Tutoritzat per: Mar Arza, Roger Páez\nEstudiants: Shaun Barton, Lorenzo Damonte, Fiona Gather-Stammel, Marta Gutiérrez, Mira Kanj, Felix Köstinger-Lingitz, Ji-Qian Lai, Hung-Chi Li, Marcelo Reinoso, Laura Sánchez, Giulia Sportolari\nAllotjats en un centre d'art fundat al voltant de la pràctica del dibuix, experimentem amb la línia com el seu element més bàsic. Un gest senzill i instintiu que pot adquirir diferents graus de complexitat. El procés d'apropiació de l'espai ens va portar a experimentar una línia sense traç, a utilitzar el paper no com a suport, sinó com a material d'expressió en si mateix.\nEl projecte resultant que es mostra a la sala d'exposicions del Cercle Artístic Sant Lluc desplega múltiples realitats que es creuen. Primer es dibuixa una simple línia. Un augment mitjançant un microscopi transforma aquesta línia en una acumulació volumètrica de cristalls de grafit. A continuació, aquesta acumulació es representa mitjançant fulls de paper esculpits que recorren tota la longitud d'una paret com una subtil orografia de vores imprecises, revelant relleus arrugats que contrasten amb superfícies llises i planes. Finalment, aquesta línia volumètrica esdevé un model per a moltes línies dibuixades pel públic, el que ens porta a l'origen, al dibuix, al gest primitiu de ratllar el negre sobre el delicat blanc de la superfície.


Tocant el cel a Àfrica (amb música de John Barry).\nCom que el darrer cap de setmana us vaig fustigar amb un parell d’incursions en la música “friqui” (aquesta i aquesta) dels anys 60 avui us mereixeu un canvi radical. Seré, doncs, molt breu: us deixo amb un fragment de la banda sonora de “Out of Africa”, pel·licula de 1985 dirigida per Sidney Pollack i\n“¿Cal que els músics segueixin fent discos?: la meva “estripada” frustrada a Catalunya Ràdio.\nAquest és el text que havia preparat per a la meva col·laboració del divendres passat a “L’estripada”, la secció del programa informatiu “Catalunya Vespre” de Catalunya Ràdio en la que he participat divendres sí divendres no (quan el bàsquet no s’hi ha fotut per entremig) des del mes de gener. Vaig enllestir la redacció d’aquesta “estripada” el dijous\n“Llibertat, igualtat, fraternitat”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu “Catalunya Vespre”, de Catalunya Ràdio Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Llibertat, igualtat, fraternitat (L’estripada del 15 de juliol al Catalunya Vespre) ”Imagina’t un camió desbocat a Montjuïc envestint la gent que mira el piromusical de la Mercè. Això més o menys és el que es\nSobre la creativitat (i 2): les 100 idees de Pep Torres.\n(La sèrie comença aquí) Sempre m’afaito amb brotxa i, davant del mirall, no puc deixar de lamentar cada vegada el poc engrescador contrast entre la blancor nívia del sabó que em decora les galtes i el to trencat, més proper al groc que al blanc, de les meves dents. M’agrada tenir la cuina polida i\nSobre la creativitat (1). Elogi de la publicitat i dels publicitaris.\nEra molt jove quan vaig començar a sentir-me atret per la creativitat i els mecanismes que la fan possible. És a dir, m’interessaven –i continuen interessant-me– no només els resultats d’una feina creadora que parteix del no-res, sinó la manera com aquesta feina es va desenvolupant des de l’instant màgic que apareix l’espurna que dispara\n“El Brexit, el 26-J i els errors dels avis”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu “Catalunya Vespre”, de Catalunya Ràdio Podeu també sentir-lo fent clic aquí. El Brexit, el 26-J i els errors dels avis (L’estripada de l’1 de juliol al Catalunya Vespre) En el referèndum del Brexit un 58 per cent dels més grans de 65 anys ha votat sortir\n“Campanya electoral”: l'”estripada” que no ha pogut ser.\nCap a les 9 i cinc minuts d’aquest vespre estava previst que jo aparegués a l’informatiu “Catalunya Vespre” de Catalunya Ràdio fent la meva col·laboració a la secció “L’Estripada”. De fet, ja la tenia enllestida quan ahir, dijous, cap al tard varen avisar-me de l’emissora que finalment no hi hauria informatiu (ni, per tant, la meva\n“Migdies, migdiades i malfeiners”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu “Catalunya Vespre”, de Catalunya Ràdio Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Migdies, migdiades i malfeiners (L’Estripada del 20 de maig al Catalunya Vespre) Un any més torna aquell espot d’una marca de cervesa que ens proposa de fer un munt de coses\n“Un mirador per recordar Joan Sales”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’Estripada” de l’informatiu “Catalunya Vespre”, de Catalunya Ràdio. Observareu que parlo del monument erigit recentment en el mirador que hi ha a sobre del Parc Güell (en el que abans es deia “mirador Virolai”, nom de l’escola que hi ha just al costat) i que\n“Sobre el paradís”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu “Catalunya Vespre” de Catalunya Ràdio. Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Sobre el paradís (L’Estripada del 8 d’abril al Catalunya Vespre) El paradís ja no és el que era. I a l’última novel·la de Màrius Serra queda ben clar. L’ha ambientada\n“Un esdeveniment internacional”: la meva “estripada” d’abans d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’abans d’ahir a l’espai “L’Estripada” de l’informatiu Catalunya Vespre, de Catalunya Ràdio. Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Un esdeveniment internacional (L’Estripada del 18 de març al Catalunya Vespre) Aquesta setmana l’Honorable Santi Vila, Conseller de Cultura del govern que ens durà fins a les portes de l’estat propi, ha fet\n(Potser us interessarà saber que aquest apunt que vaig publicar fa uns dies està molt relacionat amb el d’avui) Llegint les memòries de Mario Cabré que l’any 1986 va publicar la revista “Lecturas” queda bastant clar que la vida amorosa de l’actor torero va ser rica i variada. Que va fer tronar i ploure, vaja. Sembla que la nòmina de\n“Conduirem, diuen, on line”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu Catalunya Vespre, de Catalunya Ràdio. Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Conduirem, diuen, “on line” (L’Estripada del 26 de febrer al Catalunya Vespre) Durant més de quaranta anys he tingut cotxe i els puc assegurar que mentre conduïa mai vaig experimentar\n“Vivim a precari”: la meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu Catalunya Vespre, de Catalunya Ràdio. Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Vivim a precari (L’Estripada del 12 de febrer al Catalunya Vespre) Tan savis que ens pensem que som i la crua realitat és que vivim a precari. I si no, mireu com ens quedem\n“Ser un país de cultura, o no ser”. La meva “estripada” d’ahir a Catalunya Ràdio.\nAquí teniu el text de la meva aportació d’ahir a l’espai “L’estripada” de l’informatiu Catalunya Vespre, de Catalunya Ràdio. Podeu també sentir-lo fent clic aquí. Ser un país de cultura, o no ser (L’Estripada del 29 de gener al Catalunya Vespre) Va ser el bisbe Torres i Bages –de qui la propera setmana commemorarem


Apartments & Rooms MyHolidayLivigno Livigno Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nApartments in different locations in Livigno (Check-in takes place at Via Saroch 1688, Livigno), San Rocco, Livigno, Itàlia, 23030 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartments & Rooms MyHolidayLivigno\nDissenyat tant per oci com per negoci, Appartamenti MyHolidayLivigno està situat idealment a Livigno; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAppartamenti MyHolidayLivigno ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de bicicletes.\nL'ambient de Appartamenti MyHolidayLivigno es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, cuina americana, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com esquí, pesca, equitació, esports d'aigua (no motoritzats) que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Livigno, faci de Appartamenti MyHolidayLivigno la vostra llar.\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: Agenzia Myholiday - Via Saroch 1688, 23030 Livigno. Cal que informeu el Apartments & Rooms MyHolidayLivigno de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Carles Mundó anuncia l’obertura del Registre de parelles estables a Catalunya | El Jurista\nCarles Mundó anuncia l’obertura del Registre de parelles estables a Catalunya\nEl Conseller de Justícia de la Generalitat de Catalunya, Carles Mundó, ha presentat els dies 24 i 25 de novembre les XIV Jornades de Dret de Família de la Societat Catalana d’Advocats de Família (SCAF) que han tingut lloc a l’antic Saló imperial del Tradicional Hotel Ritz de Barcelona. Durant l’acte, el màxim responsable del Departament de Justícia ha anunciat que, abans d’acabar l’any, entrarà en funcionament el Registre de parelles estables a Catalunya, un instrument que permetrà equiparar els drets civils d’aquestes persones als dels matrimonis. Una de les conseqüències serà la possibilitat de percebre la pensió de viduïtat de la Seguretat Social.\nAquestes declaracions s’han fet en el marc de les jornades dirigides a juristes especialistes en Dret de Família, i que han comptat amb prop de 260 assistents. Durant l’acte, s’han pogut escoltar les ponències d’alts magistrats, com ara el membre del Tribunal Constitucional, Juan Antonio Xiol Ríos, o l’expresidenta del TSJC, Maria Eugènia Alegret. La valoració que en fa la presidenta de l’SCAF, Maria Mercè Mira, és molt positiva, sobretot per la novetat, la clarificació i la utilitat del contingut de les xerrades.\nMés casos de fracàs en la guarda compartida\nUna de les ponències, pronunciada pel Magistrat de l’Audiència Provincial de Barcelona, Francesc Xavier Pereda, ha posat en relleu el fet que es registren més casos significatius de fracàs de la guarda compartida dels fills en els casos de divorci que de la guarda monoparental. Malgrat que el Tribunal Suprem i el TSJC defensen la guarda compartida, Pereda considera que no es pot identificar guarda compartida amb repartiment igualitari del temps dels progenitors.\nMaria Eugènia Alegret, per la seva banda, va destacar el caràcter essencialment temporal de la prestació compensatòria dels cònjuges, una de les novetats que presenta el Llibre II del Codi Civil de Catalunya.\nLa implicació del Brexit en els divorcis mixtos\nL’advocada i solicitor al Regne Unit, Carolina Marín Pedreño, va centrar la seva exposició en les conseqüències que pot tenir el Brexit en el Dret de Família en casos de matrimonis mixtos entre britànics i espanyols. Marín va precisar que tractats internacionals com el Conveni de la Haia no es veuran afectats per la ruptura.


