Bona nit i tapa't: Anada\nGarbí24 10 de febrer de 2013, a les 23:12\narriba un moment on això d'anar i venir es fa pesat i cal una solució, que en aquest cas s'ha de prendre a dues bandes. Potser els aires de muntanya poden ajudar-hi, hi hagi sort....\nA.C. 11 de febrer de 2013, a les 0:39\nMira quina foto més xula! :-)\nJo també prefereixo muntanya... sempre m'ha semblat que té més vida... Clar que, tot són gustos :-)\nsargantana 11 de febrer de 2013, a les 1:17\nsona poetic...ho sento\npotser es culpa de l'imatge\na mi el mar..m'energitza\ni la muntanya em dona una calma que no trobo enlloc mes\nfa un peto??\nsa lluna 11 de febrer de 2013, a les 9:03\nMolt poètic, potser perque aquest moments ho són sempre...\nPreciosa foto! A mi m'agrada més la mar que la muntanya.\nLa mar em sedueix, em fa seva. La muntanya em torna a la realitat de la meva minúsucla presència.\nCarme Rosanas 11 de febrer de 2013, a les 9:17\nEi! en XeXu poètic!!! és bonic tal com ho dius... misteriós i esperançador. M'agrada!!!\nBon dia, poeta!\nAlba 11 de febrer de 2013, a les 10:18\nOh! Les teves paraules acompanyant la imatge és molt bonic! La propera vegada, com que tocarà muntanya, també ens faràs una il·lustració/explicació així?? :DD\nSílvia 11 de febrer de 2013, a les 10:36\nNo entenc gaire de què parles però la foto és molt bonica i la proposta també. El va i vé de les ones del mar també pot arribar a cansar. Bona anada, i bona setmana!!!\njomateixa 11 de febrer de 2013, a les 14:18\nM'has fet enveja, sana eh! Tinc unes ganes d'escapar-me cap on sigui...\nFa dues setmanes que hem intentat anar a tocar els esquitxos d'aigua i ho hem hagut d'aplaçar per grips. A veure si la setmana vinent ho aconseguim, encara que em sembla que estem fent torns i fins que no hi passem tots no hi haurà res a fer.\njo rai! 11 de febrer de 2013, a les 15:20\nJo potser em fico on no em demanen però... té res a veure tot plegat amb un cert "segrest" del qual parlaves fa uns dies?\nAnònim 11 de febrer de 2013, a les 15:38\nQue es aquest tipus de post? feia temps que no trobava un post així per aquí, que t'estàs convertint en un fotolog dels collons o que?\nAriadna 11 de febrer de 2013, a les 15:39\nUna foto? Una foto al Bona nit? En serio? Uauuuuuuuuu!!!!\nDes de quan no hi havia cap foto al post? Des que jo et llegeixo... uhmmm... deixa'm pensar... doncs no sóc capaç de recordar cap foto (que no siguin les del Relats Conjunts) per aquí.\nM'has deixat ben parada. I pel text també. Renoi, avui és dia de sorpreses... o bé t'han suplantat l'identitat i hi ha algú escrivint en nom del XeXu!!!\nJa em perdonaras la meva anada d'olla d'aquest comentari. De fet, amb el mar em tens guanyada. Sí, vinc.\nAriadna 11 de febrer de 2013, a les 15:41\nHe clicat sobre l'etiqueta i he vist que sí que hi ha fotos. L'última de l'estiu passat. Per això no me'n recordava. La meva memòria és molt més curta :-)\nNúria Pujolàs 11 de febrer de 2013, a les 15:54\nM'agrada mirar el mar...però jo sóc de muntanya...i també demanaria que vinguessin! Un petó!\nAnònim 11 de febrer de 2013, a les 17:36\nMolt bé: qui ets tu i què n'has fet del nostre Xexu!\nrits 11 de febrer de 2013, a les 21:13\nHas vist bé la foto? l'aigua de l'onada queda i mulla i s'endinsa dins la sorra. Son onades només d'anada. Sempre va quedant una miqueta, per molt que de vegades reculem.\nNo sé si anava x aquí, xò el millor del post, que torna a sortir tb de les entranyes. I oi que va bé?\nDafne 11 de febrer de 2013, a les 22:37\nNo puc dir que sóc una seguidora amb antiguitat, però realment em sorprèn trobar-te en aquest post tant poètic i ple d'una essència, molt diferent de la que ens tens acostumats. Et felicito, per aquest reflex tan particular!!!\nM'agrada el mar, i tot el que la seva remor desperta!!!\nGlo.Bos.blog 11 de febrer de 2013, a les 23:26\nNo és que hi entengui gaire, però jo em penso que això és poesia. I de la bona.\nLa Senyoreta Reykjavík 11 de febrer de 2013, a les 23:52\nPer a dir certes coses, cal dir-les així.\nTu no eres de platja, això ja t'ho he llegit alguna vegada (que te'n vas fartar durant la infància/adolescència), així que sí, cal anar i cal triar, i al remat, deixar-se de tant de viatge.\nAnònim 12 de febrer de 2013, a les 0:08\nCarretera i manta.\nJordi Dorca 12 de febrer de 2013, a les 12:41\nHi admiro la calma de la llongada, que es deixa acaronar pels llavis d'escuma.\nElfreelang 12 de febrer de 2013, a les 21:06\ncaram poètic i filosòfic alhora ....dius molt! la propera vegada muntanya .....ull que les muntanyes no venen i van però es poden pujar i baixar\nAgnès Setrill. 12 de febrer de 2013, a les 23:29\nEstà bé a vegades anar i que a vegades vinguin. No sóc partidària d'haver d'anar sempre o d'haver d'esperar que vingui.\nTot es mou. I les onades venen i van, és qüestió de ritme.\nAnònim 13 de febrer de 2013, a les 0:33\nQui pogués ser ona i anar a petar a la sorra d'una platja petita, i ser mar en la nit quan el silenci és un déu per unes hores, abans que surti l'alba.\nQuina fotografia més preciosa. L'aigua té quelcom magnètic.\nDeric 13 de febrer de 2013, a les 9:03\nCadascú pot interpretar alguna cosa personal amb aquest text, que segurament no té res a veure amb la finalitat amb el que el vas escriure, això és lo bo, que et desperti sentiments.\nlolita lagarto 13 de febrer de 2013, a les 10:00\nm'agrada el teu heterònim poètic!\na vegades expressar-se d'un altra manera és necessari per sentir que diem alguna cosa..\nAnna Tarambana 13 de febrer de 2013, a les 11:52\nI doncs què serà? Haurem d'esperar aquest futur a la muntanya... (és un post molt diferent als teus però m'agrada i a vegades cal trencar una mica per poder expressar el què vols)\nXeXu 13 de febrer de 2013, a les 19:47\nMoltes gràcies a tots pels vostres comentaris. Alguns d’ells gairebé posen en dubte que sigui jo qui escrivia aquestes paraules, però no és el primer cop que ho faig ni serà l’últim, segur. Alguns dels seguidors més antics no es deuen haver sorprès tant. És cert que tinc un perfil de posts força concret, però de tant en tant en surten d’altres menes, tant pel que fa a la foto com per l’escrit. Això és carn d’un altre post, perquè si no em reconeixeu en aquest post, qui sóc jo realment?\nSr. Gasull, qualsevol aire hi pot ajudar si la voluntat és bona, però com tu dius, hi ha decisions que cal prendre a dues bandes.\nAssumpta, ja sigui a mar o a muntanya, el que importa és la companyia. Aquest cop era platja, però ja saps que a mi m’agrada més a l’hivern. A més, era la meva platja.\nSargantana, ho tens ben repartit, ja saps on anar en funció del que necessitis. A mi no m’influeix tant el lloc com la companyia. Si sona poètic, potser és perquè, per un cop, ho és. Petons a repartir.\nSa lluna, això deu ser perquè ets d’una illa, i tot i tenir la serra de Tramuntana per allà, no us acabeu de fer amb la muntanya. De fet, jo no em declaro ni de mar ni de muntanya, només sé que si la companyia és bona, li pots trobar la gràcia a tot arreu.\nCarme, exagerada. Són les meves paraules, les que surten. Com dius, sense explicar massa, però també sense amagar massa tampoc.\nAlba, ho tenia al cap, qui sap, però ha de sortir, no es pot forçar. Aquest post tenia ganes de fer-lo. I ja veus, després comenta gent dient que no sóc jo, i quines coses més estranyes que faig...\nSílvia, potser fa una bona temporada que aquest blog és més impersonal, però de vegades, fins i tot avui en dia, tinc la necessitat d’escriure alguna cosa que només entengui jo, i qui m’interessa que m’entengui. Per vosaltres gairebé és un joc, el d’endevinar què estic explicant. I no et creguis, n’hi ha que s’hi aproximen molt.\nJomateixa, pensa que en tens tantes ganes que, quan finalment us pugueu escapar, serà fantàstic. Tot anirà rodat. Cuideu-vos aquestes grips, que sortir de casa sempre està bé. A falta de més diners, bones són escapadetes de cap de setmana.\nJorai!, com es nota que sempre estàs a l’aguait, no és d’estranyar que encertis un munt d’enigmes a can Mac. M’has enxampat, i em sembla que ningú més ha fet aquesta relació d’idees, però em fa sentir bé que algú em llegeixi amb prou atenció com per relacionar posts de setmanes de diferència. Gràcies. Aquest cop raptava jo, però.\nPons, des de sempre en aquest blog he tingut diferents maneres d’expressar-me, i aquesta ha estat una. Poso fotos molt de tant en tant, però segur que tu n’havies vist alguna ja. És una categoria del blog, però si volgués un fotolog en tindria un. No sé ni si existeixen ja. Entenc que aquesta mena de posts potser no agraden a tots, però a mi sí. De tant en tant.\nAriadna, sempre que poso una foto surt algú que s’estranya i s’exclama com tu. Per sort, aquesta vegada no m’hauré d’explicar massa perquè ja has descobert que tinc una categoria especial al blog per posts amb fotos i poca lletra. No és massa comú, és cert, però només hi ha un motiu per això. No sóc bon fotògraf i no tinc més que una digital limitadeta. De tant en tant en surt alguna de bona i potser l’aprofito. O potser alguna de senzilleta m’ajuda a expressar alguna cosa que no vull dir massa clarament, com és el cas d’aquest cop. En aquesta categoria hi va sempre una foto gran i algun comentari que l’explica, però sense parlar massa clar. El que s’amaga rere de la foto m’ho solc quedar per mi. Encara que no us ho sembli, aquest tipus de post és tan meu com qualsevol altre, tot i que no m’hi reconegueu.\nNúria, jo no sóc ni de mar ni de muntanya especialment, però m’agrada compartir-les amb algú especial. Així tot millora.\nXeXu 13 de febrer de 2013, a les 19:48\nMontseLladó, una altra que s’estranya. Què passa, que en XeXu no té dret a expressar sentiments, a fer un tipus de post més sensible i més íntim? El blog per mi és una necessitat, i quan em cal escriure coses així, o ho vull molt, ho faig. Em sap greu que no m’hi reconegueu, és part de mi també.\nrits, sí que va bé, però si et fixes en alguns comentaris, no em reconeixen en aquesta faceta, per dir-ho d’alguna manera. A mi m’agrada tenir la necessitat o tenir moltes ganes d’escriure alguna cosa i fer-ho. No sempre surt, però quan vol sortir, per què aturar-ho? No sé si les ones ens serviran per explicar el comportament de les persones, però igualment, som nosaltres els que no hem de recular, elles poden seguir fent-ho.\nDafne, potser tu no m’has vist escrivint coses d’aquest tipus, com molts dels que passen per aquí, i encara que m’ho hagin vist, ningú no està obligat a recordar-ho, només faltaria. Però cadascú es veu el blog propi a la seva manera, i a mi no se’m fa estrany. Sóc conscient de la mena de posts que faig habitualment, però dins el meu cap tenen molta més varietat del que vosaltres percebeu. Les etiquetes són importants.\nGlòria, si no n’entens tu! Jo segur que no n’entenc, per això no consideraré mai que res del que escrigui és poesia, tret de quan ho intento de debò, que llavors surt un nyap.\nSenyoreta Reykjavík, quina bona memòria! Ara no vaig mai a la platja perquè me’n vaig cansar, o de gran no li he trobat la gràcia, però aquest cap de setmana era la mateixa platja de la que me’n vaig fer un fart, en ple hivern, que la cosa canvia molt, tot i la rua de carnaval. Va ser diferent i molt agradable trepitjar aquella sorra de nou. Com expressar aquell moment? Doncs segurament d’aquesta manera, no cal dir massa més. Qui ho ha d’entendre ja ho entén.\nÒscar Az Al, endavant, sempre endavant.\nJordi Dorca, quina bonica paraula aquesta, llongada, que no coneixia. Allà ens trobàvem, veient les ones anar i venir. Calma i pau, però sobretot un molt bon moment.\nElfreelang, tu sí que dius molt! Tens tota la raó, les muntanyes pugen i baixen, i si a sobre fossin russes, encara seria pitjor. Per sort, no anirem tan lluny!\nAgnès, de ritme i de cert equilibri, per dir-ho d’alguna manera. Si la balança sempre està del mateix cantó, alguna cosa no funciona. Estira i arronses en el bon sentit de la paraula.\nHelena Arumi, en aquest cas, la platja no era petita, era ben gran. Però el so del mar que s’intensifica a la nit, a falta d’altres sorolls, té quelcom màgic. No hi ha lloc pel silenci, el brogit rítmic de les ones ho omple tot. Però en ple febrer no és massa bona idea baixar a la platja de nit. M’has donat una bona idea per quan no faci tant fred!\nDeric, això és una cosa que passa als blogs, de vegades no cal entendre del tot el que escriu algú, ens ho podem fer nostre i portar-ho al nostre terreny. Si ens ho expliquen clarament és molt més difícil sentir-se identificat, és clar.\nLolita, sembla que m’has entès bé. Si hagués explicat els fets tal com van ser no tindrien més interès que aquest. Necessito dir les coses d’aquesta manera perquè m’arribin a mi i a qui vull que arribin. Les interpretacions que en pugueu fer són cosa vostra, però m’alegro que a alguns us agradi aquesta manera d’expressar-se.\nTarambana, no descartis el post de muntanya, tot i que alguns dels comentaris m’han fet una mica enrere per tornar-me a expressar en aquests termes. A d’altres sembla que us ha agradat, però massa críptic acaba confonent massa. Veurem què surt.\njoana 14 de febrer de 2013, a les 18:42


