Equip de Gestió | casp25/433\nJornada 3xR i Ciutadania Global\n«Les escoles jesuïtes estan compromeses amb la Ciutadania Global.»\nJOAQUIM FERNÀNDEZ-DÍAZ MASCORT\nAquesta és la formulació d’un dels «Identificadors d’una escola jesuïta», aquells trets que les fan reconeixibles com a tals; trets sense els quals una escola no pot dir-se «jesuïta».\nQuè és la «Ciutadania Global»? La Ciutadania global és aquell tarannà de qui s’identifica a si mateix, primer i fonamentalment, com a membre de la família humana, amb una responsabilitat comuna amb el món sencer, més que un simple membre d'una nació particular o un grup (sense renegar dels trets propis de la comunitat a la qual pertany).\nLes nostres escoles són instruments a través dels quals la Companyia de Jesús realitza la seva missió. La missió de fe i justícia i el diàleg de les religions i les cultures han adquirit dimensions que ja no ens permeten concebre el món com compost d'entitats separades; hem de veure-ho com un tot unificat en el qual depenem els uns dels altres: ciutadans d’un únic món.\nLa ciutadania global no ha de ser merament un afegit, sinó que ha d’estar integrada en el cor del currículum. Tal és el cas quan els professors i estudiants incorporen exemples globals i culturals al llarg del seu estudi; quan s'ensenyen habilitats comunicatives perquè siguin conscients de la globalitat, inclusives i efectives; quan totes les disciplines són treballades amb consciència de globalització i dels seus impactes en l'aprenentatge del segle XXI; i, quan les experiències globals i multiculturals són prioritzades en els mèrits dels estudiants i en els professors contractats per a la missió.\nAixò ha de guiar-nos cap a una pedagogia i una programació que aspiri a preparar els estudiants per a entendre i respectar les cultures del món, per a respectar i valorar la diversitat, per a estar oberts a experiències de països, costums i cultures que són diferents de les pròpies; i a tenir una perspectiva global de les injustícies socials. Això requerirà de les nostres escoles que visquin en una tensió creativa i conscient entre l'arrelament local i el global. Volem que els nostres estudiants reconeguin, valorin i celebrin la seva comunitat local, la seva tradició i cultura; i alhora siguin capaços de comunicar-se, treballar i identificar-se amb altres membres de la nostra comunitat global.\nLa Jornada 3xR\nDins d’un esforç de formació i reflexió contínua dels nostres educadors, darrerament hem dissenyat una Jornada que anomenem 3xR (Respira, Repensa, Reforça). És un espai que ens permet retrobar-nos amb nosaltres mateixos; refer les forces i tornar a connectar amb tot allò que ens vertebra; i aprofundir en les nostres arrels, el més essencial de la nostra tradició educativa.\nLa Jornada 3xR té com a finalitat respondre a aquests dos reptes. Per una banda, busca facilitar un espai tranquil per agafar aire i oxigenar-nos, refer forces i prendre distància respecte del dia a dia; per una altra banda, persegueix oferir un millor coneixement del carisma educatiu jesuïta i aprofundir-hi.\nEntre aquest curs i l’anterior hem programat 7 edicions de la Jornada i hi passaran prop d’una seixantena d’educadors.\n3xR i Ciutadania Global\nI, en línia amb el segon objectiu de la Jornada, un dels elements que s’hi treballen és la presa de consciència que les nostres escoles han de treballar per formar els nostres alumnes i les famílies en la Ciutadania Global. La reflexió sobre els Identificadors d’una escola Jesuïta ens porta a aquesta consciència i ens planteja els reptes d’orientar la nostra acció educativa amb aquest horitzó; d’identificar les accions que ja realitzem en aquest sentit per potenciar-les i millorar-les; i de concretar noves maneres d’avançar en aquest àmbit.\nEl primer pas és estar-ne convençut. No podem educar allò que no vivim. Per això cal que els educadors siguem els primers a treballar en nosaltres aquesta dimensió de ciutadania global, els primers a concretar-la activament en el nostre quefer de cada dia, a les aules però també al carrer, i a contagiar-la en el nostre entorn.\nTant de bo sapiguem fer-ho de manera profunda i eficaç perquè no sigui només un lema buit de contingut i esdevingui realitat en la nostra vida.\n Així consta al document «Escoles Jesuïtes: Una tradición viva en el segle XXI”\nLa nostra tasca és molt exigent i demana de nosaltres moltes energies. La Jornada 3xR –Respira, Repensa, Reforça– ens ofereix l’espai necessari per retrobar-nos amb nosaltres mateixos, agafar aire i oxigenar-nos, refer forces i prendre distància respecte del dia a dia. D’altra banda, el moment que vivim i la transformació educativa en què ens trobem immersos fan que sigui fonamental aprofundir en les nostres arrels per tenir un millor coneixement del carisma educatiu jesuïta.\nLa jornada té lloc a la Casa d’Espiritualitat Sant Felip Neri. El grup petit i la diversitat de les etapes facilita la comunicació i la riquesa d’aquesta comunicació.\nNosaltres, com a representant de l’equip de gestió, pensem que l’experiència va ser molt satisfactòria i la resumim amb aquestes reflexions:\nLa Jornada 3xR va ser un espai d'aturada i reflexió personal.\nUn espai de retrobament i de reconnexió amb nosaltres mateixos que ens ha permès mostrar-nos com el que som, deixant al marge el rol que tenim a l'escola i els altres rols fora d'ella.\nEns permet aturar-nos per ser el que som en essència.\nUn regal que ens omple d'agraïment i que enforteix el sentit de la nostra tasca dins l'escola amb els companys de dia a dia.


Detinguda a Cubelles per conducció temerària amb una taxa d'alcohol que triplicava la permesa i sense haver obtingut mai el permís de conduir - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nDetinguda a Cubelles per conducció temerària...\n· A més, la conductora es va identificar amb una documentació lituana falsificada\nAgents de l’Àrea Regional de Trànsit de la Regió Policial Metropolitana Sud van detenir el passat diumenge 1 de juliol una conductora, una dona de 39 anys i nacionalitat russa, pels delictes de conducció temerària, sota els efectes de l’alcohol, falsedat de document públic i sense haver obtingut mai el permís de conduir.\nEls fets van passar el diumenge 1 de juliol pels volts de les 15.35 hores quan el 112 va rebre la trucada d’una testimoni que informava que a la C-32 la conductora d’un turisme anava circulant de costat a costat i amb símptomes d’estar sota els efectes de l’alcohol. El vehicle tenia un fort cop al costat dret.\nImmediatament la Sala Regional de Comandament en va informar als agents de Trànsit, que es van adreçar per interceptar el vehicle. Al arribar al peatge de Cubelles van observar com els treballadors de l’autopista tenien retinguda la conductora, que estava fora del vehicle i molt agressiva. En adonar-se de la presència dels agents, la conductora va sortir corrents i va provocar que diversos conductors haguessin de frenar bruscament per evitar atropellar-la. Finalment la van aconseguir aturar al voral de l’autopista.\nEn aquest moment la conductora es va identificar amb una documentació a nom d’una persona de nacionalitat lituana. Després de realitzar les proves de detecció d’alcohol, els agents van comprovar que la conductora triplicava la taxa permesa.\nEls agents van detenir la conductora per conducció sota els efectes de l’alcohol i conducció temerària i la van traslladar a la comissaria de Vilanova i la Geltrú.\nUn cop a dependències policials i fetes les primeres comprovacions amb la documentació presentada per la conductora, també va ser detinguda per falsificació de document públic i per conduir sense haver obtingut mai el permís de conduir.\nEl dimarts 3 de juliol l’arrestada va passar a disposició judicial i el jutge va decretar la seva llibertat amb càrrecs.\nCal destacar que gràcies a la col·laboració ciutadana es va poder interceptar el vehicle i així es va evitar que es produís un accident de trànsit amb conseqüències imprevisibles. Des del cos de Mossos d’Esquadra sempre agraïm el fet de detectar i comunicar ràpidament qualsevol anomalia de la xarxa viària, així com d’altres conductors que representen un greu risc per la resta d’usuaris.


L'Ajuntament de Barcelona retira el llaç groc de la façana del consistori\nPublicat 14/03/2019 22:56CET\nL'Ajuntament de Barcelona ha retirat aquest dijous el lla groc que penjava de la faana del consistori, després de la resolució de la Junta Electoral de la Zona de Barcelona que obligava el Govern municipal a retirar-ho.\nFonts municipals han explicat que l'Ajuntament "vol contribuir a generar un clima de debat electoral ser i constructiu que es doni en el terreny de la política i no en l'mbit judicial".\nLa Junta Electoral de Zona de Barcelona havia ordenat aquest dijous a l'alcaldessa, Ada Colau, retirar el lla groc de la faana de l'Ajuntament en un termini de 12 hores, després que hagués denunciat la seva presncia el líder municipal del PP, Alberto Fernández.\nEn l'ordre argumenta que aquest símbol vulnera "flagrantment la neutralitat de l'Ajuntament" perqu exterioritza la ideologia de determinats partits i persones que concorren a les eleccions.\nDesprés d'aquesta resolució, el Govern municipal ha sollicitat un informe al secretari general de l'Ajuntament, "que constata l'obligació de retirar la simbologia i l'obligació de la institució de fer-ho de manera immediata, igual com ja va succeir en les passades eleccions del 21 de desembre", per la qual cosa ha decidit retirar el lla groc.\nD'aquesta manera, la decisió de Colau s'ha diferenciat de la del president de la Generalitat, Quim Torra, que el dimecres va decidir mantenir el lla groc de la faana del Palau de la Generalitat i va demanar a la Junta Electoral Central (JEC) reconsiderar la seva decisió d'exigir la retirada d'aquest símbol.\nA més, les fonts ja citades han informat que l'Ajuntament ha denunciat els jutjats a les cinc persones que van ser identificades en la matinada del dimecres al dijous per despenjar el lla groc de la faana del consistori.


Com construir una marca d'èxit amb pressupost zero: el cas de Hootsuite - YCOM\nCom construir una marca d'èxit amb pressupost zero: el cas de Hootsuite\nCom construir una marca d’èxit amb pressupost zero: el cas de Hootsuite\nRyan Holmes, CEO de Hootsuite, va escriure fa uns dies en el seu perfil de Linkedin i al bloc de la companyia uns articles en els que explica els dos “secrets” de la creació de la seva marca… amb pressupost publicitari zero!\nEn aquests posts, Holmes reconeix que Hootsuite no va invertir diners per fer comercialització, relacions públiques o publicitat, perquè van apostar (ara fa 6 anys) per un altre model de negoci per començar. Els ingredients: un producte irresistible, i un model freemium, que també van utilitzar per exemple Skype, Spotify, Dropbox i Evernote.\nCom a conseqüència d’aquesta decisió, va començar a créixer el volum d’usuaris de Hootsuite, però tot i que la gran majoria no van ser usuaris de pagament, l’equip es va esforçar en treballar dur per no perdre els usuaris de qualitat, establint bones relacions amb ells, atenent tots els seus suggeriments, propostes, queixes, creant i mantenint comptes regionals de Twitter per escoltar tots aquestes dubtes.\nEl boca – orella va fer la resta, i el petit percentatge d’usuaris de pagament va ser constant. A dia d’avui tenen 5 milions d’usuaris i molts clients.\nEls ambaixadors de marca\nEl segon secret de Hootsuite per créixer sense invertir diners en publicitat va ser un programa d’ambaixadors de marca molt potent. Hootsuite va crear un “exèrcit” de gent satisfeta amb el producte, i que volia parlar bé de la marca. Holmes sobretot s’esforça en recordar la importància de fer-ho realment divertit: amb moltes accions a petita escala, amb campanyes a les xarxes socials, organitzant esdeveniments ‘casuals’ de promoció fent equips de comunitat, amb petits adhesius i màscares de mussol, assistint i participant en altres esdeveniments de la comunitat, contactant amb blocaires i consultors influents, i un llarg etcètera.\nTotes aquestes accions explicades per Ryan Holmes a molta gent no li suposaran un gran descobriment, però considero que és important escoltar sempre la veu autoritzada de persones com ell, que a més de servir d’inspiració a uns, hi ajuden a fixar conceptes i transmetre confiança als projectes d’altres que es troben en situacions semblants.


