Balla la plaça. Espectacle de música i ball | Espectalium\nEspectalium > Espectáculos > Baile > Balla la Plaça. Espectacle de música i ball\nBalla la Plaça. Espectacle de música i ball\nBall la Plaça. Espectacle de música i ball\nContracta el teu Espectacle de música i ball\nBalla la plaça és una proposta de música i ball divertida, elegant i fresca. Un espectacle on ballarins i cantants de primer nivell conviden el públic a fer un recorregut per les places dels països més populars del món coneixent els seus balls més representatius: des de la samba de Brasil al tango d’Argentina, passant pel funky i hip-hop d’EUA, el swing d’Anglaterra, el cha cha chà de la República dominicana o la salsa de Cuba i el vals d’Àustria.\nUn espectacle sorprenent que compta amb ballarins i cantants dalt de l’escenari capaços de fer ballar i cantar als públics més exigents. Balla la plaça és un espectacle participatiu, amb molta interacció amb el públic, pensat per a tota la família.\nBalla la plaça és ideal per a festes majors i populars. Vestuaris espectaculars, adaptable a tot tipus d’escenaris i de fàcil muntatge. Gaudeix dels millors ballarins i cantants amb Balla la plaça.


Softcatalà presenta la traducció al català del navegador Firefox 3.5 - Softcatalà\nSoftcatalà, conjuntament amb la comunitat de Mozilla, presenta la traducció al català de la nova versió 3.5 del Firefox, el mundialment reconegut navegador web.\nLa publicació d’aquesta nova versió es realitza de forma simultània en més de 70 llengües, la qual cosa fa que sigui una de les aplicacions informàtiques amb més traduccions.\nFormats multimèdia oberts: s’ofereix la primera integració nativa d’àudio i vídeo sense que calgui cap connector addicional, i gràcies a la tecnologia lliure Ogg. Això obre un nou panorama a la xarxa, on el Flash pot deixar de ser un element indispensable de les animacions i dels vídeos de reproducció habitual.\nMode de navegació privat: gràcies a aquesta característica, en qualsevol moment podem fer que la nostra navegació no deixi cap mena de rastre del nostre recorregut per la xarxa a l’ordinador on ens trobem.\nNavegació amb geolocalització integrada: s’obre la porta a la creació d’aplicacions que responen d’acord amb la vostra ubicació, oferint-vos d’aquesta manera un contingut plenament personalitzat en funció del lloc on us trobeu. Alhora, aquesta funcionalitat roman a la vostra elecció en tot moment, per tal que pugui garantir-se la vostra privadesa.\nMillor recuperació de les sessions: si sobtadament s’ha tancat el Firefox mentre navegàveu o hi escrivíeu, ara podeu recuperar les pestanyes i finestres individualment, permetent-ne excloure així aquelles que puguin ser problemàtiques.\nParal·lelament, durant els darrers mesos han aparegut diferents complements que milloren àmpliament les capacitats d’interacció de l’usuari amb el navegador. Aquest és el cas del Personas, que permet ampliar el ventall d’aparences disponibles per a la nostra interfície, o bé l’Ubiquity, encara en fase experimental, que enllaça la xarxa al propi llenguatge natural.\nCom en anteriors ocasions, i per tal de fer conèixer les innovacions darrere del llançament, hi haurà diferents actes festius arreu del món i també al nostre país (per confirmar a Cerdanyola del Vallès i a Barcelona).\nPodeu baixar Firefox 3.5 en català per a Windows, GNU/Linux i MacOSX des del Rebost de Softcatalà.\nNota de premsa: Mozilla fa avançar la xarxa amb el Firefox 3.5


Veïns i veïnes de La Floresta denuncien inseguretat a la rotonda de la carretera de Vallvidrera que dona accés a l'escola del barri\nper Bernat Bella 31 de maig de 2019\nUn grup de veïns i veïnes de La Floresta s'ha tornat a concentrar aquest divendres, 31 de juny, a la rotonda de la carretera de Vallvidrera al camí de Can Pagan per reivindicar millores de seguretat en aquest punt. Es tracta d'una rotonda per la qual passen molts vehicles i és un camí de pas pels infants que van a l'escola La Floresta.\nSegons els veïns, es generen situacions de perill pels vianants, ciclistes i també per altres vehicles que circulen. El divendres 24 de maig, un grup de famílies ja es van concentrar en aquest punt i ho seguiran fent. El problema, asseguren, és que molts dels cotxes que arriben per la carretera de Vallvidrera des de Valldoreix entren a la rotonda com si tinguessin prioritat, posant en perill els vianants i altres vehicles.\nEntitats del barri com l'Associació de Famílies d'Alumnes i el Consell d'Infants de La Floresta fa anys que reclamen millores de seguretat a la rotonda, sense que s'hagin aplicat mesures preventives. Una zona per la qual, a més, hi ha molt trànsit de vehicles, especialment en hores puntes.\nVeïns concentrats a la rotonda de Can Paga, a la carretera de Vallvidrera FOTO: Cedida\nSemàfor i elements reductors\nLa principal problemàtica és que és un camí utiltizat per la gran majoria de gent que va a l'escola La Floresta, amb famílies i infants. "Ha de ser un camí segur i ara és perillós", reivindica una de les veïnes, Carola Alegre.\nTot i explicar que les mesures les han d'estudiar i aplicar els tècnics de l'Ajuntament, el grup de veïns planteja dues propostes: elements reductors de velocitat pels cotxes que venen de Valldoreix per la carretera de Vallvidrera i un semàfor a demanda, perquè els infants puguin creuar amb seguretat quan vagin caminant o en bici.