Les taxes universitàries baixaran un 7% a la Comunitat el pròxim curs – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nLes taxes universitàries baixaran un…\nEFE. El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat que les taxes de les universitats públiques valencianes baixaran un set per cent el pròxim curs gràcies a una inversió de 8,5 milions d’euros.\nPer al curs 2018-2019 també es preveu una baixada de les taxes del vuit per cent amb una inversió de 18 milions d’euros, amb l’objectiu que “cap estudiant haja d’abandonar la universitat per motius econòmics”, segons ha dit Puig en roda de premsa després de reunir-se amb els rectors de les cinc universitats públiques de la Comunitat.\nAquesta mesura suposa una compensació per a les universitats públiques, que continuaran ingressant els recursos que rebien abans de l’augment de la taxes i ara, amb una baixada del 15 per cent en dos cursos, es veuran compensades amb una inversió de 26,5 milions d’euros .\nUn segon eix del Pla de millora del sistema de les universitats valencianes ha consistit en un augment de les beques salari amb una inversió de 12 milions d’euros, el que suposa el doble que en el curs actual.\nAquest tipus i beques són úniques a l’Estat i se centren en pagar fins a 600 euros mensuals a cada estudiant beneficiari durant quatre anys d’estudi sempre que superen els cursos.\nPuig ha recordat que “el 2017 s’han destinat 22,1 milions d’euros per a la creació de noves beques universitàries, per fomentar la igualtat d’oportunitats i garantir que ningú es quedi sense estudis per un motiu econòmic”.\nEl tercer eix té com a objectiu la millora de les condicions laborals dels diferents col·lectius universitaris mitjançant l’augment de la dotació econòmica destinada a aquest àmbit, que entre 2018 i 2019 serà de 47 milions d’euros.


#E2015 Rhamsés Ripollés, agraeix la participació ciutadana en les eleccions municipals i autonòmiques i el suport obtingut | DiaDia\nInici Eleccions Municipals #E2015 Rhamsés Ripollés, agraeix la participació ciutadana en les eleccions municipals i...\n#E2015 Rhamsés Ripollés, agraeix la participació ciutadana en les eleccions municipals i autonòmiques i el suport obtingut\nEl PSPV-PSOE ha sigut el partit més votat a Morella, tant en les eleccions municipals com a les autonòmiques. D’aquesta manera, Rhamsés Ripollés continuarà com a alcalde de la localitat i la nova corporació municipal estarà conformada per 8 regidors del Partit Socialista i 3 del Partit Popular.\nEl primer edil morellà ha agraït la participació dels veïns i veïnes, ja que s’ha tornat a superar la barrera del 80%. A més, també ha volgut donar les gràcies pel suport obtingut. Rhamsés Ripollés assenyala que “els veïns i veïnes de Morella ens han atorgat una gran responsabilitat, que ens exigeix un major esforç i treball per fer una Morella millor”.\nEl PSPV-PSOE va obtenir 1106 vots (67,23%), fet que suposa el seu millor resultat. Per la seva banda, el PP es va quedar en 490 (29,79%). A més, es van registrar 92 nuls i 49 en blanc. La participació va ser d’un 82,13% sobre un cens de 2115 persones. D’aquesta manera, la nova corporació estarà formada per Rhamsés Ripollés, Rafa Pallarés, Rocío Querol, Amadeu Bordàs, Malú Blasco, Jorge Garcia, Judit García i Lola Viñals, pel Grup Socialista, i José Agustín Amela, Noelia Garcia i Manolo Carbó. Aquesta es constituirà el proper 13 de juny.\nPel que fa a les eleccions autonòmiques, el partit més votat va ser el PSPV-PSOE, amb 1024 vots. La resta es va dividir de la següent manera: el PP va obtenir 357 vots, Ciutadans 103, Compromís 87, Podem 50 i Esquerra Unida 14. Cal recordar que la candidatura del PSPV-PSOE a les Corts estava encapçalada pel morellà Ximo Puig, que podria ser el nou president de la Generalitat Valenciana en les pròximes setmanes. Per això, Rhamsés Ripollés conclou que “s’obre una pàgina històrica a la Comunitat Valenciana i esperem que el canvi vinga liderat per un veí de la nostra ciutat com Ximo Puig”.


L’elixir del doctor Cunill arriba a les farmàcies | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nL’elixir del doctor Cunill arriba a les farmàcies\nEl que va ser un polèmic complement alimentari de proteïna d'ou ja es comercialitza\nBarcelona 17 NOV 2015 - 12:18\tCET\nEl que va ser el polèmic elixir de la vida eterna ja és al carrer. El compost de proteïnes i lípids extret del rovell d'ou de gallina, famós fa quatre anys perquè prometia revertir l'envelliment, es pot comprar en capses de 30 sobres per 75 euros. També es ven en format de loció cosmètica. L'invent del veterinari Joan Cunill, el doctor Jekyll de l'embriologia, ja és una realitat per al gran públic, després que fa cinc anys fos una revolució entre centenars de persones de la zona alta de Barcelona, noms insignes i noms desconeguts però amb recursos.\nAquesta història va començar el 2011 al diari Ara. L'actriu Sílvia Bel va publicar un article en què explicava els detalls d'una reunió de la societat benestant barcelonina: "Segons aquesta persona [Cunill] i tantes altres que el secundaven en aquella mateixa festa d'alta alcurnia barcelonina, el seu invent meravellós és capaç de frenar radicalment l'envelliment. [...] De mica en mica he sabut que hi ha persones que paguen un dineral per aquestes diguem-ne xeringues bevibles de l'eterna joventut”. Pocs dies després, Cunill responia amb una carta al diari: "Jo sóc el Dr. Jekyll. Certament el senyor Punset té raó: «No està escrit enlloc que m'hagi de morir». En el codi genètic només està escrita la mort cel·lular programada, no la mort de tot l'organisme pluricel·lular. [...] Per aconseguir aquesta fita, com molt bé va entendre Sílvia Bel, cal que el nombre de cèl·lules que perdem per la mort cel·lular es regenerin constantment restaurant l'harmonia cel·lular i funcional perduda. I això ho aconseguirem mitjançant el pool de proteïnes reguladores del creixement que busquem en l'elixir d'ou".\nVaig publicar a l'Ara un reportatge per descobrir què era l'elixir d'ou i qui el prenia. Manuel Puerto-Otín, professor de medicina de la Universitat de Lleida i membre de Nutren, l'empresa de la Generalitat que havia de validar el producte, va destacar de la creació de Cunill “les seves virtuts antiinflamatòries i la capacitat com a regenerador cel·lular de les peces de l'organisme que es desgasten”. El 2012, al programa Divendres de TV3 es van presentar les dades d'un estudi de la Universitat Autònoma (UAB): amb Excelvit, la inflamació de les cèl·lules era 3,5 vegades inferior i la supervivència de les cèl·lules, 5 vegades superior. Entre els usuaris inicials que van accedir a explicar la seva experiència amb l'elixir hi havia Diana Garrigosa i Pasqual Maragall; el cronista Julià Peiró; Marmen Tapia, sòcia i dona del prestigiós cirurgià plàstic Antonio Tapia; metges d'esportistes d'elit; una exconsellera de la Generalitat, i també Elena Rakosnik, la dona del president de la Generalitat. La presidència de la Generalitat va exigir una nota de rectificació malgrat que l'empresa va confirmar que Rakosnik era usuària del producte.\nCrema contra l'envelliment.\nCunill va aixecar polseguera perquè insistia que el seu elixir podia aconseguir que visquéssim eternament. D'una banda, es confirmava que Excelsium –com s'anomenava aleshores Excelvit– era un bon producte des del punt de vista alimentari, tot i anar acompanyat de les promeses d'eternitat del seu creador. Excelvit anuncia actualment a la seva pàgina web i a les xarxes socials els acords de recerca endegats amb l'Institut de Recerca del Vall d'Hebron (VHIR) i el Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat, testimonis d'esportistes que prenen el producte i la llista de farmàcies on es pot trobar. Cunill és avui més prudent i vol deixar de banda la idea de “la joventut eterna” per parlar del “transhumanisme”. El transhumanisme és una escola de pensament i ideal que malda per aconseguir la salut física i mental eterna de la humanitat a partir de revolucions científiques. Cunill cita famosos multimilionaris americans, com Larry Page o Mark Zuckerberg, que s'han prodigat en inversions i idees vinculades al transhumanisme. Més a prop, a casa nostra, el doctor Simon Schwartz dirigeix els assaigs científics que el VHIR durà a terme amb Excelvit. “El que volem és avaluar científicament les qualitats com a regenerador cel·lular del producte en persones d'edat avançada que pateixen sarcopènia, debilitat muscular”, explica Schwartz. Aquest científic lloa Cunill per la seva voluntat de demostrar acadèmicament les bondats del producte: “La majoria de complements alimentaris no se sotmeten a assaigs científics. Legalment no cal que ho facin”.\nDiversos diaris i televisions es van fer ressò de la història de l'enigmàtic producte de la joventut. Fins i tot Mercedes Milà li va dedicar un programa de càmera oculta a Telecinco. Metges de prestigioses clíniques van trucar a la porta de Cunill el 2011. D'altres van abraonar-s'hi acusant-lo d'entabanador. Cunill és un conegut veterinari del barri de Sarrià. És membre d'una històrica família d'orfebres catalans. Una de les trobades a les quals vaig assistir per fer el reportatge, amb un grup d'amics de Cunill i la seva sòcia Anna Garriga, va ser un sopar en una sala privada al passeig de Gràcia amb polítics i destacats empresaris. Quatre dels clients i amics de Cunill són accionistes d'Excelvit. El producte es pot trobar a 30 farmàcies de Catalunya i de Madrid. Per al 2016 esperen arribar a 300. “Sobretot ens reunim amb metges perquè siguin prescriptors”, explica Cunill. El producte s'elabora i s'envasa en una fàbrica que han instal·lat a Riudellots de la Selva. Excelvit té també una divisió que comercialitza el producte per a animals de companyia i cavalls de competició. Cunill recorda amb un somriure l'enrenou que va provocar el 2011. Sembla que vol deixar de ser famós per la cantarella de la vida eterna. Però tampoc en renega.