The Daily Avalanche: Etern retorn a la mateixa galàxia\nEtern retorn a la mateixa galàxia\nSe n’havia parlat tant i tant des de molts mesos abans, se n’havien filtrat tants detalls i se n’havien fet tantes cabòries que, quan finalment vas a veure «Star Wars: El despertar de la força», hi ha ben poques coses que et sorprenguin. Efectivament, com ja ha dit tothom, el film revisita en gran part les escenes més emblemàtiques de les dues primeres parts de la trilogia original, només que amb personatges nous i amb un sentit de l’escala una mica exagerat. Això tant pot ser bo com dolent: tot és qüestió de perspectiva. És bo, perquè la saga recupera el to dels seus bons temps i esmena l’avorrida mediocritat de la segona trilogia; però és dolent perquè aquest anar sobre segur deixa fora qualsevol indici de creativitat. Sembla que als fans, aquesta actitud ja els ha deixat satisfets; però, com vaig dir fa poc, jo no sóc fan de «Star Wars»…\nTot i que apareixen també els vells (en tots els sentits) protagonistes, tan estimats pel públic en general, la sèrie sembla que vulgui fer «tàbula rasa» amb la finalitat de reiniciar-se. Al final de «The Return of the Jedi» semblava que la República havia vençut definitivament les forces del Costat Fosc. Ara, sense més explicacions, se’ns informa que tornem a ser com al principi, amb una República, una Resistència (en planeta apart) i uns dolents pseudo-nazis que es diuen «The First Order» (això cada vegada s’assembla més a «Allo, Allo»). Caldrà esperar a l’episodi VIII per veure si era necessari aquest ‘reset’. Les noves incorporacions no estan malament i omplen les quotes de participació de grups oprimits. La «noia» (Daisy Ridley) és la que presenta millors maneres i pot ser considerada com un feliç descobriment. L’«immigrant hispano» (el més que competent Oscar Isaac) segur que destacarà així que li ofereixin una mica més de paper. El «negre» (John Boyega) és el més fluix del tercet; però com que es passa la pel·lícula corrent, no molesta gaire. No he sabut detectar cap personatge que representi el col·lectiu LGTB; però de segur n’hi ha d’haver algun sota una aparença alienígena.\nEl nou androide BB-8, malgrat la simplicitat del seu disseny, és d’una admirable expressivitat. Molt menys convincent és el succedani de Darth Vader que fa Adam Driver, massa gran per fer d’adolescent aviciat (m’estimo més veure’l amb el tors nu fent de xicot de Lena Dunham a la sèrie «Girls»). Com que la pel·lícula gaudeix d’un molt saludable pressupost, es pot permetre contractar el gran Max von Sydow perquè digui dues frases de compromís, mentre que Lupita Nyong’o dóna veu a una mena de «naranjito» creat digitalment. Mark Hamill (o sigui Luke Skywalker) fa el paper de Wally i quasi no surt, però de segur tindrà més minutatge al proper episodi. Carrie Fisher, mai una bona actriu, deixa que parlin per ella les marques de l’edat (o del seu historial addictiu). Indubtablement els millors continuen sent Han Solo (Harrison Ford) i Chewbacca (Peter Mayhew), tots dos en una de les intervencions més dolces de tota la saga. De fet, en el cas de Ford, ja li trobàvem a faltar des de fa bastant temps treballs d’aquest calibre.\nHo tornaré a dir, aquesta pel·lícula és com la «Star Wars» del 1977, però corregida i augmentada fins a extrems que voregen més aviat el ridícul que la grandiositat. Ara la cantina de Mos Eisley, ha esdevingut un Parador Nacional de «mueble castellano», mentre que la nova Estrella de la Mort adquireix categoria planetària, amb microclima i absurdes muntanyes nevades. Si al 77 es carregaven el planeta de la princesa Leia, ara es carreguen tot un sistema (que ni ens va ni ens ve). Fins i tot el nou emperador, o com s’anomeni en la nova versió al dolent més dolent de tots, és una holografia de tres pisos que provoca molta més pena que glòria. Predomina l’estrèpit, per les simples ganes de fer soroll, i la destrucció de maquetes en cascada, el que a Hollywood confonen amb l’èpica i jo considero simplement una narrativa pobre.\nI tanmateix, res a «The Force Awakens» suggereix distàncies galàctiques, més aviat el contrari. Des del firmament del planeta on resideix «la Resistència» es pot contemplar com es destrueix tot el sistema de la República. I és lícit preguntar-se perquè van permetre que construïssin aquesta híper-mega-estrella-de-la-mort al pati de casa seva. Les coincidències abunden, fins a extrems d’agressiva inversemblança, només acceptables si tot s’esdevingués a la Plana de Vic. Se'm dirà que filo prim, que només es tracta d'un entreteniment; però també la pel·lícula del 77 era només una diversió però presentava una trama perfectament lligada. Podríem discutir-ho en privat, perquè aquí no ventilarem "spoilers".\nJa ho he dit, no sóc fan. Fa anys «Star Wars» era una bestiesa. Ara ja és una bestiesa colossal. De molts milions de dòlars de benefici. De moment ja hi ha cua per visitar Skellig.\nGalderich 28 de desembre de 2015, a les 0:21\nHe intentat buscar una frase sense ironia i no l'he trobada. Fantàstic!\nAllau 28 de desembre de 2015, a les 9:20\nGalde, és per contrarestar la devoció dels fanàtics.\nJúlia 28 de desembre de 2015, a les 8:34\nAixò és com anar a missa si creus o si no creus, la percepció varia, jo ja em vaig adormir amb la primera però no dic que no hi vaig, al capdavall si no et fas com un infant no entraràs al regne dels estels\nAllau 28 de desembre de 2015, a les 9:23\nJúlia, no tinc res en contra d'una mica de diversió lleugera, però li exigeixo un mínim de solta i volta.\nFRANCESC PUIGCARBÓ 28 de desembre de 2015, a les 10:01\nNo és nomès en aquesta pel·lícula, a Hollywood han millorat molt amb els efectes especials, però han oblidat com explicar una pel·lícula, i la majoria són d'una enorme pobresa. No n'havia vist cap, i l'altre dia vaig veure'n una de Transformers, i clar, la pel·licula nomès són efectes especials fantastics, però res més i fins i tot hi ha dialegs cursilment patètics. Sort que després de Transformers, vaig revisionar el Cartero y Pablo Neruda.\nDe totes maneres, aquesta última entrega de Star Wars l'aniré a veure.\nJúlia 28 de desembre de 2015, a les 11:26\nFrancesc, res d'això, els americans també fan pelis molt bones, sovint millor que moltes d'europees, el que passa és que en fan moltes i de tot\nAllau 28 de desembre de 2015, a les 14:11\nFrancesc, sembla que quan més dòlars gasten en una pel·lícula menys intel·ligència hi posen. Hi ha excepcions, és clar, però gran part del cinema comercial te'l solucionen amb corredisses i explosions.\nXeXu 28 de desembre de 2015, a les 14:56\nAnimes molt a anar-la a veure! Sort que no em fixo en tots aquests detalls que descrius quan miro una pel·li. De totes maneres, jo sóc encara menys fan, i tant és així que et diré que ahir la meva parella i jo vam mirar per primer cop Star Wars, aquesta del 1977 que dius. No m'ha interessat mai. Ahir m'adormia, i a cap dels dos no ens va agradar especialment. Tot passa ràpid, tot és absurd, tot és precipitat. Suposo que seguirem mirant la saga, però ens va quedar cara de 'aquesta és la pel·lícula de la que tothom parla tant??'.\nAllau 28 de desembre de 2015, a les 18:29\nDoncs si us adormíeu amb la primera, no teniu cap obligació de continuar, faltaria més!\nPons 31 de desembre de 2015, a les 0:27\nCom que jo si que sóc fan, a mi si que m'ha agradat :D Com bé dius sobretot pel bo d'en Han, ja no hi ha contrabandistes tan entranyables ^^\nA mi m'agraden les explosions, encara que no tinguin massa sentit xD Va, deixa de trobar pegues, que això no es ciència ficció es fantasia, no aconseguiràs que no m'agradi.\nAllau 31 de desembre de 2015, a les 0:31\nNo ho intento, els fans sou de pedra picada, però la pel·lícula és dolenta de collons: no en la seva factura, però sí en la seva ànima.\n▼ de desembre 2015 (23)\nL’estiu de la seva vida\nEl dimoni de les llistes: nascuts el 25 de desembr...\nEl dimoni de les llistes: nascuts un 25 de desembr...\nFrank progressa adequadament\nEl dimoni de les llistes: Bones Festes!\nQuan l’abstenció no era opcional\nAra mateix en una galàxia molt propera\nDifunts exquisits: dinosaures (i 5)\nDifunts exquisits: els dinosaures (4)\nDifunts exquisits: els dinosaures (3)\nDifunts exquisits: els dinosaures (2)\nDifunts exquisits: els dinosaures (1)\nEl bon americà i l’americà bo\nFuncions i disfuncions\nNo és bo que l’home estigui sol (i la dona tampoc)\nLa forja d’un dinosaure\nMés enllà de la cortina de ferro


La saturació de treball del SEPE fa que molts afectats no hagen cobrat encara la prestació per ERTO - À Punt\nLa saturació de treball del SEPE fa que molts afectats no hagen cobrat encara la prestació per ERTO\nEconomia ha resolt més de 56.000 expedients, però encara en queden més de 8.000, que afecten unes 90.000 persones.\n13 de maig 2020 - 14:00\nL’allau d’expedients arran de la crisi de la Covid-19 ha desbordat el servei estatal d’ocupació i ha provocat errors o tardança a resoldre'n molts. Això comporta que persones afectades per expedients de regulació temporal d’ocupació (ERTO) encara no hagen cobrat la prestació del servei públic d’ocupació estatal (SEPE).\nSegons les últimes dades facilitades per la Conselleria d'Economia Sostenible i Treball, s'han presentat més de 64.000 ERTO, dels quals s'han resolt més de 56.000. Per tant, queden més de 8.000 expedients per resoldre que afecten més de 90.000 persones. En alguns casos, la tardança a tramitar per part de l'administració ha fet que hi haja gent que encara no haja cobrat des del març.\nA la Comunitat Valenciana un total de 580.066 treballadors perceben actualment prestacions per desocupació, expedients de regulació temporal d’ocupació (ERTO) o individuals del servei d’ocupació SEPE per 486,1 milions d’euros. Suposa el 10,8% del total estatal.\nEl SEPE ha reconegut a l’abril 390.646 prestacions, en un mes en què s’han sol·licitat 71.215 ERTO que afecten 328.952 treballadors i treballadores, un 10,9% de la xifra total en tot el país, segons ha informat la delegació del govern espanyol.


Els veïns de Cassà fan 154 propostes per al pressupost participatiu - Diari de Girona\nEls veïns de Cassà fan 154 propostes per al pressupost participatiu\nEls projectes guanyadors es donaran a conèixer entre els mesos de maig i juny\nddg | cassà de la selva 16.04.2018 | 20:44\nL´Ajuntament de Cassà ha rebut 154 propostes per als pressupostos participatius del 2018, de les quals 97 s´han rebut telemàticament i les 57 restants, a través de les urnes ubicades a diferents equipaments municipals, informen fonts municipals. El període de recollida de propostes va ser del 12 de febrer al 4 de març.\nDurant el mes de març els serveis tècnics han analitzat la viabilitat de les propostes, així com que aquestes compleixin els requisits explicitats a la presentació del procés participatiu. Les condicions de les propostes eren que havien de ser inversions d´interès públic, donar resposta a una necessitat concreta, ser de competència municipal, ser tècnicament i econòmicament viables, respectar el marc jurídic legal i no contradir els diferents plans municipals aprovats, no ser subvencions o ajuts a entitats i/o col·lectius i no superar els 60.000 €.\nSeran 75 les propostes que es prioritzaran al taller participatiu convocat per avui, dilluns 16 d´abril, a les 20 h, a l´Espai Jove l´Escorxador, amb la finalitat d´escollir les que passaran a la votació final. De les propostes rebudes, propostes rebudes, algunes de les quals són repetides, 67 s´han descartat, mentre que n´hi ha 12 que està previst executar-les aquest any. Els motius pels quals s´han descartat algunes propostes es poden consultar als documents disponibles a participa.cassa.cat.\nEl regidor d´Hisenda, Pau Presas, anima tots els veïns de Cassà a participar al taller del 16 d´abril, però especialment «aquells que ja s´han mobilitzat per fer una proposta i que volen que segueixi avançant per arribar fins a la fase de la votació final».\nEs preveu que la votació final de les propostes guanyadores es faci entre el mes de maig i juny. Podran votar, igual que l´any passat, les persones que hagin complert els 16 anys i que estiguin empadronades a Cassà. La votació es podrà fer en línia o a través de les urnes habilitades a diferents equipaments municipals.


