PILLUT, joc de cartes per totes les edats de Cuscusian*s | Parentalis\n> Joguines>Jocs de taula>Pillut, joc de cartes per a totes les edats\nPillut, joc de cartes per a totes les edats\nPer a totes les edats, des dels més petits fins gent gran, per jugar de forma conjunta o per separat.\nA partir de 3 anys amb El Pillut s'enceta un divertidissim joc evolutiu i inclusiu, amb normes molt fàcils i ràpides d'aprendre.\nS'inclouen instruccions en català i castellà.\nPillut, joc de cartes per a totes les edats:\nPillut és un joc de cartes per totes les edats, des de els més petits fins gent gran, per jugar de forma conjunta i separada.\nA partir dels 3 anys amb El Pillut s'enceta un divertidissim joc de cartes per a nens i grans, amb normes molt fàcils i ràpides d'aprendre.\nDes de la seva creació, amb el Pillut hi juguen els més petits: de 2 anys, germans i pares, de vint, trenta o quaranta, fins a les àvies de 90 anys. La senzillesa de les normes permet que qualsevol s'afegeixi en pocs segons a una partida.\nEl Pillut és evolutiu donat que s'adapta a cadascun dels moments i edats dels jugadors ja que s'hi poden anar incorporant noves normes relacionades amb la dinàmica de joc o amb les pròpies cartes. Per aquest mateix motiu el Pillut inclou 10 cartes en blanc que tant serviran de comodins com per crear les cartes especials. És amb aquest sistema on el joc permet cartes pels més petits (per exemple els Mínions) com altres pels més grans (de neteja, per exemple).\nEl joc el va desenvolupar una mateixa àvia, Maite, un cap de setmana que estava amb els néts de 3 i 6 anys. El joc ja va permetre que el petit pogués jugar sense avorrir la gran. Des de fa ja tres anys hi segueixen jugant.\nEl joc Pillut inclou:\n96 cartes en cartolina reciclada de 300 gr. impresa amb tintes ecològiques fetes amb dissolvents vegetals.\n10 cartes en blanc per fer de comodins i plasmar-hi les pròpies normes.\nGoma especial per no perdre cartes del Pillut i permetre'n un fàcil transport.\nPer què agrada Pillut?:\nFàcil d’aprendre a jugar, sense complicacions i àgil.\nHi pot jugar tota la família\nPermet crear normes noves\nDisseny cuidat i inclusiu\nFet amb cartolina reciclada, amb tints ecològics i sense plàstics (ni en l’envoltori, ni en el producte, ni durant la seva venda).\nEl Pillut és un joc inclusiu donat que té les cartes més petites que les dels jocs normals, així els més petits les poden agafar millor. També està dissenyat perquè les persones amb daltonisme puguin identificar-ne les cartes mitjançant les formes en lloc dels colors.\nPillut ha estat creat per en Lluís Sabadell Artiga, artista, especialitzat en la co-creació, art i ecologia, i l'Àvia Maite, la mare del dos fills del Lluís, els dos néts amb qui començà el joc.\nés una editorial que desenvolupa artesanament jocs, creacions, objectes i contes totalment diferents, divertits amb participació dels petits i grans lectors.


18/12/14. Òscar Palau. L'atracció de Mas entre els sobiranistes d'esquerres. - Gironès per la independència\n18/12/14. Òscar Palau. L'atracció de Mas entre els sobiranistes d'esquerres.\nL'atracció de Mas entre els sobiranistes d'esquerres\n18/12/14 02:00\t- ÒSCAR PALAU\nDe Riquer, Mascarell i Colomines, ahir durant l'acte a la Facultat de Geografia i Història de la UB Foto: JOSEP LOSADA.\nPer si quedava algun dubte que el procés sobiranista és i serà del tot transversal, o no serà, acaba de néixer una nova plataforma de reflexió que es declara, alhora, independentista, progressista i, atenció, masista, ja que dóna suport “desacomplexat” a Artur Mas com a “líder necessari”. Volem, Sobiranistes d'Esquerres, que té en el conseller de Cultura, l'exsocialista Ferran Mascarell, i l'expresident de la fundació convergent Catdem, Agustí Colomines, les cares més visibles, es va presentar ahir a Barcelona amb l'objectiu de ser un espai no partidista, de difusió d'idees i, també, de mobilització. Vaja, un “marc de diàleg” que promogui la unitat política i social des de la transversalitat partidista, definia Mascarell. “Estat propi vol dir més societat civil que mai”, defensava.\nTot plegat, això sí, amb un plus: “No hi ha cap altra entitat cívica que digui explícitament que està amb el president Mas, però no busquem l'enfrontament, sinó fer actes que permetin la unitat”, resumia Colomines. Per a ell, “l'única possibilitat és confiar en el líder que ens ha portat fins aquí”, i per això en lloava el compromís amb el país, abans que el partit, ja que “com a mínim” ha posat en risc la federació de CDC i UDC. Colomines es declarava imbuït pel mateix “esperit” que el va fer recalar al seu dia a la Casa Gran del Catalanisme, més enllà de tàctiques i dinàmiques partidistes que “embruten l'ideal bàsic de la independència”. Per això reivindicava el grup com a punt de trobada de cultures polítiques progressistes, des de liberals a republicans, passant per socialdemòcrates, democratacristians o, fins i tot, gent del PSUC. “Anem a buscar un canvi de mentalitats i a liquar la força de la gent que s'ha mobilitzat any a any”, subratllava.\nLa plataforma fa dies que treballa, i té penjat un manifest fundacional al web www.volemcatalunya.cat , on ja ha recollit un centenar d'adhesions que confia que vagin a més a partir d'ara. Ahir, de fet, com a convidats a escoltar a la fila zero ja hi van comparèixer el conseller Santi Vila; l'exconseller i líder de Reagrupament, Joan Carretero; el president de Súmate, Eduardo Reyes; el dirigent d'Avancem, Fabián Mohedano, i l'exdiputada d'ICV i exregidora de CiU a Barcelona Magda Oranich, a banda d'altres personalitats de la societat civil, com ara escriptors, historiadors, juristes i periodistes.\nLa carta de presentació seria una xerrada de l'historiador Borja de Riquer, que posava en relleu els moments en els últims cent anys en què la unitat d'acció del catalanisme ha estat clau per fer passos endavant: la Solidaritat Catalana del 1906, l'assemblea de parlamentaris del 1918, el front antimonàrquic del 1930 i l'Assemblea de Catalunya del 1971.\nArribats al punt actual, l'historiador analitzava que “s'ha trencat el pacte implícit de la Transició, en què la renúncia a l'autodeterminació ve a canvi de respectar i ampliar l'autonomia catalana”, i destacava que “costa trobar precedents similars” de mobilització cívica i política com la dels últims quatre anys, en profunditat, permanència i abast arreu de Catalunya. “És excepcional, i unit a la crisi institucional espanyola, que el 2015 pot dur a un inici de descomposició del sistema polític, ens dóna una oportunitat”, indicava. Una oportunitat que, segons ell, es pot aprofitar millor explicant per a què es vol la independència. “Estaria bé llançar els elements bàsics d'un programa de mínims en qüestions clau com ara el funcionament de la democràcia, les institucions, els serveis públics i les relacions socials”, reclamava. Mascarell no trigava a recollir el guant: “El següent debat serà sobre el país que volem.” Per això s'han constituït.\nDarrera actualització ( Dijous, 18 de desembre del 2014 02:00 )


Roser Ramos, convidada al primer Dinar-tertúlia - Dóna't un impuls\nEl passat divendres 6 de març Dóna’t un Impuls vam celebrar el Dia de la Dona. I ho vam celebrar amb un dinar-tertúlia. Ho vam celebrar al Restaurant Sangiovese de Mataró i vam participar-hi 22 persones.\nPel primer dinar tertúlia vam tenir de convidada a la Roser Ramos, de Condor Moda Infantil.\nAbans de dinar la Roser Ramos ens va explicar a seva trajectòria, tant laboral com familiar.\nAlgunes reflexions de la Roser Ramos van ser:\nTreballem diferent els homes de les dones? Depenent del dia pensa que sí.\nSi no hi ha un camí que faci que les dones arribin a nivells directius (perquè hi ha un sector dels homes que ho rebutja) s’hauran de fer quotes. Fins que ja sigui normal que les dones arribin a quotes de poder.\nTapa la informació dels currículums. No vol saber si són homes o dones, quina edat tenen o quin físic. Tria segons la vàlua. I si és una persona major d’edat i li queda poc per la jubilació, la gaudiran mentre pugui treballar.\nEl mercat és innovació, requereix canvis, que no vol dir canviar el que vens, sinó innovar a l’hora d’ensenyar-ho, per atraure un altre tipus de públic.\nPotser no t’interessa estar al carrer principal, potser pel teu tipus de mercat t’interessa estar a un carrer lateral. Estudia bé on tens el mercat, els compradors.\nReconeix quan alguna cosa no funciona i deixa-ho. Enfoca’t a l’èxit i fes el que et surt bé.\nRiure, respecte i carinyo. Les claus del seu tercer matrimoni. Deixar-se el seu espai propi.\nLa relació amb els fills: Durant les hores que toca treballar, els nens a l’escola o amb àvia, cangur… i les hores de no feina 100% pels nens. No perquè se senti culpable, sinó perquè vol gaudir d’ells.\nGestió del temps: És disciplinada i les coses es fan una darrera l’altra. Si avui no té ganes de fer-ho, ja ho farà demà. No ho deixa tampoc, es busca moments per ella. Sempre.\nBusca’t una estona per tu, sempre.\nCondor Moda Infantil és una empresa amb Responsabilitat Social Corporativa: dóna mitjons a Open Arms pels immigrants, i a altres entitats. El fred entra per les extremitats i és la manera que ells poden ajudar a aquestes entitats.\nDurant el dinar la Roser Ramos va fer una pausa que es va aprofitar per presentar totes les sòcies i no sòcies que es van apuntar al dinar.\nEs va crear una bona complicitat entre les 22 dones que formàvem part del dinar, dones empresàries, dones que lideren empreses, dones que innoven.\nGràcies a totes per aquest primer dinar, el primer de molts més que vindran.\nV Jornada Alimenta el teu negoci 2019: Challenge Dona’t! Què hem de tenir en compte quan tornem a treballar?


Preocupació al Govern de cara a les visites durant el dia de Reis\nSergio Delgado recomana que les visites siguin tan curtes com sigui possible i, si és hi ha possibilitat, a l'aire lliure\nper Antonio Ramos dissabte, 2 de gener 2020 - 17:43h\nLes visites a cases per recollir els regals el dia de Reis preocupen als responsables de Protecció Civil. | Pixabay\nDesprés d'haver-se superat bona part de les festes nadalenques, la preocupació del Govern se centra ara en el dia de Reis. Des de Protecció Civil s'ha alertat dels riscos que suposarà la mobilitat d'aquesta jornada, amb visites familiars per recollir regals i que pot suposar un increment en la propagació del coronavirus. Ho ha dit el subdirector de Planificació i Programes de Protecció Civil, Sergio Delgado, en una entrevista aquest dissabte al programa 'Via Lliure' de RAC 1.\nEn aquest sentit, Delgado ha demanat a la ciutadania la màxima prudència de cara al dia de Reis, recomanant que les visites siguin tan curtes com sigui possible i, si hi ha possibilitat, a l'aire lliure. En cas de fer-se en espais tancats, ha demanat que s'utilitzi mascareta, distància de seguretat i una bona ventilació. El subdirector de Protecció Civil ha assegurat que «les trobades puntuals del dia de Reis, en què els menors van a casa dels padrins o dels avis són un element de risc».\nSergio Delgado s'ha mostrat comprensiu davant els inconvenients d'utilitzar la mascareta de manera constant, però ha enviat un crit d'alerta. «És complicat anar a veure un familiar proper i estar constantment amb mascareta. Però és l’única manera. El moment és crític», ha dit.\nPreocupant increment dels indicadors de la pandèmia\nEn l'entrevista al programa 'Via Lliure', Sergio Delgado ha recordat que des del pont de la Constitució s'ha produït un preocupant increment en la incidència de la pandèmia. En particular, el responsable de Protecció Civil s'ha referit als casos registrats en els darrers 14 dies, que han passat de 200 casos per cada 100.000 habitants fins a gairebé el doble. Així, aquest dissabte, la incidència se situa en 377 casos per cada 100.000 habitants.\nEl risc de rebrot, que avui és de 368 punts, es manté més o menys estable per sobre dels 350 punts des dels dies posteriors al pont de la Constitució, mentre que s'ha reduït de manera important l'Rt, que ha baixat poc més de mig punt —d'1,54 a 1,02. L'indicador que s'ha disparat és la positivitat de les proves, passant en tres setmanes del 4,85% al 7,58% d'aquest dissabte.\nProtecció Civil Govern Català Alerta Sanitària