Neix Gastromercat, la nova 'app' que posa en contacte productors i restauradors per facilitar la venda de proximitat\nL'aplicació es presentarà diumenge en el marc de Firabell, la fira del comerç, indústria, artesania i productes de proximitat de Bellcaire d'Urgell.\nper Redacció divendres, 1 de juny 2018 - 18:20h\nLa venda de proximitat disposa d'una nova eina per millorar i facilitar el contacte entre productors i restauradors. Es tracta de l'aplicació Gastromercat, que digitalitza tot el procés de compra de productes, fent-lo més ràpid i eficaç, segons els seus promotors, l'Associació d'Empresaris Productors de Venda de Proximitat i la Fundació Institut Català de la Cuina i de la Cultura Gastronòmica (FICCG). L'objectiu, asseguren, és «posar al dia i modernitzar les relacions entre productors i restauradors, que fins ara només han interactuat de forma tradicional». L'aplicació es presentarà diumenge en el marc de Firabell, la fira del comerç, indústria, artesania i productes de proximitat de Bellcaire d'Urgell (Noguera).\nGastromercat incorpora un llistat de productors i restauradors que treballen amb producte de proximitat perfectament geolocalitzats, amb un llistat i un mapa que es pot consultar des de qualsevol terminal mòbil. L''app' també incorpora diversos filtres per poder distingir als productors i si estan especialitzats en algun tipus de producte, a més d'una fitxa que incorpora imatges i dades de contacte ràpid: e-mail, telèfon o xat. L'aplicació funciona de forma bidereccional: relaciona els restauradors amb els productors i a la inversa. Segons informen els seus promotors, l'aplicació, desenvolupada per Maitai Group, està a l'abast de tots els productors i restauradors de Catalunya i en un futur immediat també incorporarà les botigues especialitzades.\nA banda de les utilitats esmentades, Gastromercat també incorpora un espai de favorits i un espai on els usuaris poden fer comentaris. La presentació d'aquesta nova 'app' es farà el diumenge vinent en el marc de Firabell, la fira del comerç, indústria, artesania i productes de proximitat de Bellcaire d'Urgell. La presentació es farà a la carpa de l'Associació d'Empresaris Productors de Venda de Proximitat de les Terres de Lleida, una carpa de 200 m², que també acollirà altres activitats al llarg de la jornada com un show cooking amb productes de la terra a l'estand de Veritfruit i un taller de melmelades i adobats a càrrec d'Adelaida Castells de l'equip del Restaurant Sergi de Meià (FICCG).


CERTA GLÒRIA: de juny 2015\n"Embracing" de Jack Vettriano\nT'invito a entrar en el meu poema\nque és una pista de cristall.\nCenyeix-me fort per la cintura\ni comencem el nostre ball.\nT'invito a entrar en el meu poema,\nun laberint de roig corall,\npalmeres altes el voltegen,\nsorra de perles vora el mar.\nfins que s'acabi aquest bell vals\ni m'abandonis la cintura\nper volar lluny en un cavall.\nTot plegat haurà estat un somni.\nNi tu ni jo no ens hem vist mai\nperò existeix aquest poema,\nrecord d'amor, ardent desmai.\nThe secrets of Jack Vettriano\nPublicat per Unknown a 15:35 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: écrire, glòria abras pou, poema, vals\nUn monestir romànic amb un claustre imponent.\nLa primavera es va acabant. L'escalfor de l'estiu que s'acosta em fa pensar en aquells pòrtics d'aigua que la nova estació ens ha dedicat més d'una vegada, tempestes que s'anuncien amb el cel d'un blau negre i que esclaten amb vigorosa música. Els llamps apunyalen l'espai i ens ensenyen el tros de món que tenim al davant. Quan retorna la calma veiem la nova vida dels colors que ens envolten, els verds de camps i boscos, el centenari ocre de la pedra, el cel remogut i polit.\nI pensem en el claustre imponent i, tanmateix, sobri i acollidor, un sostre ferm per l'esperit i pel cos. I es quan pot ser indicat tancar els ulls i deixar-nos portar per la beneïda inspiració de Vivaldi que no coneix el pas dels dies ni les nits.\nUn concert per un final de primavera. Definitiu i etern.\nVideo: Youtube, propietari il·legible\n"Nisi Dominus", andante "Cum dederit"\nClaustre del monestir de Santa Maria de Vilabertran-Alt Empordà\nPublicat per Unknown a 13:25 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: cum dederit, sandrine piaou, santa maria de vilabertran, vivaldi\nPublicat per Unknown a 13:13 2 comentaris:


Acabem el curs 2021/22 - Escola Tabor Acabem el curs 2021/22 - Escola Tabor\nInici » Acabem el curs 2021/22\nBy Noticies-Tabor22 de juny de 2022General\nTot i la incertesa inicial del temps a les primeres hores del matí, la pluja ha respectat els nostres actes. Però per precaució la xocolatada i la coca (gentilesa de l’AMPA) l’hem feta a les aules.\nDesprés ens hem reunit tots al pati de l’escola, hem obert portes a les famílies i amics i hi hem fet les activitats habituals (i feliçment recuperades després dels temps que hem passat). Totes les classes de l’escola, des dels Esquirols de P3 fins als més grans de 4t d’ESO, ens han ofert les seves danses i com a colofó hem assistit a l’adeu de la promoció Nikola Tesla, que ha rebut de l’AMPA un record ben sonor.\nTambé ham sabut que el color verd ha estat el guanyador de les Tardes d’esport que hem dut a terme els darrers dies.\nI a la tarda, els alumnes d’Educació Infantil i Primària han pogut gaudir d’uns inflables al pati esportiu. Els alumnes d’Educació Secundària Obligatòria ja havien tingut una festa amb sopar i discoteca el passat divendres 17 de juny.\napropTaborCurs 2021/22fi de curstuhocanviestot


juny | 2005 | Un Salt al món (tancat) | Pàgina 2\nPublicat el 9 juny 2005 per deric\nEstà bé rebre un Meme de llibres i, en aquest cas, el passo a contestar ràpidament i amb ganes. [@more@] He de dir quins seran els cinc llibres que llegiré aquest estiu i, com ja els tinc separats i preparats … Continua llegint →\nHi ha llavors que creixen, però s’han de regar. [@more@] Tweet\nDE CURSOS 3 i 4\nPublicat el 8 juny 2005 per deric\nHe arribat a la quarta sessió del Taller de comunicació dins l’equip i estic començant a notar els resultats de tot el que he après fins ara. Primer per com començo a aplicar la teoria a la vida diària a … Continua llegint →\nPublicat el 7 juny 2005 per deric\nAquestes dues setmanes s’està produint un fet tan lamentable com denunciable: l’abandonament d’animals domèstics. [@more@] Dilluns passat ens van portar la cocker, divendres quatre gatets petits (que per sort jo no vaig veure) i avui un altre gos. El d’avui … Continua llegint →\nL’experiència és bona quan no es compra massa cara. (Thomas Füller) [@more@] Tweet\nPublicat el 6 juny 2005 per deric\nAra mateix està plovent. Estic a la meva altre casa, bé, ja sé que no és meva, és del meu noi, però la sento tan meva com la meva pròpia (encara que no contribueixi amb l’hipoteca). Doncs, com deia, estic … Continua llegint →\nLA MEVA MÚSICA…\nEn Josep Mirall circular m’ha fet pertícep d’una cadena musical a la blogosfera i no seré jo qui la trenqui, així que aquí va: 1.- Tamany total dels arxius de música al meu ordinador: Doncs és tan gran com zero. … Continua llegint →\nDE CURSOS 2\nPublicat el 3 juny 2005 per deric\nSegona sessió del Taller de comunicació. Sembla que li han agafat gust a això de gravar-nos en video. (gravació no disponible pel públic! :o) [@more@] Avui ha tocat repartir-nos diferents rols dintre d’un equip de treball i diferents caràcters, però … Continua llegint →\nPublicat el 2 juny 2005 per deric\nEstic veient que el tema del gos esta irresolt per mi i quan ja estic una mica més traquil i penso que estic bé com estic, sense responsabilitats, surt alguna cosa que em fa canviar d’idea. Ahir aquest canvi d’idea … Continua llegint →\nPublicat el 1 juny 2005 per deric\nCom se m’acut fer un curs per la feina amb aquest nom: Taller de comunicació dins l’equip? Està dirigit a tots aquells comandaments intermitjos de l’administració pública i jo, com no, m’hi vaig apuntar més que res per fer punts … Continua llegint →


"La modernitat ens ha fet insaciables i bojos"\nYasmina Khadra presenta a la BCNegra 'La ecuación de la vida', un segrest amb missatge social\nA La ecuación de la vida (Destino) l'escriptor algerià Yasmina Khadra imagina el segrest de dos alemanys per part de pirates somalis. L'atrocitat inicial revela després la humanitat de l'Àfrica negra.\nJORDI NOPCA BARCELONA. 07/02/2013 00:00\nMohamed Moulessehoul va formar part de l'exèrcit algerià durant més de tres dècades. Va arribar a participar en la guerra civil de principis de la dècada dels 90. Ha estat gràcies a l'escriptura -potser més combativa que les armes- que s'ha fet un nom, si bé es va decidir a canviar-se'l a partir del 1989, per evitar l'autocensura. Va triar els dos noms de la seva dona, Yasmina Khadra, i es va estrenar amb una novel·la negra, Le dingue au bistouri [El boig del bisturí], que no es va traduir ni al català ni al castellà.\nDues dècades després Khadra continua furgant en els aspectes del present que més l'incomoden: "Sóc un novel·lista que intenta interrogar el seu temps -explica, directe però afable, poc abans de presentar La ecuación de la vida en el marc de la BCNegra-. El punt de partida del llibre va ser assabentar-me dels suïcidis d'alguns treballadors de France Telecom. Ho trobava absurd. ¿Com podia ser que la gent decidís deixar de viure en un país com França quan a Algèria una germana meva que havia tingut un accident durant un concert batallava per sortir-se'n com fos? Se'm feia paradoxal que a Europa els treballadors fossin capaços de suïcidar-se per la feina mentre a l'Àfrica la gent que no té res lluita per continuar endavant". Tenint en compte la premissa, Khadra va imaginar un metge alemany, Kurt Kraussmann, que una nit descobreix el cadàver de la seva dona, la Jessica. "Ella es mata per un desengany laboral. No pot ser que la feina passi per davant de la vida. La feina no ho és tot! -s'exclama l'escriptor-. Treballar per guanyar-te el pa em sembla bé, però s'ha arribat a un extrem en què a Occident es treballa per pagar les factures". Khadra fa entrar en joc un amic del metge, el Hans, un home de negocis que el convida a viatjar fins a les illes Comores en el seu veler.\nL'aventura plàcida es converteix en malson. A prop de la costa de Somàlia, l'embarcació és requisada per un grup de pirates, i els dos tripulants -el cuiner és llençat al mar- són tancats en un soterrani. "Vaig plantejar la situació més absurda de totes: el Kurt i el Hans van fins a les illes Comores amb l'objectiu de fer-hi tasques humanitàries. La mateixa gent que ells pretenen ajudar assalta el veler i els fa presoners". La violència amb què tracten els dos alemanys és contundent, però el lector de seguida comença a descobrir els matisos dels diversos segrestadors. "El capità Gerima és un home d'una certa edat que practica la pirateria perquè vol enriquir-se -diu Khadra-. El Joma és molt sensible, algú que se sent molt frustrat i que es revenja de la societat que no l'ha sabut respectar. El Blackmoon, per acabar, és molt vulnerable, perquè no ha estat educat. Per això se sent fascinat per qualsevol ídol. Primer comença parlant de Beckenbauer i acaba elogiant Drogba, Eto'o i Zidane".\nFugir del moralisme\nEls presoners no triguen a ser traslladats a una fortalesa on coneixen el Bruno, un etnòleg francès que els permet començar a entendre el missatge del seu captiveri: "El Bruno ha trobat a l'Àfrica la fraternitat espontània, la humanitat autèntica, sincera i no interessada -resumeix Khadra-. La modernitat ens ha fet insaciables i ens ha tornat bojos. El món occidental ha abandonat l'home. Només es busca l'enriquiment, la rendibilitat: les finances no serveixen de res si no s'estimula el geni i la creativitat dels ciutadans". Les conviccions del Kurt i el Hans són esmicolades a mesura que es confronten amb una realitat que fins llavors desconeixien. L'escriptor assegura que ho fa sense moralisme ni prejudicis.