Torra reclama la llibertat «immediata» per als tres joves d'Altsasu | NacióDigital\nper NacióDigital, 10 d'agost de 2019 a les 17:52 |\nUnes 300 persones han participat a l'acte al Beriain | @peli_d\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ha urgit aquest dissabte a posar en llibertat els tres presos pel "cas Altsasu".\n"Avui Jokin, Oihan i Adur, tres dels joves d'Altsasu, ja fa 1.000 dies que estan tancats a la presó. No els oblidem. Exigim la seva llibertat immediata", ha dit en una piulada. A més, ha expressat "tota la solidaritat amb ells, amb les seves famílies i amb el poble basc #AltsasukoakAske".\nCentenars de persones pugen el cim Beriain per reclamar la llibertat dels presos\nUnes 300 persones s'han manifestat aquest dissabte al migdia a la muntanya de Beriain per exigir l'alliberament dels set joves d'Altsasu, que des de fa mil dies són a la presó per una baralla amb agents de la Guàrdia Civil el 2016.\nSegons informa Naiz, l'acte ha servit per presentar una nova campanya antirepressiva, batejada amb el nom de "Mil dies, mil publicacions, mil petons, els d'Altsasu lliures", que es materialitzarà en forma de llibre que recollirà missatges dirigits als joves i que se'ls hi farà arribar just abans del 18 de setembre, quan el Tribunal Suprem analitzarà els recursos presentats per les defenses a la condemna.\n"El dia d'avui ha estat com tot el procés. Ennuvolat, amb pedres i pujades, però a estones hem vist el sol", ha dit durant l'acte Bel Pozueta, membre del grup de suport als joves i mare d'un d'ells.\nPozueta també ha emplaçat a mantenir les mostres de solidaritat, quan falta un mes perquè el Suprem es pronunciï novament. "Avui hem fet el cim a Beriain però el veritable cim serà la llibertat dels nostres fills", ha defensat.\nAquest dissabte s'han complert 1.000 dies d'empresonament dels oves, arran de la baralla amb dos guàrdies civils i les seves parelles produïda el 15 d'octubre del 2016. Un cas que ha estat controvertit per l'ús de la presó preventiva, per la insistència de la Fiscalia en què fossin condemnats per terrorisme i per la politització que se n'ha fet.\nAquests són les principals claus d'un cas que va portar cua judicial fins el 7 de març d'enguany, quan l'Audiència Nacional va confirmar les penes de presó per als joves implicats però va descartar el delicte de terrorisme.\nCap a les 3.15 hores de la matinada, al bar Koxka d'Altsasu, hi va haver una topada entre vuit persones -Oihan Arnanz, Iñaki Abad, Jokin Unamuno, Adur Ramírez de Alda, Jon Ander Cob, Julen Goikoetxea, Aratz Urrizola i Ainara Urkijo- i un sergent i un tinent de la Guàrdia Civil que van entrar al local acompanyats de les seves parelles. Les versions sobre com es va originar la baralla són divergents: mentre els agents asseguren haver-se vist intimidats des d'un primer moment pels joves congregats al local, aquests sempre han negat haver començat la discussió. Els fets van seguir fora del local, on un dels agents va assegurar haver-se trencat el turmell. Va ser el moment en què l'episodi de tensió es va agreujar, perquè hi van participar una vintena de persones més.\nA les 3.15 hores del 15 d'octubre del 2016 va arrencar la trifulca entre el grup de joves i els guàrdies civils, que estaven de permís i vestien de paisà\nEls propietaris del bar, que van testificar en el judici, van voler assenyalar que la camisa blanca d'un dels guàrdies civils -tots dos anaven de paisà- no havia patit cap desperfecte, la qual cosa no quadra amb el relat dels fets que van fer les víctimes. Ràpidament, els implicats van ser processats per l'Audiència Nacional, que els va acusar de terrorisme i va obligar set dels vuit joves a ingressar a la presó provisionalment i sense fiança. Jokin Unamuno, Oihan Arnanz i Adur Ramirez de Alda són els tres que porten ininterrompudament mil dies privats de llibertat.\nDe tots els condemnats, només n'hi ha un que està en llibertat. Es tracta d'Ainara Urkijo, que va rebre una pena de dos anys de presó. Els seus companys es van endur la pitjor part: Arnanz i Abad van ser condemnats a 13 anys; Unamuno i Ramírez de Alda van rebre un any menys, 12; Cob, Goikoetxea i Urrizola, finalment, van veure com els imposaven una pena de nou anys. Excepte Urkijo, tots van ser condemnats per delictes d'atemptat als agents de l'autoritat i lesions, mentre que en el cas de d'Abad i Arnanz se'ls va afegir una pena per desordres públics.\nA banda de les condemnes de presó, l'Audiència Nacional els va imposar indemnitzacions de 9.200 euros per lesions al tinent, mentre que al sergent li van haver d'abonar 3.750 euros. A les parelles, a banda, els havien de pagar 6.100 euros per lesions. Això no era tot: a les dues dones també els van haver d'abonar 70.000 euros -45.000 a la parella del tinent, 25.000 a la del sergent- per "seqüeles i danys morals".\nLa justícia, en tot cas, va descartar el delicte de terrorisme per als encausats. "No ha quedat acreditada la finalitat terrorista", va argumentar la sala. I això que les acusacions, en especial la Fiscalia -que va arribar a demanar penes superiors als 50 anys-, van voler implicar els joves en "organitzacions terroristes". El tribunal va aplicar, això sí, l'agreujant "d'abús de superioritat i odi" perquè els delictes, segons la sentència, es van produir per "motius ideològics i animadversió a la Guàrdia Civil".