CIOFF®, Consell Internacional d’Organitzacions de Festivals de Folklore i Arts Tradicionals\nCONSELL INTERNACIONAL D'ORGANITZACIONS DE FESTIVALS DE FOLKLORE I D'ARTS TRADICIONALS\nEl CIOFF® és una ONG en relacions formals de consulta amb la UNESCO i que compte amb el reconeixement i la consideració de les institucions del món dedicades a fomentar la cultura.\nEl CIOFF®, que fou creat l’any 1970 a Confolens (França), es va fixar els objectius de reunir i ajudar a les organitzacions que, en el món, s’esforcen a promoure la cultura popular, per salvaguardar-la i popularitzar-la a través del cant, la música i la dansa folklòrica. Tanmateix es va imposar com a missió desenvolupar, en el sí d’aquestes organitzacions, un esperit de comprensió i tolerància, que permetés reforçar llaços d’amistat i animar a la idea de la cooperació mundial.\nAquest 2010 és l'any internacional de l'apropament de les cultures. La nova Directora General de l' UNESCO, la Sra. Irina Bokova, ha fet públic el següent text: "La diversitat cultural i el diàleg entre cultures contribueix a l'emergència d'un nou humanisme en el qual el nivell local i global estan reconciliats i a través del qual aprenem a conèixer com construir de nou el nostre món."\nTots els anys el CIOFF® desenvolupa un ampli pla d’activitats en el que s’inclouen uns 250 festivals internacionals de folklore, intercanvis internacionals de grups folklòrics que engloben a més de 100.000 participants; acció metòdica en la creació artística popular; conferències, col•loquis, seminaris, publicacions relacionades amb la cultura popular, etc.\nDes de la fundació del CIOFF®, Espanya sempre hi ha estat present com a membre de ple dret. L’any 1982 es va crear la ASOCIACION ESPAÑOLA DE ORGANIZADORES DE FESTIVALES DE FOLKLORE, que fou reconeguda com Secció Espanyola del CIOFF®. Les relacions de la secció espanyola amb els diferents òrgans del CIOFF® han estat en tot moment intenses i molt apreciades per quant integren l’organització. La riquesa del folklore de l’estat espanyol i el seriós treball dut a terme fins al moment per el CIOFF® espanyol, inspirat en la consigna “ per la cultura i la pau en el món “ l’han fet mereixedor del respecte i la consideració de la gran família que integra el CIOFF® en el món.\nCIOFF® compte en l’actualitat amb més de 70 seccions nacionals. Les seccions nacionals s’agrupen geogràficament en sectors representant als cinc continents.\nAltres activitats del CIOFF®:\nOrganització de més de 250 Festivals internacionals de folklore i d’arts tradicionals.\nOrganització d’intercanvis entre grups de folklore implicant a més de 50.000 participants.\nParticipació en els programes de UNESCO.\nConferències, simposis i exposicions especialment en la transmissió de la cultura tradicional a la joventut.\nCalendari d’activitats del CIOFF®.\nButlletí d’informació semestral “Entre-Nous”.\nCooperació amb les diverses organitzacions nacionals o internacionals i amb les organitzacions no governamentals.\nDiversos membres d’ADIFOLK han format part del comitè CIOFF-España i com a tals han assistit i representat al CIOFF® en els següents actes:\nAssemblea General del CIOFF® mundial:\nIntercanvi cultural entre CIOFF- Espanya i CIOFF- Rússia.\nADIFOLK ha participat activament en les relacions amb representacions del CIOFF® internacional i ha proporcionat intercanvis amb grups de Catalunya perquè actuessin a l’estranger:\nEsbart Mar Blava de Malgrat de Mar (Maresme). Actuació al Festival Internacional de Macao (Xina)\nEsbart Sant Just de Sant Just Desvern (Baix Llobregat). Actuació als Festivals Internacionals de Jerusalem (Israel), i de Sicília (Itàlia).\nEsbart Ciutat Comtal de Barcelona, (Barcelonès). Actuació a l’acte de Beatificació de la Mare Ràfols a Roma.\nEsbart Ciutat Comtal de Barcelona, (Barcelonès). Actuació a la Setmana Cultural d'Estutgar (Alemanya).


dissecar Archivos - Blog Borja G. de Azcárate\nArchivo de la etiqueta: dissecar\nRECORDS I TAXIDÈRMIA\njulio 24, 2017 Borja Giménez de Azcárate\tDeja un comentario\nEl poeta que escriu sobre un amor a la lluna de València, el pintor que vol emular Picasso, la veïna que canta mentre estén la roba al celobert: com si actuessin seguint el mètode Stanislavski, aboquen a la superfície tot allò amagat. Allò que van ser es transparenta en allò que són ara, si bé hauríem d’agafar el verb “ser” amb pinces: mai no som ningú, si de cas ens vestim i guarnim i ho aparentem.\nQuants cops, per dur a terme l’obra veritable, personal i intransferible, no ens cal pouar en el passat? Nostàlgica reminiscència d’un mateix o d’una situació en el temps (podria ser un pleonasme perquè, quin record no és, d’alguna forma, melangiós?), tot això que recordem (les paraules de l’amant; el quadre de museu; la cançó popular), pertany al passat, més o menys recent. Per imitar cal recordar. L’artista i, la humanitat per antonomàsia, viu i crea sobretot en el passat: no domina prou el present, perquè no té cap distància mental amb ell; el futur és inabastable (com sabem si els plans sortiran bé?) En un diàleg continu amb els fets que ens han constituït, som i serem sempre, més que mai, el “passat”, per molt que ens pesi. Una càrrega feixuga, i tot i així, necessària.\nI què no és, doncs, mirar el passat si no “dissecar” per mantenir (gran error, fal·làcia suprema) els records ben vius? És una ociositat ben absurda, no aconseguirem mai de servar-los tal i com van ser, no només per als artistes: afirmaria que és territori de qualsevol mortal. Necessitem enganyar-nos i fer veure que controlem el passat. Col·loquem els records en capsetes, els arxivem i, per acabar-ho d’adobar, els bategem, els donem noms ficticis. Com prendre aire i respirar; com quan volem que se’ns encomani l’alegria o el bon humor. Si no tothom, almenys el poeta hauria de nodrir-se sempre de la melangia per crear. Tot i la impossibilitat d’arribar a una veritat definitiva, podem arribar a ser nosaltres, els autèntics protagonistes de les nostres vides, sense els records? Ho dubto.\nTot artista s’hauria de banyar en les aigües feréstegues del seu propi mar. Deixar de nedar en la tranquil·litat i assumir els riscos de recordar. El reconeixement, les ganes de diferenciar-se de la massa, la recompensa a la vanitat: tot això arriba molt més tard, i no ho critico. L’artista, el que he conegut mentre vagarejava pel carrer del Pi; l’artista, apostat a la plaça de Sant Josep Oriol per vendre’t un paisatge de carrer a l’oli; aquest, dic, no necessita ni els diners, ni l’art ni l’ambició d’un Picasso. Sí que li cal, però, el passat. La humilitat dels records, al cap i a la fi, resulta el millor antídot per viure bé, sense estar pendents dels altres, vivint dins de la nostra pell amb una certa llibertat. Només arribarà a ser gran si no prescindeix de si mateix, d’aquell que va ser: no es tracta d’oblidar, d’esborrar res. Es tracta, doncs, d’assumir qui vam ser i no escapolir-nos-en; si de cas, plantar-hi noves llavors perquè el lledoner floreixi.\nEl taxidermista de cossos humans, de relíquies, de flors. Els records, i amb ells, els pensaments del present; el passat, en el present de l’artista. Reescriure amb tots els detalls biogràfics i fer-ne, per últim, una ficció. És el passat i no el mer aplaudiment el que ens fa continuar. Mai no he assistit a una sessió on el taxidermista dissequi cadàvers d’animals; intueixo que pot arribar a ser una tasca repugnant. Tanmateix, si hom va estimar tantíssim aquell gos o aquell gat o aquell canari, és l’única manera a dia d’avui de conservar-los mig vius. Igualment, l’artista que es gira cap enrere descobreix que només amb les paraules, amb les pinzellades o amb la seva veu de baríton pot cristal·litzar aquests instants de glòria efímera, part fonamental de la vida i de l’art: l’ofici de taxidermista.


Intoxicades tres dones en un incendi d'habitatge a Preixens\n© L'habitatge de Preixens en què hi va haver tres intoxicades.\nTres dones de 59, 61 i 89 anys van resultar intoxicades ahir al migdia després que es registrés un incendi en una casa de Preixens. Les tres dones van ser evacuades a l’hospital Arnau de Vilanova amb un pronòstic lleu, segons va informar el Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM).\nEls Bombers van rebre a les 12.44 hores l’avís d’un foc a la casa situada en el número 3 del carrer Major i fins al lloc es van desplaçar sis dotacions, una de les quals del parc de bombers voluntaris d’Agramunt.\nEl foc es va originar al menjador. A les 13.40 hores el van donar per extingit i fins a les 15.00 hores van ventilar l’habitatge.\nLes tres dones van resultar intoxicades per la inhalació de fum i, després de ser ateses in situ pels sanitaris, van ser evacuades a l’hospital.\nD’altra banda, els Bombers també van sufocar un foc de xemeneia a Coll de Nargó. Els bombers del parc de la localitat van denunciar a les xarxes que no van poder sortir per falta de personal. Van acudir-hi dotacions de la Seu d’Urgell.


Comprar Venta d’Aubert Ventus 2015. Vi negre | enterwine.com\nVi Negre Venta d’Aubert Ventus 2015\nVi negre del Bajo Aragón. Cupatge de 6 varietats amb 36 mesos en bóta de roure francès.\nEl vi negre Venta d’Aubert Ventus té un intens i brillant color porpra amb la vora violeta. Aquest vi ecològic amb criança forma una llàgrima densa.\nAquest cupatge de Garnatxa, Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot, Monastrell i Syrah és intens i complex. Fruita de bosc amb un toc especiat, notes de regalèssia i caramel, records de cuir i cigars i un fons fumat.\nPotent, càlid i sedós, aquest vi negre de Venta d’Aubert omple el paladar amb uns tanins madurs i un pas sedós. Aquest vi negre del Bajo Aragón té un final llarg, amb un record fumat i especiat.\nEls amants dels vins intensos i potents gaudiran molt amb Venta d’Aubert Ventus 2015.\nArrosos de carn, Aus, Carn de bou, Carns blanques a la graella, Carns blanques amb salsa, Carns blanques rostides, Carns vermelles a la graella, Carns vermelles amb salsa, Carns vermelles rostides, Embotits, Escudella, Formatge d'anyada, Formatges curats, Fumats, Hamburguesa de vedella contundent, Llegums, Pastes amb salsa de carn, Pernil ibèric de gla, Risotto, Ternasco, Verdures farcides de carn, Verdures saltejades, Xai a la graella, Xai rostit\nBarbacoa, Dinar de negocis, En una ocasió especial, Perquè jo ho valc, Reunió de col·legues, Reunió familiar, Sopar a la llum de les espelmes, Sopar amb els amics\nUn vi de diumenge a preu de dilluns. Tornaré a comprar-lo.\nOpinat per Bàrbara (publicat a 14 gener de 2021)