III Marató de les Vies Verdes Girona - 22.02.2015 - Pàgina 2 - Corredors.cat\n13 Gen 2015 06:35\t#21 per sherpa (Associat/da)\nCriss encara no ser q fer , segueixo pensan i aveura com abolucionan els entrenos pero la obcio de ferne 30km a 4:30 amb progressius amb el Estanis13 no hem desagrada. Pero tenin un cassament disabte puc patir una mica .\n13 Gen 2015 09:27\t#22 per Dabit (Associat/da)\nJo encara no ho tinc clar... Hi ha un problema i es que estic completament segur que al final no em podria resistir i faria la Marató sencera enlloc dels 30k... I tinc la Marató BCN al costat... Segueixo rumiant\n13 Gen 2015 09:59\t#23 per estanis13 (Associat/da)\nCrissbd per mi serien excessius els 42 de la prova sencera, sort!\nDabit Pel format de la cursa, és impossible no fer la distància per la que t'apuntes, si fas la inscripció dels 30k surts de Cassà i vas fins a la mateixa meta que tothom ( suposo que ja ho saps). Aprofito per donar-te les gràcies pel blog, m'ha anat molt bé en les últimes curses i tot i que ets més ràpid, estaré encantat si coincidim a la de 30K\n13 Gen 2015 13:48\t#24 per Lluís74 (Associat/da)\nEstanis13. No sóc cap expert, però veient el teu temps de la mitja de Sitges i el plantejament de fer 30kms a 4:30, crec que l'objectiu que marques per París a la teva signatura de sub 3h 30min és pel cap baix força conservador per dir-ho de forma elegant.\n13 Gen 2015 19:29\t#25 per Dabit (Associat/da)\nHola, estanis13, gràcies a tu per donar-li l'oportunitat. Molt content de que et serveixin d'ajuda.\nSobre Vies Verdes el problema resideix en que estic segur que a l'hora de fer l'inscripció sé que al final caurà el "collons, amb lo maca que ha de ser perquè conformar-se amb la de 30, fes-la sencera". I així em va que després arribo als objectius fixats passat de voltes i no faig res :mdr:\n13 Gen 2015 21:24\t#26 per estanis13 (Associat/da)\nHas tocat el tema que em porta més de cap :he: La veritat que no tinc pràcticament experiència, serà la meva primera marató i el 3h30 és una referència. Igualment a Sitges tampoc tenia cap referencia més que els 10k dels nassos, així que havent fet 1h28 em fa suposar que estic per baixar de 3h30. Si el test dels 30k a 4:30min/km surt bé em plantejaré intentar sortir a aquest ritme a la marató i que passi el que hagi de passar. Igualment els nostres temps no són massa diferents i tens 3h30 tampoc és una projecció tan errònea\n14 Gen 2015 03:18\t#27 per Lluís74 (Associat/da)\nDe fet jo sóc una mica raro i amb mi la regla de temps de marartó = 2.2 x temps de mitja no em funciona. No agafis els meus temps com a referència. A la majoría de gent però si que els quadra. :'(\n31 Gen 2015 15:13\t#28 per socanna (Associat/da)\nCrec que m'animaré per fer els 21 km o....potser també els 30... sense buscar marques....\nJo també aniré a Paris a fer la marató\nestanis13 un parell d'anys enrere t'hagués acompanyat...però m'he fet gran :surprised: Ara ja no busco temps i tinc ganes de gaudir molts anys corrent :yes: :yes: El circuit és genial... Vaig córrer els 100 km de la Trailwalker el 2012 :yipi: :yipi:\n01 febrer 2015 19:45\t#29 per estanis13 (Associat/da)\nCoincidim a tot arreu doncs, també he vist que avui has estat a Granollers. Ja fins a París només em queden els 30k de les vies verdes. A veure com va\n02 febrer 2015 14:50\t#30 per crissbd (Associat/da)\nSocanna anima't amb els 30 kms, que els 21 se't faran curts! :mdr:\nJa queda poquet, eh!! Aquest cap de setmana tiradeta llarga i poca cosa mes...\n04 febrer 2015 10:14\t#31 per ironxevi226 (Associat/da)\nUn altre que ja esta apuntat a la Marató.. si tot va bé, la 82 :love:\nEns veiem per terres gironines, amb sortida de la marató sota el balcó de casa, que més puc demanar...\n04 febrer 2015 22:26\t#32 per Dennis Teuling (Associat/da)\nNo podies faltar, és clar\nAlgú sap quants hi serem a les diferents distàncies??\nEm queda una mitja aquest cap de setmana (el Prat) i després ja 'piano' fins el dia 22\n07 febrer 2015 17:44\t#33 per crissbd (Associat/da)\nAvui última tiradeta de 25 kms!! Vinga, que ja ho tenim!!!\n07 febrer 2015 18:52\t#34 per socanna (Associat/da)\nOhhhhh, al final no puc anar.....Oblidava que tenia un compromís :surprised: :surprised:\nQue tingueu moltíssima sort\n07 febrer 2015 20:20\t#35 per jospon (Associat/da)\nUn altre que farà els 30 km de les Vies Verdes.Crec que els 30 km es una distància guapa per anar preparant la marató de Barcelona.\n08 febrer 2015 14:07\t#36 per quicu111 (Associat/da)\n08 febrer 2015 14:08\t#37 per quicu111 (Associat/da)\neeee el cafe en tu casa jajajajajaja\n08 febrer 2015 18:56\t#38 per ironxevi226 (Associat/da)\n11 febrer 2015 09:05\t- 11 febrer 2015 13:29\t#39 per estanis13 (Associat/da)\nBon dia! Algunes informacions que veig per twitter:\n- Avui dimecres es tanquen les inscripcions, qui vulgui córrer ja ho sap ( edito per especificar que son les de xip blanc, les de xip groc segueixen obertes crec)\n- Recollida de dorsal, dimarts a la tarda a l'HIpercor de Girona, dijous a la tarda a Barcelona i dissabte a Sant Feliu de Guixols, en la meva opinió lamentable, no n'hi ha cap que em vagi mínimament bé, podria ser el dissabte a Girona almenys... :grrrrrr:\n- Els avituallaments semblen molt complets, cada 5 km i amb aigua, powerade, cocacola, fruita, fruits secs...\n- Més de 2000 inscrits, que repartits entre les 4 sortides seran poquets\nÚltima edició: 11 febrer 2015 13:29 per .\n11 febrer 2015 09:29\t#40 per crissbd (Associat/da)\nNo a tots els avituallaments hi ha de tot. Alguns nomes hi haura beguda. A la tarda busco foto per penjarla.


El restaurant del Club Tennis Lleida, protagonista del calendari solidari d'AREMI 2022 | Tennis Lleida\nEl restaurant del Club Tennis Lleida, protagonista del calendari solidari d'AREMI 2022\nEl president de la Diputació de Lleida, Joan Talarn, i la presidenta d'AREMI, Mercè Batlle, han presentat aquest dijous el calendari solidari que aquesta entitat, que vetlla per les persones amb paràlisi cerebral o altres discapacitats físiques motòriques, publica per a l'any 2022, i en què hi col·labora el restaurant del Club Tennis Lleida.\nLa presentació, que s'ha celebrat a la sala d'actes de la Diputació de Lleida, ha comptat amb l'assistència del vicepresident primer, Jordi Latorre; el diputat de Salut Pública, Albert Bajona; el president del Consell Comarcal del Segrià, David Masot; el diputat Joan Gilart; i el tinent d'alcalde de la Paeria i diputat Paco Cerdà.\nEnguany, i en reconeixement als moments difícils que ha passat el sector de la restauració degut a la pandèmia, s'han triat dotze restauradors o propietaris de restaurants per agrair l'esforç que han fet durant aquest temps.\nEs tracta de dotze restaurants de diversa tipologia que s'han brindat a participar en aquesta iniciativa que pretén, d'una banda, visibilitzar el col·lectiu de persones amb paràlisi cerebral i pluridiscapacitat i, de l'altra, obtenir fons per finançar els programes i activitats que complementen l'atenció que proporciona l'entitat a més de 100 persones usuàries.\nEls restaurants que participen en aquest iniciativa són: Creperia Flash, Kaoma, Bellera, Caravista, Malena, Taberna el Tricicle, Vucatica, Palau de Margalef, restaurant del Club Tennis Lleida, Ferreruela, Xalet Suís i La Huerta. A cada fotografia dels dotze mesos de l'any apareixen persones usuàries de l'entitat acompanyant els restauradors, així com una recepta senzilla que s'inclou al mes que li correspon.\nJoan Talarn ha destacat, durant la seva intervenció, que aquest calendari "és un exemple de solidaritat recíproca entre una entitat del tercer sector, dedicada a les persones que més atenció necessiten, i un dels sectors més tocats per la pandèmia, el de la restauració", i ha afegit que "només des de la proximitat es poden teixir aquestes aliances que ens fan ser una societat cohesionada i en la qual tenim cura uns dels altres, siguin quins siguin els uns o els altres".\nTalarn també ha fet referencia a la importància que, entitats com AREMI, treballin "per millorar la qualitat de vida de les persones que directament són beneficiàries dels seus serveis" i ha recordat que fa anys que la Diputació de Lleida dona suport a AREMI, en una col·laboració que "aquest any l'hem pogut incrementar per ajudar a donar resposta a una necessitat que l'entitat havia detectat: promocionar les atencions de fisioteràpia i un servei d'infermeria; tot amb l'objectiu d'afavorir la millora assistencial i assegurar el benestar i la qualitat de vida de les persones beneficiàries dels esforços de l'entitat".\nPer la seva banda, Mercè Batlle ha destacat la importància del tercer sector durant la pandèmia. "S'ha ofert servei i suport a les persones, se les ha atès i acompanyat, per donar resposta ràpida i eficaç en moments tan complicats com els que s'ha viscut".\nFont i fotos: DIPUTACIÓ DE LLEIDA\nPrograma de competicions de tennis per aquest cap de setmana (13-14 novembre)\nResultats de la Lliga Catalana de tennis del cap de setmana del 13-14 de novembre\nDoble proposta per a Halloween i Tots Sants al Restaurant del club\n© 2021 Club Tennis Lleida