\nEls fets d'Altsasu han tingut una gran repercussió no només a Navarra i al País Basc, sinó també a l'Estat. El constitucionalisme més conservador hi va veure, un cop més, l'ombra del terrorisme d'ETA, encara més quan una de les portaveus de l'associació de suport als presos va formar part de la candidatura d'EH Bildu al Congrés. La premsa afí a la dreta espanyola es va abonar amb el cas i es va solidaritzar amb els guàrdies civils, que en el moment dels fets estaven de permís i no de servei.\nAlbert Rivera, líder de Ciutadans, va visitar Altsasu l'octubre de l'any passat i el govern espanyol el va acusar de "generar tensió"\nLa mateixa premsa també es va solidaritzar amb Albert Rivera quan, en la ruta que també va acabar portant Ciutadans a poblacions com Amer -lloc de naixement de Carles Puigdemont-, va desplaçar-se fins a Altsasu. "Quan agredeixen un guàrdia civil, estan intentant liquidar l'Estat", va exclamar Rivera des del municipi navarrès. La visita del líder de Ciutadans va motivar protestes i, fins i tot, el govern espanyol del PSOE el va acusar de "generar tensió". Rivera també va visitar Ugao, el poble de naixement de Josu Ternera, membre d'ETA.\nEl vincle amb els presos catalans\nN'hi ha dos de molt clars: la presó preventiva i l'Audiència Nacional. Un nom els relliga: Carmen Lamela. Va ser la magistrada encarregada d'enviar els joves d'Altsasu a la presó sense fiança i, mesos més tard, va ser qui va signar l'ingrés a Estremera i a Alcalá Meco de la meitat del Govern que va promoure el referèndum. Entre una cosa i l'altra ja havia dictat presó per a Jordi Sànchez i Jordi Cuixart per la manifestació del 20 de setembre davant la conselleria d'Economia, en veure-hi un delicte de sedició.\nEl cas d'Altsasu ha estat reivindicat per l'independentisme com a mostra de l'aplicació "abusiva" de la presó preventiva, ara que hi ha presos catalans -és el cas de Sànchez i Cuixart, però també d'Oriol Junqueras i Joaquim Forn- que superen els 600 dies privats de llibertat. El col·lectiu familiar i de suport als joves navarresos ha estat convidat en mobilitzacions sobiranistes, com és el cas de la manifestació a Madrid del 16 de març.\nA la xarxa, per, joves, presó, dies, Guàrdia Civil, cas Altsasu, Altsasu, mil, revifen, clam, la seva, llibertat


Com funciona CareCredit? - corredorsLlegir Més\nPrincipal » corredors » Com funciona CareCredit?\nCom funciona CareCredit?\nL’assistència sanitària és cara. Al costat de llogar o pagar una hipoteca, els costos sanitaris poden constituir un dels principals pressupostos mensuals per a moltes persones. Pagar les factures mèdiques pot suposar una càrrega financera i un repte important. Per ajudar els consumidors a afrontar aquest repte, diversos prestadors i empreses sanitàries conegudes, com GE Capital, JPMorgan Chase, CitiGroup, Capital One, UnitedHealth Group i Humana van llançar targetes de crèdit dissenyades específicament per ajudar a cobrir els elevats costos de l'assistència sanitària. Tot i que moltes d’aquestes empreses han abandonat el negoci, encara hi ha targetes de crèdit assistencials. Una mirada més detinguda a CareCredit, el major proveïdor de targetes de crèdit sanitari del sector, ofereix una visió detallada de la promesa i el perill de les targetes de crèdit assistencial.\nCareCredit ha subscrit acords amb una àmplia gamma de proveïdors sanitaris que acceptaran la seva targeta com a pagament pels seus serveis. La targeta es pot utilitzar per cobrir copagaments d'assegurança mèdica tradicionals en serveis coberts, així com per a procediments mèdics electius que no estiguin coberts pels plans d'assegurances tradicionals. Els proveïdors van des de metges, odontòlegs i centres quirúrgics fins a centres d’atenció i audició de la visió i fins a restauració del cabell i fins i tot serveis veterinaris. Els titulars de la targeta només han d’anar al lloc web de CareCredit i introduir un codi postal per trobar proveïdors locals que portin la targeta.\nSi pagueu amb la targeta CareCredit, els consumidors són elegibles per participar en ofertes de finançament a curt termini que els permetin fer pagaments de més de 6, 12, 18 o 24 mesos sense cap càrrec d’interès sempre que gastin almenys 200 dòlars i paguin la factura completa. en el termini acordat. També estan disponibles períodes de pròrroga fins a 60 mesos per a quantitats mínimes de compra de 2.500 dòlars, amb taxes d'interès tan baixes del 14, 9%.\nFeu compte que el comprador tingui cura\nTot i que els seus llocs de màrqueting se centren a proporcionar accés a una assistència mèdica assequible, CareCredit i altres empreses de targetes de crèdit assistencials es dediquen a obtenir beneficis. No ofereixen finançament sense cap tipus d’interès, comptant amb molts consumidors que s’estenen massa i no poden pagar les seves factures íntegrament, i comporten despeses de finançament costoses. O els consumidors simplement entenen malament els termes. L'Oficina de Protecció Financera del Consumidor (CFPB) va considerar que CareCredit ha "enganyat a alguns consumidors durant el procés de matrícula al no proporcionar una orientació adequada que estableix clarament els termes dels préstecs d'interès diferit". Aquests préstecs valoren els interessos a partir de la data de compra durant tota la període promocional; si els titulars de la targeta no paguen el deute íntegrament al final d'aquest període, hauran de pagar tots els interessos meritats, no només els interessos sobre el saldo restant. El 2013, CFPB va ordenar CareCredit (una filial de GE Capital en aquell moment) retornar 34, 1 milions de dòlars als titulars de la targeta. En resposta, la signatura va crear una certificació CareCredit amb els seus proveïdors "per intentar que a tots els sol·licitants de la targeta CareCredit se'ls doni una explicació clara i fàcil d'entendre de les opcions de finançament disponibles."