Detingut per agredir un agent després d'acudir a la comissaria de la Urbana per denunciar un robatori\nActualitzada 14/08/2017 a les 18:53\nUn d’ells va donar un cop de puny a un policia en un dels despatxos de la comissaria\nLa Guàrdia Urbana de Lleida va detenir dissabte al matí un home de 30 anys, nascut a Colòmbia i veí de la capital del Segrià, per un presumpte delicte d'atemptat als agents de l'autoritat. Segons ha explicat aquest dilluns la policia local, els fets es van produir quan l'home va anar a la comissaria de la Urbana per efectuar denúncia de robatori del seu telèfon mòbil i la cartera, comunicant que li havia robat un amic amb el que havia passat la nit de festa\nLlavors, l'home, que es trobava visiblement sota les efectes de l’alcohol i estava molt nerviós, va començar a cridar i donar cops a les cadires que hi ha a recepció, moment en que un agent el calmava i l’acompanyava al despatx per efectuar la denúncia i no entorpir l’atenció a la resta d’usuaris.\nUn cop a dins del despatx, l'home va començar a insultar i amenaçar als agents i va agafar una cadira i la va llançar contra un dels policies, donant-li també un cop de puny a la boca. Davant això, els agents van reduir-lo i van detenir-lo.\nDos agents van resultar ferits lleus i van ser atesos de les ferides en un centre sanitari.\nAltres dos agressions a agents\nD'altra banda, diumenge, una patrulla de la Guàrdia Urbana va observar al carrer Anselm Clavé un turisme marca BMW que circulava a velocitat excessiva, i que aquest seguia per Rambla Ferran accelerant de manera sobtada i fent maniobres de ziga zaga.\nLa patrulla va iniciar llavors una persecució per intentar aturar el vehicle, que finalment va poder ser detingut a l'exterior de la ciutat després de passar a gran velocitat per l'avinguda Garrigues.\nEls agents van identificar al conductor i van observar que aquest duia una ampolla de cervesa a la mà. L'infractor, de 35 anys, nacionalitat espanyola i veí de Lleida, presentava evidents símptomes de conduir sota els efectes de begudes alcohòliques, i al ser requerit perquè fes la prova d’alcoholèmia s’hi va negar. Va ser llavors quan l'home va insultar els agents i va donar un cop de puny a la cara a un dels policies. Davant d'això, el van detenir per un presumpte delicte d’atemptat als agents de l’autoritat, per conduir sota els efectes de l’alcohol i per la negativa a efectuar les proves, iniciant les diligències judicials corresponents. Així mateix el vehicle va ser traslladat al dipòsit municipal.\nA les 7.00 hores d'aquest dilluns, un altre home ha estat detingut per agredir agents de la Guàrdia Urbana. En aquest cas els fets han passat quan una patrulla s’ha dirigit a l’avinguda del Segre en rebre un avís que havia una baralla entre dos joves. Segons la Urbana, quan han arribat els agents, un dels joves implicats en la baralla s’ha encarat ràpidament en direcció als agents i ha començat a cridar-los, insultar-los i donar puntades i cops de puny.\nEls agents han identificat l'agressor, nascut a Algèria i veí de Lleida, i l’han detingut per un presumpte delicte d’atemptat als agents de l’autoritat, iniciant les diligències judicials. Un dels agents ha resultat ferit lleu i ha estat traslladat a un centre sanitari.\nAcusat d‘agredir el seu pare després d’una baralla en un pis de Noguerola\nCondemnat a més de dos anys per apallissar un urbà a Balaguer\nPresó per a dos germans per pegar a dos mossos d'esquadra a la Seu


APGCC Professionals de la gestió cultural noticia XXII Jornades de Museus i educacio AJORNAT\n24-03-2020 fins al 24-03-2020\nXXII Jornades de Museus i educació. AJORNAT\nLa comunicació d'activitats: flexibilitzant estructures\nData de publicació: 22-01-2020\nDe manera progressiva es va imposant un nou concepte de museu que està transformant les antigues estructures i maneres de treballar.\nEs volen museus que enforteixin la vinculació amb la societat, que n’ampliïn l’accés, la participació i les funcions socials i educatives. Museus que siguin inclusius, que aportin noves mirades, que generin altres narratives.\nAquesta Jornada vol posar sobre la taula la necessitat de canviar el model tant de fer activitats com de comunicar-les a les institucions culturals, de quina manera treballar la comunicació des de la concepció de l’activitat, de com fer que la pròpia activitat passi a ser comunicació del museu i de com utilitzar les xarxes socials per generar activitats amb la participació de la comunitat.\nL'Aactivitat queda ajornada per les mesures preses pel Museu amb motiu del Covid-19


La setmana passada va morir, a la presó de Butner (Carolina del Nord), Bernie Madoff, l’autor del frau piramidal més gran de la història. El filòsof Avishai Margalit li dedica unes pàgines hilarants a l’assaig De la traïció, publicat en traducció catalana per Arcàdia i en castellà per l’editorial Avarigani. En aquest llibre només hi ha lloc per a traïdors, i si Madoff s’hi passeja és perquè, amb les seves estafes, abusava de la seva gent, jueus com ell, amb els quals, segons creien els seus correligionaris, compartia afinitats electives. Les relacions dels estafats amb els estafadors poden ser de moltes menes. Com assenyala Margalit, en el cas del “mag de les finances de Wall Street”, aquestes relacions es basaven en la confiança que desperten aquells a qui es té per “un dels nostres”.\nEls seus futurs perjudicats, que se sentien propers a ell per variades raons, estaven convençuts que Madoff era previsible i que procuraria tant pels seus propis interessos com pels dels seus benvolguts clients. I el cinisme propi d’aquells inversors que es tenen per més astuts que la resta dels mortals alimentava la credulitat d’aquests darrers en la clarividència de qui suposadament els beneficiava. Mentre ningú temia pel resultat del negoci, tothom estava content. Després, les seves poc innocents víctimes el van considerar unànimement com un traïdor. Aquesta consideració tan uniforme és el que distingeix el prosaic cas de Bernie Madoff del fabulós cas de Gregor Mac Gregor, heroi escocès de la guerra d’independència de Veneçuela i venedor d’utopies, que Margalit també comenta.\nA mitjan segle XIX, sir Gregor Mac Gregor es va inventar l’existència del regne de Poyais, a la costa del Carib. Va fer imprimir bitllets de banc del país, del qual deia ser el príncep, i va escriure un llibre que, a més de relatar les seves meravelles seguint els esquemes de la literatura utòpica, incloïa un gravat del principal port del nou Estat amb una inscripció fal·laç on es llegia “infraestructura ja existent”. Un cop instituït aquest Estat amb descripcions fictícies, Mac Gregor va obrir una oficina a Edimburg on venia títols de deute públic del tresor de Poyais i parcel·les de terra als qui volien establir-s’hi com a colons.\nL’empresa va ser un èxit. I, al cap d’un temps, van començar a salpar vaixells cap a la terra promesa, que no era cap república ideal en construcció, sinó un pantà selvàtic infestat de mosquits. La majoria dels colons va perdre, a més dels estalvis, la vida. Però sorprenentment, com remarca Margalit, molts dels supervivents van firmar una declaració en què afirmaven que creien en la innocència de Mac Gregor.\nCom també apunta l’assagista, la semblança d’aquest comportament amb el dels presoners del Gulag que manifestaven que si Stalin sabés el que es feia en nom seu no serien allà és notable. Molt sovint, les obres de la fe i l’esperança religiosa en els projectes polítics perduren gràcies a la capacitat de no sentir-se estafats dels qui ja han estat estafats.


El Fòrum de les Adolescències comença a caminar amb el nom L'Arrel - PuntValles\nEls nois i noies que l'integren s'han reunit aquest cap de setmana en una trobada de treball i cohesió de grup a Cabrera de Mar.\nEls 45 nois i noies que integren el Fòrum de les Adolescències presentat a la Sala de Plens a l'octubre han participat aquest cap de setmana en una trobada de treball i cohesió de grup a l'alberg de Cabrera de Mar (el Maresme). Els joves, d'entre 12 i 16 anys, han estat acompanyats dels tècnics dinamitzadors del fòrum, Toni Cobos, responsable de programes de Joventut; Francesc Reverter, tècnic d'Educació i Infància; Joan Camps i la Núria Jubany, dinamitzadors del Gra; i Andrea Gilart, coordinadora del programa d'oci formatiu ETCÈTERA.\nUn dels propòsits de la trobada era trobar nom per al fòrum, que finalment serà, com a més votat, L'Arrel. També, es va presentar el resultat del treball fet a cadascun dels centres educatius i entitats per prioritzar els temes a treballar. Els joves han decidit que es creïn comissions d'igualtat i salut; de cultura i temps de lleure; i de mobilitat, barris i espai públic educatiu. A partir de diferents dinàmiques (treball en grup, posades en comú...) van sorgir els temes que preocupen als nois i noies, com poden ser l'assetjament escolar (bullying), les violències masclistes i l'atenció a la sexualitat des d'una perspectiva LGTBI. Algunes de les propostes fetes pels mateixos joves són poder disposar d'activitats d'oci tot l'any, més enllà de puntuals com Musik N Viu o la Festa Major; tenir discoteques joves; espais perquè els artistes joves puguin exposar la seva obra; o promocionar el transport no contaminant com la bicicleta. S'ha creat una quarta comissió, la de comunicació, encarregada de difondre tot el que el fòrum vagi generant, prioritzant, sobretot, les xarxes socials com a eina de treball interna i externa. Així, ben aviat serà actiu el perfil @arrelGRN a Instagram i Twitter, així com l'espai web www.granollers.cat/arrel\nEl Fòrum és una proposta emmarcada en el programa municipal d’educació a temps complet Adolescències360, que posa l'accent en la importància del temps lliure com a temps educatiu per millorar l’accés a noves oportunitats educatives amb equitat, sense exclusions, on cada persona construeixi el seu propi itinerari vital en tots els temps i espais de la seva vida, amb la voluntat de connectar l’educació i els aprenentatges entre el temps lectiu i el no lectiu. L’Ajuntament de Granollers s’ha adherit aquest mes de novembre a l’Aliança Educació 360 que impulsen la Diputació de Barcelona, la Federació de Moviments de Renovació Pedagògica de Catalunya i la Fundació Jaume Bofill, www.educacio360.cat