Enric I. Canela » Blog Archive » La recerca biomèdica a prop dels estudiants\nLlegeixo que el Parc Científic Barcelona de la UB ha presentat aquest dilluns Xplore Health, el primer portal europeu que apropa la recerca de ciència biomèdica als estudiants de secundària de tot Europa. És un canal participatiu on els alumnes poden experimentar amb diferents recursos i eines informàtiques els presents projectes biomèdics. Així mateix, facilita protocols d’experiments perquè els museus d’Europa puguin recrear projectes de recerca.\nEl projecte està cofinançat, a més de per la CE, per l’Obra Social la Caixa i la Fundació Amgen, i ha estat presentat avui davant prop d’un centenar de docents de secundària de Catalunya pel rector de la UB, Dídac Ramírez, i la directora tècnica de difusió del Parc Científic, Rosina Malagrida. També han assistit a la presentació el director general d’Amgen Espanya, Jordi Martí, el director de l’àrea de ciència de l’Obra Social la Caixa, Enric Banda, i el director del Parc Científic de Barcelona, Fernando Albericio.\nEl consorci europeu que desenvolupa Xplore Health està liderat pel Parc Científic de Barcelona i integrat, a més, per un centre de recerca de la Universitat de Londres, l’European School Net, que engloba més de 30.000 escoles de més de trenta països, i Ecsite, la principal organització europea per a la divulgació de la ciència i la tecnologia que engloba més de 400 centres i museus.\nXplore Health és una finestra oberta a la recerca biomèdica actual perquè estudiants dels diferents països europeus puguin acostar-se al dia a dia dels laboratoris, de manera participativa.\nEl portal ofereix diferents formats, com experiments virtuals, en els quals els estudiants poden realitzar experiments a Internet, videojocs lúdics i vídeos contextualitzats en l’actualitat científica.\nTambé proporciona als educadors protocols d’experiments, com la síntesi d’un fàrmac contra el Parkinson que s’investiga al Parc Científic de Barcelona, i que ha explicat la investigadora i divulgadora Anabel Molero.\nActualment, el portal ofereix un mòdul temàtic sobre “Com es desenvolupen els fàrmacs”, i aquest mes de juliol es farà públic un segon sobre “La revolució biotecnològica”. Es preveu també publicar altres sobre la genòmica, la malària, la sida, l’obesitat o la salut mental.\nEl rector de la UB ha considerat que el nou portal compleix amb un dels principals objectius de la universitat, que és difondre els coneixements universitaris i científics i fer-los arribar a la societat, cosa que s’ha aconseguit ara amb aquest canal senzill, atractiu i versàtil.\nPodeu accedir al portal. És una magnífica mostra de com es pot acostar la recerca aplicada al estudiants.\nClassificat com a Articles Enric I. Canela, Divulgació, Educació, R+D, Recerca, TIC, Universitat | No hi ha comentaris »


L'Offside Fest torna a Barcelona amb una setmana de documentals i pel·lícules\n2 min. Barcelona 31/05/2019 12:00\n260x366 Cartell de l'Offside Fest / ARA Cartell de l'Offside Fest / ARA\nAquest dissabte Barcelona viurà una nova edició de l'Offside Fest, el festival de documentals i cine de futbol de la ciutat, que arriba a la seva sisena edició. En aquesta ocasió, el festival ha arribat a un acord de col·laboració amb Proactiva Open Arms per destinar part dels diners de les entrades a aquesta ONG. El festival cedirà tota la recaptació que obtingui amb la projecció de 'Hayati', un documental de producció catalana que mostra l'èxode sirià a través del futbol. La pel·lícula s'exhibirà el dissabte 8 de juny a les 18.30 h als Cinemes Girona amb la presència de les seves directores, Sofi Escudé i Liliana Torres, i de representants d'Open Arms.\nAquest 2019 l'Offside es trasllada a la Filmoteca de Catalunya i expandeix la seva proposta a l'àmbit del cinema de ficció. De fet, aquest cap de setmana es projectaran a la Filmoteca dos clàssics del gènere com són 'Evasió o victòria' i 'The damned United'. Dirigida per John Houston i amb la participació d'actors com Sylvester Stallone i Michael Caine i futbolistes com Pelé i Osvaldo Ardiles, 'Evasió o victòria' es projectarà aquest dissabte, 1 de juny, a les 18.30 h. La sessió estarà presentada pels periodistes especialitzats en cinema Toni Garcia, Blai Morell i Àlex Montoya. També hi serà present el director de la Filmoteca, Esteve Riambau.\nBasada en els 40 turbulents dies que l'icònic Brian Clough va entrenar el Leeds United, 'The damned United', amb direcció de l'oscaritzat Tom Hooper, és una de les millors pel·lícules mai rodades sobre futbol. Presentada per Aitor Lagunas, editor de la revista 'Panenka', la sessió serà diumenge, 2 de juny, a les 19.30 h.\nEl festival acabarà el 9 de juny amb 'Take the ball, pass the ball', el documental sobre el Barça de Guardiola.\nUna crisi que deixa cicatrius al Camp Nou


L’arquitectura del teatre romà | Cartellera de teatre clàssic a Barcelona\n4 respostes a L’arquitectura del teatre romà\n18 de març de 2015 a les 13:17\nEls teatres romans s’assemblaven als teatres grecs, però els teatres romans presentaven alguns canvis.\nEls romans quan els hi agradava una representació aplaudien però si els desagradava picaven de peus per demostrar el seu descontentament.\nLes característiques dels teatres romans són les següents:\n· Pòrtic darrere de l’escenari (porticus post scaenam)\n· Escenari (scaena), on actuaven els actors.\n· Front escènic (Scenae frons), compost per doble ordre de columnes.\n· Seients més propers a l’escenari (proedria).\n· Orquestra, semicercle enfront a l’escenari al qual seien les autoritats i l’alçava un altar en honor a déu Dionís.\n· Aditus, passadís lateral d’entrada a l’orquestra.\n· Graderia (cavea), on seien la resta d’espectadors\n· Vomitoria, entrada a la graderia.\n27 de març de 2015 a les 13:21\nEl teatre romà es regeix, en la seva arquitectura, dels següents elements:\n· Cavea: Grades concèntriques ocupades pels espectadors.\n· Scaenae frons: Front escènic.\n· Porticus: Pòrtic\n· Cuneus : Secció de bancs.\n· Praecintio: Passadís semicircular que divideix la cavea longitudinalment.\n· Aditus Maximus: Grans corredors d’accés lateral a l’orchestra.\n·Orchestra: Espai semicircular situat entre la cavea i l’escena.\n· Valva Hospitalia\n10 d'abril de 2015 a les 13:43\nUn teatre romà és una construcció típica de l’arquitectura romana que es troba a gran part de les províncies de l’antiga Roma i la finalitat del qual era la d’oferir espectacles teatrals.\nAl començament, les obres de teatre eren itinerants i conseqüentment s’entenia que els teatres es muntaven i es desmuntaven a cada ocasió. Es feien de fusta i es destruïen un cop l’esdeveniment acabava.\nMoltes de les característiques principals de les construccions per a teatres, a l’antiga Roma, es basaven o derivaven de les del període hel·lenístic de l’arquitectura grega. Una de les diferències més importants té a veure amb l’entorn, mentre per als grecs la fusió de l’arquitectura amb l’entorn i la natura, la importància de les vistes des dels teatres, com la visió d’aquest des de l’exterior, eren extremadament importants, als romans semblava no interessar-los gens ni potser considerar-ho com a element.\nPòrtic darrere de l’escenari (Porticus post scaenam), pati amb columnes situat darrere de l’escenari.\nEscenari (scaena), al qual actuen els actors.\nFront escènic (Scenae frons), normalment compost per a un doble ordre de columnes.\nSeients més propers a l’escenari (proedria), espai semicircular davant del front escènic.\nOrquestra, semicercle enfront de l’escenari al qual seien les autoritats i l’alçava un altar en honor a déu Dionís.\nAditus, passadissos laterals d’entrada a l’orquestra.\nGraderia (cavea), estructura semicircular amb grades a la qual seien la resta d’espectadors, situats segons el seu rang social. Les més baixes i properes a l’escenari són la prima cavea i les més altes i allunyades la summa cavea.\nAlguns teatres romans podien, a més, contenir petits temples a la seva estructura. De vegades el teatre podia cobrir-se amb tendals per a protegir els espectadors i els actors de la pluja o de l’extrema radiació solar.\n10 d'abril de 2015 a les 14:05\nEls teatres Romans i Grecs s’assemblen molt, però el teatres Romans tenen petites modificacions respecte als Grecs.\nEls teatres Romans mostrava els següents elements:\n· Valva regia\n· Proedria (seients més aprop del escenari)\n· Cavea: Grades ocupades pels espectadors.\n· Scenae frons (Front escènic)\n· Cuneus : Secció de bancs\nMargalida Capellà Soler en Els actors i el cor\nMargalida Capellà Soler en Kassandra de Sergio Blanco amb Elisabet Casanovas\namor Arnau Vilardebò Biblioteca de Catalunya Carmen Machi Cicle troià Clara Segura Electra En català Espai Lliure Eurípides Fedra Festival Grec Guerra Guerra de Troia Homer Hèlena Ilíada La Casa de los Cuentos Llengua castellana Medea Oriol Broggi Ovidi Plató Plaute Poliorama Romea Shakespeare Sòcrates Sòfocles Teatre Gaudí Teatre Grec Teatre LLiure Teatre Romea Teatres TEatro de la Ciudad Timó d'Atenes TNC Troianes Twitter Venus Versió en castellà Videografia William Shakespeare Èdip Rei Èsquil\nAgenda de teatre de Barcelona\nLiteratura grega a escena: el gènere dramàtic\nFringe Barcelona 2014\nRevista de teatre Barcelona


Publicat 22/06/2022, Torelló - Societat\nLa presentació de la Memòria 2021 es va fer al Santuari de Rocaprevera. (Foto: Càrites Torelló).\nCàritas Interparroquial de Torelló va atendre un total de 314 persones durant l’any 2021. Ho va fer gràcies els 39 voluntaris que hi han dedicat més de 1400 hores anuals. El 54% de les persones ateses són menors dels 19 anys. Aquestes són algunes de les dades que recull la Memòria 2021 de l’entitat que es va presentar dimarts al matí al Santuari de Rocaprevera. El document recull l’activitat de l’entitat i l’estat econòmic del darrer any. El director de l’entitat, Ramon Martínez, va recordar les paraules expressades en el pregó de la festa major de Torelló de l’any 2016: “A Càritas ens agradaria dir que tan de bo no haguéssim d’existir, ja que voldria dir que la nostra societat ja és prou justa”. Durant el 2021, però, “les necessitats i les desigualtats no tan sols no disminueixen, sinó que cada dia n’hi ha més”. Martínez va destacar que la memòria de Càritas 2021 té dos objectius ben definits: “esdevenir una eina d’anàlisi per planificar nous reptes als equips tècnics i voluntariat i donar a conèixer la situació actual a la resta d’entitats i a tota la població perquè, conscienciats de la necessitat de dignificació de tothom, tinguem sempre present que Càritas som tots”. El director també va destacar “el treball en xarxa amb algunes entitats de la vila i centres educatius, amb els Serveis socials de l’Ajuntament de Torelló, i va agrair el suport de comerços, empreses, i dels socis i donants”.\nLa secretària de l’entitat, Maria Dot, va explicar que de les 314 persones que es van atendre en els diferents programes que impulsa l’entitat “175 van ser acollides i ateses” per les set persones que formen l’equip d’acollida. El servei d'acollida ofereix atenció i ajuda per les necessitats bàsiques d'alimentació, salut, parament de la llar i habitatge. Però també “mirem de tenir una mirada integral de la persona” i per això les xifres “mai no reflecteixen les accions que fomenten l'empoderament de les persones” com ajudar en els tràmits burocràtics per la regularització, a treure l'entrellat dels números amb les entitats bancàries o acompanyar en una entrevista de feina. Durant l’acte també es va presentar l'activitat de projectes com el Traster, “un dels serveis més antics i amb més tradició” a Torelló, que gestiona els donatius de mobles i objectes de la llar per millorar les condicions de vida de persones i famílies en situació precària”, va explicar Pere Sellés, un dels voluntaris del projecte. Joan Casas, voluntari del programa per un habitatge digne, va dir que “l’habitatge és un dret, però també és una palanca que dóna ales” i que una de les dificultats és que “actualment no n’hi ha”. L'entitat gestiona un pis rebut a través d'una donació que l'any va acollir tres persones i com a “novetat”, l'any passat es va arribar a un acord amb el bisbat de Vic per utilitzar la rectoria de la parròquia de Montserrat que actualment acull a una família de cinc membres.\nEls Àpats en companyia de l'àrea de Benestar Social de l'ajuntament és un altre dels programes en què col·labora Càritas. El servei vol facilitar un espai relacional a persones grans i “fràgils” però que “encara no està del tot consolidat”, va explicar M. Àngels Casals, una de les tres voluntàries del programa. El programa atén vuit persones però “ens agradaria que cresqués el nombre”. L'àpat es fa al Casal Cívic i el nombre de dies que hi poden assistir depèn, en part, del transport adaptat que és com es fa el desplaçament. Pel que fa el projecte Fars per detectar la solitud no desitjada entre les persones grans “va fer setze deteccions i n’estem acompanyant set” amb set voluntaris. La iniciativa que va posar en marxa l’entitat l'any passat ja compta amb 21 fars. Un altre dels programes que impulsen és el de reforç escolar, que es va reprendre després de la pandèmia amb quatre voluntaris i que va atendre nou alumnes, sis de secundària i tres de primària. Els alumnes del Cirviànum, el Marta Mata i el Rocaprevera també col·laboren amb l’entitat.\nOrís organitza una jornada sobre energia\nEs farà el proper 7 de juliol a la tarda i comptarà amb diverses xerrades.\nAcaba el curs de català per a persones nouvingudes a Sant Pere