\nTot això, les opcions de finançament promocionals de l'empresa (que no tenen interès o un tipus d'interès relativament baix) no estan disponibles a tots els proveïdors. Els titulars de la targeta han de consultar amb el seu proveïdor per determinar les opcions disponibles. CareCredit també aconsella als titulars de la targeta que “només pagueu el mínim degut al vostre compte cada mes, no podreu pagar el vostre saldo abans de finalitzar el període promocional” i que es posin en contacte amb l’empresa per assegurar-vos que pagueu l’import correcte “per aprofitar la vostra Promocions especials en finançament. Complexitats com aquesta no es limiten a les ofertes de CareCredit. Una enquesta de targeta de crèdit mèdica realitzada per un grup anomenat Consumer Action va trobar pràctiques similars per part d'altres proveïdors de targetes de crèdit sanitari.\nLes targetes de crèdit assistencials proporcionen una manera de gestionar les despeses mèdiques. Per descomptat, els consumidors han de recordar que el finançament d'aquestes targetes de crèdit és proporcionat per empreses amb ànim de lucre que tenen negoci per guanyar diners. Si no esteu atents, podeu incórrer en despeses associades a despeses importants. Com totes les targetes de crèdit, les targetes de crèdit orientades a la salut s’han d’utilitzar de manera prudent i responsable. Inclou llegir la lletra petita i tenir una comprensió completa dels termes i despeses associades.\nPer obtenir més informació sobre com gestionar els vostres costos sanitaris, consulteu Com evitar el deute mèdic i 20 maneres d’estalviar a les factures mèdiques . Per obtenir més informació sobre les targetes de crèdit, vegeu Targetes de crèdit: introducció.\n← Els desavantatges i inversions d’invertir en accions cícliques\nÍndex Russell 3000 →\nCom es diferencien les mitjanes mòbils de 50 dies, 100 dies i 200 dies?Corredor d’empresesDefinició de sostre del tipus d’interèsPeríode d’entrenamentQuè és la planificació immobiliària?\nCom funciona l'assegurança de paraigües\nNúmero d'identificació de valors internacionals (ISIN)\nComprensió de les corporacions\nTesla aconseguirà un benefici per setembre: Gene Munster\nEscola de negocis de Leeds\n5 ETFs d'or que paguen dividends\nUn nou enfocament de la puntuació d’ESG\nTaxa de bescanvi\nExcavació del deute en 8 passos\n© 2019 L’assistència sanitària és cara. Al costat de llogar o pagar una hipoteca, els costos sanitaris poden constituir un dels principals pressupostos mensuals per a moltes persones. Pagar les factures mèdiques pot suposar una càrrega financera i un repte important. Per ajudar els consumidors a afrontar aquest repte, diversos prestadors i empreses sanitàries conegudes, com GE Capital, JPMorgan Chase, CitiGroup, Capital One, UnitedHealth Group i Humana van llançar targetes de crèdit dissenyades específicament per ajudar a cobrir els elevats costos de l'assistència sanitària. Tot i que m Com funciona CareCredit? - corredorsLlegir Més


Sheku Kanneh-Mason en una imatge promocional. L'Auditori\nOBC i Sheku Kanneh Mason\nL’Auditori, 17 de setembre\nUn ple de gom a gom. Ja tocava i ho trobàvem a faltar. Esclar que es tractava del concert d’inici de temporada de L’Auditori i de l’OBC, cosa que implicava moltes invitacions, premsa inclosa. Però, què caram, la cosa feia goig i el programa prometia.\nSempre ens han agradat les obres de Bernat Vivancos. I personalment tenia moltes esperances posades en una obra com U (que cal pronunciar a l’anglesa, de manera que pot significar el nom de la lletra o el pronom you). No em va decebre, al contrari. L’escriptura de la peça denota la maduresa compositiva de Vivancos, l’assumpció d’un llarg i pacient aprenentatge i la inventiva a l’hora de construir espais i de dotar-los de colors a base d’afinacions diferents i d’intensitats diverses a l’interior del tutti orquestral. L’OBC semblava passar de puntetes davant de l’exigència de la peça, però el resultat va ser brillant gràcies a la tasca de Duncan Ward, un director de gest elegant i clar.\nBritànic com Ward, i britànic com Elgar, el violoncel·lista Sheku Kanneh Mason va abordar el concert del músic anglès amb coneixement de causa i amb un bellíssim instrument Amati entre les cames. Els contrastos anímics de l’obra van ser traduïts magistralment pel solista, tant els passatges més fogosos com els passatges en legato i amb una pulsació segura i un arquet decidit a plantar cara a un dels concerts més importants de la literatura viol·loncelística.\nLa segona part (tot i que el concert va transcórrer sense pausa) reservava un altre plat fort: cinc fragments del ballet Romeu i Julieta de Prokófiev escollits pel mateix Ward. Segurament devia ser l’episodi més esperat de la nit, però va resultar el menys afortunat. Duncan Ward coneix el material que té entre mans i el sap conduir, però hauria d’evitar les estridències, com les que es van produir en els acords juxtaposats de la introducció, i sobretot cal no confondre un so fort amb el soroll, cosa que va passar en el fragment corresponent a la mort de Tybald, amb el so esmorteït de la marxa mentre la percussió tenia una presència excessiva. Llàstima, perquè la posterior mort de Julieta va tenir la delicadesa i el lirisme necessaris per a aquest luctuós fragment.