Yolanda Gómez – Compromís Congrés dels Diputats\nPublicat el 21 de març de 2013 en Blog\nRecorde perfectament aquell mes de gener de 1980. Ho recorde perquè aquell 2 de gener va aparéixer el cadàver de Yolanda Gónzalez. Després de participar en una manifestació d’estudiants, havia estat segrestada, torturada i brutalment assassinada per militants del grup ultradretà “Fuerza Nueva”, vinculat estretament amb sectors reaccionaris de les Forces de Seguretat de l’Estat i que es van atribuir el crim com a “Batallón Vasco Español”. I tot perquè Yolanda era dirigent de la Coordinadora d’Estudiants d’Ensenyament Mitjà i militant del Partit Socialista dels Treballadors i les males bèsties feixistes volien donar un escarment, atemorir als que volíem deixar el passat enrere.\nHo recorde perquè jo tenia vint-i-dos anys, tres més que ella que en tenia dèneu, i perquè com tants i tants joves d’aleshores, també tenia un compromís perquè en aquella incipient democràcia no tingueren cabuda aquells que no volien que avançara, aquells que volien tornar a la dictadura franquista, aquells que no dubtaven a fer servir les pistoles per imposar les seues conviuccions. Com l’assassí confés del crim de Yolanda Gonzàlez, Emilio Hellín.\nRecorde que em va impressionar la brutalitat de la foto que va eixir als diaris del seu cos menut trencat per a sempre. Ho recorde i m’eriçone només de pensar que Yolanda tenia, si fa no fa, l’edat de les meus filles bessones i em pose en la pell dels seus pares, de les seues amigues i amics, dels seus companys de partit.\nEmilio Hellín Moro, l’alimanya que va segar per sempre una vida jove, va confessar l’assassinat i va ser condemnat. Va fugir de la presó i va aprofitar un polèmic permís penitenciari per quebrantar la condemna per anar-se’n a Paraguai, sota la protecció del dictador Stroesner. Finalment fou extraditat el 1990.\nPerò el que resulta escandalós és que ara s’ha sabut que, després d’eixir de la presó el 1996, es va canviar el nom al Registre Civil i va fundar una empresa que ha treballat per a la Policia i per a la Guàrdia Civil. És un sarcasme que, qui va ser l’autor material d’un assassinat per frustrar el camí a la democracia, tinga contractes amb les forces de seguretat democràtiques. És inadmissible.\nPer això quan va vindre la família i ens va demanar que presentàrem una iniciativa perquè s’investigara este escàndol. Una proposició que em presentat quasi tots els grups del Congrés (PP i UPiD no han firmat) i que ve a dir:\nProposició no de llei:\nEl Congrés dels Diputats insta el Govern a dur a terme una investigació oficial i una avaluació detallada sobre les raons i procediments que han fet possible que un condemnat pel segrest i assassinat en 1980 de Yolanda González Martín haja mantingut contractes i col·laborat amb les Forces i Cossos de Seguretat de l’Estat, sobre les responsabilitats que, si és el cas, es deriven i sobre les actuacions que siguen necessàries per a evitar que casos com este tornen a produir-se. El Govern remetrà a la Cambra l’informe de la investigació.\n← Pregunta sobre la violència de la UIP de la policia\nPregunta sobre la variant de Benissa →


Destinen 47.000 euros a arreglar camins d’accés a Queralt fins a l’octubre - Aquí Berguedà\nDestinen 47.000 euros a arreglar camins d’accés a Queralt fins a l’octubre\nMarc Canturri· 07/09/2021\nComencen les obres en diversos camins d’accés a Queralt per evitar noves esllavissades. Durant sis setmanes, fins a l’octubre, s’actuarà a la drecera (entre les capelles de Sant Jaume i dels Dolors), al camí de ronda del santuari, al patí dels Castanyers i a les escales que porten a l’aparcament del santuari. S’hi destinaran uns 47.000 euros, finançats al 70% amb diners del Pla Únic d’Obres i Serveis de Catalunya (PUOSC) de la Generalitat. El 30% restant, uns 14.000 euros, són recursos municipals.\nL’estiu del 2019, després de diversos despreniments, l’Ajuntament de Berga va encarregar un estudi a l’Institut Cartogràfic de Catalunya que analitzés la situació dels camins de Queralt i, en concret, de la drecera, que era on hi havia hagut les principals afectacions. L’Institut va permetre que la drecera es tornés a obrir després de setmanes tancada, però va alertar que calia fer actuacions a la zona per garantir la seguretat dels senderistes. Algunes d’aquestes millores han arribat ara, dos anys després.\nTalls al camí de ronda i a la drecera de Queralt\nDurant la realització dels treballs, seguiran tallats part del camí de ronda del santuari per la banda del solei i la drecera que uneix Fumanya amb el santuari. Les vies alternatives per accedir a peu fins a Queralt seran a través del camí de l’obaga, per Sant Pere de Madrona o pel camí de Garreta. La durada màxima prevista dels treballs és de 6 setmanes, fins a finals d’octubre, en funció de les condicions meteorològiques.\nLa reparació dels camins arriba després que a finals d’agost una empresa especialitzada dugués a terme un sanejament i purga de roques als vessants propers a la drecera i al camí de Ronda, ja que l’Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya ho havia recomanat el 2019. Les feines van implicar també la consolidació d’una falca rocosa situada sobre la Capella de Sant Jaume, on resta pendent fer una nova actuació per assegurar una roca inestable que es va detectar durant les feines, fet que aconsella mantenir tallat el camí fins aleshores.


dimecres, 27 de gener de 2016 11:08\nRaquel Sánchez: “la política és necessària i el paper dels municipis és clau per connectar amb la ciutadania”\nL’alcaldessa va presidir ahir l’acte de presentació del llibre “Qui és Qui: Radiografia dels qui manen al Baix Llobregat i l’Hospitalet” i el posterior debat politic\nEl Parc Arqueològic Mines de Gavà ha estat l’escenari de la presentació del llibre “Qui és qui: Radiografia dels qui manen al Baix Llobregat i l’Hospitalet”. Es tracta d’una obra col·lectiva que neix amb l’objectiu d’explicar als ciutadans i ciutadanes qui són les persones i entitats que més influeixen en la seva vida quotidiana. A la publicació hi ha una panoràmica de l’entorn acompanyada de comentaris i opinions dels propis protagonistes, a més de les seves dades de contacte.\nL’obra pionera al territori, permet abordar l'anàlisi actual del Baix Llobregat d'una manera transversal amb la visió de les diferents facetes de la vida: polític, econòmic, social, associatiu, mediàtic, policial, judicial ... després del treball col·lectiu de sis periodistes -Eva Jiménez, Ana Basanta, Imanol Crespo, Dayana García, Begoña González i Edu Rodríguez- i la direcció del periodista Joan Carles Valero. “El llibre el que intenta és aportar una eina als ciutadans que viuen o treballen en aquest territori”, explica Valero qui afegeix “és una publicació que dóna una visió de 360 graus a totes les necessitats que qualsevol persona que visqui o treballi aquí pugui tenir. Això implica conèixer des de qui son els que remenen la cirera a les institucions com en el món econòmic, laboral, sanitari, associatiu, judicial, és al dir els diferents àmbits de la societat en un total de 13 capítols”. Aquesta guia per moure al Baix Llobregat i l'Hospitalet, va, segons Juan Carlos Valero, “enllà del tradicional format en paper amb una sèrie de codis QR que amplien la publicació de gairebé 500 pàgines amb la suma d'una base de dades d'adreces i contactes de interès que supera les 2.000 pàgines en total”.\nDesprés de la presentació del llibre va tenir lloc el debat polític “Vot dual i nou escenari polític al Baix Llobregat” que es va centrar a analitzar els resultats de les tres darreres eleccions: municipals, autonòmiques i generals i com el vot dels ciutadans i ciutadanes ha fluctuat i ha variat a cada convocatòria i com les noves forces emergents han estat capaces d’aglutinar els moviments socials que demanaven un canvi a l’hora de fer les coses. En aquest sentit, L’alcaldessa Raquel Sánchez considera que “les formacions tradicionals tenim ara el repte de ser capaces de tornar a connectar amb la ciutadania”. A nivell local, Sánchez va afirmar que “des del meu lideratge com alcaldessa i amb l’equip de persones que m’acompanyen treballem per fer possible aquesta transformació a la nostra ciutat”.\nL’alcaldessa de Gavà va afirmar que “davant una societat complexa i canviant hem de ser capaços d’arribar a acords, assumir aquesta complexitat i encarar la situació a través del diàleg i el pacte”. Sánchez va afirmar que “tenim la necessitat de comunicar millor i ser més propers. Aprendre dels errors i encarar el futur amb honestedat, transparència i rigor i demostrar-ho amb fets”.\nSánchez va finalitzar reivindicant el rol municipalista i afirmant que “no és patrimoni únic ni exclusiu de les noves formacions el fet que siguin gent del carrer, persones normals perquè els polítics locals, siguin del partit que siguin, també ho són”.\nJuntament amb l’alcaldessa van intervenir en aquest debat Eva Jiménez, doctora en Comunicació i autora del capítol del Món Polític, que vas fer un repàs als resultats de les darreres eleccions municipals, autonòmiques i generals a la comarca i a L’Hospitalet; Imanol Crespo, director d’El Llobregat, que va explicar els motius del canvi de vot dels ciutadans i va afirmar que cal posar en valor la política; Jesús Vila, periodista, historiador i editor, va parlar de la fluctuació de vot depenen de les eleccions que siguin i Àlex Sálmon, director d’El Mundo a Catalunya, que parlar dels moviments socials que han estat molt actius en els darrers tres anys i la importància de la comunicació donat que aquests moviments s’activen per les xarxes socials.\nEtiquetes: Gavà Llibres Política Raquel Sánchez\nDarrera actualització de dijous, 28 de gener de 2016 12:21