Destrucció irreversible de la roureda de roure pènol de can Verdalet\ndilluns, 9 d'abril de 2018 14:33\nEstat de la localitat abans i després de la tala (Foto: IRBio)\nSegons que comunica l'Institut de Recerca de la Biodiversitat (IRBio), s’ha dut a terme a la roureda de roure pènol (Quercus robur) de can Verdalet (Terme municipal de Tordera) una destrucció irreparable. L’alteració ambiental que suposa una tala molt intensa, sumada a l’entrada amb maquinària pesant sobre sòls xops i l’alteració dels freàtics feta amb la creació de drenatges "posa en perill un elevat nombre d’espècies que desapareixen al perdre el seu hàbitat". El valor patrimonial com a bosc singular extremadament rar al sud d’Europa i a la península ibèrica era ben conegut per les administracions responsables de la gestió del territori. No sembla que la pertinença a un hàbitat d'interès comunitari situat dins d'un espai de la Xarxa Natura 2000 (Riu i Estanys de Tordera) i dins també del Pla d'Espais d'Interès Natural (Roureda de Tordera) hagi servit per garantir-ne la preservació.\nNotícia 9/4/2018 - Web IRBio\nDarrera actualització de dilluns, 9 d'abril de 2018 14:49


Escaldes tindrà dues noves parades de bicicletes elèctriques | BonDia Diari digital d'Andorra.\nServei de lloguers de bicicletes elèctriques Cicland.\nDg., 19/05/2019 - 12:50\nEscaldes tindrà dues noves parades de bicicletes elèctriques\nLa 6a edició de la Jornada de la Mobilitat Elèctrica, que compta amb el suport del comú d'Escaldes-Engordany i el patrocini de Crèdit Andorrà, va tenir lloc dissabte amb l'objectiu de conscienciar a la societat sobre la importància d'utilitzar energies sostenibles per a la preservació del medi ambient. En un acte marcat per un gran nombre de bicicletes elèctriques, Trini Marín, cònsol major d'Escaldes-Engordany, va celebrar la jornada assegurant que "aquest esdeveniment és una mostra clara del compromís d'Escaldes pel que fa a protegir el nostre entorn". D'altra banda, Marín va anunciar la implementació de dues parades noves destinades al lloguer de bicicletes elèctriques; una a l'entrada de la carretera d'Engolasters, i una segona a l'avinguda Fiter i Rosell. "Han estat els mateixos veïns els que ens han demanat aquest servei", ha dit Marín, afegint que l'ús de la bicicleta elèctrica "té molta demanda".\nPer al director general de FEDA, Albert Moles, "la mobilitat elèctrica és el present i el futur". Moles ha assegurat que per "promocionar la mobilitat elèctrica, és essencial la instal·lació de nous punts de càrrega". Actualment, Andorra disposa de més de 30 estacions a la via pública on els usuaris poden carregar els seus vehicles elèctrics. Segons un estudi recent del científic Christoph Buchal, professor de física de la Universitat de Colònia (Alemanya), conclou dient que "els automòbils elèctrics contaminen entre un 11% i un 28% més que els de gasoil actuals", essent la bateria la principal culpable. Envers aquestes afirmacions, Moles ha assegurat que "sí que és veritat que un vehicle elèctric, en termes de cost energètic és superior a d'altres, però passats els 30,000 quilòmetres ja passa a ser més sostenible que qualsevol dièsel o gasolina".\nDavid Fraissinet, director general de l'Automòbil Club Andorra (ACA), ha descrit la jornada com "un espai amb un ampli ventall de patinets, bicicletes, cotxes i fins i tot furgonetes que roden gràcies a l'electricitat". Fraissinet, ha emfatitzat en el fet que la principal novetat d'aquest any ha estat "un augment molt notori de les bicicletes". El futur de la mobilitat elèctrica "està en creixement i els fabricants cada cop treballa'n i aposten més per la mobilitat sostenible", ha anunciat Fraissinet. Tot i els grans avenços que s'estan fent en aquest aspecte, Fraissinet ha recalcat que "s'ha de treballar per millorar l'autonomia dels vehicles".\nA la jornada també hi ha assistit Jaume Bonell, cap de Mobilitat. Bonell, s'ha referit a les declaracions realitzades per Conxita Marsol, cònsol major d'Andorra la vella, sobre la possibilitat que els patinets elèctrics estiguin obligats a dur una matrícula identificativa. En aquest aspecte, Bonell, ha assegurat "que el camí correcte és definir uns carrils bici que puguin ser compartits amb els patinets sense comprometre la seguretat dels vianants".\nJornada de la Mobilitat Elèctirica


El gabinet de premsa d'una companyia és el nexe d'unió entre els mitjans de comunicació (offline i online) i la pròpia companyia.\nEl nostre equip de comunicació com a Gabinet de Premsa del client, es centra a atendre les demandes dels periodistes amb un treball que passa necessàriament per la pro-activitat informativa.\nDes del Gabinet de Premsa elaborem tots els materials de premsa del client, definim els missatges claus i elaborem el document Q&A (preguntes respostes), organitzem rodes de premsa, desdejunis informatius, entrevistes one to one amb els periodistes clau, elaboració, llançament i seguiment de notes de premsa, etc.\nFins a fa no gaire temps, les accions recollides en el pla general de comunicació d'una empresa se centrava en els mitjans de comunicació tradicionals. En com aconseguir major nombre d'impactes positius en els diferents mitjans (premsa, ràdio i tv). Avui dia això ha canviat. Amb l'arribada de la filosofia 2.0, ha fet que les estratègies de comunicació de les companyies canviïn i se centrin a la xarxa: mitjans online, blogs especialitzats i xarxes socials.\nLa rapidesa amb que els continguts es mouen a la xarxa ha fet que aquest departament cobri especial importància no només per a les grans companyies, sinó per a totes les entitats (fins i tot petites empreses) que tinguin la necessitat de difondre missatges, xifres, dades, idees, activitats, etc.\nLa velocitat del consum d'informació a través de la xarxa ens obliga a produir continguts nous amb major rapidesa i la selecció informativa fa que siguem més exigents amb el tipus de missatge emès per canalitzar-ho, apropar-ho i presentar-ho de manera que respongui a les expectatives del nostre públic objectiu.\nLa nostra labor com a gabinet de premsa ha de centrar-se en:\nOferir informació i dirigir-la directament al públic a través de les diferents eines amb les quals expliquem: web, butlletins digitals corporatius, blogs corporatius, xarxes socials, etc.\nGestionar el feedback rebut del nostre públic i atendre a les demandes informatives; crear continguts d'interès i totes aquelles labors que sempre han format part del gabinet de premsa: comunicació corporativa, comunicació de producte, esdeveniments, rodes de premsa, etc.


Enginyeria Tèxtil - Docència — Departament de Ciència i Enginyeria de Materials — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nEnginyeria Tèxtil - Docència\nLa Secció d'Àmbit d'Enginyeria Tèxtil (SAET) imparteix docència al Grau en Enginyeria de Tecnologia i Disseny Tèxtil a l’Escola Superior d'Enginyeries Industrial i Aeronàutica de Terrassa (ESEIAAT).\nA nivell de postgrau el Departament imparteix docència en el Màster universitari en Disseny i Tecnologia Tèxtil i en el Màster en Enginyeria Industrial. També imparteix el Programa de Doctorat en Enginyeria Tèxtil i Paperera, el qual ha estat reconegut com a un Programa amb Menció d'Excel·lència.\nTanmateix SAET participa en la docència del Master E-Team (European Masters Degree in Advanced Textile Engineering) realitzat en el marc d’AUTEX (Association of Universities for Textiles), organitza cursos a mida per empreses tèxtils.\nAltres universitats - Especialitat Enginyeria Tèxtil


ERC denuncia deficiències en el servei de Girocleta - Diari de Girona\nERC denuncia deficiències en el servei de Girocleta\ntapi carreras girona 01.07.2020 | 13:51\nUna estació de girocleta buida. · ERC\nUna estació de girocleta buida.\nERC de Girona ha denunciat deficiències en el servei de Girocleta a la ciutat. El grup municipal alerta que els usuaris es troben dia rere dia mancances, sobretot en el número de bicicletes operatives a les estacions. En aquest sentit, els republicans reclamen al govern de JxCat que garanteixi el servei, sobretot en hores punta.\nAvui, a tall d'exemple, hi ha hagut veïns i veïnes que a primera hora del matí s'han trobat sense bicicletes a la plaça del Barco, al barri de Santa Eugènia, i a l'estació de la biblioteca Ernest Lluch, segons els republicans. "El govern no pot anar obrint estacions de Girocleta sense garantir el servei a la resta", sosté la regidora d'ERC Annabel Moya, que lamenta que "les mesures que s'han pres fins ara no han estat suficients". A més, la formació republicana afirma que les accions que s'han tirat endavant fins ara s'han focalitzat en el sector centre de la ciutat i deixant al marge els barris.\nPer Esquerra, el disseny de les ciutats que tinguin en compte els equipaments o els centres generadors de mobilitat són una peça clau per a una mobilitat sostenible i amable. I, en els nuclis urbans, els tipus de transport més eficients i sostenibles són anar a peu i en bicicleta. "No s'han habilitat per la bicicleta els eixos viaris centrals de la ciutat", reclama Moya, que alhora lamenta que el govern de Girona "no ha donat prou suport a sectors econòmics de la bicicleta".\nERC insisteix en la necessitat de posar en marxa una sèrie d'iniciatives en aquest àmbit, com la creació de corredors per a ciclistes que uneixin els barris de la ciutat o el foment de la mobilitat intermodal. De fet, els republicans ja van presentar una moció al Ple municipal per promoure els desplaçaments en bicicleta a la ciutat, on reclamava millores en les infraestructures com els carrils bici o l'aparcament tancat per a bicicletes a l'estació de tren.\nEn la iniciativa dels republicans, que va rebre el suport de tots els partits, també es proposava incorporar bicicletes elèctriques a la Girocleta pels usuaris de barris amb pendents pronunciats com Palau o Montjuïc. "És important fer de la bicicleta un mitjà més accessible per a tothom, tant a nivell econòmic com d'utilitat", conclou Moya.\nUna cadena d'objectes de la llar tindrà un local a prop de les hortes.


Marta Lluvich/viurealspirineus 12:54 24/05/18\nRaimon Monterde diu que Enric Millo ''no té cap tipus de credibilitat'', és una persona que mai s'ha preocupat pel territori\nalcalde amb per sort publica xarxes\nCarta d'Enric Millo a Raimon Monterde, amb un llaç groc dibuixat per aquest/Marta Lluvich\nL'alcalde de Sort, Raimon Monterde, ha dit que la carta que el delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo, ha enviat als alcaldes demanant-los ''neutralitat'' no té cap tipus de ''credibilitat''. Monterde ha lamentat que aquest hagi sigut l'únic contacte que el delegat del govern espanyol hagi tingut amb el territori i que a més hagi estat per ''demanar-los el que han de fer''. L'alcalde de Sort ha rebut aquest dimecres la carta via correu electrònic; l'ha imprès i l'ha publicat a les xarxes socials amb un llaç groc pintat sobre el text, mostrant d'aquesta manera el seu suport als símbols que demanen l'alliberament dels líders independentistes empresonats i també el retorn dels que han hagut de marxar a l'estranger. Monterde ha acompanyat la imatge amb un text totalment irònic; ''És una carta excepcional, amb el tamany just, la lletra adequada, amb un tracte de tu a tu que demostra el seu ''campetxanisme'', m'encanta! Gràcies Sr. Millo''.\nRaimon Monterde ha explicat que no li ha suposat cap sorpresa rebre la carta i ha afegit que al text, enviat via correu electrònic, no hi apareix ni el nom ni el cognom de l'alcalde i s'ha rebut a la bústia genèrica de l'Ajuntament.\nA la carta enviada per Millo es fa referència explícita a la ''simbologia partidista'' que en els darrers mesos està ''ocupant'' els carrers i places dels municipis, ''fins i tot les façanes d'alguns edificis públics''. En aquest sentit, el delegat del govern espanyol demana als alcaldes complir amb el ''principi de neutralitat'' emparant-se en l'article 103 de la Constitució i per tant no permetre la col·locació d'aquests símbols per evitar, entre d'altres, ''enfrontaments entre els ciutadans''.\nReacció de l'alcalde de Rialp\nL'alcalde de Rialp (Pallars Sobirà), Gerard Sabarich, també ha rebut la carta i a través de les xarxes socials ha respost a Millo argumentant: ''Exacte. Això és el que volem Sr. Millo. Respecte i convivència. Cosa que alguns no fan judicialitzan assumptes polítics''. Sabarich ha afegit que ''fa 11 anys que sóc alcalde i no cal que vostè vingui avui amb la llei a la mà a fer de "papa" i dir-me que tinc que fer. Respecteu i sereu respectats''. I ha sentenciat l'escrit amb un ''vosaltres feu, nosaltres fem''.