Torà on-line :Els ajuntaments de l’Alta Segarra diuen no a l’extracció de combustibles radioactius i fòssils\nEls ajuntaments de l’Alta Segarra diuen no a l’extracció de combustibles radioactius i fòssils\n<< Tornar dijous 23 maig 2013 Calaf Autor: Jaume Moya Trenta anys després de les mobilitzacions que van aturar l'explotació d'urani, els municipis recuperen la seva oposició a la contaminació del medi ambient i al perill per la salut dels ciutadans\nimatge de Calaf, des del castell Autor: Jaume Moya\nEspanya, segons Berkley Resources Ltd\nAutor: Berkley Resources Ltd\nEl carbó uranífer de Calaf, segons els entesos, és de molt mala qualitat\nCom a resposta a la voluntat manifestada per part de certes corporacions multinacionals de desenvolupar projectes d’investigació i explotació d’hidrocarburs i d’urani a l’Alta Segarra, l’Ajuntament de Calaf ha fet públic una declaració per la qual declara el seu terme territori lliure d’extracció de combustibles fòssils i radioactius. Amb aquest manifest, l’Ajuntament rebutja frontalment tant la tècnica de la fractura hidràulica com les explotacions mineres a cel obert, considerant especialment el seu risc per les persones i el territori.\nEl manifest, consensuat amb la resta de municipis de la Mancomunitat Intermunicipal Voluntària de la Segarra (que agrupa municipis integrats avui a l’Anoia, el Solsonès i la Segarra), palesa el malestar i la preocupació vers aquests expedients i exigeixen al Departament d’Empresa i Ocupació el seu arxiu, així com demanen al Govern de la Generalitat que declari tot el territori nacional zona lliure de l’extracció de combustibles fòssils i radioactius i al Govern espanyol que segueixi l’exemple de França i prohibeixi el fracking.\nEn aquest sentit, recorden com l’any 1981, la gran mobilització ciutadana a l’Alta Segarra ja va suposar la suspensió de la concessió de llicències d’explotació de mines pels greus efectes contaminants d’aquestes activitats, especialment degudes a l’augment de la radioactivitat, l’emissió de núvols de pol radioactiva i i el despreniment del gas radó 222, de repercussions cancerígenes, contaminació de les aigües i danys sobre la cadena alimentària. Aquella mobilització va inspirar els versos del poeta Joan Oliver, “Pere Quart”, que amb el títol de “Democràcia i Urani”, escrivia: “No permeteu que furguin les entranyes / de les nostres planures i muntanyes, / tot envoltant-nos de mortals perills! / Fora i ben lluny aquestes gents estranyes! / Per la vida de tots! Pels nostres fills!”.\nDiverses entitats socials i cíviques del territori afectat ja han iniciat la seva mobilització, en suport de les autoritats locals, i ben aviat començaran una campanya de conscienciació de la població per fer aturar aquests projectes.\nPer la seva banda, en seu parlamentària, el Conseller de Territori, Santi Vila, manifestava que la Generalitat només té competència en matèria d’autoritzar prospeccions i recerca però “sí que ens correspon garantir que es facin amb les màximes garanties mediambientals”. En aquest sentit, la legislació preveu que les competències per autoritzar les explotacions resten en exclusiva en el Govern Espanyol, per la qual cosa l’autorització de les prospeccions a Catalunya obriria la porta a que des de Madrid es poguessin imposar les posteriors explotacions sesen possibilitat de rèplica des del territori.\nLes sol•licituds han estat cursades per l’empresa Minería el Río Alagón, filial espanyola de la multinacional americana Berkley Resources, que ben aviat iniciarà la seva activitat a la província de Salamanca i que es presenta com la propera empresa líder en la producció d’urani a Europa, anunciant a la seva pàgina web el projecte de Calaf.


Assassinen Jean Jaurés, fundador del PSF i defensor de l'ensenyament del català\nBarcelona. Dissabte, 31 de Juliol 2021. 00:00\nTal dia com avui de l’any 1914, fa 107 anys, a París, era assassinat Jean Jaurés, fundador i editor del diari L’Humanité (1904); fundador i líder del Partit Socialista francès (1905) i ferm partidari de l’ensenyament i de l'oficialització de les llengües no franceses a França. Jean Jaurés va ser assassinat per l’activista ultradretà Raoul Villain al Café Le Croissant al número 146 de la Rue de Montmartre, a causa del seu posicionament pacifista respecte la I Guerra Mundial (1914-1918) que estava a punt d’esclatar. Villain va ser detingut i jutjat; però el 1919 va ser excarcerat amb l’argument que “si Jaurés no hagués estat assassinat, França no hauria pogut guanyar aquella guerra”.\nJean Jaurés havia nascut a Castres (Llenguadoc) el 1859 en una família petitburgesa de llengua i cultura occitana. Va estudiar a l’École Normale Superieure de París, i a la Facultat de Filosofia de la Sorbona; i, a l’inici de la seva vida professional, va exercir la docència als liceus de les ciutats occitanes d’Albi i Tolosa. Poc després va ser candidat a diputat pel seu districte nadiu i a regidor per Tolosa; però el salt a la primera línia política el faria quan es va alinear amb Jan Baptista Calvignac, alcalde del poble miner de Carmauç (Llenguadoc), que havia estat acomiadat del seu lloc de treball per atendre les seves obligacions municipals.\nDurant la seva existència Jaurés es va proclamar marxista, republicà, pacifista i partidari d’una França plurinacional. A cavall dels segles XIX i XX, el francès era, tan sols, la llengua de l’administració, de l’ensenyament, i de les oligarquies del Midi. S’estima que, cap al 1900, català, occità i basc eren les llengües vehiculars del 90% de la població dels seus respectius territoris. És conegut el cas dels soldats nord-catalans que van participar en la I Guerra Mundial (1914-1918) que, malgrat l'obligació de parlar francès que els havien imposat els comandaments, parlaven en català entre ells, perquè era la seva llengua i per l’escàs domini que tenien de la llengua francesa.


3 min. 17/11/2019 00:00\nHem parlat molt en aquests últims temps del concepte llibertat. M’agrada la famosa afirmació del filòsof John Stuart Mill que diu que la teva llibertat acaba on comença la de l’altre. Perquè aquest principi es compleixi, en una democràcia cedim l’autoritat a l’estat amb el nostre vot perquè l’arc parlamentari legisli per preservar la llibertat dels individus.\nEl problema a Catalunya rau en què aquest arc parlamentari que ha de dictar els límits de les llibertats legals no ens representa, ja que les nostres majories no coincideixen amb les majories parlamentàries del Parlament espanyol. Tenim, doncs, una democràcia que aplica una llei autoritària que mentre siguem dins del marc jurisdiccional espanyol, encara que votem, no podrem canviar. És per això que penso que la majoria de la societat catalana se sent injustament sancionada i sense llibertat.\nJÚLIA ESCALADA SUBIRÀ\nJoan Margarit, guardonat\nJoan Margarit acaba de guanyar el premi Cervantes per la seva poesia, un gènere poc llegit i de vegades rebutjat. Margarit ha sabut acostar la poesia al gran públic, i també ho ha fet amb un llenguatge pròxim i comprensible. La seva veu ha estat escoltada i llegida. Ara també premiada.\nEl pa de cada dia de les persones racialitzades\nGairebé totes les persones racialitzades tenim una cosa en comú, i és que ens trobem en una zona grisa. Per a nosaltres no existeix ni el blanc ni el negre, ja que per una banda ens hem criat amb els costums i les tradicions de la nostra família d’origen, però per l’altra també hem crescut en un entorn influenciat per una altra cultura i uns altres hàbits. Pràcticament vivim en dos mons diferents separats per la porta de casa nostra. De portes endins som una persona definida per la nostra família, i de portes enfora en som una altra de diferent, definida pel nostre entorn. Aquesta situació pot resultar complicada per a molts de nosaltres, ja que ens fa sentir que no encaixem en cap lloc, que mai som prou d’una cosa ni prou de l’altra.\nTrencar el tabú de les malalties mentals\nDesprés de viure un estiu a Calcuta, a l’Índia, vaig patir un xoc cultural. La tornada va ser dura. Em sentia desubicada i incòmoda. El temps m’ha ajudat a revertir-ho, però em pregunto per què no vaig anar al psicòleg quan ho necessitava. Quan em fa mal un queixal no dubto en anar al dentista; en canvi, sembla que tenim un estigma en tot allò referent a les malalties que tenen més a veure amb les emocions. Per què ens costa tant explicar que necessitem ajuda d’un professional de la psicologia i tan poc parlar del mal de panxa que vam patir ahir a la nit? M’agradaria trencar el tabú sobre tot allò referent a les malalties mentals. Hem de normalitzar anar al psicòleg com a rutina per cuidar la salut mental, perquè crec que té molta més importància de la que li donem.\nAudiència per ruptura\nAra, mitjans de Madrid han denunciat una suposada inquisició a les escoles catalanes. I resulta que aquelles preguntes sobre la independència no eren la inquisició ideològica que diuen, sinó part d’un estudi sociolingüístic que es feia també en altres comunitats, on també s’adaptava a la realitat local. ¿Vendre més diaris o tenir més quota de pantalla compensa la ruptura política i social que estan provocant?


En les darreres 24 hores han mort 849 persones i s'han confirmat 9.222 casos nous\nActualitzada 31/03/2020 a les 12:50\nEl Ministeri de Sanitat xifra ja en 94.417 els casos confirmats de coronavirus a tot l’estat espanyol, 9.222 més que fa 24 hores, i la xifra de morts s’enfila fins a les 8.189, 849 més que aquest dilluns sumant un nou rècord. Fins ara, hi ha hagut 5.607 pacients que han necessitat les UCI i ja s’han curat 19.259 persones, 2.479 més que ahir. La comunitat de Madrid continua concentrant el major nombre de casos amb 27.509 dels infectats confirmats i acumula 3.603 morts per la malaltia. La segueix de ben a prop Catalunya, amb 18.773 dels casos totals i 1.672 morts. El País Basc, acumula 6.320 casos i 325 morts per la covid-19 i Castella-la Manxa, 6.424 casos i 708 morts.\n«La tendència es manté»\nLa doctora del Centre de Coordinació d’Emergències i Alertes Sanitàries, María José Sierra, ha afirmat durant la roda de premsa posterior a la reunió del comitè tècnic de seguiment de la crisi que «la tendència es manté». Tot i que s’ha registrat un «lleuger» augment de confirmats a Madrid i Catalunya, les dades apunten a que es podria deure a un «cúmul» de confirmacions fetes durant el cap de setmana. «La tendència general es manté des del 25 de març. Hem notat un canvi passant del 20% d’increment al 12%», ha dit.\nComenta el contingut : Els positius per coronavirus a Espanya superen els 94.000 casos


22 gener 2022 12:59\ndBalears/CCMA | 26 novembre 2021\nEls països de la Unió Europea han acordat anul·lar els vols provinents dels països de tota la zona del sud d'Àfrica, en un intent de blindar-se davant l'aparició d'una nova variant de coronavirus que tindria l'origen a Sud-àfrica. Ja se n'ha detectat un primer cas a la UE, a Bèlgica; una pacient jove, no vacunada, que havia viatjat a Egipte a través de Turquia. Les restriccions afecten, sobretot, sis països: Sud-àfrica, Namíbia, Zimbàbue, Botswana, Lesotho i Swazilàndia.\nEls resident europeus que arribin d'aquesta zona hauran de fer-se un test de detecció de la Covid i fer quarantena, ja que es tem que aquesta variant pugui ser més resistent a les vacunes; així com la sapidesa de propagació. L'Estat espanyol ha anunciat que prohibirà els vols procedents de Sud-àfrica i Botswana, una mesura que s'aprovarà al consell de ministres aquest dimarts següent. Altres països, com Itàia, també han decidit prohibir l'entrada del seu territori a qualsevol persona que hagi estat al sud del continent africà durant els últims 14 dies; s'hi han sumat França, Àustria, Croàcia, la República Txeca i els Països Baixos.\nPer altra banda, Alemanya té previst declarar el sud del continent africà com a zona de risc. I fora de la Unió Europea, el Regne Unit i Israel han estats els primers a instaurar restriccions i ja han prohibit l'entrada de viatgers que procedeixin d'allà.\nNo acabau de dir que era una persona que havia viatjat a Egipte? Es veu que no es nomes Sudafrica i el que no s’enten es que a aquestes altures un no vacunat es pugui moure per aeroports amb tanta facilitat. Un poc de seny! Perque vacuna innoculadora de seny no en tenim i seria ben necessari


Investiguen un vallesà per estafar persones d'edat avançada a Tarragona | RubiTV.cat\nInvestiguen un vallesà per estafar persones d'edat avançada a Tarragona\nLa investigació es va iniciar arran d'un denúncia presentada al Camp de Tarragona\nper Redacció, Tarragona | 9 de setembre de 2021 a les 11:45 |\nUn vehicle de Mossos, en una imatge d'arxiu. | Josep M Montaner\nEls Mossos d'Esquadra de la Unitat d'Investigació de la comissaria de Tarragona van detenir dimarts passat un home de 35 anys i veí de Castellar del Vallès, com a presumpte autor de set presumptes delictes d'estafa. La seva parella, una dona de 29 anys i veïna del mateix municipi, també està sent investigada en aquesta causa.\nLa investigació es va iniciar a finals del passat mes de febrer arran de la denúncia presentada per una víctima, resident a Tarragona, en relació a un cas d'estafa i falsificació documental per part d'un entramat d'empreses amb seus socials al Vallès Occidental.\nAquestes empreses, que es dedicaven a la venda de productes terapèutics i de l'àmbit de la salut i el benestar personal com aparells d'osmosi, descalcificadors d'aigües i altres productes similars, havien aconseguit fraudulentament bases de dades amb informació personal.\nLa metodologia per cometre les estafes sempre era la mateixa i les víctimes eren persones d'edat avançada que estiguessin soles al domicili. Es dona la circumstància que algunes d'aquestes persones, amb recursos econòmics limitats, presentava alguna mena de demència o patologia que li feia impossible detectar que estava sent víctima d'una estafa.\nEn primer lloc, obtenien les dades bancàries, numeracions de targetes i signatures de les persones que visitaven a domicili. Posteriorment, l'estafador cobrava fraudulentament suposades compres de productes i serveis de manteniment d'aparells que no s'havien dut a terme.\nA més, algunes de les víctimes ja havien obtingut algun producte en el passat a preus que podien triplicar el seu cost real. En aquests casos, el detingut gestionava el cobrament per a l'adquisició de nous aparells a preus que podien arribar als 3.000 euros o, fins i tot, imports similars per a serveis inexistents de manteniment.\nAlguna de les víctimes va registrar càrrecs per a la formalització de diversos contractes de crèdit que no havia sol·licitat de fins a 7.800 euros. L'elevat moviment de diners que movia el detingut amb aquest tipus de pràctiques el va obligar a canviar els noms de les empreses i les raons socials per tal de dificultar el contacte de les víctimes d'aquests enganys i els serveis jurídics que haguessin pogut contractar.\nLa investigació va poder determinar que entre finals de l'any passat i principis d'enguany, les empreses del detingut havien ingressat més de mig milió d'euros a través de la formalització de contractes fraudulents de crèdit a terceres persones, serveis que no es prestaven i la venda de productes sense les mínimes condicions a preus que no s'ajustaven a mercat.\nEls investigadors també van comprovar l'elevat nivell de vida del detingut i la seva parella, amb l'adquisició de diversos vehicles de gama alta, i la documentació que acreditaria la intenció d'invertir també en cases i xalets a diverses urbanitzacions.\nArran de les característiques d'aquest sistema de frau i estafa que afectarien a persones de tot Catalunya, els agents van portar a terme dimarts passat una entrada i perquisició al domicili del detingut i la seva parella investigada.\nL'home, el qual ja tenia antecedents per estafes similars, va quedar en llibertat amb càrrecs ahir després de passar a disposició del jutjat d'instrucció en funcions de guàrdia de Sabadell, mentre que la seva parella haurà de comparèixer davant l'autoritat judicial quan sigui requerida.\nSocietat, Castellar del Vallès, investigació, Mossos d'Esquadra, Tarragona, estafa