El dia 27 de març, vam anar a Banyoles. Davant del centre d'informació hi havia un mascle d'ànec mandarí, un ocell originari d'Àsia que sol apareixer escapat o alliberat de captivitat. Per el comportament no semblava salvatge, més aviat domèstic. La presència d'ocells domèstics a l'estany és un problema ja que afecta a la fauna autòctona i li fa perdre a l'estany valor natural. Algunes altres espècies domèstiques que hi havia eren els ànecs domèstics o un possible híbrid d'ànec domèstic i ànec mut. Vam anar cap a la Puda on vam fer el recorregut dels aiguamolls de la Puda. Hi vam veure bernats pescaires, ànecs collverds, merles, tudons, gaigs, cornelles negres i a la zona de la Llacuna de Casa Nostra dues cigonyes blanques que tenien el niu damunt d'un pal dels que aguanten l'aviari o hi havia altres cigonyes tanquades per el projecte de reintroducció de la cigonya al Pla de l'Estany. Després vam anar a les Estunes on vam veure merles, pit-rojos i lluers a l'entrada del bosc. Vam seguir el recorregut de la Puda fins arribar a l'Estanyol del Vilar. Allà també hi havia ocells domèstics com un cigne mut, ànecs domèstics i fins i tot dos galls. Vam acabar d'arribar al centre d'informació i ens vam dirigir cap a Can Morgat. Vam anar a dos de les petites llacunes on vam veure ànecs collverds, fotjes vulgars, cabussets, un bitxac comú,un agró blanc i una àguila marcenca. Vam anar a dinar a Serinyà i a la tarda vam anar al Clot d'Espolla a buscar triops, uns crustacis parents dels crancs pero als quals no s'assemblen en res.\nmolt be guillem\nei! Guillem acabo d'entrar al teu blog i el trobo xulísim, un dia t'haig d'ensenyar les meves fotos d'ocells, segur que t'agraden, tinc un blauet molt semblat al que tu vas dibuixar, però el vaig fotografiar a l'Africa! i també un àguila pescadora.\nÀnims i segueix que ho fas mol be.\n14 d’abril de 2011 a les 17:34


Espipellada científica: al número de l’estiu una nova col·laboradora i dos articles relacionats amb la mar |\nEspipellada científica: al número de l’estiu una nova col·laboradora i dos articles relacionats amb la mar\nBy dingolasineu / Mai 2, 2020 / Cultura, Educació, Medi Rural i Temps / Deixa un comentari\nPer als illencs el mar és una part important de la nostra existència. Els sineuers, tot i ser d’un poble de l’interior i de secà, també tenim la necessitat de veure de tant en tant el seu color blau, i quan s’albira el bon temps s’activen el desitjos de banyar-nos, inclús ens hi atrevim abans de que arribi l’estiu, a pesar de que l’aigua encara estigui una mica freda. Tot plegat s’accentua aquesta primavera, marcada per un confinament que ja es fa molt llarg.\nA pesar que és un tema que ens surt per les orelles de tant de parlar-ne, m’agradaria plantejar una pregunta, en la qual potser no hi haureu pensat, i de la que no us podré donar una resposta precisa, què li passa la COVID-19, quan arriba al mar? He consultat als amics microbiòlegs de la UIB, i, com era de preveure, encara no hi ha dades sobre acció de l’aigua de mar sobre la COVID-19, d’alguna publicació que m’han passat sobre virus que poden causar altres patologies com hepatitis, conjuntivitis o diarrees, dedueixo que no és rar trobar virus al mar. Però hi ha un matís important, només a llocs on hi ha abocaments d’aigües mal depurades les concentracions de virus son altes. Estem a final d’abril, i acabo de llegir la informació d’una prestigiosa revista científica que diu que de moment no hi ha proves que indiquin la possible transmissió de la COVID-19 per les restes fecals, però això no vol dir que no duguin el virus. Hem de confiar en les anàlisis fetes per l’autoritat competent, en el sentit de prohibir el banys a les àrees de risc.\nPerò aigües cristal·lines, milions de visitants i platges amb bandera blava no són garantia de salut de l’ecosistema marí. El virus m’ha recordat una malifeta que ha passat recentment al nostres litorals amb una espècie ben coneguda per tothom: la nacra, Pinna nobilis, el bivalve més gran del Mediterrani. Per mor d’una infecció generalitzada ha estat eliminada pràcticament de tota la seva àrea de distribució, a l’arxipèlag i a la costa llevantina de la Península. L’organisme responsable de la infecció i la mort de les nacres ha estat Haplosporidium pinnae, una nova espècie de protozou que fa espores. Trobat als teixits de les nacres mortes fou identificat i estudiat per investigadors del LIMIA, un centre de recerca en aqüicultura del Govern Balear, situat en el Port d’Andratx.\nLa desaparició de la nacra ha estat una transcripció fidel del títol del llibre Crónica de una muerte anunciada, de Gabriel García Márquez, perquè la seva població havia anat minvant any rere any, conseqüència de l’extracció descontrolada, de la contaminació, de la resuspensió dels sediments per la navegació comercial i esportiva, i per la degradació progressiva de les praderies de posidònia, el seu lloc preferit d’assentament. Pocs individus i debilitats, són els ingredients que han facilitat la infecció i la desaparició d’una espècie emblemàtica, amb una acció filtradora i depuradora de l’aigua ben contrastada.\nTot i aquestes reflexions, fetes des de una perspectiva pragmàtica, no és la intenció d’aquesta secció de la Díngola de l’estiu (la número 37) seguir parlant de la COVID-19 i de la desaparició d’espècies, sinó tot el contrari. Volem donar una visió positiva i atractiva del mar, perquè l’estimem i per la necessitat de conservar-lo amb un estat ecològic òptim, i perquè la seva presència és una part important de les nostres vides, com ho era pels antics grecs, però sense les malifetes de Posidó. Amb aquesta intenció hem preparat dos articles que parlen de temes que esperem que resultin interessants. Un d’ells relacionat amb les recerques sobre espècies de peixos del grup de les rajades, i l’altre sobre alguns aspectes de la biologia dels mol·luscs.\nPer això tenim una col·laboradora nova, na Francesca Ferragut Perelló, una sineuera biòloga, que ha realitzat el màster oficial de la UIB en Ecologia Marina, finalitzat brillantment amb una tesi de màster sobre el tema que ens explicarà, i sobre el qual també farà la tesi doctoral al Centre Oceanogràfic de Balears.\nFrancesca Ferragut Perelló, en el proper número s’incorporarà com a col·laboradora de la secció “Espipellada científica”\nTambé aprofitarem aquest proper número de Díngola per, des de la secció Espipellada científica, regalar el llibre Fauna i flora de la mar Mediterrània, d’Enric Ballesteros i Toni Llebot (Editorial BRAU, 2018, 3a reimpressió), una excel·lent guia il·lustrada, amb 832 espècies de plantes, algues i fanerògames, i animals de la Mediterrània. El guanyador serà la primera persona que respongui la pregunta que plantejarem a la revista.\nPensau que la darrera Díngola publicada, per mor de l’estat d’alarma en format digital, i en les seves pàgines la darrera “Espipellada científica” de Biel Moyà les podeu trobar a https://issuu.com/ocb.sineu/docs/d_ngola_36_abril_2020.


Oli d'afaitat 150ml - Caricies\nProva a cercar bàlsam, oli, aigua\nSi tens preguntes o necessites ajuda, simplement deixa el teu número de telèfon i et trucarem de manera gratuïta\n0 producte productes € 0,00 (buida)\n0 producte productes € 0,00ff (buida)\nEnviament gratuït a partir de 60€ 678760657 678760657\nAigües i Tònics\nLocions i Tintures\nProtecció contra insectes\nNadó / Pell sensible\nSabons / Gels\nViatge / Kits iniciació\nInici>Home>Olis>Oli d'afaitat 150ml\nOli d'afaitat 150ml\n- Calma, suavitza i nodreix\n- Evita la irritació\n- Restableix l’equilibri natural de la pell\n- Altament hidratant\nOli que calma, suavitza i nodreix. Ajuda a restablir l’equilibri natural de la pell. Evita la irritació. Especialment formulat per tenir cura de la pell masculina abans, durant i després de l'afaitat.\nPrunus amygdalus dulcis oil (Oli d’ametlles dolces), Olea Europaea fruti (Oli d’oliva verge extra),\nCalendula Officinalis Flower extract (calèndula), Hypericum Perforatum extract (hipèric), Sesamum Indicum Seed oil (Oli de sèsam), Heliantus annus oil*(Oli de girasol), Triticum Aestivum Germ Oil (Oli de germen de blat), Cymbopogon Martini Oil (Oli essencial de Palmarosa), Cupressus Sempervirens Oil (Oli essencial de xiprer).\n* tots els ingredients d’aquest producte són de procedència ecològica certificada\n- Oli d’ametlles dolces: oli ric en vitamina A i E, proteïnes, sals minerals i àcids grassos. Amb un alt poder nutritiu, resulta adequat per a tot tipus de pell, proporcionant-li elasticitat, suavitat i hidratació. Té propietat emol·lients, nutritives i antiinflamatòries. Prevé la formació d’arrugues, formant una capa fina, no greixosa, que impedeix la deshidratació.\n- Oli d’oliva: un oli molt beneficiós per a la nostra pell, un dels hidratants naturals més efectius que existeixen. És un oli ric en àcids grassos essencials, molt hidratant i amb infinitat de propietats, suavitza, impregna, conserva, aromatitza i conté vitamina E. Té propietats impermeabilitzants i no bloqueja les funcions naturals de la pell, a més de minimitzar l’acció dels radicals lliures. És antisèptic i cicatritzant.\n- Calèndula: considerada l’emol·lient natural per excel·lència, suavitza, tonifica i hidrata la pell. Es caracteritza per les seves propietats antioxidants i regeneradores. Antiinflamatòria, astringent, antisèptica i cicatritzant. Molt recomanada per a tractar pells sensibles i delicades.\n- Hipèric: calmant, cicatritzant, descongestionant, antiinflamatori, vasoprotector.\n- Oli de sèsam: oli altament hidratant i regenerador, molt ric en àcids grassos essencials que tenen molta cura dels teixits cutanis. Permet una hidratació òptima de pell, evitant el ressecament. Revitalitza i tonifica combatent la flaccidesa, gràcies a les seves propietats reestructurants. És un potent fotoprotector natural dels efectes nocius del sol i els raigs ultraviolats.\n- Oli de gira-sol: és un oli especialment ric en vitamina E i àcid cafeic, convertint-se en un producte antioxidant natural que ajuda positivament a l'hora de mantenir la pell en bon estat. També és ric en àcid linoleic, hidrata en profunditat i contribueix a reduir les imperfeccions i disminuint l'aparença d’arrugues.\n- Oli de germen de blat: considerat una de les fonts naturals més riques en vitamina E. Gràcies al seu efecte antioxidant i regenerador, preveu l’envelliment cutani prematur, ja que neutralitza l’acció dels radicals lliures. Hidrata i suavitza la pell, proporcionant-li un alt grau d’elasticitat. Nodreix en profunditat. Accelera la cicatrització.\n- OE de palmarosa: amb una aroma dolça i floral conté propietats antisèptiques que ajuden a restaurar l’equilibri de la pell. Regenera les cèl·lules i combat les infeccions, molt indicat pel tractament de les arrugues.\n- OE de xiprer: aroma refrescant i masculí, acció estimulant circulatòria, astringent i balsàmica.\nEs recomana fer massatge amb una petita quantitat sobre la cara abans o després d’afaitar-se.\nSabó de calèndula i espígol\nOli antiestries 150ml\nBàlsam labial de mandarina 15ml\nAigua de Romer 100ml\n15 dies de garantia 100% gratis Enviaments gratis desde 60€ pagament segur assessorament gratuït\n© Caricies | 2019 Dissenyat per Incubalia