Bergen, la ciutat multicolor | FÒRUM.ad\n← Els nostres dimonis ens fan companyia\nLa trobada Inter-AND-Line torna a Encamp →\nBergen, la ciutat multicolor\n27/06/17 9:30 AMIC Viatges Leave a reply\nLa ciutat de Bergen és la segona més gran de Noruega i està situada a la costa sud-oest del país, en una vall rodejada d’un grup de muntanyes\nMés de 277.000 habitants\nBergen té un clima oceànic, on els hiverns són freds i els estius temperats. Tot i això, les zones més altes de la ciutat tenen un clima subpolar. Malgrat situar-se tan al nord, Bergen és una de les ciutats més temperades de Noruega gràcies al corrent del Golf. La localitat, però , és coneguda per les seves abundants pluges, amb una mitjana anual de precipitacions que supera els 2.250 mm, convertint-se en un dels llocs més humits d’Europa\nEn les àrees suburbanes, el sector agrícola té molta força, especialment la fruita. La indústria pesquera és la més desenvolupada dins la ciutat i és un dels principals focus de pesca del país, ja que més de la meitat dels productes pesquers noruecs són exportats d’allà. Gràcies al seu port, el turisme també és una font econòmica fonamental\nBergen és coneguda comunament com “la ciutat de les set muntanyes”, nom que li va donar l’escriptor Ludvig Holderg inspirat pels set turons de Rom, tot fent referència a les set muntanyes que rodegen la ciutat. El nom de Bergen, a més, significa “el prat en les muntanyes”\nDiverses companyies aèries realitzen el trajecte Barcelona-Bergen, un vol que dura unes tres hores i mitja. Però si voleu entrar a la ciutat per mar, l’oferta de creuers pel Nord d’Europa és abundant i variada i us permetrà conèixer tota la zona\nA Bergen se la coneix com la porta d’entrada als famosos fiords noruecs, i per això també s’ha convertit en el major port de creuers turístics de Noruega i un dels més grans d’Europa. El seu moll hanseàtic (Bryggen) consta de multitud de casetes de tots els colors, l’estampa més típica de la ciutat. Enfront, hi trobareu el Fisketorget, el mercat del peix de Bergen. Apropeu-vos-hi per comprar peix fresc, envasat al buit, en conserva o, fins i tot, us el poden preparar allà mateix i gaudir d’un dinar amb vistes al mar. La varietat de peix que hi trobareu és immensa i els venedors no dubtaran en oferir-vos un tastet del que tinguin.\nNo gaire lluny del mercat s’hi troba el funicular Fløibanen, una de les principals atraccions turístiques s de la ciutat que us enfilarà per la muntanya Fløyen fins als 300 metres i no només gaudireu d’un camí ple de vegetació, sinó que un cop a dalt podreu contemplar una espectacular panoràmica de tota la ciutat.\nLa ciutat, fundada fa gairebé mil anys pel rei Olav Kyrre, té una gran quantitat de museus on poder aprendre sobre la història de la localitat. Al Museu Hanseàtic i al Museu Schøtstuene podreu aprofundir sobre la Lliga Hanseàtica, aquella associació de comerciants alemanys que entre els segles XIII i XVII van arribar a controlar el comerç marítim del nord d’Europa. Tot i això, també podem optar per visitar el Museu de la Universitat de Bergen, el Museu d’Art KODE o la Casa-Museu d’Edvard Grieg, entre d’altres.\nTot i que Bergen és una ciutat pintoresca, preciosa i plena d’ambient, la nostra recomanació és que visiteu també els seus voltants i aprofiteu la seva situació geogràfica per veure alguns dels nombrosos fiords que l’envolten.


Disteco visita la fàbrica de Reyes Varón - GRUP ALIMENTARI DISTECO\nDisteco visita la fàbrica de Reyes Varón\nDISTECO visita la fàbrica de Reyes Varón a Tarragona\nEls deliciosos i reconeguts productes fumats de Reyes Varón destaquen en el mercat per la seva gran qualitat aconseguida mitjançant una elaboració artesanal.\nAquest divendres una part de l’equip comercial de Disteco va ser convidat a visitar la fàbrica de la reconeguda marca Reyes Varón, a Sant Jaume dels Domenys, Tarragona. On vam poder apreciar tot el procés d’elaboració del salmó fumat.\nDurant la visita, l’equip a càrrec del nostre tour va compartir informació i demostracions sobre els exclusius processos que porten a l’obtenció d’un dels millors productes del mercat, des de l’arribada del salmó fresc fins al envasat hermètic a punt per a la distribució.\nLa importància de cada pas és la clau en un model de producció. Des de fa més de 20 anys manté característiques de la producció artesanal amb matèries primeres que avalen l’extraordinària qualitat dels productes Reyes Varón.\nCada dilluns, l’empresa rep a Tarragona el salmó fresc procedent directament dels fiords noruecs, on els salmons es crien sota les millors condicions ambientals que només existeixen en aquesta regió. D’altra banda, els millors pinsos a base d’algues marines li donen un color i contingut gras superior a qualsevol altre salmó.\nEl salmó fresc passa per tot el procés de neteja d’escates i des-espinado abans de realitzar el pas de salat, que permet l’eliminació de tots els bacteris, i que porta diferents temps controlats segons la grandària de les peces.\nUn cop finalitzat el curat amb sal, es procedeix al fumat, que l’empresa realitza amb fusta de faig, el que li dóna el gust distintiu del selecte salmó fumat Reyes Varón.\nEl procés de fumat es realitza per fricció a baixa temperatura, el que garanteix la persistència del sabor original i les característiques naturals de cada producte.\nFormació de l’equip comercial de Disteco sobre els fumats Reyes Varón\nFinalitzat el tour a les instal·lacions de la fàbrica, l’equip comercial de Disteco va rebre formació sobre els productes i processos que garanteixen la seva qualitat, a més d’una deliciosa degustació dels més exclusius productes Reyes Varón.


Elden Henson Bio, Família, Professió, Esposa, Valor Net, Dades - Actors\nElden Henson Bio, Família, Professió, Esposa, Valor Net, Dades\nData de naixement: 30 d'agost de 1977\nLloc de naixement: Rockville, MD\nElden Henson és un actor nord-americà que és més conegut per retratar el paper de 'Fulton Reed' a la trilogia 'The Mighty Ducks'. A més, moltes persones el van reconèixer com 'Foggy Nelson' a 'Daredevil' i 'Pollux' de la sèrie 'The Hunger Games: Mockingjay'.\nL’actor té molta feina a les seves mans, però lamentablement no és tan afortunat en les seves relacions matrimonials. És un home divorciat que va viure una vida matrimonial de quatre anys amb l'actriu Kira Sternbach. Continuem desplaçant-nos per conèixer més sobre l’actor reconegut en temes com la vida personal, el patrimoni net, les mesures del cos, etc.\nTítol : Actor, Elden Henson va veure a l'estrena de la pel·lícula de 'The Defenders' a Nova York.\nElden Henson: Bio, Família, Educació\nL’actor va néixer el 30 d’agost de 1977, a Rockville, Maryland, Estats Units amb l’edat Ryan Ratliff. Prové de la reputada família de l'actor George Ratliff, que també va ser director i productor, conegut per la pel·lícula com Joshua (2007), Hell House (2001) i molts altres. A més, no hi ha molta informació sobre la seva mare, però segons fonts, és fotògrafa professional.\nVa créixer amb els seus dos germans; l'actor Garette Ratliff Henson i Erick Henson a Weehawken, Nova Jersey. També té el germà mig menor Ellington Ratliff, membre de la banda R5. Pel que fa a la seva educació, va assistir a Gary Golombek High School i més tard es va matricular al Col·legi Emerson. A més, de jove, amb un gran impacte per part de la seva família, també ha interès per actuar. Així, la seva mare va prendre Henson i els seus germans per a audicions comercials a una edat jove.\nElden Henson: Assoliments de carrera i vida\nHenson va entrar a la indústria de l'entreteniment a una jove edat de dos anys. Va començar a començar en nombrosos anuncis i anuncis a l'edat de sis anys. Després, va començar a aparèixer en papers menors a la televisió des de 1984. La seva primera aparició va ser a la comissaria nord-americana '1st & Ten'. Després de moltes sèries i drames, com ara 'A mesura que gira el món', 'Fama', 'Highway To Heaven', 'Law and Order: Special Victims Unit' van protagonitzar Danny Pino i Kelli G yidis , i molts altres. Fins que va obtenir el paper principal com a 'Foggy Nelson' a la sèrie web de Netflix 'Daredevil', que es va publicar el 2015-2018. A més, va actuar com a Foggy Nelson a la sèrie com 'The Defenders' del 2017, 'Jessica Jones' i 'Luke Cage'.\nHenson va aparèixer per primera vegada a la gran pantalla als deu anys de la pel·lícula 'Elvis & Me' de 1987, protagonitzada per la seva primera Dale Midkiff i Susan Walters. Des de llavors ha aparegut a moltes pel·lícules, però el seu paper destacat va ser com 'Fulton Reed' que havia aparegut en la trilogia de 'The Mighty Ducks'. A més, en una entrevista, havia dit que havia fet moltes pel·lícules, però tot i així la gent el reconeixia per la pel·lícula 'The Mighty Ducks'. A més, el seu crèdit inclou pel·lícules 'Foxfire', 'She's All That', 'Cast Away', 'Cheats', 'The Battle of Shaker Heights', 'The Butterfly Effect', Déjá Vu 'i' Rise: Blood Hunter '. , entre d’altres.\nElden Henson: vida personal i dona\nPassant a la seva vida personal, és un home divorciat. S’havia casat amb la seva xicota de llarga durada Kira Sternbach. Després de passar una bona estona, es van casar el 30 d'abril de 2014. Veient breument la informació sobre Sternbach, és actriu i directora de càsting, coneguda durant el 2014 per a 'Veïns' i per al 'NCIS' del 2003.\nDesprés de dos anys del seu matrimoni, la seva relació va començar a tornar-se agre. Per tant, la parella va començar a viure per separat i va presentar un divorci afirmant per diferències irreconciliables. Després d’esperar anys, el duo va acabar el seu divorci el 15 de febrer de 2016. Henson va produir un fill de pèl arrissat, Dodger, el 20 de juliol de 2014, després de tres mesos del seu matrimoni amb la seva muller alienada.\nTítol : Elden i la seva estranya esposa Kira es van divorciar el 2016.\nElden Henson: Perfils del Net i de Mitjans de Comunicació Socials\nHa tingut un lloc destacat a la indústria pel seu gran rendiment. Per tant, ha fet una quantitat considerable de la seva carrera d’actriu. Per tant, té un patrimoni net estimat per sobre dels 5.000 mil dòlars. Però no ha revelat informació sobre el seu salari ni ha pagat per les seves compareixences.\nHenson és un d’aquells actors que no prefereixen cridar l’atenció de diferents plataformes de xarxes socials. Per tant, no està actiu sobre els llocs de xarxes socials com Twitter i Instagram.\nElden Henson: Mesures del cos\nEl famós actor de Mighty Ducks té un aspecte grassonet que es troba a una altura de 5 peus de nou polzades o 1,75 metres. Té els ulls blaus de color daurat.