Deixeble d'Onan: Fins els collons de les estadístiques!\nFins els collons de les estadístiques!\nJo ja fa temps que he deixat de creure en l'estadística. És una ciència matemàtica i ja se sap que, al món real, dos i dos no sempre són quatre.\nAixò ve a cuentu perquè a la feina ens han proposat que portem una estadística sobre el tipus de gent que ve a demanar informació de la ciutat per millorar el servei turístic. No parlo d'un poblet de la costa brava o la costa daurada, parlo d'una ciutat amb interès turístic zero, a 20 quilòmetres de Barna. Amb una regidoria de turisme que no sé a què collons ve, que és un desaprofitament de calers per als seus ciutadans!. I a sobre pensaven fer-ho a un full estadístic d'ultima generació: un full on posar palets i anotar la procedència de les persones. Per sort, la nostra cap ha tingut seny i s'ha desestimat la proposta!.\nI em venen al cap altres estadístiques que em regiren l'estòmac:\n- Les estadístiques de menjar saludable que (quina casualitat!) estan patrocinades per empreses que comercien amb el producte en qüestió: nous pel colesterol, iogurts antidepressius o cargols en llauna antienvelliment!.\n- Les estadístiques dels governs de tot típus (i no parlem dels informes!) per acreditar alguna cosa evident per la resta dels mortals: la majoria dels usuaris de les biblioteques són estudiants, un 90 % dels usuaris de les platges ho fan per pendre el sol (l'altre 10 % per excitar-se) o el soroll dels bars musicals resulta molest als veïns de la zona (kabrons!).\n- Les estadítiques de les farmacèutiques per promoure un producte que els produirà grans ingressos: les pastilles d'anfetoidol produeixen tremperes de 69 minuts, o el nou xarop Rebenta alleugera un 200 % els símptomes d'un mal de ventre 9.8 a l'escala Ritcher.\nQuin fàstic les estadístiques!\nP.D.: 9 de cada 10 policies fan servir Pasmolive!.\nPublicat per Txisky a 11:09\nLes estadístiques diuen...\nLes estadístiques apunten...\nLes estadístiques suggereixen...\n8 d’abril de 2010 a les 11:48\nI mai no ens parem a preguntar per què el dentista -de cada 10- no recomana el xiclet sense sucre.\nAl meu poble passa el mateix. No hi ha turisme, però si una regidoria.\nAl meu treball, ha arribat un moment en què em passe més temps fent estadístiques de la feina feta, que no pas fent la feina.\nEstic segur que després no se les mira ningú, però...\n8 d’abril de 2010 a les 13:53\nI han fet una estadística de la fiabilitat de les estadístiques?\nPotser tindrien sorpreses i tot, sempre i quant les fessin sense escombrar cap a casa\nLes estadístiques em foten tanta o més ràbia que les enquestes, aquelles que diuen: el 56% dels votants donarien el vot a Rajoy. I després resulta que l'enquesta no s'ha fet ni a 10.000 persones.\nNo reflecteixis l'opinió: crea-la.\nJa ho diu la dita: «Hi ha veritats, hi ha mentides i hi ha estadístiques».\nPer cert, sabíeu que 7 de cada 10 persones odien les estadístiques?\n8 d’abril de 2010 a les 17:35\nMossènyer Llufa, a mi em sona més allò de: "Hay embustes, mentiras y estadísticas". Però potser vaig errat, no ho sé. Com 3 de cada...\n8 d’abril de 2010 a les 18:21\nAixí que allò de "9 de cada 10 persones recomanen no sé quin producte" no és cert? Avui les estadístiques són un element més del màrqueting per a enganyar i confondre.\n8 d’abril de 2010 a les 18:45\ndisculpi, ara no el puc llegir però MOLTES FELICITATS!!! (ho hagués fet en privat però no trobo el seu mail)\n9 d’abril de 2010 a les 8:48\nSra. Noa: Amén!.\nSra. Iaiapunkarra, potser aquest dentista és el que té raó!.\nSr. Remitjó, veig que a tot arreu "cuecen habas"!.\nSr. Garbi24, i això que no he parlat dels sondejos electorals!.\nSr. Merdevalista, hi ha estadístiques que directament no cal ni mirar-les per no creure-se-les!.\nSr. Llufa, només 7?.\nSr. Albert, aquí està la cosa!.\nSra. Rateta moltes gràcies, procuraré solucionar el tema del mail (txisky@hotmail.com)!.\n9 d’abril de 2010 a les 9:25\nPara ser conductoooor de primeeeera!!!\nFrases cèlebres: Sèneca\nContra l'atur: tanatopràxia!\nLa policia que ens mereixem


Carla Suárez també es dona de baixa a Dubai\nPublicat 16/02/2017 12:34:13CET\nLa tennista canària Carla Suárez no podrà participar en el torneig de Dubai, puntuable per la WTA, perquè segueix sense recuperar-se de la lesió que arrossega a l'espatlla des de la pretemporada i perquè continua treballant en el seu procés de rehabilitació a Barcelona.\n"És un torneig molt important dins el calendari del 2017, hi jugaran les millors tennistes del món i em sap greu no poder-hi participar", ha assenyalat l'espanyola en declaracions facilitades pel seu departament de premsa.\nCarla Suárez continua recuperant-se a Barcelona i està estabilitzant la seva espatlla dreta. "Haig de seguir tractant l'espatlla dreta al costat del meu equip mèdic i, ara com ara, necessito més temps fora de competició", ha indicat.\nLa lesió ja li va impedir competir en els torneigs de Brisbane i Sidney per iniciar la temporada. Després de ressentir-se en la segona ronda de l'Open d'Austràlia, també va forçar la seva baixa a Taiwan, en l'eliminatòria de la primera ronda de la Copa Federació davant la República Txeca i en el torneig de Doha, en què defensava la condició de vigent campiona.\nDe moment, l'actual número 14 del rànquing WTA continuarà amb un procés de repòs i només fa preparació física, estabilització de l'espatlla, fisioteràpia i rehabilitació. L'evolució de la seva dolència, i seguint el consell del cos mèdic, marcarà el moment que pugui tornar a la competició.


UNA ARISTOCRÀCIA DE CARTRÓ PEDRA – Cartelera Turia\nUNA ARISTOCRÀCIA DE CARTRÓ PEDRA\nPor Redacción 07/09/2021 248 views\nGIL MANUEL HERNÁNDEZ: Sota el franquisme, les falleres majors de la ciutat eren directament nomenades entre l’aristocràcia, l’alta burgesia i els alts funcionaris del règim. D’esta manera, les oligarquies locals es donaven un populista bany de “valenciania”. Tanmateix, en 1980 es recupera la tria democràtica de la fallera major de València, i així comença a estendre’s la febre del fallermajorisme, és a dir, l’obsessió de molts fallers i falleres amb tot allò que tinga a veure amb el món de les falleres majors. El resultat fou la progressiva creació d’una aristocràcia succedània fallera que ben bé podríem denominar com a “aristocràcia de cartó pedra”, coenta a més no poder i amb ínfules de tot tipus, amb la intenció d’imitar els modals, les formes i els protocols de l’aristocràcia real.\nL’aristocràcia fallera, a diferència de la vertadera, està formada per personal de classe mitjana i fins i tot mitjana baixa, però que concentra diverses formes de poder dins el món faller, que es converteix en l’elit social de la festa i que, tot just per a afirmar-se com a tal, tendeix a reproduir toscament costums, maneres i estètiques de les classes altes. Es tracta, bàsicament, de famílies ben relacionades en el món faller, amb coneguts més o menys influents, un gust estètic singular, maneres de pensar més aviat conservadores i ganes d’aparentar. Per si això fóra poc, els sectors de la indumentària, la perruqueria o l’estilisme, els mitjans de Comunicació fallers, els fòrums d’Internet, la sociabilitat entre comissions o agrupa- cions i els rituals de presentació de les falleres majors no fan més que realçar i legitimar esta aristocràcia de mitja capa, però efectiva i dominant dins el col·lectiu faller.\nEn consonància amb este fet, el protocol i la pompa que imita grollerament les formes nobiliàries i de la reialesa s’han anat unflant fins a extrems abans desconeguts. Circumstància que, en última instància, contrasta amb la realitat de la major part del món faller, que dins dels casals sol fer una vida de classe obrera, encara que a la mínima s’aboca als ritus pseudonobiliaris de quiero y no puedo.\nUn interesant fenomen sociològic que Gramsci hauria explicat perfectament amb la seua noció d’hegemonia: ja se sap, les classes dominants dominen no tant perquè exerceixen la coerció directa, sinó perquè sedueixen els dominats fent que estos facen seus, a la seua manera, les formes culturals dels dominadors. I les Falles van plenes d’exemples d’hege- monia cultural i de submissió simbòlica dels fallers, quasi sempre seduïts pel poder. Quaranta anys de franquisme sobre la festa ja ho expliquen bé, però quaranta anys més de franquisme psíquic faller encara ho expliquen millor…\nLA TROBADA DE MÚSICA DEL MEDITERRANI CELEBRARÀ EL SEU 40 ANIVERSARI AMB VEU FEMENINA\nA GALOPAR! DE ATIROHECHO LLEGA AL TEATRE MICALET


Plus Smile: una higiene bucal eficaç i sostenible - Bio Eco Actual\nHome El + nou Plus Smile: una higiene bucal eficaç i sostenible\nUtilitzem i llencem milions de raspalls de dents de plàstic cada any que generen tones de residus perjudicials per al medi ambient, la biodiversitat i la nostra salut. No obstant això, podem mantenir una bona higiene bucal reduint al mínim l’impacte ambiental, gràcies a alternatives sostenibles com el raspall de dents 100% ecològic de Plus Smile.\nUn raspall de dents 100% ecològic\nDesprés de 40 anys d’experiència com a fabricant de raspalls i accessoris en fusta natural i cautxú, Plus Smile presenta el primer raspall de dents 100% ecològic, fabricat sense plàstic i lliure de residus tòxics, que permet una higiene bucal completa i eficaç durant almenys 90 dies. Un producte dissenyat per a totes les persones que són eco-conscients i que alhora busquen productes de qualitat.\nLa gran novetat, en comparació amb els altres raspalls de dents, és el capçal de cautxú, patentat per la marca italiana, hipoal·lergogen i certificat per la FDA. A més, la seva forma ergonòmica permet un contacte més agradable en la boca, sense irritar les genives. El mànec de fusta de faig, procedent de boscos conreats responsablement (FSC), està tractat amb ceres vegetals que eviten la proliferació de bacteris i floridures. Lliure de substàncies tòxiques, presenta un disseny estudiat per a un agafament còmode i manejable.\nFabricat sense plàstic i lliure de residus tòxics, permet una higiene bucal completa i eficaç durant almenys 90 dies\nD’altra banda, els filaments són d’origen biològic, provinents de la planta del ricí. Les seves puntes arrodonides i de duresa mitjana afavoreixen un contacte agradable amb les dents, mentre que permeten eliminar el carrall i la placa de manera precisa. A més, presenten 4 colors diferents a triar.\nSostenible de principi a fi\nEl respecte per la naturalesa forma part de la missió de Plus Smile. Per això, l’embalatge del producte també està cuidat per a suposar el mínim impacte mediambiental. Dissenyat amb paper 100% reciclat i amb una finestra d’acetat de blat de moro (PLA) que permet veure l’interior del producte, l’embalatge del raspall de dents es recicla íntegrament en el contenidor de paper. Mentre que el capçal de cautxú es llença a la resta, separat del mànec. A més, degut a que és biodegradable, no emet CO2 a l’atmosfera en cas de ser cremat.\nDescobreix més sobre Plus Smile al seu lloc web: www.plussmile-dental.com


Chambres d'Hôtes Le Foursou Lacapelle-Marival França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLieu-dit Bel Air, Le Bouyssou, Lacapelle-Marival, França, 46120 - Veure al mapa\n"L'entorn i la amabilitat de la propietària."\nAl visitar Le Bouyssou, vosté es sentirà com a casa a Chambres d'Hôtes Le Foursou, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Chambres d'Hôtes Le Foursou, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos instal.lacions de barbacoa, biblioteca, botigues a l'hotel, àrea de fumadors, àrea de TV/saló compartit.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, ventilador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Le Bouyssou, el Chambres d'Hôtes Le Foursou és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (188) Parelles (127) Viatgers en solitari (31) Famílies amb infants petits (16) Famílies amb infants grans (4) Grups (12)


Ajuts per millorar el Museu de Lleida i restaurar el Baluard del Rei\nLa consellera de Cultura, Àngels Ponsa, es va mostrar convençuda que algun jutge els donarà la raó sobre la propietat de les obres d’art en litigi entre Catalunya i l’Aragó i va assegurar que seguiran mantenint la unitat de la col·lecció del museu.\nAixí ho va assegurar ahir en la seva primera visita territorial a la capital del Segrià des que va prendre possessió al càrrec. Ponsa va assegurar que si cap dels processos judicials dona la raó a Catalunya, els serveis jurídics del Govern “seguiran fent els recursos necessaris”. La consellera va anunciar que la Generalitat invertirà 27 milions d’euros en 57 projectes culturals en un període de 3 anys: del 2020 al 2023. La inversió es destinarà a millores en la climatització del Museu de Lleida i en la restauració del Baluard del Rei de la Seu Vella, entre altres. Es tracta de projectes que inicialment formaven part de tres convocatòries del Programa Operatiu Feder de Catalunya que van ser suspeses i derivades a Salut per fer front a l’emergència sanitària causada pel Covid-19. Ara, el Govern els ha recuperat i adjudicat amb la intenció de donar resposta a les necessitats culturals. “Hem fet un gran esforç per recuperar-los”, va apuntar Ponsa, que va afegir que es tracta d’uns ajuts “molt lluitats” i d’uns projectes “molt treballats i acordats amb les institucions”.\nLa inversió total serà de 58 milions d’euros que es destinaran a grans infraestructures culturals de les següents modalitats: museus, equipaments d’arts escèniques i musicals i gestió i conservació del patrimoni cultural arquitectònic, arqueològic i paleontològic. A la demarcació, a banda de les actuacions a la Seu Vella i al Museu de Lleida, els ajuts també serviran per museïtzar l’església de la Pietat del Museu diocesà d’Urgell, restaurar l’Orgue de Solsona, millorar el condicionament tèrmic del monestir de Vallbona de les Monges i restaurar el camí de Sant Jaume Tàrrega-Alfarràs.\nPonsa va explicar que és la primera vegada que el sector opta a aquests ajuts europeus i que els esforços del Departament s’han centrat en tres apartats: en donar suport a la digitalització de serveis i millores tecnològiques, l’eficiència energètica i accions de millora i restauració d’edificis. Per últim, la consellera va afirmar que “vol fer costat els lleidatans i lleidatanes en aquest moment difícil, un cop acabat el doble confinament.