--> Alzira recolzarà el Xúquer hui en la manifestació a Sueca - elseisdoble.com\nAlzira recolzarà el Xúquer hui en la manifestació a Sueca\nMés de 150.000 persones a la Ribera continuen bevent aigua de mala qualitat amb concentracions de nitrats perjudicials per a la salut\nEl passat dijous, al museu Municipal d'Alzira tinguérem una xerrada i col·loqui posterior convocada per Xúquer Viu, La Ribera en Bici, El Cau, STE-PV, CCOO, Esquerra Republicana, Esquerra Unida, BLOC i PSOE.\nPaco Sanz, pòrtaveu de Xúquer Viu, va parlar sobre la problemàtica actual del Xúquer, principalment sobre la decisió del Ministeri de destinar l’aigua del Xúquer, mitjançant el transvasament Xúquer-Vinalopó, per a l’abastiment urbà d’una zona de gran expansió urbanística, incomplint la finalitat que es va establir el 2005 –declarada en tota la documentació remesa pel Govern Espanyol durant 2006 a la Comissió Europea, cofinançadora del projecte- i d’esquenes als usuaris del Xúquer. Mentre, a les comarques de la Ribera Alta i la Ribera Baixa del Xúquer, més de 150.000 persones continuen bevent aigua de mala qualitat, amb concentracions de nitrats perjudicials per a la salut.\nPer tot aixó, des de Xúquer Viu i els 20 ajuntaments i 98 organitzacions riberenques que recolzen, es demana:\nGarantir l’abastiment dels pobles de la Ribera amb aigua del Xúquer de la millor qualitat, acabant amb el subministrament d’aigua subterrània contaminada amb nitrats.\nQue l’aigua transferida del Xúquer a través del transvasament Xúquer-Vinalopó sols es destine a substituir extraccions agrícoles per tal de recuperar els aqüífers sobreexplotats del Vinalopó, úniques finalitats oficialment declarades per l’esmentada infrastructura.\nAcabar amb la sobreexplotació de l’aqüífer de la Manxa Oriental i dels aqüífers sobreexplotats de l’Alt Vinalopó, declarant oficialment aquest aqüífers com a sobreexplotats i posant en marxa un pla d’ordenació per a la seua recuperació.\nDesbloquejar, de manera urgent, l’elaboració del nou Pla de Conca del Xúquer d’acord amb els principis i exigències de la Directiva Marc de l’Aigua, determinant legalment l’àmbit territorial de la demarcació del Xúquer.\nFixar règims de cabals ecològics per al Xúquer i els seus afluents (Albaida, Cabriol, Magre, Verd, Sellent, Canyoles, etc.) que contribuisquen a assolir el bon estat ecològic dels nostres rius i ecosistemes associats.\nPosar en marxa el Pla de Recuperació del Xúquer, aprovat en juliol de 2008 i elaborar, de manera participativa, un Pla de Condicionament que previnga les avingudes i recupere l’espai fluvial del riu i el bosc de ribera.\nPrendre les mesures necessàries per a millorar la qualitat de les aigües de la conca del Xúquer, tant superficials com subterrànies.\nDefensar els regadius tradicionals i una agricultura sostenible amb futur.\nParalitzar, mentre no s’haja aprovat el nou Pla de Conca, totes les decisions i actuacions emmarcades dins del Pla de Conca del Xúquer de 1998 que suposen o puguen suposar un deteriorament addicional dels nostres rius, aqüífers i ecosistemes associats.\nI es convoca a la manifestació del dissabte 29, a les 18:00 a Sueca, Plaça de l'Ajuntament.\nDesprés hi haurà concert amb cantants i cançons de la ribera junt al parc de l'estació de Sueca: Dani Miquel, Eduard Joanes Pantaix, Emili Chaqués, Josep Dídac, Manolo Lledó, Martí Martorell, Mi Sostingut, Néstor Mont, Óscar Briz, Remigi Palmero i Toni de l'Hostal (nét).\nFotos del col·loqui el passat dijous a Alzira. Autor de les imatges: Hayack


BANDA UNIÓ MUSICAL DE TARRAGONA: de setembre 2011\nXXX Trobada Nacional de Bandes de Música de Catalunya\nEl propers dissabtes 1 i 2 d'octubre es celebrarà la XXX Trobada de Bandes de Música de Catalunya, organitzada per l'Agrupació Musical Canareva i la Fedreació Catalna de Societats Musicals.\nLa Banda Unió Musical de Tarragona actuarà el dia 1 d'octubre i la seva posció tant per la desfilada com per a l'actuació sobre l'escenari serà la nº1.\nEl punt d'arribada a Alcanar es troba a la ronda de circumval·lació, a la rotonda que hi ha sota el Centre Cívic, a les 15.30h. Pels músics que vingueu amb l'autobús de la Banda, sortirem des de la Pl. Imperial Tarraco a les 14.00h. Si no veniu amb l'autobús, aviseu!!\nEn venda el CD Música per a Tarragona\nDesprés de la presentació del passat 17 de setembre, el CD Música per a Tarragona, ja es pot adquirir a l'oficina de l'Escola de Música de la BUMT de 16 a 20h, de dilluns a divendres, i per un preu de 5 €. Durant les festes de Santa Tecla, també el podreu trobar a l'Estand de les Festes, a la Rambla Nova.\nEls socis de la BUMT recordeu que teniu un exemplar reservat que podeu recollir gratuïtament a l'oficina de l'Escola.