Escrit per Sandra Ezquerda / Fotos: Amada Santos, La Independent\tdijous, 26 de gener de 2012 08:33\nDes del mes de maig de 2011 el moviment 15-M ha involucrat en la pràctica política a una enorme quantitat i varietat de persones que fins fa només uns mesos havien observat els efectes de la crisi des de la distància i la desafecció.\nLa seva veritable importància rau, a dia d'avui, en la seva inesperada gestació d'una nova generació de pensadors i pensadores crítiques i activistes mitjançant la reflexió, el debat i, la qual cosa és més important, mitjançant la praxi. El 15-M ha estat artífex en desenes de ciutats de l'estat espanyol dels banys de masses més diversos, més festius, més anònims i més esperançadors vists en molt temps. Ha contribuït a generalitzar el “sí, es pot” i el “juntes podem” i, en definitiva, ha ajudat a ampliar el desafiament al fins ara imperturbable discurs de la inevitabilitat del sistema capitalista, les seves receptes neoliberals i les seves crisis.\nMés enllà de la seva evolució, dels seus èxits i dels seus fracassos, no obstant això, es realitza aquí una reflexió sobre l'experiència específica de les dones en el moviment i sobre la mesura en què aquest ha incorporat el discurs i la pràctica feminista. En primer lloc, se situa l'emergència del moviment en el seu context estructural i soci-històric i es mostra com aquest ha estat marcat pel gènere. En segon lloc, s'examina la mesura en què el moviment 15-M ha contribuït a l'evolució de la lluita feminista, tant el terreny discursiu com el de les pràctiques, dinàmiques i rols establerts en el seu si des dels seus inicis.\nLes reflexions aquí incloses provenen de la participació de l'autora en el 15-M barceloní però també de les converses amb múltiples activistes feministes provinents de tota la geografia espanyola, així com de la lectura de relats i cròniques, tant individuals com a col·lectives, sobre el seu pas pel moviment des del 15 de maig del 2011. De la mateixa manera que el 15-M ha estat caracteritzat per una gran diversitat i heterogeneïtat, també ho han estat els feminismes que han aterrat (o s'han desenvolupat) en ell. A pesar que les experiències feministes en el 15-M presenten una gran desigualtat geogràfica i fins i tot temporal, en el present text s'intenten sintetitzar algunes de les quals es consideren més rellevants amb l'objectiu de reflexionar tant sobre les seves dimensions positives com sobre les quals no ho són tant, i contribuir així a un aprenentatge col·lectiu que ens permeti seguir caminant cap a una indignació veritablement feminista.\nMirant el moment des del feminisme: de quina crisi estem parlant?\nEl lema de la manifestació convocada el diumenge 15 de maig, “No som mercaderies en mans de polítics i banquers” va tenir el gran mèrit d'aglutinar en una sola frase els principals detonants del moviment 15-M: un minvament important dels drets socials i econòmics d'amplis sectors de la ciutadania com a resultat de la crisi, d'una banda, i una creixent desconfiança respecte a una classe política percebuda com a corrupta i incapaç de treure al país de la crisi per l'altre.\nA pesar que els feminismes en l'estat espanyol han realitzat una ingent labor durant els últims anys per visibilitzar les formes específiques en què la crisi econòmica i les recents (contra)reformes afecten a les dones, aquest element no va estar inicialment present en les denúncies i reivindicacions del moviment. El 15-M no ha estat en cap cas aïllat ja que des que va esclatar la crisi nombrosos moviments socials han passat de puntetes sobre les dimensions de gènere de l'actual context econòmic. Mitjans de comunicació de diversa índole han suggerit al seu torn, arran de la vertiginosa acceleració que en els inicis de la crisi van sofrir les taxes d'atur masculí, que una de les particularitats de la crisi és que promet amb abolir les desigualtats entre homes i dones al mercat laboral.\nLes dones, no obstant això, continuem a dia d'avui sofrint una enorme vulnerabilitat tant dins del mercat laboral com fora d'ell. Un anàlisi de la crisi des d'una perspectiva de gènere mostra que, si be l'any 2008 es va veure caracteritzat per l'esclat de la bombolla immobiliària i la crisi de la indústria, tots dos sectors profundament masculinitzats, mesos més tard la contracció de demanda de mà va aconseguir també al sector serveis, on actualment s'ocupa el 88,5% de les dones en l'estat espanyol. A dia d'avui la taxa d'atur femení suma un 22,10% i el masculí un 21,04%. Si es desagreguen les dades en termes de procedència, es veu que els homes autòctons presenten la taxa més baixa de totes amb un 17,20% mentre que la desocupació femenina no comunitari és d'un 27,15% i el masculí proper al 34%. Si es pren en consideració que les dones d'origen immigrant es troben concentrades en l'economia informal, és molt probable que la taxa de desocupació d'aquestes últimes resulti ser en realitat molt major que l'oficialment registrada.\nL'acceleració de l'atur masculí ha provocat que hi hagi més famílies que depenguin del salari de la dona i que nombroses dones s'hagin vist forçades a incorporar-se al mercat laboral. Mentre que la taxa d'activitat femenina l'any 2007 era de 48,94%, a la fi del 2011 se situava en un 52,91%. Aquest increment, no obstant això, no s'ha vist acompanyat d'una redistribució de les responsabilitats domèstiques i de cura. Tot això, sumat a l'augment de la càrrega de treball domèstic sobre les dones com a resultat de les estratègies familiars per reduir despeses, ha provocat un augment de la càrrega global de treball de les dones i un reforçament de la nostra doble jornada.\nLes desigualtats de gènere segueixen sent una realitat innegable també al mercat laboral i es manifesten en altes taxes de temporalitat i jornades parcials entre les dones. També tenim una major presència que els homes en l'economia submergida, som el 57,3% de les persones receptores de prestacions no contributives i únicament el 37% de les contributives. El nostre salari mitjà és 22% inferior al dels homes i, d'altra banda, el 80% de les persones “inactives” que no reben cap tipus de pensió són dones també.\nL'absència d'una perspectiva de gènere ha estat també una constant en les respostes del govern del PSOE a la crisi. La major part dels 11.000 milions d'euros injectats durant el primer any de la crisi mitjançant el famós Pla EEE es va destinar al sector de la construcció que, el 2008, ocupava al 16% dels homes i únicament a l'1,9% de les dones. El finançament, a més, no va incloure cap requisit de presència de dones en les contractacions. Les retallades de la despesa pública social visibilitzades en la famosa Retallada al maig de 2010, i actualitzats constantment per les polítiques d'austeritat imposades des de llavors, estan tenint un gran impacte en les dones en estar nosaltres concentrades en sectors públics com la sanitat, l'educació i els serveis socials. Com a conseqüència, som nosaltres les principals víctimes de la reducció de salaris i l'eliminació d'ocupacions públiques. La vulnerabilitat social i econòmica de les dones, al seu torn, ens fa acusar amb més força la reducció d'ajudes socials i, davant la desaparició d'aquestes, som nosaltres les que mitjançant el nostre treball de cures no remunerat, les acabem assumint. La Reforma Laboral ha reforçat la dualització de gènere del mercat de treball remunerat i previsiblement la Reforma de les Pensions, així com el reforçament de la seva lògica contributiva, afectarà negativament a les dones ja que, arran de la nostra concentració en l'economia informal, jornades parcials i baixos salaris, així com de la freqüent interrupció de la nostra vida laboral per cuidar de fills i altres familiars, trobarem més dificultats a l'hora de sumar la cotització exigida per accedir a una pensió de jubilació que pugui considerar-se digna. La creixent austeritat resultant de la crisi del deute ataca particularment a l'estat de benestar i els serveis públics, i permet a l'estat transferir les seves obligacions de protecció social de nou a les famílies (llegeixi's dones).\nQuan el feminisme s'indigna…\nTots els elements exposats apunten a la persistència, i fins i tot agudització, de la subordinació de les dones en l'actual context. Aquesta subordinació, no obstant això, s'ha vist silenciada en la majoria dels relats econòmics sobre la crisi. El 15-M no ha estat una excepció i entre els seus lemes no va figurar inicialment referència alguna a les especificitats de gènere de la conjuntura econòmica. Durant les primeres setmanes del moviment conceptes com a “feminisme”, “opressió” o “desigualtat de gènere” no van aconseguir generar consens en nombroses assemblees i es van topar amb la resistència resultant d'un gran desconeixement i fins i tot certa aversió cap al discurs feminista per part de centenars de persones que ho identificaven amb idees i actituds divisòries, excessivament radicals i poc raonables.\nEn aquest escenari, davant el que van entendre com un silenciament de les veus de les dones i malgrat algunes acusacions de separatisme, moltes de les activistes feministes presents llavors a Plaça Catalunya (Barcelona) es van buscar i trobar per crear un espai de discussió, debat i acció de dones, lesbianes i trans: l'assemblea de Feministes Indignades. Aquesta, lluny d'embussar-se en les tumultuoses discussions que van caracteritzar a altres comissions, els va permetre avançar i visibilitzar el seu treball i discurs en la resta del moviment. Durant els primers dies de l'acampada Feministes Indignades van redactar un manifest d'exigències que va ser aclamat per unanimitat en una de les assemblees generals més multitudinàries que va viure el moviment barceloní. El manifest contenia exigències feministes per a una transformació radical de la societat i plantejava respostes a la crisi des d'una mirada inclusiva i conscient de la ubicació específica de les dones en l'ordre econòmic i social:\nLa societat capitalista i patriarcal ens oprimeix […]. Volem una societat en la qual el centre siguin les persones i no els mercats. Volem una transformació del model (capitalista) de desenvolupament econòmic i social actual cap a un que estigui al servei de les persones i del planeta. En aquesta transformació és imprescindible incorporar un enfocament feminista de cara a afrontar les crisis: ecològica, alimentària, energètica, econòmica, social i del treball de cura i apostar per processos socials de sostenibilitat d'un nou model de ciutat i gestió del territori […] Exigim el repartiment dels treballs i la riquesa. Treballar menys per treballar tothom. Condicions laborals i professionals dignes. Repartiment igualitari del treball productiu i reproductiu, igual remuneració i reconeixement pels treballs entre dones i homes. I que la riquesa estigui al servei de les classes populars […] Exigim el reconeixement de les tasques de cura de les persones, les llars, la vida i la seva socialització completa \nL'anàlisi i les propostes no es van realitzar exclusivament entorn de la crisi sinó que també es va exigir la participació de les dones, lesbianes, transexuales i tránsgenere en la cerca d'un sistema polític participatiu i veritablement democràtic:\nEl sistema democràtic actual és patriarcal i no ens representa. Volem organitzar la societat en espais de decisió i gestió política horitzontals.\nL'establiment de Feministes Indignades com a espai autònom cohesionat amb una important legitimitat i en interlocució directa amb les assemblees generals ha contribuït a visibilizar i potenciar la perspectiva de gènere en els discursos i les mobilitzacions del 15-M a Catalunya i a exigir el protagonisme de les dones en els debats i les accions. Mentre que d'una banda han fet avançar la seva pròpia agenda en forma d'activitats, debats i accions específicament feministes, han estat presents al seu torn en els nombrosos espais de coordinació del moviment fent sentir la seva veu i contribuint amb la seva experiència en decisions i mobilitzacions unitàries. En totes aquestes cites la inconfusible petjada del feminisme indignat s'ha fet palès mitjançant blocs i pancartes pròpies, accions simbòliques contra l'opressió heteropatriarcal o intervencions denunciant els efectes perversos de la crisi econòmica i les polítiques d'austeritat sobre les dones.\n… es feminitza la indignació?\nLa consolidació d'un espai feminista i la visibilització del seu treball, no obstant això, no han estat possibles en totes les ciutats i pobles on ha sorgit el 15-M. En llocs com Bilbao, Elx o Burgos s'ha dut a terme certa activitat com la conscienciació sobre la necessitat d'un llenguatge no sexista o l'organització d'accions feministes específiques, però no hi ha hagut una massa crítica important de dones disposades a (o capaces de) exportar la mirada de gènere al conjunt del moviment de manera sistemàtica ni de crear espais de discussió i acció feministes. Un factor important després d'aquesta incapacitat ha estat, en ciutats com Vigo o Palma de Mallorca, el tractament del feminisme per part d'un nombre important de sectors del moviment com una qüestió de poca prioritat i fins i tot escassa rellevància. A Cadis, d'altra banda, quan el grup de treball de feminismes va portar a l'assemblea general un manifest feminista inspirat en els de Madrid i Barcelona i resultat d'un ric i interessant debat en el seu si , va haver de veure com el manifest era rebutjat per una “falta de consens” davant el seu suposat caràcter excloent i divisori. En altres llocs, la confusió, de la qual encara emmalalteix el moviment, entre consens i unanimitat va provocar que en assemblees de 300 o 400 persones un sol home pogués bloquejar l'aprovació de propostes feministes.\nNi tan sols en llocs com Barcelona, Madrid o Santiago de Compostel·la, on les comissions i grups de treball feministes han tingut un pes i projecció importants, pot afirmar-se que aquests hagin aconseguit impulsar amb èxit una feministización o la transversalización de la perspectiva feminista en el moviment. Aquesta transversalización, d'haver-se realitzat, s'hauria traduït en la incorporació comprehensiva i sistemàtica per part del 15-M de les reivindicacions feministes en la seva esfera discursiva i en la seva pràctica.\nEl feminisme en el discurs\nCal reconèixer en aquest sentit que la presència del discurs feminista en el 15-M no ha estat exempta de reptes. Tal com les companyes de Madrid relaten en un dossier que van elaborar, alguns dels límits per a la circulació dels feminismes a Sol es van manifestar en la perplexitat i falta de comprensió de moltes de les persones allí presents, en els insults carregats de masclisme i homofòbia i fins i tot en el fet que les primeres assemblees generals no recollissin ni assumissin cap qüestió o proposta feminista. Per a molts i moltes participants en el moviment, el feminisme seguia sent equivalent al masclisme, però a l'inrevés.\nLa (desigual) presència del discurs de gènere en el 15-M no ha estat fruit tant d'un augment significatiu de consciència en el seu si com de la constant presència d'activistes enarborant la bandera del feminisme, la qual cosa s'ha traduït en un ritme de treball insostenible i en una doble militància per part de moltes dones. Quan elles ho introdueixen sembla ser ben rebut, però si no ho fan (amb prou feines) ningú més pren la iniciativa. En certa manera, la presència discursiva del feminisme en el 15-M segueix depenent de la “omnipresencia” física de les militants feministes per donar-li veu mitjançant crítiques, accions, documents, tallers, intervencions i elaboracions específiques. No obstant això, tal com expressaven les companyes de Sol, “volem que se'ns entengui, volem contagiar”. Una incorporació sostinguda i perdurable del feminisme que aconsegueixi provocar una generalització de la consciència de gènere o una transformació del marc col·lectiu d'un moviment ha de provenir d'una intervenció sostenible i estesa. I en el moviment 15-M, fins al moment, no ha estat així.\nEl feminisme en la pràctica\nSi al moviment encara li queda un llarg camí per recórrer en el terreny discursiu, l'esfera de la pràctica ha estat també escenari de nombroses dificultats. Només cal recordar els esbroncs de “fora, fora!” o “la revolució és de tots” llançats contra les feministes quan durant els primers dies de l'acampada van decidir penjar a Madrid una pancarta en la qual es podia llegir, “la revolució serà feminista o no serà” . Un “machoman”, com elles mateixes ho van denominar, va mostrar el seu rebuig a la pancarta arrencant-la davant milers de persones . Aquest episodi deixava palès que no existia consens en què el 15-M fos un punt de convergència de TOTES les lluites, inclosa la feminista.\nDurant els primers mesos de les protestes es van realitzar en nombroses ciutats importants avanços en el camp de les pràctiques com, per exemple, una creixent conscienciació del biaix androcéntric inherent en el llenguatge. Mentre que d'una banda moltes assemblees incorporaven comunicació no verbal per denunciar l'ús de vocabulari i expressions heterosexistas o discriminatòries, per l'altre es va poder apreciar un creixent esforç per evitar l'ús recurrent del masculí en el llenguatge. Independentment de les paraules utilitzades, no obstant això, mentre que els equips de dinamització estaven majoritàriament formats per dones que s'encarregaven de gestionar les metodologies, logístiques i dinàmiques col·lectives del debat, la majoria de les intervencions i propostes polítiques van continuar sent realitzades per homes. Aquests també van seguir realitzant un ús expansiu del torn de paraula, obtenint de manera automàtica l'autoritat moral, intel·lectual o d'experiència i, entre altres qüestions, mostrant escàs respecte cap al torn de paraula de dones o homes-no-mascles-alfa.\nAixí, potser es van realitzar avanços respecte a algunes de les formes en què es manifesta el sexisme però no respecte al fons. cal destacar a més que, per exemple a Barcelona, mai es va dur a terme un debat en profunditat en honor d'aconseguir acords sobre un llenguatge no sexista. Aquesta superficialitat dels canvis s'ha traduït, tal com han expressat alguns homes del 15-M des de llavors, en una por constant per part de moltes persones a la “censura” per no “parlar políticament correcte" i també en un gradual retorn a l'ús generalitzat del masculí de manera paral·lela a la fragmentació i dispersió del moviment i les seves assemblees. Des del moment en què ha deixat d'haver-hi un mínim de massa crítica disposada a assenyalar l'ús d'expressions sexistes i/o homófobas, les pràctiques s'han relaxat de nou.\nL'absència d'un debat comprehensiu sobre les dimensions de gènere del llenguatge ha estat part d'una absència major en les dinàmiques internes del moviment: el gènere no ha estat una categoria d'anàlisi central a l'hora de distribuir tasques, gestionar relacions i definir els espais. Dit d'una altra manera, malgrat que el gènere és un principi organitzador bàsic de la societat humana, així com dels seus rols, relacions i desigualtats, i a pesar que la quotidianitat dels episodis i agressions sexistes ens exigeix tenir estratègies per abordar-los, el moviment 15-M en el seu conjunt no ha problematizat políticament el gènere com a eix de divisió i opressió en el seu si. Això s'ha traduït, per exemple, en la inexistència d'un protocol d'actuació en situacions d'agressions sexistes en tota la seva gamma i i varietat o en moments d'abús de poder per part dels homes. Un episodi simptomàtic d'això, entre segurament molts d'altres, va ser la incapacitat d'un mediador membre de la comissió de convivència a Barcelona per reaccionar quan una dona component de l'equip de dinamització d'assemblees li va expressar que havia estat víctima d'una agressió física per part d'un home. Davant la incomoditat que sense cap dubte li va provocar la situació, el mediador es va aferrar a la falsa equidistància que pretén donar igual veu a agressor i agredida i, argumentant que no podia estar segur de qui deia la veritat i qui mentia, es va rentar les mans i va romandre en silenci. Negava d'aquesta manera el poder de definició a aquella i a altres dones, el qual estableix de manera inequívoca, i gens relativista, que existeix una agressió des del mateix moment en què una persona se sent agredida.\nUn altre episodi relacionat amb les dinàmiques de gènere en el moviment va tenir lloc a inicis de juny quan la comissió madrilenya de feminismes va anunciar que els seus components no anaven a pernoctar més a Sol com a conseqüència de les agressions sexuals, sexistes i homófobas que havien presenciat i/o sofert, a més de per la invisibilización d'aquestes agressions i l'absència d'una voluntat col·lectiva per solucionar-les. Mentre que d'una banda nombrosos mitjans de comunicació van utilitzar la declaració de la comissió per desprestigiar al 15-M en un moment en què les acampades obstaculitzen en un procés de reflux, els esforços de la comissió legal i altres veus del moviment per negar l'existència d'agressions en termes legals, i minimitzar d'aquesta manera les dimensions de la problemàtica, mostraven, una vegada més, les grans dificultats d'un sector per abordar políticament l'existència de dinàmiques agressives i abusos de poder per part d'alguns homes : una problematización del gènere en aquest context hagués mostrat que el veritablement important no era si les agressions eren legamente punibles o no, sinó més aviat el fet que hi havia companyes que afirmaven no sentir-se segures en un espai suposadament emancipatori com era Sol. La incapacitat d'abordar políticament la situació, a més, va resultar que, en lloc de proporcionar respostes col·lectives davant l'existència d'agressions sexistes, moltes dones haguessin d'optar per solucions individuals. A efectes pràctics, en lloc de rebutjar o expulsar les agressions o als agressors de l'acampada (en el cas que fossin membres d'ella), el que es va fer fou excloure a les persones agredides de facto o en potència. Curiosament, d'altra banda, mentre que el moviment no ha dubtat sovint a assenyalar que “el legal no és necessàriament just”  com les seves nombroses accions de desobediència civil demostren, en el cas que ens ocupa, la noció de la justícia de gènere s'ha vist subordinada al discurs de la legalitat i a la conservació de la imatge pública del moviment.\nEl 15-M no ha desenvolupat, d'aquesta manera, eines per reconèixer la reproducció de la lògica patriarcal en el seu si, reflexionar sobre les seves manifestacions concretes i gestionar-les des d'una perspectiva feminista. El resultat ha estat que, en episodis com els relatats, la resposta habitual ha consistit en la invisibilización de la violència i el silenciamient de les veus de les dones. En tots dos casos s'ha desaprofitat l'oportunitat de realitzar un aprenentatge col·lectiu amb l'objectiu de reparar danys i evitar que aquestes situacions es repeteixin en el futur. Tant la correcció política com la negació s'han vist acompanyades d'una profunda preocupació, comprensible encara que injustificable, que la publicitació d'aquests episodis pogués estigmatitzar al moviment i afeblir-ho. Mentre que espai de lluita conformat per dones i homes, el 15-M ha reproduït l'error dels seus predecessors en témer que el feminisme ho dividís en denunciar les seves contradiccions internes en lloc d'apostar per enfortir-se abordant-les i resolent-les. O com a mínim fent un pas en aquesta direcció.\nCap a una indignació veritablement feminista\nSi be el moviment 15-M constitueix un dels fenòmens més inesperats i rellevants dels últims anys en l'escenari polític espanyol, és important destacar que s'ha caracteritzat per ser capaç d'aglutinar de manera massiva un descontentament fins al moment subterrani i no tant per oferir alternatives necessàriament coherents, comprehensivas i transformadores al sistema social, polític i econòmic actual. El 15-M no és tant un moviment compacte amb una anàlisi definida de les desigualtats existents i amb propostes concretes per a la seva desaparició com un espai més aviat eteri i sense fronteres establertes la principal funció de les quals ha estat fins al moment proporcionar maneres d'expressar i compartir un creixent i generalitzat malestar social. Això no vol dir que en el seu si no s'hagin donat tensions, debat i fins i tot pugnes per concretar i radicalitzar els seus discursos i les seves pràctiques, però sens dubte el resultat de tot això depèn d'un procés en el qual el moviment encara es troba immers.\nDesprés de les eleccions generals del 20 de novembre el panorama polític no es preveu gens favorable i ja estem vivint un aprofundiment dels atacs contra els drets socials i els drets de les dones. Caldrà veure com respon el moviment però, sens dubte, després del vertiginós ritme de mobilització dels seus primers mesos de vida, tindrà temps de sobres per reflexionar sobre les seves prioritats, la seva organització i la seva direcció. Mentre que en el text s'ha destacat tant la gran vàlua, d'una banda, com les innegables limitacions, per l'altre, que l'anàlisi i la pràctica feminista han tingut en el si del 15-M fins al moment, res ens permet descriure categòricament el rumb que prendran a partir d'ara. Esperem que com a mínim sigui cap a endavant.\nNo resulta tasca fàcil, tal com la resistència històrica de nombrosos moviments socials il·lustra, visibilizar, qüestionar i transformar les relacions de gènere que defineixen les nostres societats en espais reivindicatius i de denúncia mixts. Malgrat algunes agradables excepcions com el grup d'Indignats contra el Masclisme de Sol, el feminisme i les feministes continuen trobant-se amb enormes resistències en l'actualitat. Lluny de desanimar-nos, no obstant això, la constatació de les dificultats pot servir-nos com a recordatori que qualsevol pas, per petit que sigui, en l'eliminació de les desigualtats que sofrim és un pas ben donat. Ens pot servir també per recordar que si els milers de persones que van acudir a les places a mitjan maig per fer política per primera vegada en les seves vides han estat capaces en tan poc temps de vèncer les seves pors i apatia per debatre de manera incansable entre multituds, impedir que desenes de famílies perdessin les seves cases, desafiar a nombroses instàncies polítiques, religioses i judicials i, entre altres reptes, denunciar la violència policial, un treball constant, crític i pedagògic per part dels feminismes pot aconseguir que la indignació de tota aquesta nova generació de polítics i polítiques profanes acabi sent feminista també. Pot aconseguir, en definitiva, que, en lloc de conformar-se amb posar en evidència els abusos i injustícies provinents de les esferes de l'economia, la política i les institucions, els homes i dones que van sortir, surten i sortiran als carrers i les places, s'atreveixin a enfrontar-se a aquells que reprodueixen, sofreixen i invisibilizan ells i elles, nosaltres i nosaltres, també.\nEzquerra, S. “29S: als dons també ens sobrin els motius”. Públic. 16/9/2010, pàg. 5; Ezquerra, S. “Crisi i igualtat”. Públic, 19/11/2010, pàg. 9; Ezquerra, S. “Rostres ocults de les pensions”. Públic. 7/2/2011, pàg. 5; Gálvez, L. & Torres, J. (2010) Desiguals. Homes i dones en la crisi financera. Barcelona: Icària; Harcourt, W. (2009) “L'impacte de la crisi en les dones d'Europa Occidental”. http://www.awid.org/eng/about-awid/awid-news/briefs-the-impact-of-the-crisis-on-women; Larrañaga, M. (2009) “Dones, temps, crisis: Combinacions variades”. Revista d'Economia Crítica, 8; Otxoa, I. (2009) “Anticapitalismo: algunes raons des del feminisme”. Vent Sud. 104; Pérez Orozco, A. (2009) “Feminisme anticapitalista, aquesta Escandalosa Cosa i altres palabros”. Article del lliuro Jornades Feministes: Granada aquí i ara. Editat per “Coordinadora estatal d'organitzacions feministes”, Madrid, 2010; Sales, L. (2009) Informe de Recerca. Dons en crisi. Barcelona: Institut Català dels Dons.\nEs poden trobar aquest tipus d'afirmacions, entre nombroses notícies, en els següents articles de premsa: “Mesures especials per als aturats. El Govern portarà propostes noves al diàleg social” (Diari Públic, 25/10/2008); Hidalgo, S. & Valmorisco, C. “Els mileuristes són ara els caps de família” (Diari Públic, 27/4/2009); Peirón, F. “Les ocupacions són per a les dones” (Diari La Vanguardia, 12/9/2009); Escur, N. “Sap la crisi de sexes?” (Diari La Vanguardia, 12/9/2009); Moreno, J. “L'atur puja en 98.906 persones a l'octubre” (Diari Públic, 3/11/2009); Moreno, J. “L'atur puja un altre graó: març deixa 25.988 aturats més” (Diari Públic, 6/4/2010). L'Español no ha estat una excepció i durant els últims anys els mitjans de comunicació d'altres països han afirmat que la recessió econòmica afecta a les dones menys que als homes al mercat laboral (Daily Mail, maig 2009) i han proclamat no només la “Mort del Mascle” (Foreign Policy, setembre 2009) sinó també la “Fi dels Homes” (The Atlantic, Agost 2010).\nmoviment 15 m\nVisites del contingut : 19108278