La fugida de MENAs dels centres d'acollida dispara l'índex de desaparicions - Diari de Girona\nEl Centre Nacional de Desapareguts, impulsat pel diputat socialista gironí al Parlament Rafel Bruguera, posa el focus en aquest col·lectiu\nefe 17.03.2019 | 23:39\nEl diputat Rafel Bruguera. CONXI MOLONS\nEl diputat Rafel Bruguera.\nEls menors estrangers no acompanyats (MENA) que s'escapen dels centres d'acollida han disparat els índexs de persones desaparegudes a Espanya. Aquest col·lectiu s'ha convertit en el més destacat en l'últim informe elaborat pel Centre Nacional de Desapareguts, organisme constituït per l'impuls del diputat al Parlament per Girona Rafel Bruguera (PSC) i que elabora un estudi anual sobre aquest tema amb dades de les Forces de Seguretat i les Comunitats Autònomes.\nRafel Bruguera va treballar per a la constitució d'aquest organisme des de la Comissió Especial per estudiar la problemàtica de les persones desaparegudes del Senat, de la qual va ser vocal (va ser senador entre 2004 i 2015). La implicació de Bruguera va començar fa catorze anys, quan es va acostar al problema per la desaparició de la mare d'un amic, la qual encara no s'ha localitzat. Bruguera, que defensa una causa que descriu en molts casos com a «invisible», descriu xifres gairebé inversemblants, com que cada any es denuncien a Espanya entre 20.000 i 30.000 casos i que, a 31 de desembre de 2018, encara es buscaven 12.330 persones, segons l'últim informe del CNDES.\nLa situació dels MENAs ha posat el focus en aquesta situació, ja que, de les 9.737 denúncies actives sobre menors si es comptabilitza l'edat en la data de desaparició, almenys 5.084 corresponen a escapolits de centres d'acolliment. A més, el 85% d'aquestes denúncies es van interposar entre 2017 i, especialment, 2018. El 95,75% dels casos que romanen actius i tenen a veure amb menors es refereixen a ciutadans estrangers. La majoria d'ells procedeixen del Marroc i el grup d'edat de més pes és el que oscil·la entre els 13 i els 17 anys, encara que les dades demostren també que molts d'ells tornen en un breu termini de temps als centres d'acolliment i que el seu retorn no sempre es notifica, la qual cosa complica la labor del CNDES.\nDavant la magnitud de les dades, Bruguera es planteja preguntes com si la desaparició de MENAs fugits dels centres ha de considerar-se d'alt risc pel fet de ser menors, com es fa en l'actualitat.\nLa posada en marxa fa un any del CNDES com a òrgan de gestió centralitzada per lluitar contra les desaparicions ha derivat en l'organització de jornades sobre causes, com les sectes, o sobre desapareguts en el periple migratori. Altres conquestes han estat la declaració del 9 de març per part del Congrés com a Dia de les Persones Desaparegudes sense Causa Aparent o la creació de la Comissió Especial per a l'estudi de la problemàtica de les persones desaparegudes del Senat. La Generalitat també es va sumar a posar en marxa el 2014 l'Oficina d'Atenció a Familiars de Persones Desaparegudes, encara que Bruguera vol més i recorda que tot aquest assumpte va més enllà dels MENAs.\nEl veterà dirigent socialista creu que cal convertir l'assumpte en «un tema d'Estat com el terrorisme, la violència masclista o els accidents de trànsit» i afegeix que els polítics, entre els quals s'inclou, ja tenen «altres temes per barallar-se, en aquest cal estar units». Bruguera cita altres col·lectius de risc com els qui pateixen malalties neurodegeneratives o els ancians i apel·la a mesures de prevenció del segle XXI com la geolocalització. «Cal actualitzar les bases de dades, digitalitzar-les i que es creuin les fitxes de desapareguts amb les de cadàvers i restes humanes sense identificar i cal agilitar el procés perquè es declari algú mort, perquè ara són deu anys, però per a tot això és clau un compromís polític», afegeix.\nEntre les seves reivindicacions, hi ha també la necessitat d'ajudar els familiars, que se'ls declari víctimes i disposin de determinats drets o que se'ls doni suport jurídic, sociològic o psicològic. El protagonisme final és per a les associacions que reuneixen aquestes famílies i que lluiten per aconseguir tots aquests canvis normatius i legislatius, encara que Bruguera insisteix que la clau és «visibilitzar socialment el problema».


Neil Hannon, the great - la MÚSICA per la VISTA\nNOW READING Neil Hannon, the great\nREAD NEXT Anímic muda la pell\nprevious Renaldo & Clara es fa gran\nnext Anímic muda la pell\nNeil Hannon, the great\nBy Jordi Saumell 6 febrer, 2017\nHi ha moltes maneres de descriure Neil Hannon, el líder de The Divine Comedy: orfebre del pop, romàntic, delicat, teatral, grandiloqüent, melancòlic, irònic… Tot és cert i tot es queda curt davant d’un dels més genials compositors pop. Els seus discos es compten per autèntiques obres d’art que un està obligat a escoltar amb les lletres a les mans. “Foreverland” és l’enèssim exemple d’una capacitat envejable de Hannon per elaborar melodies perfectes i lletres que toquen l’emoció. Potser l’exemple més clar a “Foreverland” és la cançó “To the rescue”.\nAl contrari de discos anteriors com “Victory for the Comic Muse” o “Bang Goes the Knighthood”, amb cançons de digestió més ràpida, les cançons de “Foreverland” necessiten més de dues o tres escoltes per assimilar el que Neil Hannon ofereix: una nova mostra de pop amb delicades orquestracions i arranjaments, i lletres que van de la melanconia (“Happy place”), al romanticisme meravellosament ensucrat (“Funny peculiar”, “Other people”) passant per la ironia (només ell podria dedicar una cançó a un amant que decideix unir-se a la Legió Estrangera Francesa per oblidar)… Sí, res de nou a la carrera de The Divine Comedy. Però per què cal buscar la novetat si tens bones cançons?\nMusicalment i estèticament, The Divine Comedy sempre s’ha mogut pel terreny més classic. Les referències històriques són habituals als seus discos i, especilment, en aquest (“Napoleon complex”, “Catherine the great” que dedica a la seva parella, “I joined the Foreign Legion”) assentant, si calia fer-ho, una personalitat artística única i sense competència. En aquest sentit, la portada de “Foreverland” és de les que estilísticament lliga més el fons i la forma en la discografia de The Divine Comedy. El responsable del disseny artístic del disc és una institució com Matthew Cooper.\n‘Foreverland’ amb tipografia\nDiuen que Cooper va fer servir per a il·lustrar el disc la fotografia d’un calendari que Hannon va comprar en un viatge. Una imatge protagonitzada amb una mussa (potser una altra referència a la Cathy a qui li dedica el disc i la cançó “Catherine the great”) que d’alguna manera remet al cartellisme exòtic i romàntic de finals del segle XIX. Un treball amb el que The Divine Comedy i Matthew Cooper van formar part de la majoria de llistes sobre les millors portades del 2016. Curiosament, Cooper va guanyar el premi que anualment atorga l’empresa Art Vinyl amb una altra portada, la que va dissentyar per l’últim disc de The Last Shadow Puppets, “Everything you’ve come to expect”.\nCooper també és autor d’algunes de les portades recents més reconeixibles del pop i del rock independent : Franz Ferdinand, Arctic Monkeys, Caribou, Hot Chip…\nLes tècniques utilitzades per Cooper són tan variades com les seves influències: Herbert Matter, Cy Twombly, Robert Rauschenburg, Kurt Schwitters, llibres, revistes, art antic i modern…\n“Foreverland” és una excel·lent mostra del geni creatiu de Cooper i de la seva capacitat de ficar-se en la ment de qui el contracta, fins i tot d’aquelles que són creativament tan complexes com la de Neil Hannon.\nDisc: “Foreverland” – The Divine Comedy (2016)\nDiscogràfica: The Divine Comedy Records/[PIAS]\nPortada i disseny: Matthew Cooper\nL’electrònica abstracta de Laurel Halo\n15 juny, 2018 read more\nCançons de foc, gel i color\n3 juliol, 2018 read more\n14 desembre, 2016 read more


Josep Antoni Duran i Lleida confirma que votarà el PSC el 21D\nInterior prepara el dispositiu de seguretat per al 21D\nEls partits catalans engreixen la maquinària per al 21D\nL'exlíder d'Unió Josep Antoni Duran ha confirmat aquest dimecres que votarà el PSC en les pròximes eleccions catalanes del 21 de desembre i ha responsabilitzat l'expresident de la Generalitat Artur Mas d'haver lliurat a la CUP l'"agenda política de Catalunya", en referència al procés sobiranista.\nEn una entrevista a 'Los Desayunos de TVE', Duran ha advocat per "forçar i reforçar" la "única opció" que "no forma part dels fronts", en al·lusió al bloc independentista i al constitucionalista.\nHa destacat la "generositat" dels socialistes catalans en integrar diversos membres de l'extinta Unió a les seves llistes electorals, i ha agraït específicament la presència del exconseller Ramon Espadaler com a número tres de la candidatura .\n"Vaig a votar sense cap tipus de complex", ha afirmat, i ha afegit que "l'important no és tant la ideologia com algú que tingui la capacitat de dialogar".\nDeclaracions de Duran a partir de 1:07:55\nAixí, ha assegurat que el PSC és l ' "única opció" amb la capacitat de "conciliar" i intentar "articular alguna cosa diferent" als dos principals blocs polítics.\nPreguntat per les declaracions en què Mas es va deslligar de la responsabilitat del la declaració unilateral d'independència, dient que al gener de 2016 ja no estava al capdavant de la Generalitat, Duran li ha retret que sota el seu mandat es va cometre "el primer error" a "deixar i lliurar a la CUP l'agenda política de Catalunya".