\nPresentació CD Música per a Tarragona\nEl proper dissabte 17 de setembre a les 11h, a la Sala Santiago Costa de la Diputació de Tarragona es farà la presentació del CD Música per a Tarragona, amb un recull d'obres del compositor i director Juan Bautista Meseguer LLopis, interpretades per la Banda Simfònica Unió Musical de Tarragona.\nLa presentació anirà a càrrec del Sr. Ricard Lahoz, director de Tarragona Radio, i comptarà amb la presència del Sr. Juan Bautista Meseguer.\nEn acabar la presentació hi haurà un petit pica-pica al Pati de la Diputació on els socis de la BUMT podran recollir el seu CD, que també estarà a la venda per tothom que el vulgui.\nEtiquetes de comentaris: Àrea Social, Banda Titular, Mèrits músics\nEntrevistes a Tarragona Radio\nDimarts 13 de setembre a les 10.30h, entrevista a Joan Baptista Meseguer i Josep Valls al programa El matí de Tarragona radio, per comentar la presentació del CD Música per a Tarragona.\nDijous 15 de setembre a les 12.30h, entrevista a una de les notres tecleres: Núria Ferrer, al programa El matí de Tarragona radio, en directe des de l'estand de les festes a la Rambla Nova de Tarragona.\nEtiquetes de comentaris: Àrea Social, Mèrits músics\nBUMT digital nº3\nSi ts soci de la BUMT i no has rebut aquesta revista electrònica, si us plau, verifica que tenim les teves dades correctes enviant un correu electrònic a administracio@bumt.cat o al telèfon 977245786, de dilluns a divendres, de 16 a 20h.\nEtiquetes de comentaris: Actuacions, Àrea Social


La Grand-Place de Brussel·les i la seva catifa de flors - Viatjar.CAT\n« Chinatown, el barri xinés de Nova York\nKreuzberg o el Berlí turc »\nPerò si tenim pensat anar a visitar Brussel·les i la seva Grand-Place, el millor moment per fer-ho és, amb tota seguretat, quan sobre ella s’exten la seva magnífica catifa de flors. 110×68 metres és la mida de la plaça, i tot i així, es cobreix gairebé en la seva totalitat per un mantell multicolor i espectacular que deixa sense parla els turistes, per la seva lluentor, per la seva plasticitat, per la seva bellesa.\nCada dos anys es monta aquesta sinfonia de flors a la plaça per què tothom hi disfruti. La pròxima serà l’any vinent, el 2008, el més d’Agost, i, com a cada celebració, un altra vegada els horticultors de Gant, especialitzats en el cultiu de begònies, s’encarregaràn de la seva elaboració, donant-li, en cada participació, una forma i un dibuix diferent. Per què es mantinguin fresques durant els quatre dies que estàn exposades, les begònies es planten directament sobre el paviment, sense terra.\nPer últim, una recomanació: per veure millor el disseny floral, i fer les millors fotos, s’ha de pujar al balcó de l’Ajuntament. S’han de fer moltes cues, per això és recomanable anar d’hora. Acostuma obrir a les 9.30 h del matí i el preu de l’entrada és de 3 euros.\nThemes: Brussel.les, Brussel·les, catifa de flors, edificis, mida, mida de pingui, mida del pingui, plaça cabrinety puigcerda, plaça d'es Born, plaça dels Pins, plaça fivaller, plaça ramon masip cardedeu, viatjes culturals\nComments of “La Grand-Place de Brussel·les i la seva catifa de flors”


Florentin Pogba deixa plantat l'Elx - À Punt\nFlorentin Pogba deixa plantat l'Elx\nEl jugador ha abandonat l'equip franjaverd per a jugar en la lliga nord-americana, la MLS Soccer\nFlorentin Pogba ha abandonat l'Elx de manera inesperada.\n29 de gener 2019 - 18:50\nEl fitxatge de Florentin Pogba per l’Elx ha quedat en un no-res. El jugador ha abandonat l'equip franjaverd per a jugar en la lliga nord-americana, la MLS Soccer. El germà del migcampista del Manchester ha acceptat l’oferta de l’Atlanta United, conjunt que entrena l'exfutbolista Frank de Boer. L’Elx gestionava la seua incorporació abans que tancara el mercat d’hivern i estava disposat a fer un esforç econòmic per a incorporar-lo en la plantilla.\nEl central va estar a prova durant una setmana en la qual va jugar un amistós contra el Crevillent. En un primer moment es va descartar el seu fitxatge per l'alt cost de l'operació. Quan semblava quasi, inviable, Pogba va tornar la setmana passada de França per a incorporar-se a l'Elx i ser un nou reforç en el mercat de gener. L'entrenador Pacheta va dir que el central podia fer millor l'equip per la seua experiència, i que podia ocupar la posició de Neyder, qui estarà més de tres mesos de baixa per lesió.\nPerò tot ha quedat en un no-res perquè quan semblava fet, Pogba ha preferit jugar en l'Atlanta United. El germà major de Paul, que té 28 anys, enceta l'aventura americana després d'haver passat per la lliga francesa, la turca i entrenar dues setmanes amb l'Elx.


