la zona de La Bisbal. Des dels tallers més petits i tradicionals, fins a les fàbriques amb forns de flama contínua com era PAVICSA. Des de la ceràmica negra porosa, ideal per fer cantis, fins als plafons decoratius, passant per les teules, bescuitelles, totxos, gerros, columnes, abeuradors, brasers, gibrelles i un llarguíssim etcètera.\nA la zona de l’entrada hi trobem l’exposició temporal, actualment està dedicada al ceramista Jordi Aguadé, magnífic ceramista i dissenyador que fa d’enllaç entre la tradició barcelonina anterior a la guerra i el resorgiment posterior, ajudat per artistes com Joan Miró amb qui de fet va col·laborar Jordi Aguadé.\nA la planta primera hi trobem una mostra permanent de peces rellevants, objectes que tenen noms i cognom, fetes per artistes o moviments artístics. A part, com és habitual hi trobem àmbits amb projeccions i pel·lícules didàctiques o històriques, on podem entendre la gran rellevància que va tenir el sector de la ceràmica i veure com eren i què feien la gent d’aquell sector.\nHa costat molt arribar fins aquí! Hem hagut d’esperar molt a La Bisbal per tenir el museu obert. Primer va caldre escollir una fàbrica de ceràmica, que l’Ajuntament la comprés, crear un patronat, tenir un fons de peces i documents, gent treballant-hi. S’han necessitat ajudes europees i de totes les administracions. Però quan veus la Fàbrica, tan ben arreglada, quan veus les encavallades, la llum que hi entra, els forns, quan veus que les parets del museu són també protagonistes i et fan entendre encara millor què és la ceràmica i el seu món, no pots deixar de sentir-te orgullós de ser bisbalenc. I això, en els temps que corren, no és poca cosa!\nEl Museu Terracotta és un gran museu, es troba a La Bisbal d’Empordà i ha de convertir-se en el museu de la ceràmica de Catalunya.\nArticle anteriorLa portada – 26-09-2016\nArticle següentEntrevista a l’Alcalde de Calonge, Jordi Soler


Els accionistes d'una empresa esperen obtenir una rendibilitat gràcies a la seva inversió. La retribució per tenir accions d'una companyia pot ser, bàsicament, mitjançant la distribució de dividends o per la pujada de la cotització: són les anomenades rendibilitat per dividend i rendibilitat per preu . La definició de la política de dividends és una de les decisions estratègiques que l'equip gestor ha de prendre i de la qual ha de convèncer els accionistes.\nHi ha diverses teories que intenten explicar si és millor distribuir més o menys dividends, mesurats en euros, o si és preferible mantenir el payout , que és el percentatge que es distribueix sobre el benefici després d'impostos. La més acceptada és que és millor mantenir el dividend estable, llevat que puguem convèncer l'accionista que tenim projectes molt rendibles que requereixen capital i que impedeixen distribuir dividends per escometre'ls.\nPerò, darrerament, les empreses estan molt endeutades i no tenen liquiditat per pagar aquests dividends, especialment els bancs. En aquestes circumstàncies s'ha posat de moda la distribució de dividends en espècies, en concret en accions de la mateixa empresa, cosa que s'anomena scrip dividend . La conseqüència és que així l'empresa no necessita fons monetaris. Normalment es procedeix a ampliar capital amb noves accions per atendre la demanda dels accionistes actuals. Per tant, aquesta operació és molt semblant a les ampliacions de capital totalment alliberades, que també havien estat habituals en el passat.