GAZOPHYLACIUM: Premis Pompeu Fabra\nXavier Caballé dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 10:31:00 CET\nL'apartat de "Noves tecnologies" té un ferm candidat en la persona de Joan Puig Malet :)\nXavier Caballé dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 10:34:00 CET\nTot llegint l'ordre del DOGC, sorprèn una mica la forma de definir els membres del jurat, en parlar del Vicepresident de la Generalitat:\n"la persona titular de la persona titular de la vicepresidència del Govern, o la persona en qui delegui."\nÉs un reconeixement tàcit que el Carod-Rovira no és persona?\nVíctor Pàmies i Riudor dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 10:50:00 CET\nQuan els premis creixen com bolets és que alguna cosa no va bé. Darrerament tot són noves convocatòries de premis i més premis.\nUn manera més de subvencionar (i controlar) la cultura?\nPuigmalet dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 11:26:00 CET\nCaballé, no siguis tan dolentot, que el Malet aquí sóc jo.\nPotser tens raó, Parèmies. Però val la pena veure quins seran els premiats (la setmana vinent) per interpretar-ho millor. Hi ha molta gent (tu mateix n'ets un magnífic exemple) que fa molta feina per la llengua. Aviam cap a on tira el jurat, que per cert està format pel conseller de Vice-presidència, el responsable de l'Àrea de Política Lingüística de la Generalitat, i els presidents de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC), de la Xarxa Vives d'Universitats, de l'Institut Ramon Llull (IRL) i del Consell General de Cambres de Catalunya.\nJo aposto que premiaran la cervesa Moritz (darrerament rebo molts missatges parlant de la seva catalanitat).\nVíctor Pàmies i Riudor dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 11:28:00 CET\nAbans premiaran el Justo Molinero i Radio Taxi. :-)\nPuigmalet dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 11:32:00 CET\nQui l'encerti dels dos paga una Moritz a l'altre. :)\nXavier Caballé dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 12:01:00 CET\nL'altra dia vaig escoltar al meu barri a un que demanava "aigua de Sant Antoni"... per demanar una Moritz sense alcohol.\nPuigmalet dimarts, 25 de novembre de 2008, a les 13:25:00 CET\nImagino que és perquè la Moritz té tres edicifis a la Ronda de Sant Antoni...\nAnònim dimecres, 26 de novembre de 2008, a les 11:25:00 CET\nProposo que la Ronda de Sant Antoni passi a dir-se Ronda de Sant Moritz. Fins i tot tinc l'eslogan de la campanya: "Cervesa a dojo... i a esquiar."\nAnònim dimecres, 26 de novembre de 2008, a les 11:50:00 CET\nJo donaria el prèmit a la Generositat de Catalunya per retallar el pressupost (un 10%) i el personal (un 30%) del Consorci per a la Normalització Lingüística.\nQue se'n vagin a la merda, home!\nAnònim dimecres, 26 de novembre de 2008, a les 11:52:00 CET\nControlar la cultura? Controlar-ho tot, tot!\nJa no pots ni llegir l'Avui ni eswcoltar RAC-1 sense que et caigui la cara de vergonya.\nPuigmalet dimecres, 26 de novembre de 2008, a les 14:09:00 CET\nUry, ja m'imagino sortir del Mercat de Sant Antoni, calçar-me els esquís i baixar esquivant bótes de cervesa fins arribar a Universitat. No seria la primera pista d'esquí urbana.\nMarc, però on anirem a parar amb aquest lèxic: merda, fàstic, cultura...\nVíctor Pàmies i Riudor dimarts, 2 de desembre de 2008, a les 9:01:00 CET\nJa han sortit els Premis al DOGC d'avui (DOGC núm. 5270 - 02/12/2008):\nEl jurat de la primera edició dels premis Pompeu Fabra, sota la presidència del\nvicepresident del Govern, s’ha constituït amb l’assistència del secretari de Política\nLingüística de la Generalitat de Catalunya, Bernat Joan; el president de l’Institut\nd’Estudis Catalans, Salvador Giner; el representant de la Xarxa Vives d’Universitats,\nFrancesc Xavier Grau; el representant del Consell General de Cambres de\nCatalunya, Jaume Fàbrega; i la representant de l’Institut Ramon Llull, Mavi Dolz, i\nha acordat guardonar les persones i entitats següents, en cadascuna de les categories\nque s’esmenten a continuació:\nPremi Pompeu Fabra de comunicació i noves tecnologies 2008, a la Fundació\nPremi Pompeu Fabra a la projecció i difusió de la llengua catalana 2008, a Tilbert\nPremi Pompeu Fabra a la trajectòria professional, cientíica o cívica 2008, a Aina\nMoll i Marquès.\nPremi Pompeu Fabra a la incorporació a la comunitat lingüística catalana 2008,\na Saoka Kingolo.\nAnònim dimarts, 2 de desembre de 2008, a les 11:18:00 CET\nI la Moritz? L'any vinent serà...\nkpn divendres, 29 de gener de 2010, a les 4:08:00 CET\nkpn divendres, 29 de gener de 2010, a les 4:09:00 CET


Disseny i nous formats expositius: objectes, productes i patrimoni\n29 al 01 maig 2006\nTotes les activitats són d'entrada lliure i aforament limitat. Escola Elisava. C/ Ample 11-13. 08002 Barcelona MACBA. Plaça dels Àngels 1. 08001 Barcelona\nDel supermercat al museu. Aproximació crítica\nPostgrau organitzat per l'Escola Superior de Disseny Elisava i el Museu d'Art Contemporani de Barcelona, MACBA\nL'activitat del Museu d'Art Contemporani de Barcelona, com el coneixement avui dia, es múltiple i, per tant, controvertida. És per això que dins del postgrau que ens ocupa proposem reflexionar sobre les convencions i els gèneres propis de l'art en tant que objectes, materials i narracions als quals estan associats; sobre les interpretacions i les lectures que es poden realitzar amb relació a l'exposició i els processos d'institucionalització i/o patrimonialització, d'una banda, i els processos de creació de l'obra pròpia, de l'altra.\nSobretot voldríem fer èmfasi tant en el museu entès com a ens patrimonialitzador, com en el museu vist com a mitjà per a la creació, el debat i la vida, acostant-nos també a les tensions entre museu i col·lecció, museu i instruments, museu i conflictes, museu dins i museu fora.\nEnric Franch i Bartomeu Marí\nDILLUNS 29 DE MAIG, de 17 a 21.15 h\n17 h. Visita comentada a l'exposició Peter Friedl: Obra 1964-2006\nSales del MACBA\n18.30 h. Exposar/produir l'obra d'art al museu. El projecte del MACBA\nA càrrec de Bartomeu Marí, conservador en cap del MACBA\nDIMARTS 30 DE MAIG, de 17 a 21.15 h\nLes grans exposicions, obra i artistes. Més enllà del museu\nA càrrec de Bernard Blistène\nAuditori MACBA. La conferència es farà en anglès sense traducció simultània\nBernard Blistène, comissari d'exposicions, antic director dels Museus de Marsella i conservador en cap adjunt a la presidència del Centre Georges Pompidou de París, ha comissariat nombroses exposicions de caràcter històric i, alhora, innovador: Poésure et Peintrie (1993) investigava les relacions entre pintura i escriptura en l'art del segle XX. També va ser un dels conceptualitzadors associats a l'exposició L'Époque, la mode, la morale, la passion (1987).\nDIMECRES 31 DE MAIG, de 17 a 21.15 h\nDe l'obra desmaterialitzada al document: l'art conceptual en el museu\nA càrrec de Pilar Parcerisas i Carles Guerra\nPilar Parcerisas i Carles Guerra són estudiosos de la producció de les avantguardes artístiques dels anys setanta. Tots dos debatran diferents punts de vista sobre la producció heterogènia i multiforme dels artistes englobats sota la idea d'art conceptual, en què nocions com procés, obra, document i acció adquireixen una rellevància primordial.\nDIJOUS 1 DE JUNY, de 17 a 21.15 h\nObra, historiografia i museu\nA càrrec de J. F. Yvars\nJ. F. Yvars, professor i crític d'art. Autor de monografies, assajos i articles sobre l'art del segle XX. Ha estat director de l'IVAM-Centre Julio González (València).