La regidoria de Sanitat de Xest inicia el repartiment de màscares per a la població – tucomarca.com\nHomeSeccióLa ComarcaAgriculturaLa regidoria de Sanitat de Xest inicia el repartiment de màscares per a la població\nJa s’ha realitzat el repartiment del primer lot de mascaretes adquirides per la regidoria de Sanitat per a la població. Per qüestions burocràtiques i retards en el subministrament encara no han arribat totes les unitats encarregades i amb el primer lot només s’ha pogut distribuir en una part del municipi. Quan arribi nou material es reprendrà el repartiment.\nLa distribució de mascaretes s’ha fet casa per casa, per part d’un equip de treballadors i treballadores voluntaris / es de l’Ajuntament, integrat per Rosario García, Begoña Manzanera, Andreu Manzanera, Fina Peinado, Mónica Verduch, Ainhoa Mas, Pilar Jordà i Sara Arjona. Aquest equip de repartiment ha anat buzoneando les màscares, prenent registre de tots els carrers en què ja s’ha administrat material, i ha deixat constància de les que queden per repartir.\nAixí, quan arribi el nou subministrament es repartirà en els següents carrers:


Radiohead a Dublín - Diari de Girona\nRadiohead a Dublín\npep taberner 11.04.2020 | 01:06\nRadiohead a Dublín Diari de Girona\nAlguna cosa bona (?) deurà quedar del cataclisme planetari provocat per un virus que duu «corona» de prefix, que mata a tort i a dret, s'acarnissa amb la gent gran, ens confina a tots i ens arruïna gairebé a tots. Ens quedarà, per exemple, la música (i la lletra) de Radiohead, grup britànic que pren nom d'una cançó dels Talking Heads de David Byrne –els de Psycho Killer, «ha-ha-ha-ha»– i que, ahir, oferia un concert online a qui el volgués escoltar, enregistrat a Dublín l'octubre del 2000, quan Thom Yorke i companyia encara entraven en la categoria de «joves» –ara ja són més aviat població de risc, que els anys no perdonen.\nEl 2000, quan s'havia de col·lapsar el món per Cap d'Any però que al final no va passar absolutament res, Ok Computer, l'àlbum que els va propulsar al firmament de la música alternativa contemporània, ja existia. I el 1992, l'any olímpic per als que ja tenim una edat, l'emergència de Pablo Honey va posar la primera pedra de la discografia (oficial) de Radiohead. En forma part la cançó Anyone can play guitar ( «Qualsevol pot tocar la guitarra», una mentida com una casa de pagès) que, ara que estan de moda les premonicions, ha pogut acabar essent-ho, ja que diu: «Destí, destí, protegeix-me del món / destí, agafa'm la mà i protegeix-me del món (...)/ I si el món gira, i si Londres es crema / estaré dret a la platja amb la meva guitarra».\nJutgin vostès si la lletra és prou actual... o no; en qualsevol cas, Londres -com Madrid, Barcelona, Nova York i París– també es crema i, com que tenen temps tancats al refugi familiar –si no són metges, ni infermeres, ni caixers de supermercat, etcètera–, facin una visita al YouTube i escoltin-mirin algun dels concerts que Yorke i amics penjaran al canal de la banda.\nÉs probable que en el concert de Dublín del 2000 que vam seguir, ahir, unes hores després d'escriure aquestes ratlles, Radiohead interpretés Anyone can play guitar. Vam sortir de dubtes a partir de la mitjanit, quan va començar l'espectacle. N'hi haurà més, avisa Radiohead: una bona manera d'ofegar l'ànsia de saber si a l'estiu hi haurà festivals o no i de pensar que a la música en directe li queda confinament per estona. Malgrat tot, però, calma: Yorke, fins que les cames li aguantin, sempre serà allà «dret, a la platja», amb la seva guitarra, protegit del món.\nThom Yorke, líder de Radiohead, s'afegeix al cartell del Sónar, que celebra 25 anys.\nVÍDEO: Radiohead denuncia Lana del Rey per plagiar 'Creep'.


tota la veritat sobre el foie\nAquest estiu hem estat al Perigord Noir, a França. És la terra del foie i les trufes. I era l’ocasió perfecte per esbrinar tota la veritat sobre el foie. Són moltes les històries que havia sentit sobre l’elaboració d’aquest producte tan polèmic i sobretot tenia ganes de saber de primera mà el tracte que es dóna als animals. La veritat no ha sigut tan cruel com m’havien dit, però tampoc tan feliç com m’hagués agradat.\nVàrem visitar 2 granges d’ànecs i oques: una de més “turística”, amb un recorregut preparat i una degustació al final, i l’altre en una granja més familiar on vàrem acabar asseguts al jardí parlant de tot una mica amb els grangers.\nPrimer diferenciar la cria d’uns i altres animals. Així com a casa nostra és molt més fàcil trobar productes elaborats amb ànec, a França, i sobretot a la zona del Perigord, és habitual trobar productes tant d’ànecs com d’oques. De fet, la tradició de la zona és la cria d’oques. Resulta que aquestes últimes són animals molt més sensibles i delicats, per la qual cosa la seva criança i posterior elaboració de productes és més costosa a tots els nivells.\nLes granges compren els animals quan aquests tenen 2 o 3 dies i els tenen en unes naus amb calefacció i un bon tros de prat perquè surtin i mengin. En el cas de les oques s’estan 4 mesos portant aquesta vida plàcida, i els ànecs amb 3 mesos ja en tenen prou. Fins aquí tot transcorre en un ambient tranquil, amb molt d’espai per moure’s i viure en llibertat. Però passat aquest temps comença el “gabage”, l’engreixament. Aquest procés s’estén per un període de 2 setmanes en el cas dels ànecs i de 3 setmanes per a les oques. En una altra nau hi ha uns corrals on hi caben entre 10 i 12 animals, és a dir que no estan en gàbies individuals i tancats. I aquí és on comença l’elaboració del foie. Als ànecs els hi donen menjar 4 vegades al dia i a les oques 2 per tenir un sistema digestiu més delicat. Utilitzen una màquina on hi ha una barreja de menjar (farines) i mitjançant un tub llarg d’acer els introdueixen el menjar directament a l’estómac. Es triguen entre 5 i 15 segons per a cada animal. Antigament aquest procés es feia mitjançant un embut i es trigava uns 20 minuts per animal cada vegada que els hi donaven la barreja de farines i blat de moro.\nEl procés s’ha escurçat en quan a temps i el patiment de l’animal també, però el resultat segueix sent el mateix: l’atrofiament del fetge és evident.