Monestir de Santa Clara (Moguer) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nMonestir de Santa Clara (Moguer)\nEl Monestir de Santa Clara és un edifici religiós de Moguer, Província de Huelva (Espanya).\n37° 16′ 34″ N, 6° 50′ 22″ O / 37.276°N,6.8395°O / 37.276; -6.8395\nÉs el monument més destacat de Moguer. La seva abadessa Inés Enríquez era tia del rei Ferran el Catòlic. Va ser fundat el 1337, per a monges clarisses, per Alonso Jofre Tenorio, primer senyor de Moguer i primer patró del monestir.\nEl convent es divideix en dos grans espais: el recinte religiós i els habitatges. Quant al primer, formen part d'ell diverses estances com la capella "de profundis", antic panteó de les clarisses, on es conserva un artesanat mudèjar del segle xvi. L'església és la part més noble de l'edifici. És un temple gòtic-mudèjar de tres naus separades per arcs apuntats, amb la nau central més ampla i llarga que les laterals, i està coronat per un absis poligonal. Als peus de l'església es troba el doble cor, alt i baix, amb el cadirat nassarita, obra del segle XIV única en el seu estil.\nQuant a la residència conventual, està formada per diversos claustres entorn dels quals es distribueixen les dependències. Hi destaca el claustre de les Mares, amb la seva arqueria baixa, del segle XIV, que conforma el claustre més antic d'Andalusia. Al seu voltant es troben els dormitos, pavelló de dues plantes del segle xvi, amb artesanat renaixentista, el refetor, una sala rectangular de volta apuntada, la cuina, que conserva una enorme xemeneia del segle XIV i la infermeria, també renaixentista.\n1 Obres d'art\nPel que fa a les obres d'art, destaquen:\nEl retaule major, obra de mitjan segle xvii de Jerónimo Velázquez\nEls sepulcres dels Portocarrero, enterraments esculpits en marbre al segle XVI, que representen els cossos jacents de 9 persones en tres solideus\nEl retaule de la Circumcisió del Senyor, de Juan Martínez Montañés, encarregat per l'Almirall Andrés de Vega i Garrocho, patró de la capella major del Convent de Sant Francisco a Huelva, on es trobava l'enterrament de la família Garrocho. Aquest convent de Huelva va ser destruït durant la guerra civil pel que el retaule es va traslladar al seu emplaçament actual al Monestir de Santa Clara\nLa Verge del Amor Hermoso, del segle XVI\nEl Nen Jesús de les Llàgrimes, del segle xviii, obra de La Roldana\nEl relleu gòtic anglès del Ecce Homo, del segle xv\nLa Immaculada Concepció del segle XVIII\nEl Crist Lligat a la Columna, pintura renaixentista\nLa decoració pictòrica de les portes del cor, del segle XV\nEl mural de Sant Cristòfol (s.XIV)\nL'Anunciació, del segle xv\nLa Verge Franciscana i el Descendiment de Crist (s.XVI)\nLa Sagrada Estirp (s.XVI)\nLa Dormició de la Verge i el Baptisme de Crist, tots dos del segle xviii\nen les arts sumptuàries\nEls llibres de cor del segle xv\nEl conjunt de dalmàtiques dels segles XVII i XVIII, i altres obres\nEl monestir està catalogat com a Monument Nacional des de 1931.\nEl monestir de Santa Clara de Moguer va ser fundat per Alonso Jofre Tenorio, Almirall Major de Castella, i la seva dona Elvira Álvarez per a religioses clarisses entre 1337 i 1338. La llicència de fundació concedida per l'arquebisbe i el capítol catedralici sevillans el 13 d'octubre de 1337, i la donació senyorial del terreny a les monges per a la construcció de l'edifici l'11 d'abril de 1338, són els dos únics fets documentats que confirmen l'erecció del monestir, mancant la carta fundacional que no s'ha conservat. L'assentament de 105 frares i monges franciscanes a Moguer va obeir al prestigi dels convents de l'Orde de Sant Francesc establerts a Sevilla després de 1248, i, en concret, a l'interès de l'almirall Jofre Tenorio a convertir Moguer en una pròspera vila, enfortint el consell amb el fur i franquícies de Sevilla i instal·lant-hi les primeres comunitats religioses.\nEl monestir es va construir en una turó proper a la vila, denominat "Camp de Santa Clara", integrant-se en el casc urbà gràcies a la nova tendència urbanística iniciada a la fi del segle XV, i a l'auge demogràfic de la població. Durant segles va influir en la vida social, econòmica, cultural i religiosa de la comarca. Els seus patrons, els Portocarrero, van estar-hi íntimament lligats per motius materials i espirituals, per comptar entre les clarisses amb membres femenins del seu llinatge i, en síntesi, per convertir l'església conventual en panteó de la família.\nTúmul sepulcre dels primers Senyors (I, III i VIII)\nLa fama i el prestigi aconseguits pel monestir de les Clarisses de Moguer van fer d'aquest cenobi, entre els segles XIV i XVII, un focus d'expansió d'altres convents del mateix Orde fundats o reformats a Andalusia: Santa Inés de Sevilla (1374), Santa Clara de Jaén i Còrdova, Santa Clara de Gibraltar (1586), Alcalá de Guadaíra (1597), Priego de Córdoba, Santa Clara d'Osuna (1611), i Jerez de los Caballeros. Els fundadors i els seus successors, els Portocarrero, van enriquir el patrimoni econòmic del monestir amb donacions i exempcions. Papes i reis li van concedir privilegis de tota classe, la qual cosa unit a les concessions fetes per molts particulars vinculats a aquest monestir, van fer que es convertís en un important i respectable centre de poder, amb propietats repartides per la vila de Moguer i el seu terme, el comtat de Niebla, Gibraleón, fins i tot fora de la comarca, com per exemple Alcalá del Río o Cazalla. Al llarg del segle xvi el monestir va incrementar el patrimoni gràcies a l'adquisició de nous béns, les rendes dels quals van contribuir a afermar el caràcter "capitalista" de la seva hisenda. En les centúries següents la situació va anar degradant-se per culminar amb la crisi econòmica provocada per la desamortització eclesiàstica, a partir de 1835. Llavors li van ser expropiades 411,68 hectàrees de terra repartides per diferents termes de les actuals províncies de Huelva i Sevilla.\nLa mesura econòmica de Mendizábal va ser el detonant de la total extinció de la comunitat clarissa del monestir a principis del segle xix. Als seus millors moments, el monestir de Santa Clara va reunir un nombre considerable de religioses: entre els anys 1354 i 1761, va variar entre deu a quinze. La cota més alta va ser aconseguida en 1591 amb cinquanta-cinc religioses, i la més baixa en 1884 amb només tres. Amb la desaparició de les clarisses, el monestir de Santa Clara va ser ocupat per les Esclaves Concepcionistes, un establiment promogut pel cardenal Spinola, que va rebre la propietat del monestir de mans de la duquessa d'Alba, María del Rosario Falcó i Osorio, l'any 1903. Aquesta passà al bisbat de Huelva el 1954, en crear-se aquest any la nova diòcesi.\nLa congregació va arribar a Moguer en 1898, instal·lant-se al principi en dues cases particulars. A partir de 1902 es va traslladar a Santa Clara, que seguia estant habitat per tres clarisses ancianes i malaltes. L'última abadessa, sor Ana Carrasco y Viva, va morir al juliol de 1903. Les Esclaves van instal·lar en aquest complex conventual un col·legi femení, així com el noviciat que va funcionar des de 1930 fins al trasllat de la comunitat a Sanlúcar la Mayor (Sevilla) el 1955. Amb l'arribada dels caputxins a Moguer l'any 1956 com a administradors de la seva única parròquia, el monestir de Santa Clara va recuperar l'ambient franciscà d'èpoques passades, en convertir-se en la residència dels nous inquilins. El 1961 l'Orde va instal·lar-hi el Col·legi de Filosofia, reunint fins a vint-i-tres pares caputxins. L'any 1975 van abandonar l'edifici, traslladant-se a un habitatge situat a l'interior de la parròquia. Actualment el monestir de Santa Clara és la seu del Museu Diocesà d'Art Sacre de Huelva.\nDes de 1963 el monestir de Santa Clara ha estat sotmès a importants obres de restauració i consolidació. Les més recents s'inclouen dins del Pla Colón 92 de la Junta d'Andalusia destinat a la recuperació integral dels edificis vinculats al Descobriment d'Amèrica. El monestir va ser declarat Monument Nacional l'any 1931 inclòs dins del conjunt històric artístic com a Llocs colombins  També té protecció integral sobre la base del Pla General d'Ordenació Urbana.\n↑ Decret 553/1967, de 2 de març, es declara conjunt històric artístic el sector anomenat «Lugares Colombinos» en la província de Huelva.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Monestir_de_Santa_Clara_(Moguer)&oldid=22289053»\nDarrera modificació: 9 nov 2019 a les 13:49