La Federació Sardanista de les Comarques de Lleida (FSCLL) té com a objectiu principal la promoció i difusió del moviment sardanista, així com aprofitar la seva estructura per a col·laborar en el desenvolupament del moviment cultural, associatiu i cívic de les terres de Lleida.\nActualment, la Federació Sardanista de les Comarques de Lleida, engloba un total de 40 agrupacions sardanistes; i està estructurada en sectors representatius de cada vessant sardanista.\n•\tSaltem i Ballem: secció de l'ensenyament de la sardana.\n•\tACSTELL: Agrupació de Colles Sardanistes de les Terres Lleidatanes, entitat organitzadora del Campionat de Colles Sardanistes de la Terra Ferma.\n•\tCoordinadora d'Aplecs de la Sardana de les Comarques Lleidatanes; responsable dels Aplecs que tenen lloc a les comarques de Lleida.\n•\tInformadors sardanistes.\nLa FSCLL assumeix la gestió administrativa i econòmica dels sectors, els quals tenen un funcionament independent i propi al seu àmbit d'actuació.\nLa Federació s'encarrega també de tot aquell tipus d'activitats que no entra dins l'àmbit de les diferents sectorials, a més de ser l'ens de coordinació i representativitat màxima del moviment sardanista a les comarques de Lleida.\nLa Federació Sardanista de les Comarques de Lleida es va constituir a Mollerussa, al novembre de 1995, essent anteriorment, des del setembre de 1990, una territorial a les Comarques de Lleida de la Federació Sardanista de Catalunya. La Federació Sardanista de Catalunya, fa ser fundada al maig del mateix any a Barcelona, amb la vocació de reunir totes les entitats i treballar per una normalització del fet sardanista.\nLa Territorial de les Comarques de Lleida de la Federació Sardanista de Catalunya, es va marcar en aquells moments l'objectiu d'iniciar contactes amb els diferents grups sectorials: aplecs, colles, cursos, etc. que actuaven separadament, per tal d'incloure'ls dins la Federació, i aconseguir així una estructura compacta, per començar a treballar de forma més efectiva.