La consellera Pérez Garijo participa en l'homenatge d'Ontinyent a 'Els 13 de la corda', els afusellats per la dictadura franquista en la postguerra\nInicio Valencia La Vall d'Albaida La consellera Pérez Garijo participa en l’homenatge d’Ontinyent a ‘Els 13 de...\nLa consellera Pérez Garijo participa en l’homenatge d’Ontinyent a ‘Els 13 de la corda’, els afusellats per la dictadura franquista en la postguerra\nL'acte ha tingut lloc davant el refugi antiaeri de Tortosa i Delgado.\nLa consellera Rosa Pérez Garijo participa en l’acte i destaca el compromís d’Ontinyent en la recuperació de la memòria democràtica\nLa consellera Pérez Garijo, al costat de Jorge Rodríguez, familiars dels represaliats i altres representants municipals.\nOntinyent ha retut homenatge aquest divendres a ‘Els 13 de la corda’, els afusellats per la dictadura franquista al desembre de 1939, en la postguerra civil, enterrats en el cementeri de la localitat. Aquests represaliats recentment han sigut exhumats de la seua fossa i identificats, i les seues restes entregades a les seues famílies.\nL’acte, celebrat davant el refugi antiaeri de Tortosa i Delgado a Ontinyent, ha servit per entregar als familiars el documental ‘Els 13 de la corda’, en memòria de les víctimes.\nLa consellera de Participació, Transparència, Cooperació i Qualitat Democràtica, Rosa Pérez Garijo, en la seua intervenció ha destacat el compromís d’Ontinyent “en la recuperació de la memòria democràtica”.\nPérez Garijo i l’alcalde d’Ontinyent, Jorge Rodríguez, en l’homenatge a ‘Els 13 de la corda’, han parlat de la importància de la col·laboració per a avançar en les polítiques de memòria. Així la consellera ha afirmat que “un clar exemple d’aquesta manera de treballar ha sigut l’ajuntament d’Ontinyent”, i que ve a reflectir que “la millor garantia de no repetició és la memòria”.\nArtículo anteriorLlíria crea un nuevo espacio de ocio en El Secanet\nArtículo siguienteCatarroja crea una campaña para impulsar en sus comercios la recogida de los RAEE\nUna ‘ecoaula’ presideix el pati d’infantil del CEIP Lluís Vives de Bocairent


L’itinerari català gaudeix d’un ampli ventall de senders de Gran Recorregut que permeten apropar-se a una gran riquesa paisatgística i cultural\nPer: Èlia Pons i Marina Ballester\nCentenars de persones recorren cada dia els senders catalans. Deixen, al seu pas, les empremtes de les seves velles xiruques. Rutes de maquis, camins de costa amb penya-segats escarpats, paisatges d’alta muntanya i petits nuclis rurals conformen l’itinerari de Catalunya, un relleu de gran riquesa natural i cultural. Totes aquestes rutes tenen en comú un senyal formada per dues línies paral·leles, una blanca i una vermella, que marquen el camí d’un sender de gran recorregut.\nLes sigles GR designen aquests senders, que generalment superen els 50 kilòmetres i es divideixen per etapes. Per realitzar-los sencers normalment es triga més d’un dia. Els GR, actualment, no són un simple recurs muntanyenc; recullen valors com el respecte a la natura, mantenen actius els camins que utilitzaven els nostres avantpassats per a comunicar-se, passen per zones d’alt valor ecològic amb varietat de fauna i flora i posen al descobert joies d’alt patrimoni històric, natural i cultural. A més a més, proporcionen un augment de l’activitat socio-econòmica de les zones per on passen.\nL’activitat senderista catalana queda recollida sota el paraigüa de la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC), entitat que va realitzar el primer GR a escala catalana i espanyola. L’any 1975 la Federación Española de Deportes de Montaña y Escalada (FEDME) pren la iniciativa de prolongar el GR 7, que passava per França, a través d’Andorra. El mateix any, es va realitzar el primer tram de GR a l’ermita de Sant Blai de Tivissa, Tarragona. A partir d’aquell moment, la xarxa de senders de gran recorregut ha anat creixent amb el treball de la FEEC i les seves entitats voluntàries, sempre seguint el model francès. Algunes d’elles se centren en la recuperació de camins antics que connectaven els pobles i, d’altres, han focalitzat la seva actuació en crear noves rutes per zones verdes.\nLa mateixa FEEC és també l’encarregada de qualificar el GR com a tal, els quals han de complir una sèrie de requisits concrets. Han de ser aptes per a tothom i no haurien de comportar cap mena de risc, ja siguin barrancs, rius amb un cabal considerable o zones asfaltades de gran trànsit. Per altra banda, un GR també ha de complir uns requisits patrimonials paisatgístics, arquitectònics, naturals i històrics.\nCamins que no s’esvaeixen\nAmb el pas del temps, les marques de pintura es deterioren i els camins poden esborrar-se si creixen plantes o arbustos. Per això és important la tasca de conservació d’aquests senders. Malgrat que l’entitat encarregada d’homologar els GR sigui la FEEC, el manteniment d’aquestes rutes correspon majoritàriament a entitats excursionistes voluntàries.\nLa FEEC disposa de 75 entitats que hi tenen cura voluntàriament, però a més, trobem empreses amb tècnics d’espais naturals contractades pels ajuntaments, diputacions o consells comarcals. Tanmateix, el manteniment actual sembla ser insuficient. Antoni Olivella, responsable de la Comissió de Refugis del Centre Excursionista de Catalunya, afirma que “moltes de les etapes dels GR de Catalunya no estan prou cobertes a nivell de voluntariat i manteniment i, probablement, caldria una formació més específica”.\nA part dels GR, trobem altres tipus de senders com els locals, que tenen un marcatge propi. Sovint, es poden confondre les seves senyalitzacions quan s’ajunten amb els GR. Tal com afirma el vicepresident de la FEEC, Josep Casanovas, des de la mateixa entitat s’està treballant, juntament amb el Consell Català de l’Esport, per crear “regulacions que permetin uniformar la senyalització en el país per tal que aquesta sigui clara”. Des de l’Institut pel Desenvolupament de l’Alt Pirineu i l’Aran (IDAPA) s’està treballant també en un pla per unificar la senyalització dels senders. “Tot i que actualment només s’està duent a terme a l’Alt Pirineu, té una vocació que s’implanti arreu del territori”, afirma Lluís Puiggarí, membre de Rutas Pirineos.\nEls perills de la muntanya\nL’excursionista, a l’hora de realitzar un sender, ha d’anar ben preparat i ser conscient del repte a què s’exposa. És essencial estar ben informat sobre les condicions meteorològiques, ja que en situacions extremes de neu i pluja, un sender pot arribar a ser impracticable. Per això també és necessari comptar amb un bon equipament i material.\nActualment, la FEEC està treballant en la creació de pictogrames que puguin donar una idea del grau de dificultat d’un determinat sender. Carles Freixas, de l’empresa de guiatge de muntanya Rutas Pirineos, creu que és molt necessari aquest tipus de senyalització, ja que, sovint, “es dona per descomptat que l’usuari s’ha informat prèviament a la realització del sender”.\nLa il·lusió i la motivació són condicions indispensables per fer un GR, però també és necessari posar-hi seny. “El senderisme ha ajudat a abandonar el sofà i sortir de casa, però hi ha persones que es pensen que anar a la muntanya és com anar al gimnàs i això no és així”, sosté Carles Freixas. Si un no valora el grau de dificultat del GR que vol realitzar és freqüent caure en lesions de torcedures de turmell, esquinços, dolors d’esquena o sobre carregaments a les cames i als genolls.\nAlguns GR passen per espais naturals protegits o propietats privades de particulars, ramaders i agricultors. En aquestes situacions, la FEEC necessita una autorització del propietari del terreny per poder marcar la ruta d’un GR. Tanmateix, a vegades es poden donar situacions problemàtiques.\nEl sector primari català, tot i haver donat el permís perquè passi un sender pel seu terreny, es pot sentir afectat si un camí té un alt flux d’excursionistes, ja que poden malmetre els seus espais de cultiu o incomodar el seu bestiar. En els GR de costa també s’hi pot veure afectat el propietari privat. Lluís Puiggarí, un dels membres de Rutas Pirineos, explica que “un dels principals problemes del GR-92 és que hi ha moltes propietats de gent benestant que no volen que les seves finques es vegin afectades per aquests camins”. En aquest sentit, la FEEC es troba amb un repte molt important: fer que tots els actors que intervenen en un GR arribin a un acord per tal d’aconseguir una bona convivència i sostenibilitat a llarg termini.\nAixí, es gaudeix d’una riquesa inabastable accessible a tothom que ho vulgui, sempre que es contribueixi a la seva conservació. Avui dia, un GR va més enllà de la pràctica esportiva. “El senderisme reporta a valors emocionals, culturals, històrics i de contacte amb la natura”, afirma Carles Freixas. Darrere l’excursionisme també s’amaga una voluntat de conservació del medi ambient i de coneixement de la flora i fauna del territori. Per tant, un sender apropa a les persones a la natura en tots els sentits, tant geogràficament com emocionalment. Tal com sosté Antoni Olivella, membre del Centre Excursionista de Catalunya, “un GR et permet connectar amb el medi natural i amb tu mateix, posant en repte el teu propi cos”. D’aquesta manera, un només s’ha de calçar les botes, i deixar-se endur pels camins de muntanya. Perquè, tal com diria Antonio Machado, es fa camí al caminar.


Les floretes de la Carme i l’Àngels per a Lloret de Mar – Lloret de Mar – Blog\nUncategorized @ca 29/06/2015\nLes floretes de la Carme i l’Àngels per a Lloret de Mar\nUs presentem l’Àngels i la Carme, dues de les ambaixadores de la campanya d’enguany de Lloret de Mar. Tot i que elles ja exercien com a tals molt abans de participar en aquest projecte. Una de les seves aficions preferides és fotografiar Lloret i publicar les seves instantànies a Instagram, i tenen milers de seguidors en els seus comptes. En comú tenen aquesta passió per la fotografia, per Lloret i per moltes coses més!\n“LLORET MON AMOUR” I “COM A LLORET ENLLOC”.\nL’Àngels es declara una enamorada del camí de ronda que comença a sa Caleta, mentre que la Carme es queda amb la cala dels Frares que, precisament, és una de les aturades del camí de ronda. Si baixen a la platja, l’Àngels no s’ho pensa ni un moment i va directa a l’aigua, mentre que la Carme tria fer petar la xerrada amb la gent de Lloret.\nLes platges, el paratge de Santa Cristina i les ermites són els indrets de Lloret que totes dues trien com a “únics”. Però com que són molt aficionades a les sortides i postes de sol, aquí teniu els seus “spots” preferits:\nPer dir hola al dia, la Carme es queda amb el parc de les Olors, mentre que l’Àngels tria la cala dels Frares. I per acomiadar-lo amb el filtre vermellós del capvespre, totes dues es queden amb les vistes des de sa Caleta.\nSi voleu seguir veient Lloret amb els seus ulls, busqueu-les a Instagram. “Lloret mon amour” és la manera com geolocalitzen les seves fotos. Tota una declaració d’intencions!\nCarme Bosch @llunad_estiu\nÀngels Torrent @angeleta2