Impediments Estèrics | Altre lloc Blocat | Xarxa de blocs catalans\nPublicat el 13 novembre 2010 per ester\nSí, tot l’equip dels Impediments, o sigui jo, ens mudem al Fòrum de les Tortugues, on la vida és molt més lenta…\nEns trobareu aquí.\nPublicat el 6 novembre 2008 per ester\nAhir vaig fer una de les coses que una dona ha de fer com a mínim un cop a l’any, i no, no és depilar-se (tot i que d’això ja en parlarem un altre dia). Senyors meus, ahir vaig anar a la perruqueria a tallar-me les puntes, un concepte bastant abstracte i que es fa difícil d’entendre per part de les talladores de cabell.\nQuan vas a tallar-te les puntes passa el següent: tu li dius "no em tallis massa" i ella t’ho escurça més de 4 dits… es veu que a l’acadèmia de perruqueria no els van explicar el concepte "puntes" o bé aquell dia no va anar a classe… (i això ho dic amb tot el carinyo a les treballadores del gremi).[@more@]I tu li dius: Ostres! Que curt!!!, ella et contesta que ha hagut de tallar molt perquè el cabell estava molt malament…\nLlavors penses, caram, potser té raó, tenies els cabells tan aspres com els fregalls d’alumini aquells, els nanas. En aquell moment no hi vaig caure però podria haver demanat que em posés els cabells tallats en un tupper, i així m’estalvio de comprar un fregall. Com no se’m va acudir! Mentre vaig a la perruqueria faig front a la crisi* utilitzant el reciclatge! La cosa ta mu mala!\nPer això, i torno amb el que deia abans, vaig haver de donar la raó a la noia, total, el cabell creix i sempre va be canviar una mica de look.\nJa fa més d’un any que m’he canviat de barri per aquestes coses de ser independent i la veritat és que em va costar bastant trobar una perruqueria que em fes el pes (econòmicament parlant) i vaig descobrir que hi ha molts tipus de perruqueries.\nUna d’elles és la de tota la vida, la del barri on has nascut, aquella que té clients fixes i a tu et coneixen des que vas néixer perquè la mare de la perruquera ja pentinava a la meva àvia, aquella en la qual et pregunten si vols un cafè i te’l van a buscar al bar del costat, aquella on no és difícil treure temes de conversa referents a l’àmbit personal ja que et pentinen des que vas fer la comunió i la teva àvia hi va cada setmana; vaja, que són com de la família i tant se val si després els has de donar la meitat del teu ronyó a l’hora de pagar perquè saps que t’han deixat exactament com tu volies.\nEl més dificil és trobar un lloc on et puguis sentir més o menys igual i si pot ser, més econòmic; i per aconseguit-ho s’ha de buscar, molt.\nLa primera on vaig anar a petar era una espècie de centre d’estètica on em van fer un pressupost online i em van donar hora per la setmana següent. Jo només volia que m’allisessin el cabell amb la planxa i no que m’omplíssin el cap amb 3 tipus de sèrum diferents, i a més, em diuen que no tenen planxa perquè va en contra de la seva filosofia (mare meva on m’he ficat!).\nDesprés vaig passar per on va la meva sogra, s’assembla bastant a les de barri però és molt més sofisticada, però tenia un casament i no em volia arriscar (i la veritat és que ha quedat adjudicada per les ocasions especials).\nPer últim tenim el centre d’estètica i perruqueria del rotllo industrial, una gran cadena de producció que comença quan entres i et demanen el nom i el que et vols fer, llavors t’enfunden en una bata negra estil kimono, t’assignen una estilista i un numero, i et col·loquen un paper a la butxaqueta de la màniga. En aquest lloc no has de demanar hora i normalment t’agafen de seguida, però es troba a faltar aquell "cotilleo", aquelles converses clienta-clienta i perruquera-clienta en les quals es comenta la revista Semana com si fossim al plató del "Está Pasando".\nLes perruqueres/estilistes tenen l’habilitat de donar-te conversa encara que no et coneguin de res, a partir de les indicacions del "Manual Pràctic de Conversa en Situacions Extremes" i parlen del temps o bé de les possibilitats del teu cabell per a un canvi de look.\nAmb aquest segon tema introduït aprofiten per a recomanar-te els productes de la botiga, com per exemple quan em van dir: "tens el cabell molt sec, hauries de fer servir un xampú hidratant, aquí en tenim un de la marca X que va súper be, te l’hauries de comprar…". I tu respons, amb el cap enrere, mentre et renten el cap: "Sí, tens raó, llàstima que abans d’ahir vaig anar al Carrefour i vaig comprar una oferta 3×2, tinc xampú per a passar tot l’hivern i més… però la propera vegada que vingui (serà d’aquí a un any) ho tindré en compte".\nMalgrat les meves queixes he de reconèixer que anar a la perruqueria és una activitat que m’agrada i em relaxa, a més surts d’allà amb un somriure d’orella a orella ja que, hagis quedat com hagis quedat, sempre et diran que el tallat et queda genial, que et fa més jove i que tens un cabell preciós. I, vulguis o no, això s’agraeix.\n*Tot i que a mi, la crisi creativa ja fa temps que em dura.\nPublicat el 30 abril 2008 per ester\nSí, he tornat. No és un retorn tan esperat ni tan significatiu com el del President Tarradellas el 1977 (a mi no em cal sortir al pati de casa meva a cridar: blocaires de Catalunya! He escrit un pooost!!!!), però, què coi! A mi em fa il·lusió i n’estic ben orgullosa.\nUs preguntareu el per què he decidit tornar a escriure (de fer vaig escriure ahir un, però és aprofitat d’una feina de la universitat…), doncs per una raó ben senzilla, perquè m’ha vingut de gust, tant com el cigarret després d’un bon polvo o com una cervesa ben fresca a les 5 de la tarda en ple mes d’Agost, o fins i tot tant com una caixa de Ferreros a les 3 de la matinada quan estàs embarassada de 5 mesos i fas aixecar al marit per a que vagi al Open Cor de la cantonada a buscar-la.\n[@more@] Quin món més interessant aquest de les coses que et vénen de gust, també anomenats "antojos"; sembla que si durant la gestació no en tens, no tens un embaràs complert. Com a dada curiosa puc dir que els desitjos de les embarassades han anat canviant d’un temps ençà, en funció de l’època en la qual es viu. Amb això vull dir que en l’època en la que no existien els ordinadors ningú podia pensar en documents de word ni en res semblant. Per tant, per regla de tres, les embarassades de principis del s.XX no podien tenir desitjos de Moncheri perquè encara no s’havien inventat.\nLa meva àvia em va explicar un cop que la seva mare, en una de les gestacions de 9 mesos que va tenir, estava comprant a la plaça quan, de sobte, va tenir el desig d’una cresta de gall… la que va liar a la gallinaire per a que li donés, no fos cas que li sortís el nadó malament per no satisfer els desitjos! I jo penso, per a què volia una cresta de gall… per a imitar al Chiquito de la Calzada fent :"gallina blancarl, gallina blancarl"? Per a fer un bon caldo?\nIgual que la meva besavia se’n va anar tota feliç amb la seva cresteta vermelleta a casa, a la meva mare li va donar per beure cafè a totes hores, érem a finals dels setanta, els temps eren més moderns, hi havia més recursos…\nTanta ingesta de cafè va tenir els seus efecte sobre el nadó (és a dir, jo) (i no, no vaig sortir negre), però tinc una supertaca de naixement de la mida d’Austràlia com a mínim, en un lloc que no diré, bàsicament, per a mantenir el misteri.\nParlant d’"antojos" i prenyades, a la ministra Chacón li han vingut unes ganes boges de viatjar i passar revista a les tropes espanyoles que estan campant pels puestos. No m’extranya, a més d’una li agradaria tocar i remenar els cossos de l’exèrcit espanyol; ja veig el gag de Polònia…\nI per no sortir del tema, abans d’ahir va sortir al diari que aquest mes d’abril ha registrat un augment important de naixements a Barcelona, un BabyBooooom. Si fem comptes i tirem 9 mesos enrera anem a petar a Juliol de 2007, quan hi va haver totes aquelles apagades a Barcelona. Això ens demostra que l’electricitat és molt important en les nostres vides i que si mai ens faltés, hauriem de fer el que fan tots els animals des dels inicis dels temps: menjar per sobreviure, dormir i aparellar-se.\nComentaris tancats a Tinc un desig\nLlegir: el plaer de viatjar\nPer mi, llegir és un plaer. Suposo que, el fet d’haver après a llegir abans que a parlar i la “mania” del meu avi a regalar-me llibres sovint, ha aconseguit que la lectura i jo siguem molt bones amigues.\nA casa meva sempre hi ha hagut molts i molts llibres, de cuina, tebeos, còmics, novel•les; sobretot novel•les d’intriga i policíaques, que són les que li agraden a la meva mare, jo , en canvi sóc més de ciència ficció i aventures.\nUn llibre m’acompanya en tots els trajectes en transport públic que faig al dia, que no són pocs. Quan un llibre m’enganxa de veritat, he arribat a passar-me de parada i haver de tornar enrere, però això significa que tinc més estona per llegir.\nPer cert, si algú em vol finançar un moble biblioteca li estaria molt\nagraïda, ja que el que tenim està ple i els llibres nous es comencen a\napilonar i casa meva sembla més una llibreria del casc antic…\nLlegir, per a mi, és com viatjar. Cada llibre que llegeixo em\ntransporta dins del seu món, el qual el vaig coneixent cada cop que\nagafo el llibre. M’agrada pensar en com són els personatges i en quins\nentorns es mouen, quina època devia ser… Com si estigués veient una\npel•lícula, cosa que cada cop és més fàcil degut a l’augment de les\nadaptacions cinematogràfiques d’algunes novel•les. Segur que en algunes\nde les converses de la gent quan surt del cinema, algú diu: “A mi em va agradar més el llibre”. I en les converses dels amics en els bars: -“Has llegit l’últim llibre de Harry Potter?” -“No, prefereixo veure la pel•lícula quan s’estreni”.\nI Sant Jordi, quin dia més ideal per comprar llibres, de fet, TOTHOM\ncompra llibres el dia de Sant Jordi, però hi ha molt poca gent que ho\nfa durant l’any… El 23 d’Abril és el dia del llibre mediàtic, el que\ns’anuncia per la televisió . Jo mateixa, sense anar més lluny aquest\nany he regalat el segon llibre de “Caçadors de Paraules” de Roger de Gràcia i he rebut com a present, l’últim llibre de monòlegs de l’Andreu Buenafuente “Ja ho deia jo”\ni quan vaig anar a la Casa del Llibre, no s’hi cabia de tanta gent! Em\nsembla que mai l’havia vist tan plena (bé, sí, per Sant Jordi de l’any\nQuan ets petit tens certs llibres que no pots parar de llegir perquè\ntenen alguna cosa que et captiva profundament. Jo cada dia em mirava el\nllibre de “Teo va al Zoo”, em fascinaven els dibuixos i la història del\nnen que el portaven al Zoo a veure tots aquells animals.\nPer a mi, els millors llibres són els que els pots llegir més d’una vegada i mai et deixen de sorprendre i emocionar.\nComentaris tancats a Llegir: el plaer de viatjar\nPublicat el 21 gener 2008 per ester\n‘El árbol del bien y del mal’ de José Manuel Esteve és una novel·la que reflecteix les característiques més significatives de l’educació a Espanya en temps de la dictadura franquista, a partir de l’evolució del personatge principal, el Pablo Campos, un noi innocent de 5 anys que comença els estudis de primària en una escola religiosa.\nEl llibre ens mostra com el Pablo va creixent any rere any, curs rere curs fins arribar a preparar-se pels exàmens per entrar a la universitat. Durant els 12 anys que passa a l’escola, viu una sèrie de canvis que aniran construint la seva personalitat; el fet de passar de l’escola infantil a l’escola primària i, posteriorment, al Batxillerat; el fet de ser humiliat per part dels professors i els propis companys; o el fet d’estar en contacte amb les esferes religioses fa que la seva evolució s’encamini cap a tendències venjatives.\nDiuen que la venjança es un plat que es serveix fred, en el cas del Pablo, potser massa fred i tot ja que decideix rebel·lar-se quan ja no forma part de la institució escolar; però, seguint amb les frases fetes, val més tard que mai.\nDesprés de passar per agressions físiques, psicològiques, repressió, autoritat, patiments i algunes decepcions trobo bastant normal la reacció del nostre protagonista al final del llibre.\nSembla que, tots els que hem passat per aquest tipus d’escola, acabem amb el mateix tipus de sentiment, amb unes ganes enormes de trencar totes les normes i deixar enrere tot el que els professors ens han fet passar.\nEls motius pels quals vaig escollir aquest llibre, a part de ser una novel·la molt interessant, són, en primer lloc perquè és un tema proper, el meu pare va passar quasi pel mateix ‘calvari’ que el Pablo i jo vaig patir les característiques d’una escola massa tradicional i religiosa.\nEl llibre és una delícia com a lectura, amb fragments en els quals et mors de riure: gaudeixes amb les ocurrències dels companys del Pablo a les classes i amb alguns aspectes del temari de les assignatures, com per exemple, la forma en què està explicada la història d’Espanya, o l’assignatura estrella anomenada ‘Formación del Espíritu Nacional’.\nTambé hi ha moments en els que la ràbia i la impotència et consumeixen, i és que ara és impensable que un mestre apallissi a un alumne només per què se li ha caigut el llapis al terra però en el context del llibre era la base de tota l’educació.\nI sembla una paradoxa quan actualment es diu que ‘abans era millor’ quan porten uns quants anys fent reformes al model d’educació a l’estat espanyol; el que no tenim en compte és que aquests senyors que recolzen les reformes però que creuen que abans era millor, són els que van patir les repressions de l’escola franquista, són els que van créixer sota l’educació autoritària i sobretot, son els nostres pares.\nPer tant, no dubto ni un moment a recomanar a tothom per a que se’l llegeixi, i principalment al meu pare, que segur s’hi sent molt identificat.\nJo he arribat a la conclusió de que no hi ha millors o pitjors models d’educació, cadascun d’ells és diferent, amb les seves característiques bones i dolentes; i van apareixent en relació al tipus de societat que existeix en un moment donat. Potser si no hi hagués hagut una dictadura, aquest llibre no s’hagués escrit, o sí.\nComentaris tancats a El arbol del bien y del mal\nPublicat el 17 setembre 2007 per ester\nSi us plau, mireu aquest vídeo i feu-ne difusió.\nEstanislau Verdet i els Cantimplores Marramiau – Numa Numa Yei\nPublicat el 6 març 2007 per ester\nUna sèrie de circumstàncies fan que en aquests moments només pugui dir una paraula…\n“Feina d’educar” de Josep Maria Puig Rovira\nPublicat el 4 desembre 2006 per ester\n“Feina d’educar” de Josep Maria Puig Rovira és un llibre concebut a partir d’un estudi etnogràfic durant tot un curs en una aula de quart de primària.\nEl senyor Puig, dia rere dia, va estar observant el que passava en aquella aula centrant-se en l’estudi en concret de l’educació en valors.\nAquest tipus d’educació és una tasca que duu a terme la mestra, la Maria, que al llarg del curs i a través de diferents formes de treballar, anirà ensenyant als seus alumnes valors com la responsabilitat, la cooperació o el fet de conèixer-se a un mateix, entre altres i com a exemple.\n“Feina d’educar” no planteja l’educació com una feina, propiament dit, sinó que podem observar, a mesura que anem llegint, la gran implicació de la mestra a l’hora de formar com a persones que conviuen en un entorn social, els seus alumnes de 9 anys, als quals encara els queda molt camí per recórrer.\nCom a eina educativa, és un llibre totalment adient per a prototips d’educador com nosaltres, els estudiants de primer de magisteri.\nLa primera cosa, o una de les coses que he pensat al acabar, és: tant de bo, hagués tingut una mestra de primària igual que la Maria, que no vol dir que no n’hi hagués alguna que s’hi assemblés, però el sistema educatiu de finals dels 90 és totalment diferent al de mitjans dels 80.\nUna altra cosa que he pensat és que jo vull arribar a assemblar-me, ni que sigui una mica, a la Maria; evidentment els continguts del llibre representen petites parts del que son les 5 hores diàries de classes, i ella mateixa creu que no s’hi han reflectit els seus defectes; però la forma que té de portar les classes, això d’aprofitar qualsevol tema o situació i transformar-ho perquè sigui educatiu i estigui ple de valors, son qualitats que ha de tenir un bon educador.\nEn referència al senyor Puig, la forma de presentar la investigació seguint una estructura de narració-descripció, a part que agilitza la lectura, serveix per separar bé els conceptes dels que es volen parlar. L’anàlisi es fa just després la narració de la realitat, cosa que convida a entendre millor els conceptes proposats.\nÉs molt curiós com amb coses tant senzilles, per exemple: fer grups de taula, preparar una festa o fer assemblees de classe, es puguin transmetre conceptes tan abstractes com l’individu dins un col·lectiu o el respecte per les normes que regeixen aquest col·lectiu.\nÉs un llibre, doncs, que t’obre les portes a un món al qual vols accedir en un futur no gaire llunyà i que et pot ajudar a que aquesta “feina” sigui el millor que t’ha passat a la vida.\nFesta Presentació Wintercase 2006\nPublicat el 3 octubre 2006 per ester\nBona nit gent! Sí, he tornat només per posar-vos un petit vídeo del que va ser el concert de The Divine Comedy el dissabte 30 a la Sala Razzmatazz.\nEn condicions normals hauria d’escriure un post, comentant el concert, fent una crítica objectiva però resulta que la nena no té temps. Així que remenant per aquesta gran pàgina que es el YouTube he trobat un resum de 5 minuts del que va ser l’actuació del Neil Hannon i la seva colla a Barcelona. Jo, no tinc paraules…\nDe pas, aprofito per donar les gràcies a la persona que ha fet el muntatge del vídeo, és un bon resum.\nI Barça! I Barça! I barça, barça, barça!\nPublicat el 9 maig 2006 per ester\nTornem a ser campions de lliga si senyor! Amb una mica de sort tornarem a ser un ‘dream team’ com Déu mana. Que ja ens toca disfrutar del sabor de la victòria ( ara bé, hauríem de saber què en en pensa la Victòria de tot això). Dimecres que ve tornem a tenir una cita amb la glòria (tot depèn d’ella si li ve de gust quedar o què), que ja fa catorze anys d’aquella mítica Copa d’Europa del 1992. Ha canviat tant que fins i tot ja no es diu Copa d’Europa sinó Lliga de Xampinyons i jo era una petita i innocent nena de 12 anys que va deixar d’estudiar per un examen de matemàtiques només per veure el partit. [@more@]\nI ara, sóc una treballadora que no té temps de res, ni per actualitzar la web, ni per quedar amb gent ni per anar a l’autoescola (em presento aquest dilluns dia 15 a l’exàmen teòric); però que viurà amb la mateixa intensitat aquesta final de Champions.\nDesprés de fer aquesta declaració del meu barcelonisme us poso una petita mostra del que va ser la rua de campions del diumenge dia 7 de maig, que va colapsar mig Barcelona.\nActualització: com que no el puc posar a la pàgina, el podeu veure clicant aqui\nイブニングドレス格安 en Coses de Llengua\nイブニングドレス格安 en Anar de vacances\nイブニングドレス格安 en Escatologies publicitàries\nイブニングドレス格安 en Ja el Tinc!\nイブニングドレス格安 en Una Nit al teatre