La persona... la Gemma - Premi de Recerca per a estudiants Gemma Rosell i Romero\nLa persona... la Gemma\nSe’m demana que prepari un petit text sobre la meva filla Gemma i, tot i la incertesa que tal demanda em representa, decideixo intentar-ho.\nSóc conscient que la meva mirada serà parcial i subjectiva, però, no són totes les percepcions veritablement personals així?\nRespiro fons, i inicio aquest intent de posar per escrit el que em suggereix, en aquests moments, la persona de la meva estimada filla.\nLa meva Gemma, que ens acompanyà plena de vida durant vint-i-dos anys, va tenir pressa des del principi per compartir el seu temps amb nosaltres.\nVa esperar que la seva germana, millor situada que ella a l'hora de néixer, li obrís pas dins del canal compartit de vida, i em van fer mare un 25 de febrer de 1980, fent-se realitat d´aquesta manera i gràcies a elles un enyorat desig.\nHavien estat només 32 setmanes de sentir i viure els seus moviments dins el meu ventre, termini, però, més que suficient per tal de permetre-li viure sana i intensament tot i les seves presses. Només puc recordar-la com a filla. No puc mirar-me-la, des de cap altra mirada, des de cap altra perspectiva.\nLa meva Gemmeta, la Gemma que jo veig, va viure totes les etapes que el seu temps li va permetre amb plenitud, intensitat i alegria.\nDes del seu estimat Institut Thau fins al seu desig de convertir-se en doctora, el seu espai i temps sempre va estar ple d’amics, esport, activitats i projectes que la temptaven, en un recorregut unit a tres especials companys de viatge, els seus dos amors i la seva germana bessona.\nVa tenir la gran sort de comptar amb aquelles persones que per pròximes i íntimes, et permeten compartir els bons moments i relativitzar les experiències, no sempre agradables, que la vida ens té preparades.\nUn compartir de vegades no tan senzill, fluid i amigable, com desitgem, doncs és precisament en la distància curta quan les friccions ens toquen més profundament. I és que són aquelles persones estimades, que sovint voldríem perfectes, les que irònicament percebem més llunyanes en les inevitables friccions que qualsevol convivència sana comporta.\nLa Gemma va dedicar molt de temps a explicar els seus motius, les seves raons, els seus perquès, i en aquests moments de trobades i distànciaments, es va anar construint com a persona, com a ésser independent dels altres, en el saber que les diferències són generalment doloroses, però necessàries per tal de poder existir com a ésser únic. Aquells als quals estimem de veritat, incondicionalment, els necessitem mentalment en la nostra mateixa ona, desitgem que entenguin i comprenguin els nostres motius, les nostres raons, els nostres perquès, però va haver d’acceptar que no sempre és possible.\nEls seus pares ens vam separar quan havia viscut tretze anys. Una nova realitat que va estrènyer la relació amb la seva germana davant la duplicitat d’espais de vida. Va estar el meu desig més profund que visquéssin el mínim la pèrdua, i per tant, vaig renunciar a temps i espai amb elles, i per elles, vaig decidir compartir-les amb el seu pare. Aquesta renúncia al meu tot femení, pràctica social massa sovint admesa i que limita significativament les possibilitats de relació dels nostres fills amb els seus pares, els dos, trobava sentit en la possibilitat què elles aprendrien a compartir la meitat d’aquell tot amb les persones més importants en les seves vides en aquells inicis adolescents: els seus pares. Tots dos. No vaig trobar cap altra manera de compensar el dolor que tota ruptura representa, que compartir amb la meva família. Aquella que encara era la meva tot, i la duresa dels moments. Una família en la qual la relació entre els seus pares estava deteriorada.\nNo obstant, és a partir d’aquest moment, que neix la Gemma viatgera, independent i despresa de pertinences supèrflues.\nL'haver d’abandonar el seu espai vital cada mes per tal de compartir el seu temps amb la seva mare o el seu pare, la va ajudar a trobar la manera de viatjar “lleugera d’equipatge”, sense massa càrrega.\nCrec que la Gemma es va esforçar a treure el positiu de les incomoditats que els canvis inevitables representen en la nostra vida, i a comprendre que les nostres necessitats importants són poques. Va saber que val la pena centrar-se en allò que vols, perquè potser no disposaràs de massa temps per a realitzar les teves il.lusions i desitjos més íntims. Un saber que va potenciar el seu desig de ser, d’existir realment, en el món que li havia tocat viure.\nEmergeix així una Gemma negociadora, activa, la “Fund’s Raising” per a alguns amics, que en les seves incansables anades i vingudes negociava, lluitava, argumentava, .... per tal d’aconseguir el que percebia més proper als seus objectius.\nVivia les experiències que els seus estudis de Medicina, el seu estimat bàsquet, la seva parella i la seva vida familiar li brindaven dedicant-se a elles com només una adolescent, que pretén madurar completament, sap fer-ho. Una adolescent, perquè crec que la Gemma va aconseguir sentir-se bé en la pell de la dona que havia esdevingut, una conquesta que li havia portat temps. Així, de vegades apareixien en la seva vida ràfegues d’energia esgotadores, activitats múltiples, que robaven hores a les nits, i sobre tot, l'inici d’un aprenentatge de demanar ajut quan els teus desigs sobrepassen les teves possibilitats i no estàs disposada a renunciar a ells. És gràcies a aquests desigs que vàrem començar a acostar-nos com a dones als seus vint-i-dos anys.\nLa Gemma va convertir casa meva en una espècie d’ONU, com la va batejar en Miguel, el meu company. Durant dies, setmanes, o mesos, sempre hi havia un espai on les llengües que es trobaven podien anar des de l'estonès, un dels més llunyans, al proper francès, tot passant pel rumanès, el finlandès, ... i per descomptat l'anglès, i sobre tot, últimament, l'alemany.\nLa llengua de la persona que havia esdevingut la més propera, la més íntima en la seva vida. Contactes, per tant amb cultures diferents que aguditzaren la seva observació culinària, transformant-se en una exportadora del “pa amb tomàquet”, “l’escalibada”, la “truita de patates” i el “gazpacho” de la seva àvia extremenya, entre molts d’altres plats.\nDins i fora de casa compartia la cuina de les seves dues cultures d’origen, portant i portant receptes en totes les llengües que era capaç de parlar, català, castellà, anglès, francès, alemany, ...\nLes seves trobades d’amistat sempre s’impregnaren d’aquest gust culinari a que tan aficionada era i que compartia amb la seva germana i el seu primer gran company de viatge masculí.\nVa ser realment afortunada de poder estar acompanyada i estimada profundament per aquestes dues persones que sempre es van esforçar per dialogar i compartir les seves raons, plantejar d'altres mirades possibles a partir de les experiències viscudes, per contrastar les seves opinions amb la persona que estimaven, mentre es convertien tots tres en persones cada vegada més madures i arrelades en els moments personals, acadèmics i socials que vivien.\nAquetes preparacions culinàries internacionals s’originaren en el laboratori del Dr. Mezquita. Com alumna de segon de medicina va contactar amb joves investigadors de “mas allá de los mares” i amb el seu estimat AECS. Mitjançant ell, amb ell i per ell es va trobar vivint els moments professionals i personals més importants de la seva vida, doncs en aquesta organització trobà la seva segona parella.\nS’havia iniciat com a estudiant a segon de carrera i en els dos anys següents es convertí en LORE (Local Officer of Research Exchange) i finalment en NORE (National Officer of Research Exchange) Encara recordo com vibrava i s’emocionava organitzant les Jornades d’AGIMED de 2002 a Reus i preparant la seva presentació. Què feliç que la va fer aquesta oportunitat, aquest repte! Em vénen igualment a la memòria les meves pors i les del seu pare, quan ens informava que marxava cap a Finlàndia, Viena, Hong Kong o Taiwan. Informats, que no consultats. Recordo una sensació barreja d’alegría i d’orgull, d’una banda, davant la seva capacitat de ser, i de por i incertesa, per una altra, en sentir ben endins que la frontera del no ser sempre està massa aprop. Una consciència que es va despertant poc a poc i amb els anys.\nEvidentement, podria dedicar un espai a les meves queixes, a les meves enyorances i desavinences. Res és perfecte i precisament això ho fa humà. Tenir una filla tan activa, il.lusionada amb la seva vida i treballadora incansable, comporta absències i espais buits que en una situació familiar de divisió compartida i conscient s’incrementa doblement.\nDifícil és pensar en l'altre, en els altres, i més ho és des d’una separació. Tanmateix, vam saber aconseguir que mai existís el més mínim dubte sobre la nostra estimació, cap a mí, cap al seu pare o cap a la seva germana.\nUna estimació que de vegades s’estavellava contra nosaltres plena d’emocions desbordades que costaven canalitzar, però que trobava finalmente el lloc més adient. Així, quan les possibilitats de parlar es distanciaven, ens permetíem escriure’ns cartes més o menys llargues, les respostes a les quals sempre van estar a punt. Unes respostes compartides amb la seva germana Núria, la meva Nurietta.\nI és que en aquests moments, em resulta difícil pensar només en tu, Gemma.Us penso juntes, compartint les mateixes etapes de vida, il.lusions, problemes, acords i desacords, tot i que sempre vaig esforçar-me per viure en la vostra diferència. Recordes com de petites la marcàvem amb colors? Tu de vermell, i la teva germana de blau. Una diferència que va anar esdevenint més i més present en el teu desig de ser, d’existir individualment, i que potser ara has portat al punt més alt.\nL'última por que vaig sentir per tu, filla, em recorda una de les nostres darreres converses. Et vaig parlar dels meus temors en relació a la teva nova parella, el difícil que resulten les distàncies, els inconvenients de ..., tot allò que com a mare desitges evitar als teus fills. Però, la teva resposta em deixà sense arguments.\nDesitjaves viure la nova experiència que la vida et brindava i havies decidit no renunciar a ella. No era la primera vegada que t’havies enfrontat a les meves pors, i en aquesta ocasió ja les havies compartit amb tu mateixa i amb la teva parella. Era una decisió conscient i madura que va estar frustrada, però que et va permetre viure intensament i il.lusionada fins que el teu destí et va trobar, amb amics d’altres països i segurament rient.\nGemmeta, guerrera meva, vaig estimar-te, t’estimo i t’estimaré, tot el temps que la meva memòria em permeti recordar-te.\nLa teva mami. Octubre 2004\nUn altre àngel que se´n va\nQuina decepció més profunda quan, en un dia que semblava ser com qualsevol\naltre, rebo un missatge d'una amiga de Barcelona, amb qui no havia estat massa en contacte, donant-me la mala notícia de la mort sobtada d'una companya de classe amb qui havia estudiat medicina a la Universitat de Barcelona.\nVa ser com un gerro d'aigua freda. La Laura, aquella noia que era tan valenta, decidida, intel·ligent. Algú que jo sempre havia admirat per la seva honradesa, energia i ànims. Fins i tot, era una noia extremadament bonica. Vaja, la Laura ho tenia tot. Realment, era una noia que podia canviar el mon, només amb un dels seus somriures.\nI vaig pensar en la Gemma. Perquè, com no podia pensar en la Gemma? Algú que m'havia estimat tant. Encara hi penso sovint en ella. Moltes vegades acompanya els meus pensaments. Sé que no hauria de ser així i que hauria d'intentar ser més positiva. Tot i això, quan penso en la Gemma, quasi sempre m'envaeix una onada de tristesa.\nEn aquell moment, aquesta onada de tristesa em va embolcallar i vaig sentir un crit dins meu: Com pot ser que algú altre hagi de passar pel mateix? pel dolor de perdre una persona estimada, quan tots sabem que és massa aviat? Per què la Laura? Punxades al cor i al pit, una rera l'altre. Pensant en la seva bessona Anna, en la seva mare, i en el seu pare. Pensant en els seus millors amics. I en el seu xicot. I vaig reviure el que havia passat feia tants anys. Vaig demanar que la gent que està a Barcelona, aquells més propers a la Laura, trobin el coratge per enfrontar-se a aquesta situació.\nLa Gemma i la Laura es coneixien, doncs només estaven separades per un curs a la Facultat. Totes dues vivien intensament. Ho sabem els que vam tenir la oportunitat de conèixer-les. Desitjaria que la seva història hagués estat diferent. Si existeix un cel, només espero que es facin companyia l'una a l'altra i que ens esperin, quan arribem, per saludar-les i explicar-nos tot el que hem après després de tants anys d'estar separades.\nDes del Premi Gemma Rosell i Romero enviem el més profund condol a la família, amics i propers a la Laura Server Salvà. Els encomanen, amb el pas del temps, a ser forts i seguir endavant. Estem segurs que això és el que la Laura hagués volgut per a les persones que s'estimava. Nosaltres restem aquí pel que faci falta.\nCo-fundadora del Premi Gemma Rosell i Romero


Pau Traveset | Institut Lacetània\nFa unes poques setmanes que Apple va anunciar el nou iPad Air que estarà a la venda a l’octubre. Aquest iPad té l’increïble i innovador disseny i la impressionant potència de l’iPad Pro de l’any passat, de manera que aquest és el millor iPad actualment per a qualsevol usuari, és un professional o un estudiant.… Llegeix més»\nQue és la Deep Web?\nSegur que molts hem sentit el nom de Deep Web o La Red Oscura. Molts ho relacionem amb el mercat negre i altres coses il·legals com ara la pornografia infantil, el tràfic de drogues i armes, entre d’altres coses. En realitat, estem molt equivocats. Tot… Llegeix més»\nMón digital, Revista Informàtica 0\nL’equip de redactors, de l’optativa de 4t d’ESO A, d’aquest curs 2020-2021 us dona la benvinguda a la revista de Lacetània… Llegeix més»\nGeneral, Revista 4eso, eso 0


Alcoi suma un nou Bé d'Interés Cultural\nEs tracta de la Campana de l'Ermita de Barxell\ndissabte, 8 de desembre 2018 - 15:45h\nAlcoi incorpora un nou BIC | Ajuntament d'Alcoi\nLa Generalitat Valenciana ha aprovat el decret que concedeix la denominació de Bé d'Interés Cultural (BIC) a la Campana de l'Ermita de Barxell, dins de l'expedient que atorga aquesta catalogació al conjunt de 70 campanes gòtiques valencianes, datades entre 1250 i 1659. Aquesta peça patrimonial del segle XVI va ser sostreta en 2005 i recuperada pel grup de Patrimoni Històric de la Unitat de Policia Nacional adscrita a la Comunitat Valenciana. El trasllat es va efectuar a Alcoi al juliol per a incorporar-la al fons del Museu Arqueològic per a la seua restauració i exhibició.La declaració de BIC d'aquestes campanes permet recuperar el patrimoni sonor valencià. Cal dir que l'alcoiana és la número 36 de les 70 campanes, fosa en 1529, té en el terç la inscripció en minúscula gòtica: «sancta maria ora pro nobi». També té una creu amb pedestal al mig i diversos cordons. El seu diàmetre és de 35 cm i el seu pes aproximat de 23 kg.\nCal destacar que la ciutat d'Alcoi compta ara amb un total de 22 BICs, dos d'ells de caràcter immaterial vinculats al Nadal Alcoià: el Betlem de Tirisiti i la Cavalcada de Reis. També està en procés d'incoació la declaració de Bic immaterial per a les Festes de Moros i Cristians. Els 19 restants són immobles, incloent entre ells, el recinte emmurallat de la ciutat, els diversos abrics de la Sarga i el seu entorn, el sector antic de la ciutat, el Molinar, la Serreta, la torre de Barxell, el Puig o Els Llençols, entre altres. Cal destacar que la ciutat compta, a més a més, amb una declaració de Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO a les pintures d'art rupestre de la Sarga.\n"L'Ajuntament d'Almussafes posa en marxa el seu sext Pla d'Ocupació Local" "La Policia investiga un tiroteig entre clans a Torrent"