Xerrada de presentació del cicle d'activitats sobre orígens i identitat - AFNE\nÉs una xerrada adreçada a famílies adoptives i a adoptats/des de més de 15 anys en la que s’aprofundirà sobre diferents temes entorn a l’adopció, vivències traumàtiques i les seves conseqüències, i qüestions que puguin ajudar a créixer com a persona i com a família. Serà un espai per compartir experiències de diferents famílies, amb l’aportació de testimonis que han viscut aquest tema en primera persona.\nLa xerrada és gratuïta però les places són limitades i cal fer inscripció prèvia.\nEn aquesta xerrada es presentaran les diferents activitats que formen aquest cicle dedicat als orígens i la identitat en l’adopció: els grups terapèutics d’aprofundiment sobre la recerca d’origens i la identitat i els tallers vivencials per acabar d’integrar i viure/sentir el que es treballarà verbalment en el grup terapèutic. Aquestes activitats es faran en dos grups diferents: un de pares i mares adoptius amb fills de qualsevol edat i/o persones que estiguin pensant en adoptar i un altre grup d’adoptats/des de més de 17 anys.\nEls GRUPS TERAPÈUTICS D’APROFUNDIMENT estan pensats per treballar i desenvolupar en profunditat tots els dubtes, preguntes i sentiments que provoquen les situacions comentades i que sorgiran de la xerrada/tertúlia introductòria.\n*PREUS de les activitats:\nSocis i sòcies AFNE i IFAD\nGrups terapèutics pares i mares adoptius: 30€. Aportació total de les 3 sessions\nGrups terapèutics adoptats/adoptades: 15€. Aportació total de les 3 sessions\nTallers vivencials: 30€\nGrups terapèutics pares i mares adoptius: 40€. Aportació total de les 3 sessions\nGrups terapèutics adoptats/adoptades: 20€. Aportació total de les 3 sessions\nTallers vivencials: 40€\n← Comunicat a les famílies sobre els canvis en els seguiments postadoptius d’Etiòpia\n3r Taller de cuina en família →


La Lleganya: Continua la maledicció neozelandesa\nContinua la maledicció neozelandesa\nDurant tot el primer temps, el public de Landsdowne Road va mantenir el somni de trencar, per fi, la maledicció neozelandesa: el Trèbol mai ha vençut a la falguera ... I aquest 2010 manté la tònica. El marcador es va començar a moure a puntades, amb Dan Carter d'una banda i Jonathan Sexton de l'altra; i tot i ser inaugurat pels visitants, seria l'irlandès Stephen Ferris l'encarregat d'aconseguir el primer assaig del partit als trenta-un minuts (11-9). El peu de Carter i, sobretot, un assaig de Boric al darrer minut del primer temps van impedir que els irlandesos marxessin al vestidor amb avantatge.\nA la represa, els de Negre van començar a desgranar assajos en vista a aconseguir la imbatibilitat en aquesta gira; els locals, tot i la seva lluita, només van poder tornar a moure l'electrònic gràcies a un assaig sense transformació de Brian O'Driscoll. Al final, el 18 a 38 deixava clara la qualitat dels All Blacks, que hauran de guanyar-se l'anomenat Grand Slam de tardor contra Gal·les.


Una performance del cineasta Robert Garcia obre Lo Cercacurts de Montornès de Segarra\nterritoris.cat 17:27 04/07/14\nLa 8ena edició de Lo Cercacurts.Festival de curtmetratges de Montornès de Segarra s'inaugura aquest divendres al Castell de les Sitges de Florejacs amb una performance del projecte "Nosferatu: El origen" del cineasta mollerussenc Robert Garcia.\nobre edició serveis cercacurts robert garcia\nRobert Gracia en una performance del projecte "Nosferatu: El origen"\nRobert Garcia, realitzarà la seva 4a representació del projecte de llargmetratge "Nosferatu: El origen" en la inauguració de Lo Cercacurts, 8è Festival de curtmetratges de Montornès de Segarra que enguany ha fet novament un salt exponencial en el nombre de participants; concretament s'han rebut 380 curts de Catalunya, d'arreu de l'estat espanyol i també de l'estranger. Com a novetat principal és que s'han utilitzat les plataformes online dedicades a festivals de cinema, per a rebre, visionar i puntuar els curtmetratges. Una altra de les novetats, ja incorporades en la passada edició, és la projecció en diferents espais de la Segarra i també de l'Urgell.\nAquest divendres, la inauguració es realitzarà en un espai únic com és el Castell de Les Sitges de Florejacs a les 8 de la tarda, on el mateix director del festival conjuntament amb l'actriu de Tàrrega establerta a Barcelona Yasmin Taisir; deleitaran al públic assistent amb la seva 4a performance per promocionar el projecte de llargmetratge que Garcia ha escrit i que actualment es troba en fase de ser produït. Garcia explica que es donarà a conèixer un micromecenatge per a realitzar un teaser i un dossier de producció per a què sigui una carta de presentació de cara a les productores cinematogràfiques, i també per poder optar al proper Coming Soon del Festival Internacional de Cinema Fantàstic Sitges 2014, on es reuneixen importants directors i productors de tot el món. El teaser promocional es rodarà el primer cap de setmana d'agost al mateix Castell de Les Sitges i a la vila de Florejacs, així com a diferents indrets de la Segarra. La participació és oberta com a figurants, dins de vàries de les recompenses que el micromecenatge ofereix.\nLa història de "Nosferatu: El origen" és un drama fantàstic ambientat a l'Europa de l'Est del segle XVIII Garcia ha estat més de 2 anys investigant i escribint el guió; barrejant succesos que van passar realment en aquella època, amb elements de ficció. En la història s'hi pot trobar elements diversos com desolació, odi, amor, sexe, intriga, terror...\nEl festival continuarà aquest pròxim diumenge amb una projecció al teatre de Ca l'Eril de Guissona; el divendres 11 de juliol als jardins del teatre Ateneu de Tàrrega i finalitzarà a Montornès de Segarra el dissabte 12 de juliol amb una taula rodona on hi participarà la vicepresidenta de l'Acadèmia del Cinema Espanyol i també directora de cinema Judith Colell. Seguidament una sessió de curtmetratges, el sopar popular i l'última sessió dels finalistes. Posteriorment hi haurà l'entrega de premis i la vetllada acabarà amb un concert del grup AUDIOLEPSIA amb videoprojeccions i Dj.\nTrobareu més informació a la pàgina Web del festival.\nEl pa recupera l'origen artesà i saludable\nLa Diputació de Lleida destina el PUOSC a les escoles bressol


El Circ Raluy s'adapta als nous temps | Canal Reus TV\nEl Circ Raluy s'adapta als nous temps\n18:07 - 27 març 2015\nEl Circ Raluy sempre ha tingut una imatge clàssica, pròpia dels anys 30. Però darrere aquesta faceta s’amaga una tecnologia força moderna per tal de poder adaptar les seves actuacions. El so i la il•luminació han permès a la companyia circense crear nous formats d’actuacions.\nSeguiran oferint diversió i espectacle fins aquest diumenge, després d'haver allargat una setmana la seva estança a la ciutat de Reus. Des de Canal Reus televisió els volem ensenyar com s’ha adaptat la companyia als temps actuals.\nAquestes actuacions avui en dia no serien possibles sense la tecnologia moderna de so i il·luminació. El Circ Raluy està catalogat com a circ museu. Però tot i l’estètica, avui en dia no serien sostenibles sense una adaptació tecnològica.\nEn “Globo”, o també conegut com cara blanca, és el tècnic de so i il·luminació del circ Raluy. Ell, més que cap altre, és conscient del pas endavant que suposa adaptar-se als temps actuals.\nEls artistes de la companyia entenen que aquests canvis han permès crear nous formats i noves actuacions.\nActualment el consum energètic del circ és molt inferior al d’anys passats. L’utilització de leds els ha permès reduir el seu consum energètic i a diferència és ben clara: han passat d’un consum de 80 kilo watts durant els espectacles a 10 kilo watts de consum elèctric. Tot això confirma la importància de la combinació d’una adaptació tecnològica amb seguir mantenint una estètica i imatge clàssica.