Nucli històric de Bellcaire d'Urgell - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nUn recorregut pels seus carrers més emblemàtics (carrer Major, carrer Nord, carrer Jaume Arqué...) ens permet descobrir algunes de les seves edificacions més destacades que ens porten a altres temps i que són indicatiu de moments de puixança econòmica de la població íntimament lligada a la seva demografia. Al carrer Major des de l'edifici de l'ajuntament i l'església barroca fins a la zona ampla que és la plaça del Mercat, va proliferar la construcció de les cases més benestants de la població, caracteritzades fonamentalment per l'alçada de dos pisos, amb balconades, i les porxades a la banda inferior. Carrer avall i fins a la plaça del Mercat, sovintegen les balconades de ferro forjat amb finestrals rectangulars.\nCal destacar les arcades del porxo de la casa núm. 3, adossada a l’església, amb arcs mixtilinis de tipus cortina. Cal també fixar-se en les cases núm. 19 i 21 del mateix carrer, de façanes blanques, la blancor de les quals només trencada pels emmarcament de pedra de les seves obertures, alguna amb motius decoratius propis de l’eclecticisme de finals del segle XIX.\nAl núm. 23 del carrer Major trobem una casa l’edificació de la qual data del segle XVI, encara que ha sofert diferents reformes. Es tracta d’una casa senyorial de dos pisos, amb cos sortit sostingut per arcs de mig punt que formen un porxo. És una obra de maçoneria en pedra amb les pedres cantoneres ben escairades. Presenta porta d’accés amb inscripció.\nEl nostre passeig pel nucli històric de Bellcaire també ens permetrà copsar el salt demogràfic que experimentà la població al segle XIX la conseqüent urbanització més enllà dels voltants de l’església, amb elements arquitectònics propis del moment com és la casa del carrer Nord núm. 9 (1881) fent cantonada amb el carrer Jaume Arqué.\nEn aquest mateix carrer de Jaume Arquè al núm. 16 cal destacar la portalada d’un edifici molt reformat a partir del primer pis. La part baixa presenta aparell de pedra al mur que envolta la una porta de doble fulla d’arc escarser amb brancals buixardats i dovella central esculpida, També hi ha representacions escultòriques a les mènsules que sostenen el balcó del primer pis. A la banda esquerra de la porta s’obre al mur una finestra d’arc rebaixat, apuntat al centre.\nEl nucli històric d’una població presenta múltiples detalls per parar-se a contemplar i fer un exercici per intentar copsar els canvis històrics, els gustos estètics, les necessitats de la seva gent... i marxar de la població havent copsat el seu vertader caràcter i la seva història.\nCom arribar a Nucli històric de Bellcaire d'Urgell ?


SAXÒFON – Curs Internacional de Música Isaac Albéniz\nSaxofonista i compositor, finalitza amb 18 anys els seus estudis superiors al Conservatori Superior del Liceu amb el Premi d’Honor, seguidament i gracies a les beques d’Agrupació Mutua, Ibercaja i la Generalitat de Catalunya continua la seva formació a París al costat dels referents del saxofon J.Y Fourmeau i N. Prost, on és distingit amb La Medalla d’or per Unanimitat i Felicitacions del Jurat.\nA París, comença la seva faceta de compositor, focalitzada en la música per saxofon i això el porta a interpretar la seva música com un valor determinant en la seva carrera. Nombrosos saxofonistes i quartets de saxofons internacionals interpreten i enregistren la seva música.\nPremiat en nombrosos concursos nacionals i internacionals, realitza concerts i Master-Class a Europa, Sud Amèrica i Sud Àfrica regularment i ha sigut solista davant d’importants orquestres d’arreu del món.\nEntre altres gravacions, ha enregistrat l’obra completa del pianista i compositor Sudafricà Christopher Duigan amb més de 2000 copies venudes en un recorregut de més de 100 concerts com a duo. És membre del quartet de saxofons “BCN SAX QUARTET” amb els solistes de la Banda de Barcelona, del projecte de creació “LIBERE ENSEMBLE” amb el violoncel·lista François Rigot i el guitarrista Oriol Gonzàlez.\nLa seva obra ha sigut publicada per l’editorial Dinsic (Bcn) i a l’editorial Billaudot (París) i ha creat la seva pròpia editorial “davidsalleras.com” especialitzada en música per saxofon.\nActualment és professor al Conservatori de Girona i Director Pedagògic de la “Durban Music School”.\nDavid Salleras és SELMER PARIS ARTIST (saxofons) i VANDOREN ARTIST (broquets i canyes)\n1ER. CONCURS DE PIANO “ISAAC ALBÉNIZ” PER ALUMNES DEL CURS\n32è FESTIVAL DE MÚSICA INTERNACIONAL ISAAC ALBÉNIZ DE CAMPRODON


Recepta de panqueques de cigrons ligurians (farinata)\nRecepta de la pancarta de cigrons de Ligúria (Farinata)\nTemps de descans: 4 hores\nRendiment: 10-12 porcions\nPorcions: 10-12 porcions\nTotal de greixos 23g 30%\nGreixos saturats 4g 19%\nSodi 625mg 27%\nFibra dietètica 3g 11%\nCalci 82mg 6%\nA A bona part d’Itàlia, a farinetes és un farinet gruixut elaborat amb verdures, brou i farina fines d'un tipus o altre.\nLa regió costanera italiana de la farinata de Ligúria és ben diferent: és un popular menjar de carrer elaborat amb farina de cigró i aigua suficient per fer un batedor força líquid i cuit al forn en un pastís prim i cruixent: el que sorgeix és un cigró molt saborós. crepe o pa ratllat que es talli i serveixi. Espereu que vagi ràpid i que la gent exigeixi més.\nEstà íntimament relacionat amb el socca de Niça, al sud de la regió de la Costa Blava de França, i el país cecina de la Toscana.\nLa ciutat de La Spezia servia farinata a la secció d'aliments de carrer del Salone del Gusto 2010 i, a més de servir-la planera (i era molt bona fins i tot plana), també la servien amb embotits, coberts i carn. es va esmicolar sobre la farinata abans de posar-lo al forn i amb formatge cremós, que es va esquivar sobre la farinata calenta i es va fondre de meravella. Ambdues opcions per a la desembocadura, tot i que la planeta farinata també és molt bona.\nUna altra opció clàssica que la gent de La Spezia no oferíem ésles cebes,amb les cebes ben picades, que s’espesseixen per sobre de la farinata abans de posar-lo al forn.\nA continuació, una mica d’història:\nEs diu que Farinata es va descobrir després de la batalla de Meloria, entre Pisa i Gènova, quan la victoriosa flota genovesa va ser atropellada per una tempesta tan violenta, els barrils de farina de cigrons a les finques van ser oberts i barrejats amb l'aigua de mar que entrava. Quan les aigües es van calmar, els mariners van disminuir el desastre - no van poder llençar-lo perquè era tot el que tenien - i es van estendre a les cobertes perquè s'assequessin. Va ser tan bo que quan van arribar a casa van començar a coure’l, anomenant-lo L’Oro di Pisa, or pisan.\nL’últim que cal destacarés que tot i que aquest cigró farinata es considera liguri, també el trobareu al llarg de la costa toscana, on s’anomenacecinaopastís de cigrons,a la Costa Azzurra francesa, on es diusocca,a Piemonte (introduït per comerciants genovesos), on es diubell,a les colònies genoveses de Sardenya, on es diufer,i a Gibraltar, on es diucalenteta.\ncom fer cobertures de merenga per a pastissos\nPer a aquesta recepta, necessitareu 2 cassoles àmplies i poc profundes amb vores elevades (de 38 cm de diàmetre o 38 cm de diàmetre, si són rectangulars, de 10 per 18 polzades o 25 per 45 cm.\n(Editat per Danette St. Onge)\n1 1/8 lliures / 500 g de farina de cigró\n1 2/3 quarts / 1,6 litres d’aigua\n1 tassa / 250 ml d’oli d’oliva\nOpcional: botifarra picada\nOpcional: formatge suau (segons la línia de Crescenza o fins i tot cremosa)\nOpcional: ceba picada\nPoseu l’aigua en un bol. Utilitzeu una batuda per batre la farina de cigró a l'aigua, remenant ràpidament per evitar que es formin grumolls.\nBateu-ho també amb un polsim de sal saludable, tapeu el bol amb un embolcall de plàstic i deixeu-lo reposar almenys quatre hores en un lloc càlid però no calent.\ncom cuinar pa de carn al microones\nUn cop acabat el temps, escalfeu el forn a 220 ºC (440 ºC).\non comprar pasta de curri verd tailandès\nUtilitzeu una cullera ranurada per treure l'escuma que s'haurà format a la superfície del batedor i, després, barregeu la meitat de l'oli, utilitzant l'altra meitat per untar les olles.\nAboqueu el batedor a les paelles: ha de tenir entre 5 i 10 mm, o entre 1/4 i 1/2 polzada.\nEnfornem la farinata durant 20 minuts, fins que s’hagi calentat i es torni daurat.\nSofregiu-lo i serviu-lo calent, amb sal i pebre al gust.\nTorró de pistatxo\nChai Latte ràpid i fàcil\nPeça de carn de vedella i xampinyons\nPeres embolicades en prosciutto amb un raig de balsàmic confitat\nAmanida cremosa de fruita congelada (sense maionesa)\nQuè significa 'suor' com a tècnica de cuina?


El 80% de ciutadans no substitueix la mascareta després de superar el temps d'ús\nActualitzada 03/11/2020 a les 11:43\nLes generacions més joves s’han adaptat més ràpid al seu ús\nGairebé el 80 per cent dels espanyols admet que no substitueix la màscara després de superar el seu temps d’ús, segons una anàlisi de Tendencias Cofares, enquesta sobre hàbits de protecció davant la Covid-19. La màscara s’ha convertit en un element imprescindible del dia a dia com a mesura de seguretat davant el coronavirus. Un dels aspectes a tenir en compte a l’hora d’utilitzar-la és el temps d’ús i cada quant és necessari substituir-la.\nL’anàlisi Tendencias Cofares revela que la majoria dels espanyols (82,5 %) assegura ser conscient de les hores de recanvi, demostrant així un coneixement alt del seu ús. Es detecta una consciència més gran sobre això per part de les dones (87 %) que dels homes (78 %).\nMalgrat el coneixement teòric sobre el temps de reemplaçament de la màscara, pràcticament el mateix percentatge (79,8 %) reconeix tenir oblits, sent de nou els homes els que més els experimenten.\nEn termes generals, el Ministeri de Consum determina que, per garantir la seua eficàcia i per tant la protecció davant la Covid-19, les màscares s’han de reemplaçar cada quatre hores.\nRespecte a l’establiment on s’adquireixen les màscares, el 83,8 % dels espanyols considera que la farmàcia és el lloc més segur i que més garanties ofereix.\nEl supermercat queda com a segona opció, amb un 9 %, i les plataformes online com tercera, amb un 7,2 %.\nRespecte a l’àmbit laboral, es detecta un ús estricte de la màscara durant tota la jornada. En concret, així ho fa un 71 %, mentre que el 17 % no la utilitza al seu lloc per complir-se les mesures de distanciament.\nEls espanyols s’han adaptat bé a la utilització de la màscara. De fet, el 67 % assegura no haver tingut cap problema o haver-se adaptat més ràpid del que esperava.\nEn aquest punt, les dones (39,8 %) reconeixen en gran manera que els homes (26,6 %) que el seu ús els continua resultant incòmode i no s’adapten a portar-les. Per rang d’edat, són les generacions més joves les que s’han adaptat més ràpid a l’ús de la màscara o no han tingut problemes per a això. Així ho assegura el 74,2 % dels enquestats de la Generació Z (18-25 anys), el 67,3 % dels Millennials (26-35 anys), el 60,7 % de la Generació X (36-55 anys) i el 65 % dels Boomers (més de 55 anys).\nAquesta anàlisi de Tendencias Cofares ha avaluat també les preferències dels espanyols quant a la higiene de mans. El 75 % dels enquestats prefereix utilitzar aigua i sabó abans que gel hidroalcohòlic. A més, no hi ha hagut grans canvis en la freqüència de presa de temperatura arran de la pandèmia. A nivell global, el 53 % afirma no prendre més la temperatura i de nou són els més joves que es mostren més sensibles sobre això.\nSón els enquestats de la Generació Z (61 %) i els Millennials (59 %) els que més han incrementat la freqüència de presa de temperatura, davant el grup de la Generació X (40 %) i els Boomers (26 %).