Trobada del sector turístic de la comarca a Sant Cugat del Vallès | Canal Terrassa\non: juliol 20, 2017\nEls principals representants del sector turístic de la comarca es van trobar dimarts a Mercantic, a Sant Cugat del Vallès, en un acte organitzat pel Consorci de Turisme.\nDurant l’acte es va fer un repàs de les accions més destacades que ha portat a terme l’entitat al llarg de l’any 2016 i es van presentar les novetats del pla d’accions amb què treballa el Consorci de Turisme per aquest 2017. També es van presentar els nous materials de promoció turística amb què ha treballat el Consorci de Turisme durant aquest any: un vídeo que recull els atractius turístics de la comarca i el nou web de turisme al Vallès Occidental. El nou portal presenta diverses novetats com una agenda d’activitats i esdeveniments, propostes turístiques per fer als municipis de la comarca i un recull dels recursos més interessants categoritzats per àmbits.\nAixí mateix, aquesta presentació va voler ser també un acte de reconeixement a les empreses i serveis turístics de la comarca, pel seu compromís amb la qualitat turística i per la seva dedicació en l’atenció dels visitants.\nPer altra banda, també es va fer l’acte de lliurement de les acreditacions del segell SICTED, distintiu que té com a finalitat aconseguir un nivell de qualitat homogènia entre les diferents destinacions turístiques. Entre els establiments que han obtingut el segell de qualitat SICTED hi ha l’Oficina de Turisme de Terrassa, la Seu d’Ègara, la Casa Alegre de Sagrera, el Doubletree by Hilton Hotel & Conference Center La Mola, i els hotels Don Cándido i Terrassa Park.\nL’Oficna de Turisme de Terrassa i el Doubletree by Hilton Hotel & Conference Centre La Mola també són establiments acreditats com a Punts d’Informació turística.\nEtiquetes: consorci turismeoficina de turismeSant Cugat del VallèssictedterrassaTurismeVallès Occidental


Una dona ha de treballar 84 dies més a l'any per guanyar el mateix que un home - Mercat laboral - Dones en Xarxa\nEl sindicat adverteix que Espanya va camí d’ "un suïcidi col·lectiu" si no s’adopten polítiques públiques de conciliació real\nLa bretxa salarial entre homes i dones arriba gairebé al 23%, segons les últimes dades disponibles, corresponents a 2011, el que suposa que una dona ha de treballar 84 dies més a l’any per guanyar el mateix que un home, segons un estudi d’UGT del qual es desprèn que l’ocupació no impedeix l’empobriment femení , ja que la bretxa salarial , la precarització del treball a temps parcial i la feminització de certs sectors determinen una situació econòmica pitjor que la dels homes en termes globals .\nL’informe, presentat en roda de premsa per la responsable d’Igualtat del sindicat, Almudena Fontecha, constata que el 90% de les llars amb un adult i fills a càrrec estan sustentats per dones i són els que afronten un major risc de pobresa , l’ percebre aquestes menors rendes que els homes .\nDe fet, si de mitjana un home guanyava a Espanya el 2011 uns 25.667 euros a l’any , les dones tenien una retribució de 19.767 euros, un 0,5 % més de diferència que el 2010: el sou mitjà d’una dona a Espanya és el 77,01% del sou mitjà d’un home. Encara que els salaris van pujar en el mateix període un 0,5% , per a ells va pujar un 0,74% , mentre que entre les dones tot just va arribar al 0,16% .\nEl 2012 , més de 7,7 milions de dones estaven ocupades i d’elles , 1,7 milions percebien ingressos inferiors a 612,9 euros al mes, és a dir, el seu sou estava per sota del llindar de la pobresa. " L’empobriment de les dones assalariades és el resultat de la seva concentració en els salaris més baixos" , explica l’estudi , per incidir que el 51,4 % de les dones guanyen 1,5 vegades el salari mínim interprofessional (641 euros) i només el 0,27% d’elles ho superen en deu vegades.\nEn aquest sentit, Fontecha ha cridat l’ atenció sobre la persistència d’una major quantitat de dones en l’ocupació a temps parcial, malgrat l’increment de treballadors masculins en aquest àmbit a causa de la crisi. De mitjana, les dones amb treball a temps parcial (dos milions d’empleades, el 26 % de les assalariades) perceben 719 euros al mes, mentre els homes en aquests treballs (730.100) superen els 804 euros mensuals .\n"Mentre en el conjunt de la Unió Europea la taxa de pobresa per a les persones que treballen amb jornada completa és del 7,3 %, a Espanya arriba a la proporció 11,8%. Més amenaçant per a les dones que són les que exerceixen la major part del treball a temps parcial que es desenvolupa a Espanya , és conèixer que el risc de pobresa amb una jornada a temps parcial arriba al 18,3% , quatre punts per sobre del 12,4% del risc , ja elevat , del total de les dones europees " , explica l’estudi .\nAmb tot , exercir una feina a jornada completa no és sinònim de percebre un major salari , especialment si s’és dona en hostaleria : guanyen un 36,03% menys de mitjana que la resta de treballadores i un 49,26 per cent menys que els seus companys homes . Tampoc tenir més formació garanteix millor sou , ja que la bretxa salarial en les activitats professionals científiques i tècniques arriba a ser del 30,54% .\n" Si elles són les que més formació tenen i també són les que presenten més atur , és clar que les empreses no estan contractant els millors" , ha comentat Fontecha , per incidir que la sortida de la crisi passa per facilitar la incorporació de les dones en igualtat de condicions a l’ocupació.\nMENYS ATUR , MENYS PENSIÓ\nAmb aquests menors ingressos , les rendes derivades del treball que es generen també són menors . Les dones se situen majoritàriament en les quanties més baixes de les pensions contributives , amb una mitjana de 440,25 euros al mes ( dues dones per cada home en aquest tram ) i , pel que fa a les de jubilació , la mitjana és de 849 , 79 euros al mes , 1 32,58 per cent menys que entre els homes . El 24,48% dels homes percep pensions per sota del SMI , enfront del 71,81% de les dones .\n" Més d’un milió de dones jubilades en l’actualitat estan patint les conseqüències de les discriminacions suportades al llarg de la vida. Els escassos recursos d’aquestes dones , afegit als alts costos dels serveis , sobretot sanitaris i d’atenció domiciliària que requereixen de manera ineludible i que s’han d’autofinançar , unit a la pujada de l’IVA en tots els béns de consum , limita i impedeix que moltes dones puguin cobrir les seves necessitats bàsiques " , explica l’estudi .\nQuant a la desocupació , està pitjor retribuït i dura menys temps que entre els homes : una parada percep de mitjana a l’any 1.825 euros menys que un aturat en la seva mateixa situació . "Igual que en el cas de les pensions de jubilació , les dones que no accedeixen a la desocupació contributiu passen directament a percebre un altre tipus de prestacions que , per l’escassa quantia , situen un important nombre de dones desocupades en situació de pobresa o de pobresa extrema si tenen persones al seu càrrec " , apunta el treball .\nActualment , dels 2,8 milions de dones que estan a l’atur , només 580.600 perceben una prestació d’atur , 539.900 dones perceben pensions de nivell assistencial i 1,68 milions no estan rebent cap tipus d’ajuda pública , xifra aquesta que va en augment . "Ha augmentat el nombre de dones desocupades i es van reduint les dones que reuneixen els requisits de cotització suficients per accedir a la desocupació contributiu causa de l’elevada presència en el treball temporal ia temps parcial" , assenyala l’informe .\nUN SUÏCIDI COL · LECTIU\nD’acord apunta UGT , " en les vides laborals de les dones es produeix un empobriment gradual , inicien la seva inserció laboral amb salaris més baixos que els dels homes i les repercussions d’aquesta discriminació es mantenen al llarg de tota la seva vida i un cop abandonada la seva vida laboral la penalització és encara més gran " .\nLes dones també són majoria entre els que cobren rendes mínimes d’inserció , suposen el 61% del total , 132.801 davant de 84.557 homes . Les diferències s’agreugen quan es tracta de persones amb fills a càrrec , doncs arriben a ser el 71% de les dones les que han de recórrer a aquest tipus d’ajudes .\n" Aquest país està cometent un suïcidi col · lectiu" , ha denunciat Fontecha , per incidir que la manca de polítiques públiques de conciliació sense cost per a les dones passa factura a l’economia de tot el país , ja no només en termes de caiguda de la natalitat i de manca d’un model productiu sostenible , sinó perquè "la desigualtat d’aquest " serà la pobresa del futur .\nEn aquest sentit , ha destacat que " aquest país tindrà un problema social i demogràfic molt important" perquè davant l ’"absència " de polítiques públiques les dones "han anat adoptant decisions" com retardar l’edat de maternitat o tenir menys fills dels que voldrien . "Això seria la porta al mercat de treball però tampoc ha estat així" , ha apuntat Fontecha , per incidir que així , ara ni natalitat , ni ocupació, ni riquesa\nFont: Europa Press i UGT


Petrer registra més de 9000 visitants en 2020 malgrat la pandèmia - LOBLANC\nAquest passat any l’Oficina de Turisme de Petrer no ha pogut continuar batent el seu rècord de visitants a causa de la pandèmia de la COVID-19. No obstant això, malgrat no aconseguir superar la barrera de les 20.000 persones, com va fer en 2019, quan es van incrementar les xifres en un 50%, sí que s’han aconseguit els 9.012 visitants.\nLa tècnic de Turisme, Sara Sánchez, ha expressat la seua satisfacció perquè “malgrat ser un any molt complicat en el qual hi ha hagut diversos mesos que la nostra Oficina ha estat tancada a causa de l’Estat d’Alarma i en el qual hem hagut de cancel·lar diverses de les nostres activitats turístiques, hem aconseguit que més de 9.000 persones s’interessen per la nostra oferta turística”. En concret, enguany la Tourist Info només ha estat oberta al públic 200 dies.\nDels 9.012 visitants, la major part han sigut veïns de Petrer (4.262 persones); 3.800 de la Comunitat Valenciana; 589 d’altres comunitats i 360 d’altres països. Febrer, abans de decretar-se l’Estat d’Alarma per la pandèmia, va ser el mes amb més visitants, amb 1.896 persones, seguit de setembre, quan 1.542 persones van passar per la Tourist Info.\nQuant a les xifres per activitats, les visites guiades diàries han continuat acaparant el major nombre de visitants, amb 3.600 persones; 700 persones han participat de la iniciativa turística més longeva de Petrer, la visita teatralitzada “Petrer es vist de lluna”, que enguany s’ha hagut de suspendre diversos mesos. També la nova activitat de l’any, “El Joc del Rellotge”, ha despertat l’interés de moltes persones, amb 600 participants.\nLa tècnic ha expressat que “encara que no tinguem la certesa de com es desenvoluparan els següents mesos per la incertesa de la pandèmia, continuarem treballant per a consolidar totes les iniciatives turístiques que ja tenim, però també per a reinventar-nos amb noves propostes”.\nCal recordar que en 2020 la Tourist Info de Petrer va complir deu anys de vida des de la seua obertura el 12 de maig de 2010. Des de l’1 de juliol de 2010, moment en el qual es van començar a comptabilitzar els visitants, han passat per la Tourist Info de Petrer 100.146 persones procedents de totes les comunitats autònomes d’Espanya i de 80 països diferents dels 5 continents.\nVisitants Museu Dámaso Navarro\nEl Museu Dámaso Navarro, per part seua, ha rebut un total de 2.523 visitants durant 2020.\nDesprés de la finalització de les obres de la 3a fase del Museu, que han contemplat la sala d’exposicions temporals, el Museu es prepara per a inaugurar la seua primera exposició itinerant en les pròximes setmanes.\nEl concert de la cantant Bonnie Tyler a Torrevella s’ajorna fins el 17 juliol 2021


Dogana d'Acqua B&B Livorno Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nvia Castelli, 19, Liorna Centre, Livorno, Itàlia, 57122 - Veure al mapa\nMés informació sobre Dogana d'Acqua B&B\nAl visitar Livorno, vosté es sentirà com a casa a Dogana d'Acqua B&B, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Dogana d'Acqua B&B, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, servei de llançadora, lloguer de bicicletes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent massatge. Dogana d'Acqua B&B és una elecció inteligents per a viatgers a Livorno, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Dogana d'Acqua B&B de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


L'aeroport Pirineus-La Seu podria utilitzar-se per a aerotaxis — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / L'aeroport Pirineus-La Seu podria utilitzar-se per a aerotaxis\nL'aeroport Pirineus-La Seu podria utilitzar-se per a aerotaxis\nUna companyia de vol francesa ha plantejat aquesta possibilitat a la Generalitat de Catalunya Balanç positiu del primer any de funcionament del camp de vol alturgellenc\nAeroport - 1r Aniversari\nUna companyia francesa dedicada a vols privats estudia utilitzar l'aeròdrom de la Seu d'Urgell com a base per a un servei d'aerotaxis. La firma actualment té la seu a Narbona i utilitza un model de jet privat amb capacitat per a cinc viatgers i autonomia per volar a tot Europa, el Regne Unit i el nord de l'Àfrica des del Pirineu.\nRepresentants de la firma van visitar dissabte les instal.lacions, coincidint amb la celebració del primer aniversari de la reobertura del camp de vol alturgellenc, i es van entrevistar amb el director general de Transports, Ricard Font.\nFont va fer una valoració positiva del primer any de funcionament de l'aeroport des de la nova inauguració i no va renunciar a variar el pla d'inversions de la Generalitat "en base a les possibilitats de negoci".\nL'alcalde de la Seu, Albert Batalla, també va destacar el "bon ritme" de la instal.lació i la implicació del territori en el seu desenvolupament a través de la taula estratègica. L'alcalde del municipi de Ribera d'Urgellet, Antoni Capdevila, confia en les potencialitats de la infraestructura.\nLes obres per dotar de llum, aigua i xarxa de sanejament els terrenys dels futurs hangars de l'aeròdrom s'iniciaran entre els mesos de setembre i octubre, fet que permetrà als adjudicataris construir els immobles i posar-los en servei la primera meitat de l'any que ve.\nUns quaranta avions de diferents punts de l'Estat espanyol i francès van participar en la jornada festiva de dissabte a l'aeroport Pirineus-La Seu d'Urgell. Durant l'acte, l'Aero Club Barcelona Sabadell va anunciar també que durà a terme cursos de pilot privat d'avió, a més de cursets d'iniciació de tres hores de durada i batejos de l'aire. Una altra activitat que farà l'Aero Club Barcelona Sabadell són cursos per a pilots de les comarques de la demarcació de Lleida i d'Andorra que ja tenien la llicència de vol i que desitgen recuperar-la.