Mangue catalán | La Linde Arqueología\nLA INVESTIGACIÓ I LA DIFUSIÓ DEL PATRIMONI CULTURAL DES DE POSTULATS DEMOCRÀTICS I INTERDISCIPLINARIS.\nEl web «Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada»\nEntrevista a Igansi Mangue Alférez. Arqueóleg i documentalista.\nFundació Assut, Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada\nEn el nostre interès per conèixer col•lectius que es caracteritzen per la seua independència i interdisciplinarietat a l’hora d’intervenir, investigar i difondre el patrimoni cultural hem contactat amb Ignasi Mangue, un dels components de la Fundació Assut i coordinador de la web creada per aquesta fundació “Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada”.\nTenint com a marc espacial un territori molt concret, el de l’Horta de València i, en particular, aquella àrea que s’inclou en l’àmbit de la comunitat de regants de la Reial Séquia de Montcada, al nord de l’àrea metropolitana de València, els promotors d’aquesta iniciativa multimèdia es plantegen com a objectiu fonamental aprofundir en el coneixement d’un paisatge cultural molt determinat i, seguint una relació bidireccional, projectar-divulgar aquest coneixement a la gent que conviu en aquest territori (però també a aquelles altres que es poden aproximar des de la distància per mitjà de la xarxa ). D’aquesta manera, el compendi del «saber mil•lenari» que ha modelat el paisatge de l’horta, des d’una concepció eco-cultural, hauria de retornar més enriquit i interioritzat socialment (objectiu ideal per a tots els que ens dediquem a la gestió, investigació o difusió del patrimoni).\nSeparar-se del paisatge on s’inclou una determinada societat pot portar conseqüències funestes i això és una realitat que, a l’Àrea Metropolitana de València, desafortunadament, es continua patint després de la implantació de nous models socioculturals i pràctiques econòmic-especulatives molt agressives. Conseqüències que es converteixen no només en problemes de pèrdua d’identitat cultural, sinó també en pèrdues de caràcter mediambiental.\nEl coneixement és la pedra angular d’aquest projecte, com es manifesta en l’editorial de la web: «Aquesta web és una de les portes que obrim per entrar definitivament en el coneixement sobre aquests paisatges culturals de la Reial Séquia de Montcada. I en definitiva, procedir a la necessària recuperació de les diferents memòries, patrimonis, mirades i petjades d’aquest territori, per millorar el present i futur de la nostra societat . No oblidem, que conèixer i estimar aquesta terra, al cap i a la fi, és aprendre a conèixer, respectar i estimar qualsevol altre racó del món i formar part d’una societat més justa, solidària i democràtica». Un coneixement que ha de ser la base imprescindible per assistir a una irrenunciable participació ciutadana en la recuperació-manteniment del llegat cultural i, en aquest cas, en garantir un futur sostenible del territori.\nAmb aquest ànim proposem una sèrie de preguntes sobre els fonaments d’aquest projecte web i les implicacions socials, culturals i ecològiques que persegueix. Entrevistem al voltant d’aquestes qüestions a Ignasi Mangue Alférez, arqueòleg i documentalista valencià, que viu un peu a València i altre a Barcelona. Llicenciat a la Universitat de València, en aquesta ciutat ha desenvolupat bona part de la seua tasca professional i investigadora, aprofundint en la relació ciutat-horta, recolzant-se sobretot en el coneixement de l’organització, disseny, gestió i distribució històrica de l’aigua- el sistema de regadiu de l’horta -, del qual és un dels majors experts. Servisca com a exemple el seu imprescindible llibre d’història local «Marxalenes: de alquería islámica a barrio de la ciudad de Valencia», on es reconstrueix l’evolució d’un territori que formava part del cinturó rural més pròxim a la ciutat de València i hui barri de la mateixa .\nPerò com ell mateix ens ha manifestat en alguna ocasió, la realització del Màster de «Didàctica de les Ciències Socials» a la Universitat Autònoma de Barcelona li va imprimir un gir decisiu en la seua concepció de les disciplines de la geografia i la història en l’àmbit educatiu i en la manera de divulgar i transmetre els coneixements.\n– Per a començar a conèixer aquesta iniciativa, com va sorgir aquest projecte web de Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada? Quins eren els objectius inicials i els promotors d’aquesta idea?\nEl projecte com a tal, en el seu aspecte oficial, s’encetà fa tres anys, però la seua gestació intel•lectual començà molt abans. Em disculparàs, doncs, que abans de concretar l’inici més formal d’aquesta multimèdia crega d’obligat compliment explicar amb una mica de detall els seus primers antecedents.\nLa causa inicial de llançar aquest projecte estava íntimament lligada a la dilatada experiència que atresoràvem alguns membres de la Fundació Assut, respecte la nostra activitat simultània en els àmbits professional, acadèmic, i d’activisme cultural —popular— de l’Horta de València.\nGrosso modo, es pot dir que teníem un pòsit de sensibilitat diferent del d’altres investigadors, activistes o professionals també interessats en aquest territori. Pense que aquest llarg passeig temporal, transitant indiscriminadament entre les esferes de l’alta i baixa cultura de l’Horta, ens va fer molt conscients de les distintes mètriques, ritmes, dificultats i problemes socials que tenien aquests paisatges tradicionals, tant en la seua projecció passada i futura, com en el seu dia a dia.\nMés específicament, crec que en el conjunt del nostre background hi ha dos elements que transcendeixen de la resta i resulten decisius en la formalització, anys després, d’un projecte web sobre aquests paisatges culturals. El primer, era la nostra relació habitual amb els regants de la Reial Séquia de Montcada, i el segon, va ser la nostra col•laboració en el Pla d’Acció Territorial sobre l’Horta de València (PATH) Pla d’Acció Territorial. El primer element, ha estat durant anys una ininterrompuda i valuosa experiència etno-agrària; el segon, fou un estudi interdisciplinari de paisatge a gran escala concentrat en un espai reduït de temps. La barreja d’aquests dos inputs —dues òptiques de paisatge diametralment oposades—, de retruc ens va proporcionar una privilegiada mirada a doble escala d’aquest territori. Fruit d’aquesta mirada, i dins de les nostres possibilitats de reflexió i acció directa, ens plantejarem que la difusió dels sabers tradicionals de l’Horta al conjunt de la societat metropolitana era inajornable.\nAixí, situant-nos més a prop en el temps, es podria dir que la part formal i més visible d’aquest projecte sorgeix durant l’any 2011, quan des de la recent constituïda Fundació Assut, valorem la necessitat urgent de crear una potent eina de difusió multimèdia, que eduque, revaloritze i done a conéixer al gran públic els paisatges tradicionals de l’aigua de l’Horta de València, però des d’una vessant el més divulgativa possible. Es obvi, també, que el rerefons d’aquesta iniciativa és el d’ocupar una espai inexistent a la xarxa, on des del rigor acadèmic, però amb un llenguatge senzill i uns plantejaments epistemològics renovadors, existira un instrument multimèdia útil i eficaç en la protecció del patrimoni cultural i paisatgístic de la ciutat i horta de València.\nAssut de la Séquia de Montcada. Font: web Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada.\n– Imaginem que la versatilitat del medi i el concepte tan dinàmic del qual ens parles, ara per ara, haurà ampliat el vostre horitzó?\nSí, per descomptat, és evident que el plantejament d’obligar-nos a conceptualitzar els coneixements d’una manera més didàctica i les amples possibilitats divulgatives que ens ofereix Internet han eixamplat moltíssim els nostres horitzons inicials. Tanmateix, malgrat la important feina feta i el temps transcorregut, ens trobem encara en un estadi bastant inicial. Cal explicar que la definició i disseny d’aquesta web ha sigut un procés molt complexe i feixuc, no només respecte l’estructuració i selecció de continguts —adaptant-los a la nostra concepció holística del paisatge, sinó també, en el desplegament de la seua arquitectura multimèdia. Aquesta última ha estat possible gràcies al software fet a mida que ha posat al nostre abast l’empresa Xip Multimèdia, a qui també tenim que agrair les continues suggerències, millores i ajustos en la manera de mostrar i desenvolupar els continguts d’una manera el més adient possible dins l’ecosistema digital. Tot plegat, aquesta feina conjunta de col•laboració acadèmica i tècnica ens ha permès, a través d’un seguit d’aplicacions i distints llenguatges —textuals, gràfics, audiovisuals, etc—, anar oferint tota la informació d’una manera el més atractiva, útil i dinàmica possible.\nPerò és precís reconèixer que tot aquest esforç en el desplegament dels continguts inicials, no ha tingut encara la seua translació total sobre les xarxes socials. Per això, sense descurar la importància d’afegir de mica en mica continguts nous, a hores d’ara estem centrats en el desplegament de possibles eines i aplicacions 2.0 que ens ajudem a millorar en aquesta qüestió transcendental. Un bon exemple és el canal de vídeo que varem crear fa uns mesos a la plataforma VIMEO on, a més d’exhibir alguns dels nostres materials audiovisuals, també oferim una selecció d’altres vídeos a nivell mundial sobre els paisatges culturals de l’aigua.\nAixí doncs, malgrat haver-se completat satisfactòriament aquesta primera etapa de treball sobre la web, el projecte està lluny d’haver assolit tots els seus objectius i presenta un horitzó de possibilitats encara molt ample.\nSéquia de la Uncia sobre el canal principal. Font: web Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada.\n– Ens parlaves que una de les vostres aspiracions era la de donar a conèixer els valors del paisatge de la séquia de Montcada i per extensió de l’Horta. Aleshores, la vostra web es planteja com un portal fonamentalment per a fora de València, doncs imaginem que a València aquestos valors seran ben coneguts?\nNo, res més lluny de la realitat. Precisament, el primer objectiu en la promoció i difusió dels valors lligats als paisatges culturals de l’aigua d’aquesta comarca sempre ha sigut arribar al seu veïnatge.\nL’Horta, receptacle d’un dels darrers paisatges de gran horta periurbana d’origen mil•lenari a la Mediterrània, continua sent a hores d’ara un territori profundament desconegut pel conjunt de la societat metropolitana que l’habita. Les causes d’aquesta ignorància són nombroses, dilatades en el temps i d’una gran complexitat, però obvies, quan es fa un ràpid cop d’ull a l’actual articulació espacial de la ciutat de València i les seues rodalies i s’observa el l’alt grau de desconeixement dels seus habitants sobre els vells paisatges de l’aigua existents dins el seu rerepaís. Alguns investigadors com el geògraf Josep Vicent Boira, s’han atrevit a parlar de l’existència d’una “nítida fractura interior, social y cultural entre la ciudad de València y su área periurbana, la huerta” des de segles arrere. Siga com siga, no és una situació excepcional en el marc regional europeu, on la majoria d’aquestes grans hortes periurbanes han desaparegut o es troben en un estat de franca regressió i desintegració.\nReg de parcel.les a l’horta. Font: web Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada.\n– Bé, sembla doncs que estem encara lluny de la fase inicial d’estima social, tal volta es deurien rebutjar, inicialment, alguns estereotips folklòrics de l’horta?\nEncara que comparteixo el fons de la vostra apreciació inicial, potser, matisaria una mica aquest comentari sobre estar encara lluny d’una fase d’estima social respecte a l’Horta. Les mobilitzacions ciutadanes dels darrers anys —i no parle només de la Iniciativa Legislativa Popular per l’Horta Iniciativa legislativa, o de les nombroses esmenes ciutadanes al Pla d’Actuació Territorial de l’Horta (PATH) enllestit des del govern autonòmic—, indiquen un important interès i sensibilitat respecte la seua protecció. A més més, cal dir, que en un estat d’empobriment gairebé absolut del teixit social vinculat a l’agricultura tradicional de la comarca, els llauradors, sobretot els més vells, són els grans “culpables” del manteniment de mil•lers de fanecades que sobreviuen a una possible urbanització. Front l’abandó de moltes terres, també existeix el conreu i cura insistent de moltes altres, que sense estar desvinculades d’una lògica finalitat econòmica, reben un alt component afectiu. Tampoc és menyspreable el conjunt d’iniciatives de distints grups de població més jove que estan intentant reactivar el conreu de moltes terres abandonades i traure rendiments agraris positius a través de l’exportació o de la producció de verdures o altres especies vegetals ecològiques.