Diari de la revolta (41)\nBarcelona. Dimecres, 11 de Desembre 2019. 08:15\nActualitzat: Dimecres, 11 de Desembre 2019. 10:35\nEls fatxes t’acusen de fatxa. Els nazis de nazi, els maltractadors de maltractador. És el seu univers mental, ho porten a dins. El general Pérez de los Cobos podria servir-nos d’exemple murcià d’aquest fenomen mental. Acusa els presos polítics de colpistes, molt rebé. Però, calla, que no sigui perquè el seu pare fou candidat del partit Fuerza Nueva. Que no hi tingui res a veure que el seu germà fou president del Tribunal Constitucional. Que no sigui perquè, menor d’edat, va presentar-se el 23 de febrer de 1981 a la caserna de la Guàrdia Civil de Iecla per ajudar el cop d’Estat de Tejero. Que no sigui que ho diu perquè el 1992 va ser acusat de torturar l’activista basc Kepa Urra. Que no sigui perquè coneix com ningú les clavegueres de l’Estat. Les clavegueres, un niu de BOCS. Els que ens persegueixen i ens volen destruir et parlen alegrement de l’Alemanya de 1936 com si hi haguessin estat, perquè han llegit coses i vist pel·lícules sobre aquell moment històric, i no els diguis res de les piràmides, que veuràs que no, que a ells els has de parlar de Hitler, que és el que els motiva. Els del diari ABC diuen que els independentistes són uns nazis, d’acord, però són ells que fan un concurs sobre Erwin Rommel i regalen al guanyador una gorra de plat per a Generals de la Wehrmacht. Escrit així, amb majúscula. Federico Jiménez Losantos acusa els separatistes de colpistes però és ell que porta mesos i mesos fent sonar El novio de la muerte perquè diu, afirma, que ven per ràdio no sé quina col·lecció de Música de siempre: Himnos, canciones y marchas militares. La col·lecció que va vendre fins fa poc s’anomenava Marchas e himnos militares.\nUna altra obsessió que tenen els espanyolistes és tot el que està relacionat amb la genètica, amb la sang, amb l’origen del teu cognom, amb les essències, amb coses d’aquestes que ens fan somriure als que no tenim gaire temps per perdre. Estan obsessionats amb la raça. Ja els pots dir i repetir i tornar a dir, i tornar a repetir, que el president Quim Torra es referia als enemics del català, no a tots els espanyols. Que quan afirmà això de “carronyaires, escurçons, hienes. Bèsties amb forma humana, tanmateix, que glopegen odi. Un odi pertorbat, nauseabund, com de dentadura postissa amb verdet, contra tot el que representa la llengua” ho fa en contra dels enemics de la llengua i de la cultura catalanes. Jo hi estic completament d’acord, els enemics del català no mereixen altres consideracions. Però és evident que l’espanyolisme entén només el que vol entendre. L’única figura pública a la qual li he sentit parlar de “raça”, de “raça superior” és, curiosament, al conegut escriptor Arturo Pérez Reverte, acadèmic de la llengua. Tanta literatura d’aventures, tanta pretensió de milhomes, tanta conya, per veure’l acabar així, fent d’eco de Franco. Pobre. Tanta supèrbia de capità Collons per acabar escrivint-li una servil seqüela de Raza, l’únic film que va signar com a guionista, amb el pseudònim de Jaime de Andrade, un pseudònim que de marcial no en té res, que és de roseta de pitiminí. La gent no s’hauria de fer gran, només se’n van els millors, ja se sap.\nAquest Pérez no se n’ha anat, no, de fet, ha tornat, ha tornat allà on volia tornar, a la seva infantesa feixista de nen murcià. El criminal sempre torna al lloc del crim, a prendre vistes, a veure com ha quedat tot allò, i per promocionar un seu llibre, fa mesos, va estirar del vell repertori del xarlatà espanyol, de la retòrica de Falange. “Com els italians, som una raça superior. Els italians, els portuguesos, els espanyols, els mediterranis, sens dubte som superiors. Jo sí que crec en la raça, en la raça mediterrània. Plató, Aristòtil... Tot això genera una riquesa i una potència intel·lectual extraordinària” diu aquest individu caducifoli que s’imagina que és Protàgores quan només és Pròstates. En Pròstates Reverte. I afegeix “Som més brillants —els espanyols— que un anglosaxó o que un alemany, però no ens deixen ser-ho. Tenim una mena de gran garrot imaginari que, quan som brillants, ens destrueix. Aleshores, la mediocritat a la que estem condemnats és justament una cosa molt trista. Perquè si un poble és mediocre, té el que es mereix, però és que no som així. I això és el que em turmenta”. Potser sigui per això que ens odien tant. Per això estan turmentats. Perquè no són superiors a ningú, perquè són tan insignificants com nosaltres, perquè l’independentisme català els recorda cada dia que no hi ha ningú superior a ningú. I que ni els pobles ni les persones no tenen el que es mereixen. Que és una mort segura a la cantonada.


Fàbrica i fabricants de sistemes de rack de la Xina | Zhenyuan\nL’estructura de la quadrícula d’acer és una estructura espacial composta per diversos membres de la quadrícula connectats per nodes de boles en determinades formes de quadrícula. La Xina va començar a introduir la tecnologia d’estructura d’acer i productes de l’estranger el 1978, que té els avantatges d’un gran espai intern, un pes lleuger i un bon rendiment sísmic\nL'estructura de quadrícula d'acer és una estructura espacial formada mitjançant la connexió de diversos membres de la quadrícula mitjançant juntes esfèriques segons una forma de quadrícula determinada. La Xina va començar a importar tecnologia i productes d’estructura de xarxa d’acer des de l’estranger el 1978. L’estructura de xarxa d’acer té els avantatges d’un gran espai intern, un pes lleuger, un bon rendiment sísmic i una alta seguretat.\nL’estructura de quadrícula és una mena d’estructura del sistema de barres espacials, i els membres estressats estan connectats mitjançant juntes segons certes regles. Les juntes es dissenyen generalment comarticulacions articulades, els membres són objecte principalment força axial, i la mida de la secció transversal dels membres és relativament petita. Aquests membres que es reuneixen a l'espai es recolzen mútuament, combinant orgànicament els membres estressats amb elsistema de suport, per tant, els materials utilitzats són econòmics. A causa de la combinació estructural regular, un gran nombre de membres i nodes tenen la mateixa forma i mida, cosa convenient per a la producció de fàbrica i la instal·lació del lloc.\nLes estructures de quadrícula són generalment estàtiques de gran ordre estructures indeterminades, que pot suportar bé la càrrega concentrada, la càrrega dinàmica i la càrrega asimètrica i tenir un bon rendiment sísmic. L’estructura de la xarxa es pot adaptar als requeriments dels edificis i plantes públiques amb distàncies diferents i diferents condicions de suport, així com a diferents plans constructius i les seves combinacions. El maig de 1981, la Xina va promulgar elNormativa sobre disseny i construcció d’estructures de xarxa (JGJ7-80). El setembre de 1991, la Xina el va revisar i va promulgar elNormativa sobre disseny i construcció d’estructures de xarxa (JGJ7-91). El juliol de 2010, la Xina va promulgar elNormativa tècnica per a estructures de marcs espacials (JGJ7-2010) combinant les disposicions pertinents d’estructures de quadrícula, petxines reticulades i estructures enreixades de canonades estèreo. A més, perbola forrellada juntes i els seus accessoris d’estructura de quadrícula, la Xina ha promulgat especialment Node esfèric cargolat de l'estructura de la xarxa espacial (JG / T10-2009) i cargols d'alta resistència per a articulacions d'estructures de quadrícula espacial (GB / T16939-2016), per a juntes esfèriques soldades d’estructures de quadrícula i els seus accessoris, la Xina ha promulgat Node esfèric buit soldat d’estructures de quadrícula espacial (JG / T11-2009). Algunes províncies fins i tot han emès normes locals per a la producció conjunta, com ara la norma local de la província de JiangsuEspecificació tècnica per a caps de con de juntes esfèriques cargolades de reixeta d'acer (carcassa) (DB32 / 952-2006). Aquests estàndards relacionats són un resum dels èxits actuals de l’enginyeria d’estructures de xarxa i de la investigació científica al nostre país i promouen fortament el desenvolupament de l’estructura de xarxes al nostre país.\nL’empresa compta amb 25.000 m2 de tallers de producció de reixetes, encavallades, flexió en calent i flexió en fred. L’empresa compta amb tres línies de producció de xarxa. La línia de producció de grans xarxes s’ocupa principalment de reixetes de boles de cargol, reixetes de boles soldades, encavallades de canonades i altres empreses, realitzant una línia de muntatge perfecta des de l’obtenció de plasma, muntatge, soldadura, granallat, pintura automàtica, assecat de gas natural, envasat i càrrega Pot proporcionar als clients un servei únic.\nTecnologia i productes estructurals: a través de la pràctica a llarg termini, com a estructura d’edificació madura, l’estructura de la xarxa d’acer s’ha utilitzat àmpliament en diverses instal·lacions industrials d’edificis públics, com ara plantes industrials de gran abast, magatzems, grans carboners, cases d’estacions, centres comercials , sales d’exposicions, gimnasos, centres d’exposicions i estació de ferrocarril d’alta velocitat.\nPart de la pantalla d'equips de l'empresa\nIntroducció del cas de la peça del producte de l’empresa\nEl projecte es troba a Zhejiang, Xina\nMagatzem de producció de minerals\nEl projecte es troba a Shaanxi, Xina\nEl projecte es troba a Shanxi, Xina\nEl projecte es troba a Guangzhou, Xina\nAnterior: Introducció a la producció i construcció d’empreses\nPròxim: Escena de producció parcial de la fàbrica\nDisseny modular de bastidor de canonades\nDisseny de bastidors de canonades a Staad Pro\nDisseny de bastidor de canonada d’acer\nDisseny estructural de bastidors de canonades