Juguem els Divendres: Britannia, una lliçó d'història.\nBritannia, una lliçó d'història.\nJugant a Britannia aprens, d'una manera superficial, la història de Gran Bretanya. Veus les invasions dels pobles d'ultramar i la resistència dels pobles autóctons contra aquestes agresions. Si els invasors tenen éxit, es fan seva una part de l'illa, i esdevenen víctimes eventuals dels futurs invasors.\nTot comença amb els romans desembarcant a l'illa el segle I d. c. El seu exèrcit és imparable i els belgues són els primers en tastar la famosa Pax Romana: malgrat la desesperada revolta de la reina Boudicca, desapareixen de la història. El poble galès es sotmet a les armes romanes i així pot veure el pas dels segles. Altres pobles indígenes del nord són més guerrers i s'enfronten al poder de Roma quedant reduits a les seves fortaleses de les muntanyes. Els pictes marquen la frontera pel nord. Els caledonis, encara més el nord, no veuran mai a un romà.\nSembla que tota anglaterra està controlada pels romans? No! La Pax Romana és efímera. Les revoltes són constants i molts forts són cremats pels rebels. La desgràcia és completa quan l'emperador reclama les legions de l'illa per ajudar el continent contra les invasions bàrbares. Els romano-britànics que queden són insuficients per defensar el territori i això és aprofitat pels pobles dels mars del nord. Irlandesos, escocesos, saxons, juts i anglesos desembarquen successivament per totes les costes de l'illa. Hi han batalles per tot arreu!\nEls juts són exterminats pels saxons i els galesos pels irlandessos. Els romano-britànics dirigits pel seu líder Artur intenten instal.lar de nou un regne a semblança de l'antiga gloria romana però la tasca és impossible i, entre els saxons i els anglesos, queden reduits fins a semblar tant sols una trepa de bandolers. En aquests temps foscos, el poble que predomina és l'anglès i s'extenen per bona part del que serà conegut com a Anglaterra.\nPerò aquesta pau és un miratge i de nou arriben del mar més enemics. Dublinesos, danesos, norsemen i normands. El regne dels anglesos disminueix considerablement però resisteixen. Els saxons es fortifiquen i les lluites s'escampen un altra vegada per tota la illa.\nI aquí varem deixar la partida. Ens varem quedar un altre cop sense temps. Unes 5 hores de joc.\nPublicat per Tempestari a 15:48\nResenya molt maca i peliculera pero encara que no es va acabar qui anava guanyant?\n6 de novembre de 2007 a les 11:29\nHem sembla que anava guanyant l'Amando. Quan portava l'anglès va fer molts de punts.\nSegona anava l'Anna, que amb el romà va fer un bon coixí.\n6 de novembre de 2007 a les 20:08\nDura menys un belga a Britannia que un caramel a la porta d'un col·legi...\n9 de novembre de 2007 a les 19:41\nLa meva impressió es que el joc bé marcat pels punts de victòria y en conseqüència a més partides fetes pels jugadors millor rendiment del joc i baixada de la durada de la partida. Perquè aquests són més conscients dels seus objectius i els dels altres. Portar els romans sembla molt atractiu.


Les bosses de plàstic es poden reciclar per a fer components de bateries elèctriques\nAquesta gran font de contaminació del nostre planeta, que a més suposa una amenaça per a la fauna, podria tenir un solució que donaria al material una segona vida amb un valor econòmic superior\nLes bosses de plàstic són un dels grans problemes mediambientals del nostre planeta, contaminant els ecosistemes terrestres i aquàtics i posant en perill moltes espècies animals arreu del món. És per això que els governs i administracions estan fent passos importants per reduir el seu ús i, en la mesura del possible, fins i tot eliminar-lo. Mentre això no sigui possible del tot, però, el concepte d’economia circular també pot servir per reduir, si més no, la quantitat de plàstics que acaben llençats i malmetent el nostre planeta. A la revista ‘ACS Omega’, un equip de científics explica com ha trobat un procés pel qual les bosses es poden convertir en un producte amb un valor superior: ànodes per a bateries d’ions de liti com les que porten, per exemple, els telèfons mòbils.\nEn comptes d’acabar en abocadors, boscos o oceans, on trigarien segles a descomposar-se i podrien causar la mort de molts animals, convertir el polietilè de les bosses en carboni ha estat una idea que ha interessat els científics des de fa temps. Fins ara el procés de conversió sempre havia estat poc eficient o molt car, però ara un nou mètode, simple però eficient i, a més, barat, podria servir perquè els residus plàstics es convertissin en productes útils. En submergir bosses de polietilè en àcid sulfúric i tancar-los dins d’un reactor que escalfi el plàstic just per sota de la seva temperatura de fusió, es produeix una reacció química que fa que es pugui escalfar encara més, separant-ne el carboni i permetent transformar-lo en ànodes -el lloc on es produeix el procés d’oxidació de les bateries- que tenen un rendiment semblant a les que es comercialitzen actualment.\nAixí doncs, aquest descobriment tan prometedor podria donar sortida a les tones i tones de bosses de polietilè que, malgrat els avenços que estan fent les legislacions de molts estats i comunitats, continuen sent llençades cada dia.\nbateries economia circular plàstics reciclatge


Cercalles: El color dels impostos\nQuan el ministre d'hisenda es refereix al frau fiscal, sovint se'n recorda molt més del que prové de l'economia submergida, de les petites transaccions sense declarar, que el provinent de les grans empreses. I és curiós per dos motius. El primer és que no és la part més important del frau, sinó que és veu amplament superada pel que fan les grans empreses i fortunes. Però del segon motiu no en sento parlar gaire i és la influència que té l'IVA en l'augment de l'economia submergida. I això que l'IVA és l'impost que ha augmentat aquest govern, mentre ha acabat reduint l'IRPF.\nEl frau fiscal que suposa cobrar un treball sense factura és doble. D'una banda, el prestador del servei no declara els ingressos que ha obtingut i, de l'altra, el receptor s'estalvia l'IVA. Pagar una feina en negre té un quants desavantatges: no hi ha factura, no hi ha constància de la realització del treball, no hi ha responsabilitats legals exigibles i saps que l'ingrés que deixa de declarar el que fa la feina es tradueix en una pèrdua d'impostos que haurem de cobrir la resta, mentre ell se seguirà aprofitant del seu fruit. Però té un al·licient molt important: t'estalvies l'IVA. Aquest al·licient creix amb la crisi, quan tothom va més curt de quartos. Però creix encara més a mesura que puja l'IVA. No és el mateix afegir el 16% de fa uns anys que el 21% actual.\nL'IVA és un impost nefast. Grava la despesa feta a partir d'uns ingressos que ja han pagat IRPF en el moment d'obtenir-se. Les persones que es gasten més part del seus ingressos (normalment les més pobres) es veuen afectades en major mesura pel doble pagament que suposa l'IVA. No és propocional, sinó que grava igual a rics que a pobres. I, a sobre, fa més atractiva l'economia submergida.\nQuè passaria si no hi hagués IVA? La majoria de gent demanaria factura al perdre l'incentiu de l'estalvi de diners. Els impostos que es deixarien de recapta s'hauria de suplir pujant-ne altres, com l'IRPF, el de societats, el de patrimoni o el de transmissions. Aquests impostos tenen l'avantatge de que es veu molt més clar si són graduals o no. Llavors les càrregues fiscals es reequilibrarien. O com a mínim quedaria ben retratada la política aplicada.\nL'altre motiu pel que molta gent amb la crisi es pot veure impulsada a treballar en negre és la quota d'autònoms de la seguretat social. Si ja es cobra poc i a sobre cal pagar la quota exorbitant que hi ha actualment, no surt a compte treballar si es té poca feina. I si es declara. Però, per a què pagar la quota de seguretat social i d'autònoms? Ens estan dient tota l'estona que el sistema de pensions no aguanta, que no és capaç de garantir els pagaments. Està pensat com una assegurança gestionada públicament, però al final caldrà afegir-hi diners dels impostos si no arriba. A més, quan cal es fot ma al calaix, com a fet el govern actual, que ha delmat el fons. Potser va sent hora de plantejar un sistema de pensions basat directament en els altres impostos, gravar els ingressos un sol cop i limitar les acumulacions de patrimoni. A partir d'aquí es podria plantejar com haurien de ser les prestacions i altres aspectes en els que no entraré ara.\nPerò el cert és que no tots els impostos tenen el mateix color. Si hagués d'escollir el de l'IVA, la seguretat social i el d'autònoms, seria el negre, com l'economia que promouen.


19 desembre 2018 06:38\nBernat Joan i Marí | 14 desembre 2017\nEl dia 9 d’octubre vaig tenir ocasió d’assistir a un debat entre jóvens i veterans del Plaid Cymru, el partit per la independència del País de Gal·les, a la bella ciutat universitària d’Aberystwyth, en què es debateren qüestions tan curioses sobre quin paper havia de tenir la política a l’ensenyament. Els jóvens eren una mica més cautel·losos, però els més veterans consideraven que era del tot imprescindible que al sistema educatiu del País de Gal·les es parlàs de les diferents opcions polítiques. I que l’independentisme hi tengués un paper ben clar i llampant. Si aquí es fessin uns plantejaments que tenguessin ni un cinc per cent del voltatge dels que fan els amics del Plaid, no només seríem titllats d’adoctrinadors (que ja ho som sense explicar dins les aules per què pensam que la gent hauria de ser independtista), sinó que segurament perdríem el nostre lloc de feina.\nEscoltant aquella bona gent cèltica, em venia al cap l’aforisme de Joan Fuster que diu que la política, si no la fas, te la fan. Deu passar com amb l’adoctrinament: nosaltres no en feim –d’això n’estic totalment convençut – però els nostres adversaris ens en fan contínuament.\nPerò no ve per aquí, el quid de la qüestió. Fins i tot podria trencar una llança a favor de l’adoctrinament espanyolista imperant, sense cap ni una voluntat d’espantar els burgesos, ni de ferir cap tipus de sensibilitat. No és la voluntat provocadora el que em mou a fer aquesta reflexió, sinó les ganes de posar sobre la taula elements per pensar-hi una mica. Com dia Voltaire i després s’atribuïa a Churchill, que també ho degué dir: no estic d’acord en res d’això que estau dient, però donaria la meua vida perquè ho pogueu dir lliurement.\nEstic a les antípodes del pensament que vessen bona part dels llibres de text d’Història que ara mateix es fan servir als instituts. I som igualment a les antípodes del que poden explicar els professors que els segueixen fil per randa. Però pens que, si honestament creuen que aquesta versió és la bona, l’han de poder exposar i explicar amb tota llibertat. Si els seus alumnes esdevenen ciutadans lliures, ja es faran la seua composició de lloc. Tots els independentistes de la meua generació vàrem ser adoctrinats durant anys pel franquisme, i no ens va fer gaire efecte.\nHe decidit escriure aquest paper després d’haver llegit l’entrevista que dilluns passat publicava DI a Manuel Blanco, director de l’Alta Inspecció Educativa a les Illes Balears. L’Alta Inspecció és una mena d’oficina colonial que, per cert, s’inventaren els socialistes per controlar les comunitats dites autònomes pel que fa a l’Educació. Que les Balears tenguin competències exclusives en matèria d’Educació no impedeix que tenguem aquí també presència de l’Alta Inspecció. De manera que el terme “exclusives” referit a les nostres competències en Educació queda completament pervertit. O són exclusives o no ho són. I, si ho són, ningú més que el Govern de les Illes Balears no hi té res a dir. Si algú altre hi té alguna cosa a dir, significa que no són exclusives.\nEl senyor Blanco, després d’esvergar sense contemplacions que “hay comunidades que han quebrantado el principio de lealtad institucional en materia educativa” i de recordar que l’Alta Inspecció ha de garantir “la igualdad entre todos los españoles” així com “sus derechos lingüísticos”, es fica en un terreny altament perillós, a l’hora de tractar elements que guarden relació amb la llibertat de càtedra, bàsica per a qualsevol sistema educatiu democràtic. Considera, per exemple, que l’Alta Inspecció hauria de poder revisar els llibres de text i els materials didàctics. Per què? Per censurar-los? Per assegurar que l’adoctrinament en clau espanyola hi siga omnipresent? Per evitar que el professorat pugui triar tant com ho fa ara, a l’hora d’escollir els materials que vulgui utilitzar? L’afirmació del senyor Blanco, en una societat com la nostra, amb xarxes socials, canals diversíssims d’informació i tot plegat, em sembla pròpia del segle XIX. Però bé, ja sabem que la marca Espanya té regust de coses antiquades, un pèl arnades, una mica amb rebuf natfalinenc.\nQuant al concepte de llibertat de càtedra, diu que es pot fer servir per fer demagògia. “Hay libertad de cátedra, pero dentro de los límites que marca el currículo”. Dit d’una altra manera, no hi ha llibertat de càtedra. Perquè el currículum es pot estalviar (i de fet s’estalvia) un caramull de coses que seria interessant d’explicar. I n’hi situa que no tenen el més mínim interès. Vull pensar que algú li haurà dit que s’havia excedit en les seues declaracions.\nPer Bernat Joan, fa dervers d'un any\nEnhorabona per l'article, Josep. Certament, s'ha de fer molta pedagogia perquè no facin veure bellumes a tothom, amb aquest raig de propaganda que ens cau a sobre. Una abraçada.\nPer Josep Franco i Giner, fa dervers d'un any\nBernat, totalment d'acord. Hi veuen adoctrinament a l'altra banda, sempre. El monòlit que han construït d'ençà que confongueren viure amb fer croades està ben ert. Mira', si et ve de gust, "Adoctrinament", article a La Veu (també a Saó), que he enviat aquesta setmana. Salut.