\nCom bé suggeriu, és necessari rebutjar frontalment alguns dels estereotips més arrelats sobre la cultura tradicional de l’Horta. Sobretot, perquè seguint el fil de l’encertat anàlisi i comentaris de Josep Vicent Boira sobre aquesta qüestió, en la mesura en que s’accentua l’ús promiscu d’una caricatura distorsionada i enyoradissa de la “ruralitat” de la capital valenciana —eixe espai rural domesticat, ajardinat, bucòlic—, més s’incrementa el seu alt grau de destrucció. Caldria assenyalar també, que tant perillós és aquest arrasament del paisatge tradicional de l’Horta, com la pretensió de la seua salvació incondicional, sense cap mena de reflexió ni anàlisi rigorós. En paral•lel a les agressions constants a aquest territori, des de fa moltes dècades arrosseguem un excés de “salvaments” de l’Horta, on la veu, la cultura real, els problemes i els interessos de la família llauradora —veritable principal constructor del paisatge tradicional— han quedat relegats a un segon plànol, o, simplement, ignorats del tot. Les visions benintencionades postmodernes de l’Horta, des del saló o des del cotxe, no ajuden gaire a resoldre la seua problemàtica. Parafrasejant al recent desaparegut Miquel Barceló, és possible imaginar uns llauradors sense horta, però no una horta sense llauradors. Entre altres qüestions de relleu, si no resolem la situació de pèrdua constant de les plusvàlues agràries de les famílies de llauradors i la situem en el centre del problema de manteniment d’aquests paisatges culturals, estem obviant allò més trascendental.\nImatge bucòlica de l’Horta de València. 1918. Font: Arxiu Levante-EMV\n– I els polítics, quin paper han assolit fins ara?, existeix legislació ferma?\nÉs evident el alt grau de responsabilitat que els polítics tenen en la desintegració i destrucció de l’Horta. Però generalitzar i fer-ho extensible a tothom, em semblaria injust i desencertat. Al cap i a la fi, els polítics són també un reflexe d’una part important del conjunt de la societat. Front a les responsabilitats polítiques directes en molts municipis respecte el procés especulatiu de sòl i la urbanització subsegüent, també s’ha de dir que la majoria de governs locals arrosseguen el problema crònic d’una manca d’autonomia financera. Sens dubte, aquestes són qüestions de pes en la presa de decisions finals sobre les polítiques de gestió del territori municipal.\nL’absència d’una legislació ferma és també un factor important, però no decisiu, com demostra l’elevat nivell d’incompliment de moltes administracions locals respecte la protecció, vigilància i rehabilitació del seu patrimoni cultural i mediambiental, que dictamina l’ordenament de l’administració autonòmica o el PGOU de torn. S’ha de dir també, que existeix un farragós laberint administratiu de competències entre les distintes administracions local, provincial, autonòmica, estatal i europea que no acaba d’aclarir com, quan i qui ha d’exercir la vigilància del territori en temes de paisatge. I finalment, una llei sense reglament d’aplicació, sense pressupost i sense un suport i complicitat del conjunt de la ciutadania, no serveix de molt. En el cas de l’Horta, semblava que el PATH seria la clau de volta legislativa que ompliria el buit legal en la protecció formal i directa d’aquesta zona metropolitana, però la seua aplicació, cada dia sembla més difícil, atés el silenci administratiu i polític del govern valencià.\n– Per què cal, doncs, emprendre accions per a reivindicar la necessitat socioeconòmica i mediambiental de l’Horta? I si es cau, què deuríem fer els professionals del patrimoni? Quina deuria ser la nostra tasca?\nAquesta és una bona pregunta que ja en la seua formulació porta implícita part de la resposta i ens situa en un escenari de protecció de l’Horta més realista i contemporani. Es tracta d’una qüestió fàcilment entenible si observem els nous paradigmes d’eco-desenvolupament que reclama el marc normatiu de la Llei europea del Paisatge per a les distintes àrees o espais urbans de la Unió Europea.\nA València i la seua comarca, més que una opció de possible futur, aquest és un camí irrenunciable, donada la profunda crisi multisistèmica que acull el seu territori. Les efectistes polítiques urbanes d’aparent lluentor i glamour postmodern practicades durant els darrers anys arreu de la seua àrea metropolitana, amb un promiscu malbaratament de les finances públiques i la presència incontestable d’un monoconreu urbà de la rajola, obliguen a fer un nou replantejament.\nCal emprendre un seguit d’accions constants i coordinades entre els distints agents socials, econòmics i polítics, per reivindicar el paper transcendental a nivell socioeconòmic i mediambiental de l’Horta. Perquè la ciutat de València, cor i nucli principal d’aquesta comarca, no tindrà un futur equilibri eco-cultural, si no recupera les seues resiliències perdudes respecte l’horta i espais rurals que l’envolten. S’ha de perseguir un nou model de ciutat, on el seu espai immediat o perifèria, l’horta, actue com rebost de proximitat i referent medi-ambiental de qualitat, a través de les seues coordenades culturals tradicionals. Sent, a més a més, referent d’un territori metropolità que estimule la multiplicitat de distintes funcions econòmiques urbanes dins un renovat model polític, social, cultural i econòmic basat en l’eco-desenvolupament. Sens dubte, el metabolisme social dels distints paisatges culturals de l’aigua de l’Horta de València, ha de ser un dels principals referents del nou canvi territorial.\nImatges actuals de parcel.les de l’horta.\nRespecte els professionals del patrimoni, hauríem també de fer canvis significatius en la nostra manera de ser i actuar sobre el territori. En primer lloc, és precís entendre i acceptar que el tradicional patrimoni històric només és una part del gran trencaclosques que forma el patrimoni cultural de l’Horta. En el cas del nostre col•lectiu, el dels arqueòlegs, per arribar a aquest raonament en primer lloc cal abandonar l’asèptica visió professional i metodològica vinculada a l’Arqueologia de Gestió, per recuperar o incorporar elements d’interpretació que ens vinculen més a una arqueologia crítica i compromesa amb la societat. L’arqueologia que s’agafa única i estrictament a les interpretacions funcionals dels contextes i artefactes històrics, acaba perdent la seua funció social com a ciència històrica, i el que és més important, perd el seu sentit com a eina de transformació social, ja que actua com a mecanisme de reproducció del poder hegemònic i perd de vista tot el seguit de passats negats i alternatius possibles.\nNo es tracta tampoc de renunciar a qüestions de mètode o formació tècnica necessàries en el dia a dia de la praxis arqueològica, sinó d’incorporar en paral•lel una base epistemològica que ens aporte una necessària higiene intel•lectual, i aproxime a la base dels distints problemes i desafiaments de la nostra societat actual. Cal interrogar-se de manera regular sobre el valor educatiu i ús didàctic del patrimoni històric que treballem, ja que un dels objectius primordials de la salvaguarda del patrimoni cultural —material o immaterial— és el de tenir una concepció crítica del nostre passat, que puga afavorir la formació democràtica de la ciutadania.\nEn segon lloc, i al fil del que ja hem exposat, aquest patrimoni cultural és inabordable si no s’apleguen a treballar juntes algunes de les diferents disciplines acadèmiques i sabers professionals i culturals que treballen sobre el territori. Es a dir, historiadors, arxivers i arqueòlegs necessitem de l’estreta col•laboració de geògrafs, antropòlegs, arquitectes, enginyers agrònoms, etnòlegs, enginyers de camins, biòlegs, ambientòlegs, etc., per poder enllestir projectes d’acció patrimonial cultural de garanties sobre qualsevol espai. La concepció holística a l’hora d’entendre els paisatges culturals no és una opció qualsevol, és una necessitat de primer ordre.\nLlauradors trebajant l’Horta. Font: web Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada.\n– Vegem per tot el que ens dius, aquest projecte no és només una eina de divulgació, sinó que a més busca la reflexió i la implicació de tots els agents: el professionals, els polítics i la societat mateixa. Esteu d’acord amb la idea de que si tots el nostres debats només es queden al nostre cercle serveixen de ben poc i que la demanda ciutadana és quasi l’única solució de futur per al patrimoni ara que, malauradament, lo públic es va difuminant?\nSi, es clar, comparteixo eixa opinió. Els debats sobre el patrimoni han d’eixir dels cercles reduïts i buscar altres preguntes i respostes en el conjunt de la societat.\nÉs interessant, però, preguntar-se el per què d’aquesta situació. Aquest fenòmen de no “ventilar” les nostres reflexions en públic és un procés de contracció de la disciplina en ambients exclusivament universitaris i professionals, cosa que ha passat en moltes altres especialitats acadèmiques. Crec que això, en una gran mesura, respon a una dinàmica més global que té a veure amb la desconnexió de la funció social de moltes activitats professionals; i per mi, aquesta desconnexió es deu sobretot a la pèrdua de consciència de classe.\nDurant moltes dècades, una part important de l’arqueologia efectuada des de la universitat o des de l’acció purament professional, no s’ha preocupat per traslladar a la ciutadania una manera crítica d’interpretar el passat respecte el seu present. Altres disciplines com l’antropologia, l’etnologia o la didàctica de les ciències socials, des del constructivisme si han trobat camins o maneres d’enganxar el passat i el present de la societat actual. En donar l’esquena l’arqueologia a aquesta possibilitat, l’ha fet perdre pas i capacitat d’entendre la desintegració dels patrimonis històrics tradicionals front al discurs hegemònic dels patrimonis transmesos pels mitjans de comunicacions de masses. Tampoc l’arqueologia ha estat atenta a la connexió amb els patrimonis “informals” del passat amb el present, ni a l’aparició d’altres patrimonis culturals provinents d’altres països que han desplaçat i erosionat la cultura local. Tot plegat, si volem rescatar part de la informació d’aquest passat local, l’haurem de reinterpretar i saber reubicar en les coordenades culturals actuals.\nCrec que la pregunta no seria tant, quin futur per al patrimoni, sinó si els professionals del patrimoni serem capaços de reciclar-nos i revisar d’una manera crítica la nostra base formativa. I això, ens hauria de conduir a revisar la idea mateixa de què entenem per patrimoni, que per a mi, és un dels grans reptes que tenim per davant els professionals de la Història.\nLa manera com nosaltres tenim de treballar en aquest projecte des d’una mirada crítica, consisteix en incorporar sempre la visió i sabers dels protagonistes del territori en les nostres reflexions i accions. Així creem un procés de treball que s’alimenta contínuament de reflexió-acció-retorn de les persones implicades, i això ens permet no quedar-nos aïllats en el nostre discurs.\n– Per a finalitzar, has parlat de conceptes històrics, antropològics, patrimonials, agrícoles, econòmics i fins i tot biològics. És possible, veritablement, abordar des de múltiples visions i aproximacions un fenomen con aquest o allò de la interdisciplinarietat és tan sols una bella paraula?\nSi, per descomptat. En arqueologia tenim bons exemples de projectes o accions territorials interdisciplinaris —com la intervenció del Piano Regolatore di Roma Piano Regolatore Generale—, que han donat excel•lents resultats. El mateix PATH de l’Horta, pràcticament coetani d’aquest exemple italià, fou un bon botó de mostra del potencial que pot oferir un treball interdisciplinari de paisatge escomès per un ample ventall de disciplines.\nTambé és veritat que molts dels projectes que tenen aquesta qualificació no són realment interdisciplinaris, en la mesura que els nivells de decisió dels distints membres són molt desiguals i produeixen desequilibris en la concepció inicial, procés de treball i resultats sobre el territori. Existeix a hores d’ara, un sector molt significatiu de la comunitat acadèmica, científica i professional que encara jerarquitza el treball col•lectiu en la pressa de decisions.\nLa meua experiència personal sobre els projectes interdisciplinaris de paisatge és que al principi, no són processos fàcils ni immediats en la seua resolució, i és necessària una política d’equilibris i que els membres dels equips compartisquen de partida una mínima base d’enfocament epistemològic respecte al discurs eco-cultural. Després hi ha haurà una discussió més o menys llarga sobre els matisos, metodologia i maneres d’anar implementant les fases del projecte.\nTal és la importància del concepte d’interdisciplinarietat actualment, que dins de les línies d’actuació dels projectes que es presenten a les subvencions dels fons estructurals de la Unió Europea per a l’horitzó 2014-2021, és condició sine qua non.\nPartidor a les llengües del Puig i Puçol. Font: web Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada.\nVolem agrair la amabilitat d’Ignasi Mangue per respondre a les nostres qüestions al mateix temps que al conjunt de la Fundació Assut, dirigida per Vicent Sales Martínez, que ha materialitzat aquesta web, «Els Paisatges Culturals de la Séquia de Montcada», de segur marc de referència imprescindible per molt temps de tot allò que envolta el patrimoni, la cultura, la economia agrícola i la ecologia de l’Horta de Valencia.\nResultadosEl Rincón de las Rarezas (o no tanto)Nos interesamos porLa Linde AmericanaHay que conocerarqueologíaArqueología de la Guerra Civil y del ConflictoConstruyendo Memoria SocialArqueología de GestiónLory PloffEl Estrato ImpertinenteCómo está la profesión…!Alrededor de la ArqueologíaArqueología Pública