Martorell torna a reclamar ser zona 1 de transport públic - Línia Nord ed. Montserratí\nMartorell torna a reclamar ser zona 1 de transport públic\nAnna Utiel|2020-09-22T09:51:56+02:0029 gener 2019|Martorell|Línia Nord ed. Montserratí\nL’estació d’FGC de Martorell-Central hauria d’estar connectada a la de RENFE, constituint així una estació intermodal. Foto: FGC\nLa Maria viu al barri del Pont del Diable i cada dia agafa el tren cap a Barcelona a l’estació de Martorell-Vila, al terme municipal de Castellbisbal. Paga 2,20€ per un bitllet senzill i 10,20€ per una T-10. El Joan viu al barri de Buenos Aires i li va millor agafar el tren a l’estació de Martorell-Central. També va a Barcelona, però el bitllet senzill li costa 4,10€ i la T-10, 27,40€. La Maria i el Joan són ficticis, però la situació és real.\nDes de l’entrada en vigor, l’1 de gener, de la nova tarifa plana de transport públic de l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB), els 18 municipis de la zona tarifària 2 han passat a pagar les tarifes de la zona 1. És a dir, tot i que en teoria no han canviat de zona, a efectes pràctics paguen molt menys per un bitllet ara que fa un mes (en el cas de la T-10, paguen la meitat). Entre aquests municipis hi ha Sant Andreu de la Barca i Castellbisbal; Martorell, tot i fer frontera amb ambdues poblacions, continua a la zona 3.\nA més, Martorell té una particularitat: una de les seves quatre estacions –la de Martorell-Vila– està, per pocs metres, ubicada al terme de Castellbisbal. Així, amb els canvis implantats aquest any, entre dues estacions del mateix municipi hi ha dues zones tarifàries de diferència.\nL’alcalde de Martorell, Xavier Fonollosa, va aprofitar la presència recent del conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, en un acte celebrat a Martorell, per exposar la situació i les queixes del municipi. Malgrat que Calvet va admetre que a Martorell “hi ha un greuge”, no va oferir cap solució a curt termini: “Això no ho canviarem, es mantindrà així fins a l’entrada en vigor de la T-Mobilitat”. Cal recordar que aquest nou sistema –que cobrarà en funció de la distància recorreguda i la freqüència d’ús del transport, fent desaparèixer les zones– ha patit un altre retard i no arribarà fins al 2021.\nEl Ple Municipal ha aprovat de forma unànime reclamar a l’Autoritat del Transport Metropolità (ATM) la incorporació de les quatre estacions de Martorell a la zona tarifària 1. La moció es vol fer extensiva als altres set municipis veïns afectats.\nL’estació intermodal, l’altra eterna demanda\nSi bé el problema de les zones tarifàries ha agafat més protagonisme arran de les darreres novetats, l’Ajuntament de Martorell no ha oblidat una altra reivindicació que ja fa més de 10 anys que dura. Es tracta de la creació d’una estació intermodal a partir de la connexió de l’estació de RENFE i la d’FGC Martorell-Central. De fet, així s’havia de dir l’estació intermodal que encara no s’ha arribat a fer.\nL’alcalde Fonollosa ha explicat recentment a Ràdio Martorell que cada administració havia de fer la seva part de les obres, per tant, la Generalitat s’havia d’encarregar de l’estació d’FGC i el Ministeri de Foment, de la de RENFE. Fonollosa diu que “la Generalitat va complir i va construir l’estació nova, les andanes i els accessos, però RENFE va aturar les obres quan duia executat un 60%”. Aquest és el motiu pel qual Martorell no té una estació intermodal.\nTots els grups municipals van votar, en el darrer Ple, a favor de reclamar a Foment que acabi la seva part.


Frank Ball, un jugador desconegut del Barça | Memòries del futbol català\nUn d’aquest partits va tenir lloc el 26 de desembre de 1899. Un combinat de socis del FC Barcelona i FC Català es van enfrontar al “Team Inglés”. Aquella tarda de dimarts festiu, Sant Esteve per als catalans i Boxing Day per als britànics, els dos equips es van trobar al velòdrom de la Bonanova. Per part del combinat: Soley, Mir, Lomba, Valdés, Planells, Artús, Gamper, Wild, Urruela, Ossó i Llobet; i per part britànica: A. Witty, E. Witty, E. Brown, F. Morrison, J. Parsons, Fitzmaurice, F. Ball, J. Ball, J. A Ball, W. Parsons (capità) i J.F. Bastow. L’arbitratge va correspondre una part a Arthur Leask i l’altra a Albert Serra. Aquest últim és qui ens va deixar la crònica del partit a La Vanguardia i a Los Deportes.\nJohn Henry Ball, nascut l’any 1856 a Lambeth, barri de Londres, i Julia Emma Dale, nascuda l’any 1859 a Pancras (Londres), es van casar a Coventry el 5 de juny de 1881.\nVan tenir 7 fills: John Henry, Frank, Percy Edward i Eleanor Marion, nascuts a Coventry, el 1883, 1884, 1886 i 1888, respectivament; Charles Bernard, nascut a Londres el 1889, David Lewis, nascut el 1891 i Walter Lawrence nascut el 1893, aquests dos últims a Nottingham.\nJohn Henry era enginyer i l’any 1889 crea una empresa, juntament amb altres socis, a Ilkeston, prop de Nottingham, anomenada Nottingham Mechanists Company, Ld. Ell era “especialista” en bicicletes, de fet va idear algunes modificacions que va patentar.\nAnys més tard, el 1899, el trobem a Barcelona, apareix a la premsa en diverses ocasions: des de mecànic de bicicletes fins a inventor i constructor de maquinari.\nBall va fundar una empresa anomenada J. H. Bell, Constructor de máquinas y tornillos, localitzada en el carrer Ali Bei núm. 26. Va inventar i patentar diferents maquinaris. A partir de 1905, l’empresa canvia el nom a “Sucesores de J. H. Bell” tot mantenint la localització.\nEl 13 d’octubre de 1901 Julia Ball va morir a Barcelona. L’any 1905 els diaris parlen d’un accident ocorregut al carrer de la Mercè: Lawrence, llavors tenia 13 anys, havia trobat un objecte metàl·lic a la muntanya de Montjuïc, i quan el manipulava li va esclatar i va perdre parcialment tres dits de la mà esquerra. Es tractava d’un fulminant dels que s’utilitzen per a treballs en pedreres i mines.\nAbans de la Primera Guerra Mundial, havien retornat al Regne Unit. Del pare no en sabem res, és possible que es tornès a casar i que tingués més fills. John Henry fill, Percy, Charles, David i Walter es van casar. Percy va tenir la seva primera filla a Barcelona, David va emigrar als EUA on es va establir definitivament. Walter es va casar amb una barcelonina, Antònia Sànchez i va tenir dos fills John José i Julia Angela. D’aquest últim es desconeix si va retornar al Regne Unit.\nFrank, Percy i Charles es van allistar a l’exèrcit britànic durant la Primera Guerra Mundial.\nEls Ball i el futbol\nEn aquell partit de 1899 hi va participar tres jugadors amb el cognom Ball. La crònica apareix en tres diaris (dos són idèntics, ja que l’autor és Albert Serra), a banda del llibre de Daniel Carbó. En tres de les publicacions, les inicials de dos dels Ball, són “F” i “J”, la del tercer membre és més dispar, apareix com “A”, “J. A.” i “W”.\nEl 26 de desembre de 1899, John, el pare, tenia 43 anys, John, el fill, 16 i Frank, 15. La resta de germans penso que eren massa petits per jugar en aquest partit.\nUn any després, un Ball és inscrit amb el FC Barcelona per participar en la I copa Macaya. L’única inicial que apareix a Los Deportes és la “I”. Malgrat tot, en cap de les alineacions dels partits que va disputar el Barça apareix en Ball. Aquesta temporada, el mateix Ball arbitra dos partits, el primer partit oficial del país corresponent a la copa Macaya, entre el FC Barcelona i l’Hispània AC del diumenge 20 de gener de 1901, i un partit amistós entre el segon equip del FC Barcelona i el primer del Català FC. Novament, trobem Ball d’àrbitre, aquesta ocasió en el partit Hispània AC contra FC Barcelona de la segona edició de la Copa Macaya, de 6 de gener de 1902\nL’any 1902 es va crear un trofeu (medalla de la Federació Gimnàstica Espanyola) per a primers equips que no participaven en la copa Macaya d’aquell any i per a segons equips dels clubs que sí hi participaven. El primer equip de l’Internacional es va inscriure i un dels seus jugadors va ser Frank Ball. Va jugar els 12 partits del concurs en la posició de defensa.\nLa temporada següent, amb motiu de la Festa de La Mercè, la Federació Gimnàstica Espanyola va organitzar un altra competició que va resultar força polèmica. Finalment, només dos clubs es van inscriure, l’Espanyol i l’Internacional. El partit, disputat l’1 d’octubre, el va guanyar l’Internacional per 2 a 0.\nÉs molt possible que Frank sigui el jugador del mig, dempeus de l’última fila. Sempre que la distribució de la foto sigui el clàssic 2-3-5 que utilitzaven. El company del costat seria Felipe L. Aguado de Filipines, les faccions del qual podrien delatar el seu origen.\nLa mateixa temporada es va crear la “Copa pergamino”, concurs en el qual podien participar els clubs fundats la temporada 1901-1902. L’Internacional i quatre clubs més es van inscriure. Frank Ball era jugador i capità de l’equip.\nL’internacional només va jugar 3 partits, després es va retirar del concurs. Frank apareix en 2 dels tres partits (en un d’ells no hi ha alineacions). I aquell 16 de novembre de 1902 és l’últim partit en què trobem en Frank.\nDesprés d’un any sense notícies, un article aparegut a Los Deportes, informa que Ball era de retorn a Barcelona. Durant l’absència havia viscut a Anglaterra, “donde ha practicado algún tiempo el deporte” .\nRetorna al seu club d’origen, l’Internacional, que tot just començava la participació al primer Campionat de Catalunya.\nMolt bona actuació de l’Internacional en aquesta competició, es classifica segon per darrera de l’Espanyol, d’un total de deu equips (un d’ells s’havia retirat a la primera vola).\nL’Internacional va jugar catorze partits, un d’ells es va anul·lar per l’abandonament abans explicat. A més en altres tres partits, l’equip contrari li va cedir els punts. Frank ball va participar en nou partits, a la seva posició de defensa esquerra. Només en un partit no es troba l’alineació. Tampoc va participar en el partit de desempat contra el català en la Copa Torino.\nPodríem assegurar que un dels futbolistes Ball és el segon fill de la nissaga, Frank. Va jugar el partit del “Team Inglés”, va ser jugador del FC Barcelona i de l’Internacional. Té l’honor d’haver arbitrat el primer partit oficial de l’Estat. Els altres dos jugadors del “Team Inglés”, podrien ser el pare i el fill gran. Possiblement no ho sabrem mai.\n← El primer penal de la lliga. Un dubte raonable El primer Madrid – Barça →