Cayetana Álvarez: "Hem de demanar perdó perquè vam acceptar el nacionalisme com animal de companyia"\nCayetana Álvarez: "Hem de dir perdó perquè vam acceptar el nacionalisme com a animal de companyia"\nBarcelona. Dilluns, 8 d'abril de 2019. 22:28\nActualitzat Dimarts, 9 d'abril de 2019. 08:57\nLa candidata del PP al Congrés per Barcelona, Cayetana Álvarez de Toledo, afirma que els demòcrates i constitucionalistes han de demanar "perdó" perquè durant molts anys no van fer tot el que havien de fer a Catalunya i van "acceptar el nacionalisme com a animal de companyia". Una situació, diu Álvarez de Toledo, que va permetre que "s'apropiessin de l'espai públic" i "adoctrinessin els nens amb ideologia xenòfoba".\nLa número 1 dels populars per Barcelona també ha dit que tot plegat ha desembocat en una "Espanya exiliada" perquè molts catalans han hagut de marxar o han hagut de fer un "exili interior". Álvarez de Toledo també ha assegurat que faran una "batalla ideològica contra el nacionalisme", que ha qualificat de reaccionari i xenòfob. "Els farem demanar perdó per la fractura civil que han provocat a Catalunya", ha insistit.\nDurant l'acte de presentació de la candidata al Senat i a l'alcaldia de Figueres, Mª Àngels Olmedo, ha assegurat que durant molts anys el nacionalisme va aconseguir imposar la idea "d'un sol poble" i que "l'única virtut que ha tingut aquest procés ha estat que ha fet aflorar l'altra meitat, la constitucionalista, la tolerant i la moderna".\nPer Álvarez de Toledo aquestes dues meitats no són "equiparables" i ha dit que el procés fa molts anys que dura. De fet, ha dit que el mateix Tarradellas va dir en una entrevista que a Catalunya hi havia una "dictadura blanca". Una dictadura, segons Toledo, basada en "la insistència del nacionalisme d'exercir el victimisme per imposar la ruptura", ha dit.\nLa candidata popular ha dit que aquest projecte fa molts anys que està en marxa i ha afirmat que els "demòcrates" han de demanar perdó perquè "no van fer tot el que podíem fer aquí: vam acceptar el nacionalisme com animal de companyia i això va permetre que s'apropiessin de l'espai públic".\nPer Álvarez de Toledo, aquesta situació ha comportat també "l'adoctrinament de nens a les escoles" i que Catalunya s'hagi convertit en "l'únic territori on no es pot escolaritzar els nens en la llengua de l'estat". També ha dit que s'ha finançat la televisió pública "més sectària i cara de l'estat" i que s'ha convertit la policia autonòmica en una "òrgan" de servei partidista.\nEleccions generals Boadella i Vargas Llosa aposten per Cayetana... i no per Ciutadans El Nacional\nEleccions 28-A Casado: "Sánchez prefereix mans tacades de sang que pintades de blanc" Marina Fernàndez Torné


Llibres Aprofitables (o no): UNA LECTORA NADA COMÚN\nTítol original: Uncommon Reader\nUn dia, per casualitat, Elizabeth II, Reina d'Anglaterra, Escòcia, Gal·les i Irlanda del Nord, mentre passeja els gossos, es topa amb una biblioteca mòbil aparcada darrere les cuines del Palau de Buckingham. Aquell dia Elizabeth descobreix que existeixen unes coses denominades llibres.\nNaturalment que ella ja sabia que n'hi havia de llibres; n'havia vist molts anteriorment i en els seus propis palaus hi havia biblioteques immenses. Ara bé, no se li havia acudit mai que podien ser llegits simplement per què sí. I va i en llegeix un. Troba l'experiència curiosíssima, i aleshores en llegeix un altre. I aquí comença tota una transformació.\nEl personatge protagonista del llibre és la Reina, però de fet podria haver estat qualsevol altre. Potser per què en realitat els protagonistes són els llibres i l'enorme influència que poden tenir sobre les persones. No en va, Ray Bradbury va escriure allò de "Farenheit 451" (història terrible), i tampoc no en va els nazis i l'església catòlica (quina coincidència!) han estat històricament grans cremadors de llibres.\nD'alguna manera, la tesi, que subscric completament, és que els llibres són llibertat; i ja se sap: la llibertat fa por a segons qui.\nAquesta és una història sense grans pretensions però que és molt "amable" de llegir. Sí, aquesta és la paraula, "amable", no sé per què. Passa molt bé. I s'acaba, de manera genial, a l'última línia. Literalment. Si el llegeixen sabran per què ho dic.


Descarregar Busuu 6.11.3.52 – Vessoft\nBusuu – un programari per a aprendre o millorar el coneixement de les llengües estrangeres. El programari utilitza els diversos textos interactius, va expressar diàlegs i proves que permetin familiaritzar-se amb els conceptes bàsics de vocabulari estranger. Busuu li permet aprendre l’escriptura i l’expressió oral, des de principiants fins a nivells avançats. A més el programari permet enviar els exercicis escrits per comprovar per altres usuaris i comprovar els seus coneixements en l’àmbit de cert llenguatge. Busuu li permet monitoritzar el progrés del seu propi coneixement de la llengua estrangera, que augmenta amb la realització de diversos exercicis. El programari té una interfície intuïtiva i fàcil d’utilitzar.\nAprenentatge pràctic i emocionant de llengües estrangeres\nLa presència de diferents eines d'aprenentatge\nEl monitor de progrés del seu propi coneixement\nComprovació dels exercicis escrits per altres usuaris\nComentaris sobre Busuu:\nBusuu Programari relacionat:\nEspañol, Português, English, Українська... Mobdro 2.0.4\nEspañol, English, Français, Deutsch... Yahoo Mail 5.3.1\nEspañol, English, Français, Deutsch... UC Browser 10.7.0\nEspañol, Português, English, Français... RAR 5.30.34\nEspañol, Português, English, Українська... PicsArt 5.8.0


Triar la direcció | a les verdes i a les madures\n« Dels sants del gener, Sant Antoni és el primer\nEl ball ja ha començat. »\nEl proper dissabte dia 21 el socialistes del territori escolliran per sufragi directe del conjunt de la seva militància el seu primer secretari. Serà al primera vegada que es faci per aquest sistema – si bé és cert que en altres ocasions s’havia convocat una assemblea de la federació i es podia votar també directament- fruit d’una esmena , per cert forjada a Vilanova, aprovada en el darrer congrés del PSC.\nConvocades doncs les eleccions sembla que hi haurà dos candidats si no hi ha algun acord a darrera hora – que tampoc és pot descartar – de presentar una única candidatura havent forjat acords i pactes posteriors a l’elecció.\nHi ha una tendència general al sí del partit a evitar que hi hagi més d’un candidat i es justifica per evitar que hi hagi enfrontaments. Crec que l’enfrontament és bo i necessari per contraposar models organitzatius i també matisos ideològics i de pràctica política així com elements d’estratègia. I a més crec que qui guanya ha de tenir una certa llibertat d’acció per configurar la direcció d’acord amb els legítims interessos polítics del primer secretari escollit. En aquestes eleccions hi ha dos candidats en Lluís Valls alcalde de Gelida i que en aquets darrers temps havia estat Secretari d’Organització que va dimitir junta amb onze membres més al·legant disconformitat amb l‘actuació el primer secretari actual. L’objectiu de Valls ha estat fixat : “l’objectiu és que la Federació torni a ser un referent polític a les nostres comarques, essent l’altaveu de les idees socialistes i de les accions i propostes que duem a terme als nostres municipis”. I ho concreta amb el lema : “Amb tu, al costat de la gent”\nL’altre candidat és l’actual primer secretari que opta a la reelecció Juan Luís Ruiz amb el lema de “un equip amb energia positiva pel que realment importa“. I entre els objectius que es fixa si surt reescollit hi ha el “d’afavorir els espais de participació de la militància per donar múscul al partit” i “buscar una major coordinació i visibilitat a la nostra representació a les institucions i al partit”.\nÉs d’agrair d’entrada que hi hagi qui està disposat a posar-se al davant d’un partit en el territori en temps que són difícils pel PSC ( i em sembla que encara ho seran més) i per voler agafar compromisos i assumir la direcció d’una col·lectivitat.\nDes d’una certa distància i mirar la situació des d’una situació carregada de dubtes i d’un cert ostracisme hagués preferit ,tanmateix, que hi hagués altres opcions , i altres opcions que no estesin lligades al continuisme i que no signifiquessin una mena de segona part del que ja hem viscut fins ara a la Federació. Però la realitat és la que és i entre els dues opcions em decantaré clarament per la que representa en Lluís Valls i així ,dissabte 21 ,el votaré.\nI ho faré així perquè des de tot el respecte ,valoració i consideració el paper polític que ha jugat l’actual primer secretari no sembla que sigui, al meu entendre, el més adequat per seguir al capdavant del socialisme al Penedès. Hi hauria moltes raons però n’ hi ha tres que al nostre entendre són prou clares i evidents.\nNo es pot discutir que en aquest mandat de les direccions socialistes els ha tocat viure moments molts difícils, possiblement els més difícils de la història del partit. I és d’agrair que hagin aguantat el “tipus” davant les adversitats ,però quan un primer secretari – i ara aspirant a tornar-ho a ser- ha perdut cinc eleccions consecutives i en alguna d’elles ha estat cap de llista i ha tingut una pèrdua més que notable de regidors potser que es pensi si, a part del problema general del partit que hi és, la seva percepció política i lideratge està com a mínim qüestionat per l’electorat o per una part del mateix que ha deixat de votar-li,de tenir-li confiança. No és tracta de carregar les culpes sobre una persona en concret no seria ni lògic ni just perquè la responsabilitat és col·lectiva , però un partit és una estructura piramidal i com més amunt està un, més responsabilitat té en les fracassos electorals, per tant més responsabilitat política cal que assumeixi. Ja sabem que aquesta lògica no és la que impera a les estructures polítiques però algun dia s’hauria de començar a aplicar-la. Ara seria un bon moment.\nUn segon motiu seria la manca evident d’oferir una estratègia territorial que ha tingut el partit socialista al Penedès. Ni estratègia interna de recuperació de militància i presència pública del PSC que ha fet que avui el Partit Socialista que havia estat el partit que havia bastit un projecte pel Penedès sigui pràcticament irrellevant en la presa de decisions que afecten al territori i al seu desenvolupament .El socialisme ha perdut la capacitat de ser un interlocutor amb possibilitats de transformar oportunitats i de ser referent per bastir una projecte a llarg termini en el territori.\nI més enllà de tenir una ,semblava, imprescindible Secretaria d’Estratègia i projecció i un inoperant “fòrum estratègic” la realitat és que hem estat incapaços de bastir un discurs penedesenc amb una certa projecció en el territori. Contra aquesta opinió es contraposa que el PSC està en el govern de la majoria de les grans ciutats el Penedès, però és evident que no es tracta de quantitat – i presència indiscriminada, és igual governar amb l’antiga convergència,com amb la Cup, com amb ERC- sinó de la qualitat de la governança. La suposada versalitat és difuminació de projecte ideològic.No es tracta només de presència sinó el nivell de capacitat d’influència en els projectes polítics. Avui el PSC del Penedès ha acceptat esdevenir crossa de governs i no partit amb voluntat de govern i de transformació des de les idees de progrés. No existeix amb claredat al meu entendre un projecte socialista estratègic pel Penedès ni les etapes per implementar-lo després d’aquest darrers quatre any llargs de mandat de l’actual direcció\nI encara, la tercera raó, els socialistes penedesencs han tingut al llarg dels darrers cinc anys una direcció que ha evitat sostingudament el factor democràtic del control sobre la gestió de la mateixa executiva. Els preceptius informes han estat eliminats i per tant impedir l’anàlisi i la crítica a l‘acció política fonamental per exercir democràticament el poder. Tant és així que els socialistes del Penedès Garraf han finalment ,ara,–amb satisfacció per part nostre- apostat per la Vegueria del Penedès després de molts anys de negar-la i la paradoxa és que els mateixos que ho negaven són avui els apòstols del Penedès i donen arguments als diputats de la comissió que tracta al Parlament de la modificació de la llei de Vegueries. . Fantàstic .Però hagués estat bé que la decisió fos degudament debatuda on correspon, no ha estat així i per tant segurament la “conversió” no deixa de ser un moviment estrictament tàctic. Aquets actitud creiem que es deguda a la manca de seguretat política i una evident mostra de feblesa en el lideratge.\nModestament opinem que si els socialistes del Penedès volen tenir de nou paper al territori caldria canviar ( crear perquè de moment no en tenen cap) no només les estratègies sinó també, naturalment, fer canvis notables en la direcció. Votar a Lluís Valls és fer un petit pas per canviar , si guanya n’hauran de venir de nous i molt més profunds. Però vaja més enllà de les especulacions i opinions subjectives que s’han exposat en aquestes ratlles serà la militància que amb el seu vot decidirà i decidirà bé, per descomptat.\nPublicat a l’Eix Diari el 16 de gener del 2017\nThis entry was posted on gener 18, 2017 at 5:07 am and is filed under Uncategorized.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