Cerca totes les ofertes d'hotels a Agios Paraskevi Entrada:\nMouzakis Villas...Habitacions per nit per només Virginia Villas...Habitacions per nit per només Aquarius Rooms...Habitacions per nit per només Villa Samos...Habitacions per nit per només Més zones a Samos Island\nAgios Paraskevi és la mescla perfecta de tranquilitat i oci a l'emocionant ciutat de Samos Island. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Agios Paraskevi té molt a oferir: llocs famosos, bons restaurants i una gama d'entreteniment emocionant. Trobar una bona oferta és fàcil amb Agoda.com, oferint hotels barats a Agios Paraskevi o qualsevol altra àrea a Samos Island. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Empleni les seves dates d'estada i navegui a traves de les millors ofertes d'hotel a Agios Paraskevi.\nHotels destacats a Agios Paraskevi, Samos Island\nÀrea Agios Paraskevi\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Mouzakis Villas és una elecció...\nDissenyat tant per oci com per negoci, Virginia Villas està situat idealment a Agía Paraskeví; una...\nAl visitar Samos Island, vosté es sentirà com a casa a Aquarius Rooms, què li ofereix un...\nHotels a Agios Paraskevi: Aquarius Rooms


Home » Testosterone » La compra de suplement per augmentar la testosterona a la venda en línia a Andorra la Vella\nPosted by Noah on December 20, 2017 in Testosterone No Comments\nSi vostè està buscant el poder generalitzat i també els guanys dels teixits musculars monstruoses, llavors vostè entén exactament el difícil que ha d’operar. Heu de fer règim de dieta adequada i també diverses sessions d’entrenament. Per desgràcia, els exercicis intensos podrien arrossegar de tornada en els seus esforços per aconseguir una mica de teixit muscular pel factor fàcil que pot perdre recolzar les lesions musculars i experiència que fan que sigui més difícil per pressionar en la direcció dels seus objectius. No obstant això, moltes gràcies a les càpsules de seguretat, com ara la Testo-Max , Que actualment pot gaudir dels augments del múscul bèstia i el poder generalitzada dins d’un curt període de temps.\nNo negar qualsevol testosterona abans de revisar aquest Testo-Max Informació: el reforç de testosterona pura més eficaç que li donarà detalls sobre Testo-Max per augmentar la testosterona, la necessitat de fer ús de Testo-Max , com Testo-Max acte, Testo-Max components, el benefici de Testo-Max , La dosi de Testo-Max i també on comprar productes per augmentar la testosterona en Andorra la Vella .\nExactament com ho fa tauletes de testosterona pura Testo-Max realitzar\nEls beneficis addicionals d’alternativa Sustanon Testo-Max\nEl millor lloc per comprar les càpsules per augmentar la testosterona Testo-Max a Andorra la Vella\nLes piles d’esteroides anabòlics legals Testo-Max l’opinió del consumidor\nLa testosterona és un dels suplements de culturisme més eficaços i també l’origen de tots els esteroides anabòlics. Testo-Max augmenta el grau de testosterona normalment. Es tracta de les piles d’esteroides assegurances i legals. Creat a partir d’ Tribulus terestris essència, Testo-Max augmenta la producció d’hormones i també planteja graus de testosterona, que ajuda a guanyar el guany fantàstica de la massa muscular, duresa, resistència i potència.\nTesto-Max és un piles d’esteroides increïblement populars de Andorra la Vella que inclou quatre diferents parts de testosterona: propionat, fenilpropionato, isocaproato i també decanoat. Aquesta combinació única proporciona una funció col·laboradora que en realitat té alguns resultats preferits. Aquesta tauleta té un impacte molt millor que la testosterona cipionato solitari com a equivalent. Aquesta combinació també permet una ràpida absorció dins d’un dia i amb el compost de continuar per ser eficaç en el cos humà durant diverses setmanes.\nTesto-Max és altament androgènic i anabòlic també, però els clients pateixen de menys retenció d’aigua en contrast amb un sol testosterona. Molts clients informen gran i també un fort creixement de la massa muscular i la resistència. Un benefici més és que va valer suplement en dosis moderades de menor grandària ajuden a resultats comparables amb les tauletes de reutilització. Això indica que en dosis moderades, cicles seguirà tenint les grans resultats sense augmentar les dosis tan testosterona solitaris.\nComprar pastilles per augmentar la testosterona a Andorra la Vella\nSi la intenció de tenir la màxima potència, Testo-Max realment pot ajudar a obtenir aquesta capacitat. Amb aquesta píndola, vostè podria guanyar massa muscular increïble, resistència sorprenent i també s’ha millorat la resistència sense posar l’accent en els efectes secundaris que en general relacionats amb esteroides anabòlics nociu o qualsevol tipus de problemes relacionats amb el temps de recuperació i el resultat insatisfets. Perillosos suplements piles d’esteroides anabòlics base que es pot descobrir en mercat negre, que alguns d’ells són il·legals en l’actualitat es fa ús de la finalitat d’ajudar a augmentar el nivell de testosterona. Aquesta píndola segueix sent incert i també fins i tot comunament causen els resultats desitjats.\nTesto-Max el que és més segur i també molt més assequible és el millor producte per a aquesta piles d’esteroides. Pot ajudar a impulsar grau de testosterona amb fórmula completament natural ràpidament. A més, hi així mateix alguns resultats notables quan s’utilitza per augmentar la massa muscular, augmentar la resistència i augmentar la resistència.\nTribulus terrestris té els productes químics anomenats saponines . Aquest material millora la luteïnitzant nivell d’agent hormonal. Aquest és l’agent hormonal que promouen la creació de testosterona. I com a gran quantitat de gent a entendre, agent hormonal de testosterona és la substància clau que pot ajudar a augmentar la mida de la massa muscular, l’energia, vigor i resistència.\nTesto-Max pastilles inclouen 100% Tribulus terrestris que és estàndard per al 45% de saponines . Això és dues vegades més concentració en contrast amb altres marques a Andorra la Vella per millorar graus de testosterona normalment. Després d’usar aquest suplement obtindrà una resistència òptima per fer el difícil exercici de la massa muscular increïble i els temps de recuperació ràpids.\nSuperar la seva limitació i també fer el seu millor rendiment mitjançant la utilització de Testo-Max . Aquesta píndola és un vital per posar en marxa la potència del tren. després d’usar Testo-Max que sens dubte obtenir diversos beneficis com es defineix s’enumeren a continuació:\nelecció legal i també segur i Sustanon. Per cert, no experimentarà cap tipus d’efectes secundaris dels riscos per a la salut i benestar quan s’utilitza la píndola\nImpulsat l’interès sexual, el rendiment i la libido masculina\nNo requereix cap tipus de prescripció, agulles o injeccions. Es pren per via oral i fàcil.\nAugmenta el flux sanguini i la retenció de nitrogen, que són molt importants per als guanys de massa muscular en un breu període de temps.\nÉs compatible amb la síntesi de proteïnes i el desenvolupament muscular dels teixits substancial\nRedueix l’estrès i també augmenta el poder. Això fa que sigui possible perquè vostè estigui sòlid en els seus entrenaments amb la resistència impulsat, curació i també la duresa\nForma d’ús: Consumir 1 tableta 3 vegades al dia amb plats. En els dies d’exercici, prendre 30-45 minuts abans de l’entrenament. Per al millor resultat, prendre Testo-Max pel 2 mesos com a mínim.\nPeríode d’entrenament recomanada: 2 mesos d’ús i 1,5 setmanes no fan ús de.\nPer al millor resultat, es pot integrar Testo-Max productes amb D-Bal (Dianabol), DecaDuro (Deca Durabolin), Trenorol (trenbolone) i Anadrole (Anadrol).\nTesto-Max es pot utilitzar per obtenir guanys greus musculars, duresa òptima i també de resistència, de recuperació ràpida, d’augment de volum i cicles de tall. Bàsicament paraules, es pot dir que tot el que vostè creu que les seves restriccions en la formació, estigui preparat per superar amb Testo-Max . Aquest suplement és de gran abast i lliure de qualsevol tipus d’efectes secundaris, però segueix sent recomanable que busqui consell mèdic abans de començar l’ús d’aquest suplement, especialment si vostè té mal estat de benestar o si està sota medicació per a algunes malalties. Ha d’estar segur que aquest suplement no entrarà en conflicte dels seus medicaments. Així mateix, no es recomana per a les persones menors de 18 anys i necessita ser evitat l’abast dels joves.\nNo excedeixi la dosi recomanada. Sempre s’ha d’atenir a les instruccions d’ús estrictament. Massa dosi no podria ser útil en la consecució dels objectius. La dosi que s’ofereix és simplement el més adequat per al cos i tot el cos humà ha d’estar al dia amb les necessitats d’energia. Tot i que no té efectes secundaris, ha d’aturar l’ús i guanyar enfocament metge quan se sent cap tipus d’efectes adversos després de la utilització d’aquesta càpsula.\nSi vostè té un interès en la compra Testo-Max , Per sota de la tarifa són en Andorra la Vella :\nGarantir l’adquisició Testo-Max només des CrazyBulk web oficial . En comprar des d’allà obtindrà esteroides anabòlics d’alta qualitat per elevar el nivell de testosterona. S’estableix també que moltes ofertes, com a acord de diversos de comprar Comprar 2 de guany 1 descompte bons de descompte lliures i diverses decisions a estalviar més fons.\nPer primera vegada, estava pregunta sobre Testo-Max . Llavors tracte d’ordenar alguns suplements ja que estic molt satisfet amb nombroses dades del client. Vaig triar per obtenir D-bal, i Trenorol Testo-Max . Després d’acabar el cicle de 4 setmanes estic sorprès quan em veig en el mirall. El meu pes elevació s’eleva en un 50%, és una increïble resistència. i amb si 4kgs massa de teixit muscular de pur. La combinació de Testo-Max i fer exercici al gimnàs durant 6 dies en una setmana em donen el resultat més eficaç. Prenc un descans d’exercici en la tercera i quarta setmanes. i en l’actualitat no podia esperar per començar la meva exercici una vegada més. Hamza


Detenen sis homes a Reus per set robatoris a l'interior de vehicles | Canal Reus TV\nDetenen sis homes a Reus per set robatoris a l'interior de vehicles\n10:44 - 8 setembre 2021\nEls fets van tenir lloc entre finals d’agost i dilluns passat. Els lladres van fer ús d’una targeta que havien sostret en un dels robatoris\nEls Mossos d'Esquadra de Reus van detenir entre el 29 d'agost i el 6 de setembre, a la capital del Baix Camp, cinc homes d'edats compreses entre els 18 i els 23 anys, de nacionalitat espanyola, marroquí i algeriana i veïns d'aquest municipi, i un menor d'edat, com a presumptes autors de set delictes de robatori amb força a interior de vehicle.\nDispositiu específic contra aquest delictes\nAquestes actuacions estan englobades dins d'un dispositiu específic per la prevenció i acció contra aquests tipus de delictes que s'estaven produint per algunes zones de la ciutat.\nDurant la nit i matinada dels dies 24, 25 i 26 del passat mes d'agost, uns desconeguts van forçar cinc vehicles estacionats prop d'establiments hotelers de l'avinguda Josep Pla i el carrer Jaume Vidal i Alcover de Reus.\nArran d'aquests fets, les gestions posteriors van permetre detenir, entre el 29 d'agost i el 2 de setembre, cinc persones com a presumptes autors dels robatoris. A més, de l'interior d'un dels vehicles van sostreure una targeta bancària que van utilitzar en un comerç molt pròxim.\nUn detingut va intentar fugir\nD'altra banda, el passat 30 d'agost també es va detenir un altre home per un robatori a l'interior d'un vehicle comès la nit del passat 25 d'agost. En aquest cas, el detingut va intentar escapolir-se de diverses patrulles, primer amb una bicicleta i després corrents, sense èxit. En l'escorcoll li van localitzar documentació d'una altra persona sostreta de l'interior del cotxe.\nHavia trencat la finestreta\nFinalment, dilluns passat els agents van interceptar a la plaça Josep Maria Folch i Torres de Reus, un home que pocs instants abans havia trencat la finestra d'un vehicle estacionat al carrer General Moragues de la mateixa població. Els agents van detenir-lo i recuperar una punta metàl·lica que va utilitzar per trencar el vidre i que, seguidament, va llençar abans de fugir corrents.\nDesprés d'informar a la Fiscalia de Menors, el menor va quedar en llibertat poques hores després de la seva detenció, mentre que la resta van quedar en llibertat amb càrrecs després de passar a disposició del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de Reus.\nReus Mossos d'Esquadra robatori detingut\nEls Mossos detenen tres persones per dos robatoris en domicilis a Salou i Reus\n26.08 per Redacció\nEls Mossos d’Esquadra detenen un home per cinc estrebades a Reus\n23.08 per Redacció\nDetingut un home que acabava de robar en un pis de Reus\n17.06 per Redacció\nEL CD Riudoms continua sumant de tres en tres el 2022\n18.01 per Joel Gomis Cos\nLa Copa del Rei i de la Reina es disputarà del 5 al 8 de maig