Aguadulce - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n37° 15′ 08″ N, 4° 59′ 33″ O / 37.2522°N,4.9925°O / 37.2522; -4.9925Coord.: 37° 15′ 08″ N, 4° 59′ 33″ O / 37.2522°N,4.9925°O / 37.2522; -4.9925\nAguadulce és una localitat de la província de Sevilla, situada a la Comunitat Autònoma d'Andalusia, Espanya. A l'oest limita amb els termes municipals d'Osuna, on el riu Blanco fa de frontera entre les dues localitats i a l'est limita amb els municipis de Gilena i Estepa. Les altures més importants del municipi són el Cerro Real al nord-est amb 300m, Las Porqueras al sud-est amb 306m, Rompesquinas al sud amb 300m i La Molina al Nord amb 296m.\nAl Turó Real s'hi han trobat algunes destrals de l'edat de bronze, que daten de l'any 2000 aC aproximadament, similars a d'altres del sud-est de la península (Almeria, Múrcia, i regions de Granada). Segurament són restes d'un assentament en aquest pujol. S'especula la possible relació entre aquests assentaments i la posterior cultura dels Tartessos. Les restes tartèssies trobades a Osuna fan pensar que la serra sud en general i Aguadulce especialment podrien haver estat sota el domini d'aquest regne.\nDesprés de la desintegració dels Tartessos al voltant del segle VI aC, víctimes de l'expansió cartaginesa, foren els pobles íbers i entre ells els turdetans (establerts al sud-oest de la península entre el segle VI aC i el segle II aC) els qui van recollir l'herència d'aquest regne en la regió andalusa. Entorn dels masos Embarra, Porta, Zorzal, Corito, l'Indiano, la Carabinera, i les Marques, se situa Fernández Guerra la marruca turdetana, pels vestigis oposats en aquesta zones. Aguadulce hagué de posseir ja, una població prerromana. Andalusia aviat va quedar sota la tutela de Roma, en la regió denominada Bètica, dividida al seu torn en 4 districtes o convents, Hispalis, Gades, Corduba i Astigi (Écija]) districte al qual pertanyia Aguadulce. Són nombrosos els objectes d'èpoques romana trobats en el terme municipal de Aguadulce sobretot en els masos Zorzal, les Marques, l'Indiano, la Carabinera, els Molins, romanents de les viles romanes, així com al Turó Real. Aquesta vil·les hagueren de dependre de l'antiga Ipora, ciutat hispanoromana. Se sap que aquesta ciutat de dubtosa localització, (doncs bé podria estar també en la zona de Montoro, Còrdova) gràcies a esments d'autors clàssics com Heródoto o Plinio el Vell, així com obres com l'Itinerari Antonino ens donen pistes sobre les ciutats de la zona. Les restes arqueològiques més importants trobades a Aguadulce són: El cap d'una estàtua de Minerva, deessa romana, de 18 cm de grandària i, possiblement, del segle II de la nostra era -aquesta escultura va ser lliurada al museu arqueològic provincial hispalense l'estiu de l'any 1946-; una escultura del déu Bacus, avui dia pertanyent a una col·lecció particular d'Osuna. Un succés històric rellevant a la zona va ser la batalla de Munda, on Juli Cèsar va derrotar els fills de Pompeyo i va decidir l'ocàs de la República Romana. Algunes fonts estableixen el lloc del conflicte entre el pla existent entre les localitats del Ros i la Lantejuela, la qual cosa deixa a Aguadulce, possible Ipora, com espectadora de primera fila d'aquesta batalla celebrada el dia 17 de març de l'any 47 aC i que va posar fi a la guerra civil. A partir del segle III de la nostra era, amb la crisi socioeconòmica patida per tot l'imperi romà, especialment per la part occidental, va tenir lloc un decaïment de la vida urbana. Després de la desaparició d'Ipora, la zona es va reduir a una petita agrupació d'habitatges al costat del rierol, mantingudes per les hortes. Així va romandre Aguadulce després de la conquesta dels visigots i encara durant l'època musulmana.\n1.956 1.966 1.953 1.958 1.968 1.981 1.970 1.982 1.993 2010 2060 2124 2149 2181\nLa població d'Aguadulce ha anat variant considerablement al llarg dels anys. Va passar de tenir 100 habitants l'any 1750 a tenir-ne 1.000 un segle més tard. De 1850 a 1940 es va produir el creixement demogràfic més important que ha patit històricament la població, arribant als 3500 habitants. La Guerra Civil Espanyola i la postguerra van provocar que nombroses famílies s'exiliessin a regions estrangeres, principalment a França i Alemanya o a altres zones estatals més pròsperes, com València i Barcelona. Degut a aquestes migracions, el poble va patir un notable descens demogràfic. Actualment la població de la localitat sembla augmentar superant la franja dels 2100 habitants.\nSegons una antiga llegenda, el Cerro Real guarda en el seu interior un carro d'or. Aquesta llegenda podria tenir una certa versemblança, ja que en altres llocs d'Europa s'han trobat representacions similars, totes elles d'origen cèltic.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Aguadulce\nAguadulce - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia\nInformació d'Aguadulce Arxivat 2006-12-31 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Aguadulce&oldid=28497998»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 oct 2021 a les 12:26.


BComú i ERC critiquen les pintades de llaços grocs que ha rebut la seu dels Comuns\nEl grup municipal BComú ha criticat aquest dilluns que en els dos últims dies han aparegut llaços grocs i taques de pintura a la façana de la seva seu.\nFonts del Govern han confirmat que no han retirat el llaç groc que penja en una de les parets del Pati dels Tarongers del Palau de la Generalitat.\nEl grup ha criticat que Torra digués "que calia deixar de contaminar" i han bolcat milers de llaços de plàstic groc a la plaça Sant Jaume de Barcelona.\nSimbologia del 'Procés': el Tribunal estudia restringir que només els acusats puguin lluir llaços grocs\nEl llaç groc, adoptat de la cultura nord-americana on simbolitza 'l'esperança del retorn a casa' d'aquells que es van anar del país, persisteix com a protesta davant un ús 'injust' i antidemocràtic de la llei, una denúncia que hi hagi presos polítics empresonats, segons els independentistes, únicament per la seva ideologia.\nLa proposta de llei de Pablo Casado proposa sancionar els càrrecs públics que portin llaços o que no retirin estelades d'espais públics.\nEl tècnic català ha publicat un vídeo en què torna a demanar la "llibertat" dels polítics catalans empresonats pel procés independentista.\nUn grup d'entre els aproximadament 300 concentrats ha exigit a diversos periodistes que no els gravin i també ha proferit crits contra TV3.\nEl groc és excloent?\nEncara s'està a temps de posar solucions polítiques, no judicials com reclamen alguns per a si. L'estabilitat, la seguretat, la llibertat els drets són de tots, no d'uns quant d'un bàndol i d'un altre.\nTorrent proposa resoldre la situació mitjançant el "consens polític entre tots els grups parlamentaris".


Cas Diana Quer: La mare admet que la jove va tornar a casa i es va canviar de roba - Empordà\nCas Diana Quer: La mare admet que la jove va tornar a casa i es va canviar de roba\nAquestes declaracions sorprenen als investigadors, ja que la mare fins ara havia sostingut el contrari\nREDACCIÓ / EFE-EP 07.09.2016 | 17:25\nDiana Quer va tornar a casa i es va canviar de roba abans de desaparèixer. Això és el que sosté ara la seva mare, que ha desconcertat als investigadors amb aquesta afirmació, ja que abans sostenia el contrari. "Ara ho puc dir, Diana va tornar a casa i es va canviar de roba", ha assenyalat la mare, segons informa 'Espejo Público'.\nFins ara, la progenitora deia que la jove portava uns pantalons curts rosa, samarreta blanca amb dessuadora i sabatilles negres de cordons quan va desaparèixer. No obstant això, aquesta descripció no sembla ser veraç. La mare assenyala que troba a faltar uns texans de la seva filla.\nLa mare de Diana Quer, Diana López-Pinel, ha confirmat que de la casa en la qual ella i les seves dues filles estiuejaven a A Pobra do Caramiñal (la Corunya) falta un texà, i que va ser localitzat el pantaló curt de color rosa amb el que es va veure a la jove madrilenya la nit en què va desaparèixer, en la matinada del passat 21 d'agost.\nAixí ho ha indicat, en declaracions a Europa Press, l'advocat que representa López-Pinel, Pedro Víctor de Bernardo, que ha assegurat que això ho sap la Guàrdia Civil "des del primer dia" i que, per tant, "no és que hi hagi un canvi "en el seu testimoni, ja que la mare de Diana manté que" no la va sentir ", malgrat que les seves habitacions són annexes i ella acostuma a dormir amb la porta oberta.\n"Ella no la va sentir, però, evidentment, si falta un pantaló texà i va aparèixer el pantaló curt que portava, és perquè va estar-hi", ha exposat el lletrat.\nEls investigadors intenten descobrir ara mateix si Diana va poder haver-se pujat a un cotxe la nit del 22 d'agost, en la qual se li va perdre la pista.\nFonts relacionades amb les indagacions han assenyalat a Efe que de l'anàlisi dels posicionaments telefònics es desprèn que va poder haver tornat a la casa de Pobra do Caramiñal (la Corunya) on estiuejava o almenys estar molt a i que el seu mòbil va estar actiu fins que va quedar totalment apagat, sobre les quatre de la matinada.\nA més, el lletrat ha assenyalat que la comunicació de la seva clienta amb les forces de l'ordre és "fluïda i periòdica", a través del telèfon, però que són converses i no declaracions oficials. De fet, la mare de la noia madrilenya desapareguda continua a Madrid i no estudia per ara tornar a Galícia.\nSí acudirà en cas que hi hagi alguna novetat o, segons ha apuntat De Bernardo, si el jutjat d'instrucció número 2 de Ribeira (La Corunya) accedeix a que comparegui en seu judicial en relació amb la retirada de la custòdia de la seva filla menor.\nDiana López-Pinel, segons ha ratificat el seu advocat, pretén donar la seva versió per recuperar la potestat de l'adolescent, però de moment no hi ha resposta del jutjat, i el lletrat entén que "trigarà uns dies" en què es produeixi.\nPel que fa a la hipòtesi que Diana Quer es muntés en un vehicle de camí des de les festes de la localitat cap al xalet familiar, a l'altura del passeig marítim en el qual suposadament va ser vista per última vegada, Pedro Víctor de Bernardo ha dit que ni ell ni la seva representada tenen informació referent a això.\nAdmet, això sí, que "totes les hipòtesis cal barallar-les", encara que "hi hagi un 5% de possibilitats" que els fets haguessin transcorregut d'aquesta manera. "I totes les hipòtesis cal analitzar-les", ha afegit.\nD'altra banda, un home que va contestar al telèfon de Diana López-Pinel i es va identificar com el seu germà ha destacat, en declaracions a Europa Press, que la mare de Diana Quer està malament, 16 dies després de la desaparició de la seva filla.\nEn aquest sentit, ha declinat pronunciar-se sobre la investigació, que continua amb totes les hipòtesis obertes, des de la desaparició voluntària fins a l'opció d'una retenció contra la seva voluntat.\nCas Diana Quer | L'advocat de 'El Chicle' renúncia a la seva defensa\n'El Chicle' es nega a declarar davant el jutge, que manté imputada la seva dona\nPresó incomunicada i sense fiança per l'acusat de la mort de Diana Quer