La classe treballadora paga la crisi | contrainfo.cat | Projecte contrainformatiu autogestionat de Mallorca\nPàgina principal » Estat espanyol i el Món, Opinió\nLa classe treballadora paga la crisi\nPublicat per miraquetedic dia 19 febrer 2011 – 19:48Cap comentari | 211 views\nInteressant escrit del company Llorenç Buades…\nAlemanya: la classe treballadora paga la crisi.\nAlemanya acabà l’any 2010 amb 3.016.000 aturats segons els registres oficials, xifra que amaga la realitat com la de gairebé totes les estadístiques oficials dels estats, si tenim en compte que els perceptors d’un euro per hora treballada ja no consten en aquests registres. I és que a la “civilitzada” Alemanya quan cobres un euro en treballs comunitaris imposats per tal de poder accedir a la subvenció d’atur, l’impopular Hartz IV, ja deixes de figurar als registres oficials. I si una persona es nega a treballar per un euro l’hora és penalitzada temporalment (per 3 mesos en primera instància) sense percebre subsidi. El govern Merkel és orgullós de la generació d’ocupació a un euro l’hora, una mesura denigrant –que té l’aplaudiment de tots els explotadors d’Alemanya i arreu del món– que ens retorna als temps de l’esclavisme. L’efecte va ser que 260.000 persones es donaren de baixa dels programes d’atur “gràcies” a aquesta mesura, més per indignació que per haver trobat feina. No de bades els estats alemanys han perdut població i per això a les Illes Balears tenim molts alemanys treballant (ja en el període 2004-2008, catorze regions alemanyes varen perdre població). Si arriba la senyora Merkel a cercar llicenciatures i diplomatures a l’Estat Espanyol és perquè el cost de formació és nul per a l’estat alemany i perquè servirà per situar als sectors de treballadors encara privilegiats (tot i haver reculat salarialment a nivells dels anys 1980) per davall en els seus salaris. La intenció no és captar al jovent de l’estat espanyol per a treballs de 2.000 euros, sinó per tenir persones llicenciades i diplomades amb contractes precaris i mileuristes que substitueixin les 100.000 persones que s’han retirat de la vida laboral l’any 2010 i les altres 100.000 que es retiraran aquest any.\nL’altra cara de l’atur no registrat és la subocupació que a final d’any es situava en 4.097.000 persones sense comptabilitzar als beneficiaris de la prestació per als treballadors afectats per la reducció temporal de la jornada. Aquestes persones en la mida en que consten com partíceps de programes d’ocupació tampoc consten com aturades.\nAllò que si ens diuen les estadístiques oficials és que la mitja de perceptors de prestacions contributives o subsidis no contributius durant l’any 2010 a Alemanya va ser de 5.519.000 persones (1.077.000 tenien pensions contributives que duren un any). Que ens diguin que la taxa d’atur oficial va ser del 7,7% no és gens seriós si es considera persona ocupada a la perceptora d’un euro per hora treballada. Que ens diguin que s’ha fet un gran pogrés en la generació de feina quan les persones perceptores de pensions no contributives (les de llarga durada) no han baixat més de 2 punts amb tot el que s’ha apuntat abans, ens remet a la gegantina operació de maquillatge estadístic que fan els governs dels estats per tal de vendre fum a l’electorat. En qualsevol cas, si és cert que el tractament de l’atur a Alemanya és ben diferent, perquè sectors com el de la construcció redueixen la jornada laboral en un 50% entre setembre i març, la qual cosa contrasta amb les polítiques dels governs a l’estat espanyol on en temps de crisi es fan hores extra en les administracions públiques, però també en els programes d’obra pública destinada a la construcció. Amb la suspensió temporal d’ocupació, similar a un ERE temporal. les empreses a Alemanya paguen el 10% del salari i l’administració la resta- És el Kurzarbeit que s’ha aplicat com a mesura generalitzada en un pais on encara funcionen a les empreses grans sistemes de cogestió de les empreses on la representació social (en els de 2000 treballadors o més) és del 50% en el consell de direcció: 1.200.000 treballadors s’acolliren durant l’any 2010 a mesures de treball temporal.\nSi ens hem de referir al caràcter de l’ocupació generada, en tenim prou en veure que les ofertes d’ocupació a partir de les ETT van créixer un 47% (216.000 ocupacions). L’ocupació a jornada completa perd terreny en tots els sectors i el treball temporal es situa ja prop del milió de persones. Segons la central del sindicalisme oficial DGB , a Alemanya, el 10,5% dels treballadors amb contracte temporal guanya menys de 1.000 euros bruts al mes, i només el 19,1% supera els 2.000 euros mensuals. Dos de cada cinc treballadors temporals alemanys guanyen menys de 1200 euros al mes. En contrapartida, prop del 70% dels treballadors a temps complet i amb contractes estables tenen un salari brut mensual superior a 2.000 euros. Només un de cada 10 persones que treballen a temps complet cobren menys de 1.000 euros.\nActualment el 20% dels alemanys treballa per salaris de menys de 9 euros per hora i el salari mínim no està legislat. Els sous han baixat des de 2004, quan el salari net mitjà per empleat era de 16.471 euros anuals, fins als 15.815 euros l’any 2010. Entre els anys 1998 i 2008, el nombre de treballadors que guanya menys de dos terços del salari mig s’ha incrementat en 2,3 milions de persones fins als 6,55 milions, segons un estudi recent de la Universitat de Duisburg-Essen. Les dades de l’OCDE, per la seva banda, mostren que el percentatge de treballadors amb salaris baixos s’ha incrementat del 16% en 1998 al 21,5% en 2008.\nEls subsidis a Alemanya estan en debat. L’oposició i el Govern discuteixen actualment, sense acords, obre la nova reglamentació del programa de subsidi social per a desocupats, conegut com Hartz IV. A partir del debat a l’interior del partit “Die Linke” s’ha presentat la idea d’introduir a Alemanya una renda bàsica incondicional. Cada persona, independentment del seu estat laboral, rebria 1.000 euros lliures d’impostos cada mes.\nAra mateix amb el subsidi Hartz IV en debat per inconstitucionalitat en tant que no permet una vida digna, una persona en atur sense fills rep 359 euros mensuals, més el pagament del lloguer de la casa en funció dels metres, la calefacció, l’electricitat, la connexió a internet si és necessària, aportacions limitades a l’assegurança mèdica, de jubilació, i l’exempció d’aportacions a l’assegurança d’atur i a l’IRPF. Per cada fill menor de 18 anys es pot cobrar entre 200 i 287 euros en funció de l’edat. Si la persona és casada i la seva parella guanya més de 3.000 euros mensuals es perd el dret al subsidi.\nEn qualsevol cas la politica de tisorades no cessa. Wolfgang Fritz proposa la reducció a 250 euros del subsidi per a l’atur no contributiu, i el govern es proposa l’eliminació de 10.000 funcionaris i la reducció d’un 2,5% del sou dels restants. També vol retallar els ajuts socials: 500 milions menys a l’any per a polítiques de natalitat, 2.000 milions menys per a protecció per atur i la supressió de subvencions al lloguer.\nVente a Alemania Pepe…\nSi es fa un contracte laboral amb una Universitat o amb instituts públics o privats d’investigació el més normal és que es realitzi a temps parcial (19.5 hores setmanals) però que es treballi tot el dia, amb paga de mitja jornada. Els contractes poden ser prorrogables fins a un màxim de cinc anys. En els estudis d’enginyeries solen atorgar-se contractes a temps complet. El sou varia segons la feina i el lloc , però a una persona amb 27 anys amb un contracte a temps parcial (però feina total) es pot cobrar un sou brut d’uns 1407 euros al mes a l’Alemanya de l’Oest que després de deduir impostos (jubilació, atur, assegurança mèdica…) pot quedar en uns 971 euros.


L'STEI Intersindical torna a reivindicar l'increment del 2 %\nEl Govern balear encara no ha explicat quins comptes fa amb relació a l'increment del 2 % de les retribucions que marca el Reial decret llei aprovat pel Consell de Ministres el 22 de gener.\nL'STEI Intersindical ha demanat al Govern que convoqui una sessió de la Mesa de Negociació dels Empleats Públics perquè expliqui com fa comptes aplicar aquest increment.\nAra que farà tres setmanes que el BOE va publicar el Reial decret llei que estableix l'increment del 2 % de les retribucions del personal empleat públic, cal recordar que la Llei de pressuposts de la CAIB per al 2020 inclou una disposició addicional que estableix que un Acord del Consell de Govern podrà limitar aquest increment. L'STEI Intersindical ja va intentar en aquell moment que aquesta disposició desaparegués de la Llei en el tràmit parlamentari, però la majoria de grups no hi va estar d'acord.\nÉs per això que l'STEI Intersindical fa responsables els grups parlamentaris que donen suport al Govern de la incertesa en què ens trobam ara. El Consell de Govern a hores d'ara tampoc no ha adoptat aquest acord i, mentrestant, el personal empleat públic i docent de la concertada de les Illes Balears continua amb les retribucions del 2019.\nEl Govern ha de posar fil a l'agulla.