El Món | Si Sant Jordi fos català...\nSi Sant Jordi fos català...\n"Divuit mesos després, Sant Jordi no havia pas mort el Drac"\nper Oriol Jara 20/04/2016\nHi havia una vegada una pacífica vila expoliada per un Drac egoista i salvatge. El llogaret, ple de gent feliç i treballadora, patia un cop l'any l'assalt de la fera que, entre altres coses menys dramàtiques, els prenia una verge per cruspir-se-la. Gràcies a Déu, un any i després de molts patiments, la vila va ser tocada per la gràcia d'un heroi disposat a salvar-la. Sant Jordi, un noble cavaller català famós per la seva valentia i per defensar els pobres i oblidats allà on fossin.\n"Oh, senyor, jo sóc Sant Jordi i vinc a salvar la seva filla per evitar que caigui a les urpes d'aquesta bèstia famolenca". El Rei, tot cofoi, va aplaudir amb un gest amanerat mentre emocionat mirava la seva dona. "La princesa se salvarà quan havíem perdut tota esperança! Afanyi's, cavaller, que la verge és ja en poder del Drac temible". "Oh, bon senyor, permeteu-me dir-vos que no és pas tan fàcil, això". Sant Jordi va explicar al Rei que, abans d'anar a matar el Drac, havia de fer un referèndum per estar segur que tots els habitants de la vila desitjaven la mort de la bèstia.\n"Però això és absurd!", protestà el Rei. "El Drac ens devora els ramats i ens cala foc a les cases. Qui l'ha de voler, un mal així?". Sant Jordi, amb un gest humil i el casc a les mans, va disculpar-se: "Potser, majestat, el Drac ha esdevingut un signe d'identitat per a molts vilatans. Potser és un sentiment més enllà de les dades econòmiques. No mataré res ni ningú sense l'acord de la meitat més u dels habitats". "IMPOSSIBLE!", cridà el Rei. "Prohibida la consulta. Mata el Drac, porta'm el seu cap i salva ma filla!". Però Sant Jordi, home de bé i demòcrata com cal, decidí fer una consulta sobre la seva popularitat per fer, d'amagat, un referèndum encobert sobre l'assassinat del Drac.\nVés per on que, comptats tots els vots, la resposta podia llegir-se amb una ambigüitat sorprenent. La majoria de vilatans volien a Sant Jordi però si sumaves els que no el volien i els que no havien votat, podria interpretar-se com un NO encobert a l'assassinat del Drac. Malgrat això, hi havia molta gent que va votar a favor del rescat de la princesa, però no al preu de matar la bèstia. Un tercer grup de gent va votar a favor de prohibir que el Drac es mengés una verge a l'any, però sí totes les vaques i la meitat dels porcs en mesos alterns.\nComptat i recomptat, Sant Jordi tornà a visitar el Rei. "Què, nano, em salvaràs la filla, ara?", preguntà el Rei. "Malgrat que crec tenir el mandat democràtic per fer-ho, majestat, dubto de la legitimitat de prendre aquesta decisió sense la majoria dels vilatans. Temo que, si ho faig, estigui fracturant la vila en comptes d'unir-la". "Els ossos, et fracturaré, capsigrany, si no salves la meva filla!". "Ho faré!", es defensà Sant Jordi. "He establert un pla de divuit mesos per anar salvant la seva filla poc a poc i sense que el Drac se n'adoni. Primer li prendré les vaques. Bé, les que vulguin venir voluntàriament. Després li clavaré una petita espasa a la cua. Confiï en mi".\nDivuit mesos després, Sant Jordi no havia pas mort el Drac. El seu pla s'havia retardat per culpa de certs embolics burocràtics, per contratemps polítics i pel fet que al Drac no li va sortir dels nassos lliurar res del que havia aconseguit per la força. Sant Jordi, home bondadós i valent, es va negar a trair cap dels seus principis, aquells estendards que el van fer famós i reconegut arreu i que van ser gravats en pedra a la làpida de la princesa devorada.


Activitats refrescants per aquest mes de juliol! | El Blog de la Residència La Rambla\nHome / Agenda / Activitats refrescants per aquest mes de juliol!\nActivitats divertides i refrescants per a fer front a la calor de l’estiu al centre de dia La Vostra Llar La Rambla de l’Hospitalet de Llobregat.\nDijous primer de mes: Menú de l’avi. Degustem un deliciós menú escollit pels avis.\nDijous 9 de juliol a les 11hores: Celebrem el Consell de l’avi. En aquesta reunió els avis escolliràn els menús que volen per a l’any vinent.\nDimarts 7 de juliol: iniciem sessions de taller Bellànima. Sessions d’expressió corporal, dança i moviment per activar el cos i distreure la ment.\nDimecres 29 de juliol: Festa d’aniversaris del mes.\nDijous 30 de juliol: Taller de sabons artesans. Elabora sabons naturals de forma fàcil!\nDivendres: taller de còctels nacturals!\nI jocs d’aigua a la ombra de la terrasseta…\nArticle anterior Toca, toca…\nArticle següent Ni a l’agost caminar, ni al desembre navegar


BENVINGUTS AL TORN DE DIA - SAMFAINA VALLESANA\nBENVINGUTS AL TORN DE DIA\nCientíficament és conegut, el treball nocturn té un impacte desmesuradament negatiu sobre la salut de les persones que el realitzen. Alterar el ritme circadiari, modificar les hores de dormir i trasbalsar el cicle llum-foscor sobre un cos biològicament adaptat a la vida diürna passa factura.\nEls tractats de riscos laborals fan una àmplia ressenya dels seus efectes i faciliten dades de les seves conseqüències. Entre les més significatives esmenten l’augment d’un 23% dels riscos d’infart, un 24% de les malalties coronàries i 5% d’incidències cerebrovasculars. L’OMS estima que per cada quinze anys d’activitat nocturna, arran de la disfunció biològica, social i familiar, s’envelleix prematurament cinc anys.\nMalauradament, tal com tenim estructurada actualment la societat, depenem del treball nocturn de diversos col·lectius: metges, infermeres, bombers, vigilants, transportistes, policies, personal de neteja, etc. Mentre dormim ells ens garanteixen que tot segueixi rutllant correctament, però el més raonable seria que tothom tingués accés al treball diürn i a la igualtat en les condicions de vida.\nEn aquest sentit celebro que un gruix de la policia municipal pugui accedir al torn diürn i millorar de cop i volta les expectatives de salut. Ho celebro amb la mateixa intensitat que lamento que no s’exposin obertament les raons de la resistència al canvi i alguns es dediquin a generar pors i alarmes. A banda del dret a manifestar la seva opinió, la dotació nocturna i les possibles conseqüències no són la seva responsabilitat, què intenten? Fer-nos pensar que qui n’assumeix la responsabilitat de la gestió policial ha pres la decisió sense solta ni volta?\nEn realitat la pregunta que susciten és: Per què després d’anys de silenci, aquest interès sobtat pel bon fer de la governança municipal? A nivell personal segur que no falten arguments, la nocturnitat també dóna momentàniament satisfaccions, però de segur que les raons més punyents són la pèrdua econòmica del plus de nocturnitat i els efectes pel canvi del règim de festius. Tanmateix, per què no es posa damunt de la taula? Per què alguns sindicats ens expliquen altres històries i s’entesten en voler fer certificar per altres col·lectius pronòstics d’una futura disbauxa nocturna?\nSi durant els últims anys el nivell de serveis nocturns s’ha mantingut amb tendència a disminuir, per què no protestaven per l’increment innecessari i contra natura de la plantilla nocturna? Era el moment de fer prevaldre la salut, un del criteris sindicals més preuats, per damunt del fàcil complement salarial. L’hora d’exigir racionalitat i solució a les altres prioritats del cos si havia disponibilitat econòmica, i no fer la gara-gara als germans Bustos, la gestió del quals s’està evidenciant tan nefasta, que de continuar sortint coses serà més escandalosa que els motius pels quals se’ls està processant.\nHi ha un efecte econòmic i alteració de la conciliació familiar? D’acord, s’entén i això dol a qualsevol butxaca, però que es digui, que es clarifiqui on està el moll de l’os pel canvi. És feina del govern municipal, i per tant exigible des de la claredat de la demanda, explorar possibles solucions, si més no transitòries, perquè de cop i volta les famílies afectades, a pesar del prolongat mutisme col·lectiu, no hagin de patir dràsticament les conseqüències de la pèssima gestió anterior. Però posem també en valor la incorporació d’un grup a la vida saludable perquè treballar no pot ser sinònim de perdre la salut, ni un complement de nocturnitat el preu de venda del nostre benestar.\nArticle publicat el 5 de novembre a “Diari de Sabadell” i el 9 de novembre de 2016 a “www.isabadell.cat”


Rubí acull el primer dels actes del 125è aniversari de la Cambra de Comerç de Terrassa - Ajuntament de Rubí\nRubí acull el primer dels actes del 125è aniversari de la Cambra de Comerç de Terrassa\nRubí acull el primer dels actes del 125è aniversari de la Cambra de Comerç de Terrassa Durant l’acte, s’ha presentat una revista monogràfica sobre aquest aniversari i un vídeo institucional de La Cambra. https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/rubi-acull-el-primer-dels-actes-del-125e https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nDurant l’acte, s’ha presentat una revista monogràfica sobre aquest aniversari i un vídeo institucional de La Cambra.\nL’alcaldessa de Rubí, Carme Garcia, ha agraït als representants de la Cambra de Comerç de Terrassa, encapçalats pel seu president, Marià Galí, que hagin escollit la nostra ciutat per iniciar els actes de commemoració del 125è aniversari de la Cambra, i ha reconegut “la predisposició, responsabilitat i col·laboració permanent amb Rubí, en aspectes tan importants per la ciutat com el procés de planificació de l’Acord Econòmic i Social de Rubí (ADES)”, entre molts altres. Carme Garcia ha assegurat que la “col·laboració público-privada és necessària per superar els diferents reptes d’aquesta societat” i que tots aquests anys al servei de les empreses del territori han estat per part de la Cambra un clar exemple de la “seva vocació de servei tant cap a les persones emprenedores com cap a les empreses consolidades al territori”.\nPer la seva banda, el president de la Cambra de Terrassa, Marià Galí, ha assenyalat l’esforç de l’entitat durant aquests 125 anys per tal de “mantenir l’equilibri combinant tradició i modernitat, empresa i societat, proximitat territorial i internacionalització”, entre d’altres aspectes. Per Galí, la demarcació de Terrassa, que agrupa a 12 municipis, 33.000 empreses i quasi 500.000 habitants, “és marcadament industrial, com també ho és Rubí, però parlem d’un model industrial més ampli on es conjuguen indústria amb coneixement, tecnologia, universitat, etc.”\nDurant l’acte, al qual han assistit altres alcaldes de la demarcació, com els de Terrassa i Rellinars, i representants municipals d’altres institucions i empreses, s’ha presentat el número especial de la revista Cambra Comunicació, que l’entitat edita des de 1887 amb informació que aporta valor afegit per a les empreses. Aquest número especial inclou un repàs als 125 anys d’història de la Cambra, les accions de commemoració d’aquest aniversari, una entrevista al president de la Cambra sobre l’actualitat econòmica, empresarial i social de la demarcació, diversos articles d’opinió d’alcaldes i alcaldesses de la demarcació i de representants d’altres institucions i empreses amb presència a la zona, i un reportatge a les empreses amb més de 125 anys d’història que hi ha a la demarcació.\nA més, s’ha presentat un vídeo per promoure les característiques de la demarcació, el seu teixit empresarial, l’economia i el dinamisme del territori i evidenciar el seu potencial, que la Cambra posa a la disposició de les empreses perquè puguin utilitzar-lo com a suport introductori en les presentacions que realitzin de la seva pròpia empresa.


La Fundació el Maresme estrena el vídeo clip oficial de la cançó 'Jo sóc com tu 2020' - Diari de la Discapacitat\nAmb el títol 'Obre els ulls i somriu. Canviaràs el món'\nLa Fundació el Maresme ha estrenat avui 15 de juliol el vídeo clip oficial de la cançó ‘Jo sóc com tu 2020’ per aquestes Dissantes tan especials per la situació que vivim. El vídeo clip de la cançó, que porta per títol Obre els ulls i somriu. Canviaràs el Món es pot veure amb altres vídeos del Jo sóc com tu a través del seu canal de Youtube.\nEs tracta d’un audiovisual que inclou gravacions d’estudi dels diferents artistes de la cançó – Suu, Buhos, Els Catarres, Cesk Freixas, El Niño de la Hipoteca, Canteca de Macao, Ferran Exceso, Germà negre, Sara Roy i D’Callaos-, i moments dels videoclips de les 7 edicions de les Dissantes, la Gran Festa de la disCapacitat.\nEl videoclip ha estat produït per Javi Ávila, gestor de projectes de la Fundació el Maresme, dirigit pel realitzador audiovisual Julián Waisbord i traduït en llenguatge de signes de la mà de Natalia Corrales.\nL’estrena del vídeo clip es produeix una setmana després de la presentació de la cançó “Obre el sulls i somriu. Canviaràs el món” amb el lema Una cançó per a un món millor! de la Fundació el Maresme.\nLa cançó va acompanyada d’una coreografia inclusiva (ballable asseguts en una cadira de rodes), i neix del despertar d’una nova mirada cap al món davant l’Estat d’Alarma per la Covid19.\nLa Fundació el Maresme protegeix els serveis residencials i el CET de la COVID-19\nLa Fundació el Maresme segueix aplicant accions per resistir la pandèmia de la COVID-19. Així, ahir un...\nRedacció/Fonts - 22 d'abril de 2020 0\nAmb motiu de la diada de Sant Jordi, la Fundació el Maresme regala roses de paper elaborades...