QUI SOM? :\nQUÈ ÉS BADALONA COMUNICACIO?\nFins ara, l'empresa municipal Ràdio Ciutat de Badalona, S.A. (RCB) gestionava únicament l'explotació de l'emissora de ràdio municipal. L'assumpció de noves responsabilitats en l`àmbit de la comunicació local -posada en marxa de Televisió Badalona, l'elaboració de la revista d'informació local Bétulo i la configuració de la pàgina web-demanaven una organització empresarial més àmplia que donés resposta a les necessitats derivades dels nous productes informatius que s'elaboraran.\nAixí, el Consell d'Administració de RCB i la Junta General d'Accionistes (el Ple municipal) van aprovar canviar el nom de l'empresa i els seus objectius. Es va decidir crear l'empresa municipal Badalona Comunicació S.A., que ja ha substituit l'antiga empresa RCB S.A. D'aquesta manera s'ha aconseguit el marc adequat on portar a terme els objectius marcats en el programa de govern pel que fa a l'àmbit de la comunicació.\nL'objectiu bàsic de Badalona Comunicació S.A. és potenciar els canals d'informació de l'Ajuntament de Badalona vers els ciutadans, i a l'inrevés ja que s'ampliaran els espais informatius que posin en contacte els ciutadans amb els responsables polítics de la ciutat. En el moment de constituir-se, Badalona Comunicació S.A. va tenir com a fita més immediata posar en marxa Televisió Badalona (ho va fer el 14 de febrer de 2000), treure el primer número de la revista d'informació local Bétulo (ho va fer el 29 de febrer de 2000) i potenciar Ràdio Ciutat de Badalona, l'emissora que s'ha convertit en un mitjà de referència local.\nBadalona Comunicació S.A. treballa en estreta col.laboració amb el departament de Comunicació de l'Ajuntament de Badalona, el canal d'informació institucional. Així, la nova empresa complementarà els actuals serveis que ofereix el departament de Comunicació donant a coneixer pels tres mitjans municipals disponibles tota la informació que es generi a l'Ajuntament. Tot i això, els tres mitjans municipals -ràdio, televisió i revista-no es limitaran, com ja succeeix ara amb la ràdio, a donar només informació institucional sinó que els seus programes i seccions abastaran informació general badalonina.\nLa nova empresa es dota d'una estructura comercial, que pugui suportar part del cost d'explotació, estalviant diners a l'erari públic. Badalona Comunicació S.A. vol potenciar les col.laboracions de tota mena amb els diversos departaments de l'Ajuntament per poder portar a terme actuacions que consolidin la vertebració de la nostra ciutat. A títol d'exemple, es volen ampliar les col.laboracions amb l'Àrea de Cultura, Joventut i Esports, el Conservatori Professional, el Museu de Badalona o el departament de Turisme amb l'objectiu de promocionar conjuntament les activitats que aquests organismes portin a la pràctica.\nBadalona Comunicació S.A. vetllarà per la pluralitat i el respecte de les opinions en tots els àmbits. L'objectiu és donar a conèixer als ciutadans totes les opinions polítiques que hi ha a la ciutat a través d'entrevistes, debats i reportatges tant a la ràdio municipal com a la televisió i a la revista d'informació. La nova empresa de comunicació vol ser el punt de referència informativa de les organitzacions, associacions, centres culturals, recreatius i entitats esportives que hi ha a Badalona.\nFinalment, i seguint la política de participació ciutadana defensada per l'equip de govern, l'alcaldessa de la ciutat, Maite Arqué, té el seu espai propi a Ràdio Ciutat de Badalona i, més endavant, a Televisió Badalona on atendrà les preguntes, queixes i suggeriments dels ciutadans i a la revista Bétulo. Aquest espai mensual a RCB ha obtingut una excel.lent resposta dels oients.\nProducció per Badaweb.com i manteniment Jordi Coloma.


Un diccionari en línia recull més de 600 biografies de dones catalanoparlants\nAquest diccionari elaborat per mig centenar d'experts de 12 universitats ofereix el perfil de comtesses, religioses, mestresses de casa, sindicalistes, dirigents polítiques, actrius, escriptores i empresàries, entre d'altres.\nEl govern, el consell de Mallorca i la xarxa Vives d'universitats han posat en marxa el Diccionari Biogràfic de Dones, una eina pública en línia amb 655 biografies de dones de territoris de parla catalana entre els segles I i XXI.En un comunicat, la Conselleria de Vicepresidència de la Generalitat ha informat que el diccionari pretén visualitzar la contribució de les dones en la història de Catalunya, el País Valencià, les Illes Balears, el Rosselló, Andorra i Sardenya.\nPer aquesta raó, aquest diccionari elaborat per mig centenar d'experts de 12 universitats ofereix el perfil de comtesses, religioses, mestresses de casa, sindicalistes, dirigents polítiques, actrius, escriptores i empresàries, entre d'altres.\nEl conseller de Cultura i Mitjans de Comunicació de la Generalitat en funcions, Joan Manuel Tresserras, ha destacat que el diccionari "atorga a les dones el paper que han tingut en la construcció de Catalunya, i ofereix una mirada més complexa de la cultura compartida per tots els territoris de parla catalana". El vicepresident del govern en funcions, Josep-Lluís Carod-Rovira, a destacat la possibilitat d'incorporar noves fitxes biogràfiques, assenyalant que és "una obra viva, en construcció permanent".


L’Entesa per Sabadell confia que el govern municipal faci realitat la proposta de l’Entesa de destinar els habitatges de la Caserna de la Guàrdia Civil a habitatge social - Entesa per Sabadell\nL’Entesa per Sabadell confia que el govern municipal faci realitat la proposta de l’Entesa de destinar els habitatges de la Caserna de la Guàrdia Civil a habitatge social\nPublicat el 30 d'agost de 2013 a Caserna de la Guàrdia Civil, Notes de premsa\nEs tracta de 32 habitatges de propietat municipal buits des de fa 8 anys\nL’Entesa per Sabadell confia que el govern municipal reculli plenament i faci realitat la proposta de rehabilitar i incorporar a la bossa d’habitatges d’inclusió social que gestiona l’Ajuntament, els 32 habitatges de l’antiga Caserna de la Guàrdia Civil.\nEl cas dels habitatges de l’antiga Caserna de la Guàrdia Civil és un clar exemple d’un patrimoni públic municipal que no es pot deixar malmetre, sinó que cal recuperar-lo i posar-lo a disposició de les persones que no disposen d’habitatge. Es tracta d’uns habitatges de propietat municipal, segons inscripció del 14 de desembre de 2005 al Registre de la Propietat, feta pel propi govern del PSC, buits des de fa uns 8 anys i en bones condicions estructurals.\nL’Entesa per Sabadell defensa una política d’habitatge que es basi en recuperar i posar al mercat de lloguer els habitatges buits, enlloc de construir noves promocions. No es pot acceptar tenir milers d’habitatges buits a la ciutat mentre hi ha persones que no en disposen i encara menys si es tracta d’habitatges públics municipals.\nPer aquest motiu l’Entesa per Sabadell ja va portar al Ple municipal del passat mes de novembre una moció a favor de rehabilitar i incorporar a la bossa d’habitatges d’inclusió social els 32 habitatges l’antiga Caserna de la Guàrdia Civil. Aleshores però la proposta va ser rebutjada de manera incomprensible pel PSC, mentre que el PP es va abstenir.\nAra, en el marc de les propostes que abans de l’estiu vam fer arribar al govern municipal com a mesures prioritàries i urgents en matèria d’habitatge públic, l’Entesa per Sabadell ha tornat a proposar que aquests habitatges es rehabilitin i es destinin a habitatge social.\nL’Entesa per Sabadell confia que la regidora d’Habitatge Marta Farrés sigui del tot receptiva envers aquesta proposta i la inclogui com a mesura prioritària en el pla de xoc que ha d’aprovar. Confia també que el govern municipal impulsi la rehabilitació d’aquests habitatges quan abans, perquè puguin ser destinats a habitatge social.\nL’Entesa per Sabadell proposa al ple que el CAP Nord porti el nom del doctor Josep Maria PlansSetembre: Un ple amb ressaca estival


En mans de les 'big three' - Mèdia.cat - Observatori Crític dels Mitjans\nL’altre dia, un teletip d’Associated Press (AP) escrit des de Madrid informava que milers de ciutadans havien acompanyat el president Artur Mas fins a les portes del Palau de Justícia de Barcelona. Fins aquí, res a dir. Madrid insisteix a internacionalitzar el procés i la declaració del president de la Generalitat era una ocasió servida amb safata. Després dels impactes mediàtics mundials de la Diada i el 27S, l’altre dia Catalunya va tornar a aparèixer als mitjans de comunicació d’arreu del món. A la part final de l’esmentat teletip, però, es feia referència a les darreres eleccions amb aquesta frase (tradueixo de l’anglès): “Els partits favorables a la independència van rebre el 48% dels vots i els contraris el 52%”.\nCom qui no vol la cosa, el recompte oficiós de La Moncloa es colava a la informació de la prestigiosa agència. Al cap de ben poc, The New York Times i The Washington Post reproduïen la informació de la declaració del president Mas i també la del resultat del 27S. Fins i tot The Guardian, que informa de manera impecable sobre Catalunya i que no havia comès aquest error en les seves anàlisis postelectorals, donava per bones les xifres d’AP. Rectificar és de savis i, un cop avisada, AP va esmenar el teletip. Massa tard. Tots els mitjans havien reproduït la primera versió i ni devien veure l’actualització. Milers de lectors es van quedar amb la idea que a Catalunya hi ha més gent contrària a la independència que a favor.\nEn ocasions com aquesta no puc deixar de recordar l’autèntica obsessió que tenia Ramon Barnils perquè Catalunya disposés d’una agència de notícies pròpia. Això passava abans de la creació de l’Agència Catalana de Notícies, és clar. El poder de les agències de premsa sempre ha esrtat i continua sent molt gran. Per una banda, els teletips d’agència van a missa: allò que diuen no es comprova mai, que prou feina hi ha a les redaccions, cada dia són menys a fer-la i això de comprovar les notícies amb tres fonts diferents queda molt bé a primer de carrera però a la pràctica no ho fa pas ningú. Per altra banda, les agències són gairebé a tot arreu i són ràpides. La versió digital dels diaris de paper sovint ofereix primer la notícia d’agència i, al cap d’unes hores, la crònica del propi redactor o corresponsal, sí és que ha anat al lloc de la notícia. Perquè la crisi econòmica, sumada a la del periodisme, si és que són destriables, no ha fet més que augmentar el poder de les agències: els corresponsals a l’estranger són un luxe que pocs es poden permetre i les redaccions s’han aprimat tant que a vegades no es deuen veure ni al mirall.\nA nivell mundial, la informació internacional està en mans de tres grans agències: la nord-americana Associated Press, la britànica Reuters i la francesa France Press. El 90% de la informació internacional que publiquen els diaris porta la seva signatura, fins i tot quan no apareix de manera explícita. Fins als anys 80 també hi havia United Press International, actualment mig desapareguda, i Bloomberg fa uns anys que puja amb molta força, més enllà de les informacions econòmiques. Però bàsicament som en mans de les big three: També a l’hora d’explicar Catalunya al món i calcular quants estem a favor i en contra. Siguem-ne conscients.


CICLE MITJÀ: SORTIDA TALLER DEL PA I CLUB GIMNÀSTIC VIC\nDimarts dia 1 de març els alumnes de tercer marxarem de l'escola amb autobús per anar a Vic a fer dues activitats molt interessants, lligades amb el que estem treballant a l'aula de Coneixement del Medi i Educació Física.\nAl matí, anirem a la UVic a fer un taller sobre com es fa el pa i nosaltres mateixos n'intentarem fer. A més, ens explicaran les característiques dels diferents aliments i com ho hem de fer per a mantenir una dieta saludable.\nAl migdia, dinarem aprop de les pistes d'atletisme.\nA la tarda, visitarem les instal·lacions del Club Gimnàstic Vic ( Pavelló Ausoneta) i ens convertirem en autèntics gimnastes, ja que practicarem elements que hem treballat a classe i experimentarem amb els diferents aparells ( barra, terra poltre...).\nA les 16:15 serem a l'escola.\n- Roba esportiva i mitjons antilliscants.\nPublicat per Núria Martínez a 0:31