Osona Stoppers BTT: "Pedalo sooooool": en Lance es destapa\n"Pedalo sooooool": en Lance es destapa\nDiumenge 28 d'octubre: Volta Folgueroles-Vilanova de Sau-Can Mateu-Parador de Sau-Els Munts-Tavèrnoles-Folgueroles.\nACCÉS A LA GALERIA DE FOTOS "PEDALO SOL I BUFO I REBUFO ACOMPANYAT"\nTenim les fotos, tenim els vídeos i... tenim un nou ídol per adorar: en Lance "el sobrat", ara resulta que és de segones parts, de sorpreses sorprenents i de pedalada fàcil. En un diumenge amb sol radiant i temperatura baixa però raonable, ens apleguem en Lance, l'RD, l'Arnau-Puça i l'Spinner. Anem de Folgueroles a Vilanova per carretera (amb en BMX5+3C vam fer la mateixa volta a l'estiu començant des de Sant Julià cap a Sant Llorenç dels Munts, un inici massa bèstia tenint en compte la resta de recorregut). De Vilanova cap a Can Mateu, on carenegem el pantà fins arribar al parador. Fins aquí, tot correcte: als rapatxonets, l'Spinner es dispara, l'RD segueix ferm al darrera i una mica després arriben en Lance i l'Arnau.\nPujant cap als Munts per darrere tothom bufa, sobretot l'RD i l'Spinner, cadascú amb la seva mega-calipàndria. Com es pot anar amb BTT tan encostipat??? Amb una afició tremenda, això segur.... Aprofitant la baixa forma dels seus companys, en Lance inicia una escapada salvatge que culmina on es van rodar els dos vídeos adjunts, on el seu pols s'accelera i els seus pulmons semblen una màquina de tren de rodalies.... però el noi ha fet bondat (ha fumat poquet i no ha agafat cap megataja des de fa una setmana) i s'ha coronat Rei de la Muntanya... per un dia!!!.\nAmb la moral pels núvols i els dos encostipats una mica derrotats, baixem cap a Tavèrnoles on fem el vermut (convida l'Spinner, que celebra aniversari), ja que són les dotze i toca retirada. Total, arribem a Folgueroles a quarts d'una després de més d'una trentena de quilòmetres amb vistes espectaculars (Vilanova des de la carena camí dels Munts és fantàstic)i l'espectacle del Rei de la Muntanya, que no es recupera del sobreesforç fins al dimarts següent, quan comença a inundar-nos de mails amb l'estil sobrat d'en BMX5+3C. És clar, amb el rei de la xuleria de baixa, algú ha d'ocupar el seu lloc....\nPublicado por Octavia DJ en 23:17\nDos cims sota límits\nMarxa BTT del Saló de la Muntanya: sobrats i lesio...\nMOF al paradís: 3 Stoppers al Cim del Puigsacalm


Buitengoed De Uylenburg Delfgauw Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Delfgauw.\nNoordeindseweg 70, Delfgauw, Delfgauw, Països Baixos - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Delfgauw, no busqui més enllà de Buitengoed De Uylenburg. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Buitengoed De Uylenburg, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , centre de negocis, habitació familiar, restaurant.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Delfgauw, faci de Buitengoed De Uylenburg la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (237) Parelles (89) Viatgers en solitari (44) Famílies amb infants petits (52) Famílies amb infants grans (18) Grups (34)


Publicat per Dessmond a 11:19 a. m.\nBenvolgut, no et capfiquis. És molt normal que la gent en parli, i que ho faci a favor, en contra, criticant, comentant, dubtant...\nJa saps allò que diuen: que parlin de mi... ni que sigui bé!\nÉs bo que es parli de la CGC i de la conferència. Vol dir que ha interessat, que ha despertat alguna cosa.\nD'altra banda, no ens enganyem, fins després de les generals no es podrà fer gaire més.\nI en aquest temps s'hauran expressat i posat damunt la taula un munt d'arguments que poden ser molt útils.\nM'agrada el teu optimisme. Tens molta raó, per variar.\nDissabte que ve serem allà, a la manifestació, espero que amb molts dels que volem decidir el nostre futur (i decidir que volem volar sols).\nA mi m'hauria agradat més que hi hagués hagut les sigles de CiU, ben clares. Quin problema hi ha? Amb sigles o sense, els altres partits no en faran cas. No sé si algun Iceta o Ridao ja ho ha dit, però és ben fàcil el recurs de dir: "No cal que Mas ens obri cap porta."\nI si del que es tracta és de convèncer els ciutadans, doncs hauria preferit sentir a Mas que "aquesta és el catalanisme de CiU".\nEntenc que si el que es volia era fer quelcom transversal s'hauria d'haver convidat el millor (o el disponible) de cada casa, no només per escoltar, sinó per discutir i treballar de forma oberta, per plasmar en un document (discurs, el que fos) el mínim comú. Primera pedra per seguir treballant en ponències temàtiques incorporant-hi la societat civil. Però això, és clar, seria posar-se a treballar de veres.\nEl discurs d'en Mas però tenia punts interessants i sobretot assenyats. La fi de la pedagogia, aplicar el "dret a decidir" primer en allò que hi hagi consens. Per posar un exemple.\nAixò de les sigles crec que no hi han d'aparèixer, si es vol fer una inviatció en ferm a gent que no comparteix les mateixes sigles.\nCertament, serà un problema. Tot i així cal intentar-ho.\nAllí ens hi trobarem, doncs.\nJo també crec que s'havia d'haver convidat el bo i millor o simplement el disponible, com molt bé dius.\nTambé crec que hi havia coses molt positives. Espero que si no és ara, espero que més endavant l'invent agafarà força.\nCrec què va dir l'important per demostrar ser un lider amb ets i uts. I poder sumar gent de diferents tendències. Crec què si hagués dit més segurament no hauria sumat, si no que hauria restat a Unió. Ho justifico al meu bloc. El l'últim text què he fet.\nSobretot me va agradar el què va dir en la part no nacional(ista)de la conferència. en els apartats de país capdavanter i ser un referent al món.\nno hi crec gens en actes del tipus dia 1\nMontilla: “Desconfieu dels que insisteixen a vendre idees gastades disfressades amb noves vestimentes, en un carnaval permanent de conceptes”(...)“estigueu alerta davant dels que diuen aixecar banderes col•lectives, quan el que volen és resoldre divisions internes i ambicions particulars”\nQui escriu els guions a aquest home? Ja enten el que diu? Són discursos o sermons?\nEl PSC s'està arraconant sol. Com et pots posicionar en contra del Dret a Decidir? Com et pots negar a anar a la manifestació convocada per la Plataforma de l'ídem? Com pots acusar de radical la defensa del D a D? Prefereixen la dictadura socialista?\nA mi em va semblar un plantejament seriós per tal de recomposar un espai que va més enllà de partits polítics. Només des de la militància mesquina es poden dir segons quina mena de coses davant una iniciativa com aquesta.\njo crec que en Marc i en Chamb donen sentit a un dia com l'1 de desembre. Tu mateix, nano.\nEl dret a decidir en una visió socialista de la vida el gestiona l'administració. En aquest cas, com que pot escapar de les seves mans, no te altre remei que tirar-se a la prosa més florida. Sort si ell mateix arriba a saber que vol. O simplement creure-s'ho.\nDe moment els que haurien de ser receptors de la proposta no em fallen, estava convençut, segueixen preferint desvirtuar a marxes forçades la personalitat d'aquest pais i seguir calentant el cul a la cadira.


QUÈ ÈS EL SERVEI DE MENJADOR?\nEl menjador escolar és un servei que l’escola, amb la col·laboració de l’AMPA i la supervisió del Consell Escolar del Centre,ofereix a tots els alumnes de l’escola i que inclou, a més del menjador, el monitoratge.\nLa gestió de la Cuina i del monitoratge al menjador ho porta a terme l'empresa Divertalia, subcontractada per l’AMPA.\nL’horari en què s’ofereix el servei comprèn la franja de 12.30h a 14.30h.\nLa data d’inici és el primer dia lectiu i finalitza l’últim dia lectiu, d’acord amb el calendari escolar.\nPer motius organitzatius i amb la finalitat de facilitar la gestió del menjador, demanem a les famílies que domiciliïn els rebuts de qualsevol pagament. La gestió del cobrament de rebuts la farà directament l'empresa Divertàlia.\nCada principi de mes s'emetrà un rebut a mes AVANÇAT amb l'import corresponent als dies lectius multiplicats pel preu del servei.\nLa domiciliació dels rebuts es farà el dia 10 del mes en curs per afavorir la gestió econòmica de les famílies).\nUn cop fet el pagament, cal entregar a l'escola el comprovant del pagament.\nTot seguit, escolliu la quantitat de tiquets (OPCIÓ de 5, 10, 20 o altres tiquets) que voleu adquirir i cliqueu a "acceptar". Per finalitzar, heu d’introduir el nom i cognoms de l'usuari del menjador. Us sortirà el comprovant per a poder bescanviar-lo pels tiquets amb la coordinadora del menjador.\nSi durant el transcurs del curs, alguna família canvia el número de compte, cal comunicar-ho a l’Ampa via mail (ampacastellot@gmail.com) abans de finalitzar el mes en curs per a poder realitzar correctament la càrrega de l’import i evitar d’aquesta manera rebuts retornats amb els recàrrecs corresponents.\nPer als alumnes fixes:\n1. Si NO es comunica a la coordinadora abans de les 9.30h es cobrarà l'import íntegre del preu tiquet.\nEl preu marcat pel Departament d’Ensenyament de la Generalitat pel curs 2020/21 és de 6,33 €/dia per alumnes fixes i 6,93€ pels esporàdics, que inclou tant el menjar com el servei de monitoratge.\nUs informem de la taula de preus menjador fixos pel curs 2020-2021:\n* La quota corresponent al mes de Setembre es repartirà entre els mesos d’Octubre, Novembre i Desembre.\nLa família realitzarà l'ingrés a compte del rebut impagat (juntament amb els 5€ de recàrrec per taxes de rebut retornat).\nEls menús són elaborats per la nutricionista de Divertalia que inclou menjars variats, que compten amb la inclusió de productes de proximitat i alguns de procedència ecològica.\nEls fulls dels menús s’entreguen a tots/es els alumnes cada inici de mes. Sovint, trobareu recomanacions de sopars, atenent el que cada dia mengen a l’escola. També podeu consultar el menú del mes tant a les vidrieres de l’escola com a la web.\nCliqueu sobre la imatge per consultar:\nEn el cas que els nens i nenes no puguin menjar algun tipus d’aliment (intoleràncies, al·lèrgies, o dietes especials de llarga durada), la família haurà d’aportar algun justificant mèdic.\nLes famílies de P3 rebran un informe mensual de les monitores on es contemplen els hàbits, l’acceptació dels aliments, adquisició d’hàbits higiènics, comportament…a nivell general dels seus fills/es.\nEls dies de jornada intensiva, previs a vacances de Nadal i estiu, els alumnes que es queden a dinar surten a les 15h.\nEls becats que no esgotin el total de dies pels quals estan becats no se'ls abonarà l'import corresponent en metàl·lic, ja que es considera una beca destinada exclusivament al menjador.\nPer tal de facilitar la gestió de la comptabilitat del menjador en el cas dels nens que no estan becats al 100%, i que en molts casos es queden al menjador només els dies que obtenen la beca, demanaríem a les famílies que, en la mesura del possible, es quedessin dies fixes dins la setmana al llarg del curs, entenent que no sempre serà possible.\nEl Consell Comarcal de l'Alt Penedès publica de forma anual com sol·licitar l’ajut individual de menjador escolar:\nEns podeu enviar un correu a l’adreça de mail següent: ampacastellot@gmail.com o bé emprar la bústia que trobareu a l’entrada de l’escola.\nLA VOSTRA OPINIÓ ÉS SEMPRE IMPORTANT!\nÉs important que en algun dels tres casos, suggeriment, recomanació i/o reclamació ens ho feu sempre per escrit, d’aquesta manera us podrem donar resposta.\nINSCRIPCIÓ AL SERVEI D'ACOLLIDA MATINAL I AL MENJA...