\nHe de dir que no sóc una consumidora habitual de foie, però m’agrada menjar-ne de tant en tant. El fet de veure i conèixer tot aquest procediment potser me’n farà reduir el consum.\nPerò malgrat ser conscient d’estar menjant un producte que obliga als animals a rebre aquest tracte, que me’n dieu dels pollastres? No és molt més bèstia el maltracta que reben els pollastres a les granges on no els deixen ni espai per moure’s i s’acaben trepitjant entre ells? On no els apaguen la llum perquè la seva producció d’ous sigui més intensiva?\nEtiquetes de comentaris: aliments opinió viatges\nBuffffff ... no em facis pensar i encara menys plantejar_me la situació a mi m'encanta el foie i també em sap molt de greu com s'obtè, però em sembla que si ens plantejessim a cada mos que fem d'animals com han estat tractats abans d'arribar a les nostres boques ens tornariem vegetarians al 100%, tot animal pateix uns més que altres és veritat però ... en fin si que és trist ...\nEstà clar que hi ha molts punts negres pel que fa al tracte que reben tots i cadascun dels animals que acaben al nostre plat.\nI per això existeix el pensament vegà. Segurament, fer-se vegetarià no evitarà que aquests tractes es continuïn produint, però si que és una manera de defensar unes creences i de sentir-se tranquil.\nPer part meva, ni sóc vegana ni deixaré de menjar foie. Pel simple fet que menjar, per mi, és un plaer. I per exemple, podria deixar de menjar carn (bistec, pollastre, etc..) però el foie és una de les meves debilitats.\nMerci per la info!!\n10 de setembre de 2009 a les 11:42\nNo soc vegetariana, però he deixat practicament de menjar carn i la poca que en menjo és ecològica, perque vull pensar que la vida d,aquests animals és mes digna. Som aforunats i tenim molts productes per gaudir del plaer de menjar, és qüestió de conciencia personal el triar un o altre.\n10 de setembre de 2009 a les 13:42\nJo estic en la línea dels altres comentaris. Menjo molt poca carn i procuro que sigui bona i criada en condicions decents. Penso que tot aniria millor si al primer món reduíssim el consum de carn (i de peix, tot un altre problema), però també penso que aquest no és en absolut un tema de blanc i negre.\n11 de setembre de 2009 a les 8:47\nLluís V ha dit…\nPrecisió: el fetge del animal no “s'atrofia (es fa petit)" com ve a dir el text, si no que degut a la quantitat d'ingesta calòrica (no només de greix, si no també de farines) l'organisme l'acumula en el fetge per evitar que passi a la sang i malmeti altres òrgans. És el mateix procés que passa, en menys mesura, amb el fetge d'algunes persones grasses: creix.\nPel que fa a la discussió fetge si/fetge no, jo distingiria en alimentar-se habitualment i degustar de tant en tant. Crec que menjar fetge gras algun cop no fa mal.\n17 de setembre de 2009 a les 17:56\nNomés que hagi servit per pensar-hi un moment i per plantejar-nos el model de consum que volem, ja ha valgut la pena.\n19 de setembre de 2009 a les 6:21\na mi m'agradava molt el foie, però he deixat totalment de comprar/menjar ... quina gran tortura!!!!\n14 d’octubre de 2009 a les 18:45


Assemblea de delegats de Mitjans de Comunicació a Madrid - Actualitat - NotíciesTarraconense\nEls delegats de Mitjans de comunicació de les diòcesis espanyoles es van reunir en assemblea entre el 21 i el 23 de gener a Madrid. La reunió va servir per rebre formació i compartir les situacions que viuen les diferents Diòcesis a nivell informatiu.\nAmb el títol “Aspectes imprescindibles per a la comunicació de l’Església avui” es va celebrar la reunió anual a la seu de la Conferència Episcopal Espanyola (CEE), amb l’acompanyament dels Bisbes que formen la Comissió de mitjans de comunicació social a la CEE, encapçalats per Mons. Ginés Garcia Beltrán, el seu president, i amb l’assistència del Bisbe encarregat del Secretariat Interdiocesà de Mitjans de Comunicació de la Conferència Episcopal Tarraconense, Mons. Salvador Giménez i el Bisbe de Mallorca, Mons. Sebastià Taltavull, així com diversos delegats de Mitjans de les diòcesis catalanes.\nDesprés de la salutació inicial de Mons. Ginés es va obrir el torn de diverses intervencions de gran qualitat que van posar en anàlisi qüestions que estan de gran vigència en l’actualitat: la transparència, com una necessitat que implica la comunicació diocesana, a càrrec de la Sra. Ester Martín Domínguez, responsable de l’oficina de transparència de la CEE; i també els trets de la comunicació actual i com establir elements que ajudin a resoldre una situació de crisi a través d’una comunicació no violenta, i com afrontar les converses a les xarxes socials a través de la comunicació oral, a càrrec del professor de la Universitat romana de la Santa Creu, Mn. Sergio Tapia-Velasco.\nTambé es va tractar en profunditat com afecta a la comunicació de la diòcesi el Reglament General de la Protecció de dades i com s’han de gestionar els drets sobre la imatge, la música, l’autoria i la propietat intel·lectual, ja que formen part del dia a dia de la comunicació.\nHi va haver temps també per conèixer i compartir les experiències comunicatives d’algunes diòcesis, com la de Madrid, Oviedo i Cadiz-Ceuta. El Delegat de Getafe va presentar també la celebració de l’any jubilar que enguany s’ha de dur a terme al Cerro de los Àngeles, a la seva Diòcesi\nLes jornades es van complementar amb l’assistència dels delegats i els bisbes de la Comissió a la presentació de la nova edició de la revista Ecclesia, adscrita a la CEE i dirigida per Mn. Jesús de las Heras, a la que va assistir un nombrós públic. Ecclesia es presenta amb un estil nou i renovat i vol ser present a totes les diòcesis i parròquies, amb una clara vocació de cohesió. Van presidir l’acte el Secretari General de la CEE, Mons. Luis Argüello i el President de la Comissió Episcopal de Mitjans, Mons. Ginés Garcia Beltrán.\nL’assemblea es va cloure amb una ponència de la guardonada al premi Bravo especial, la veterana periodista Elsa González, que va parlar sobre la necessitat que en la gran onada de comunicacions i dades que ens arriben als consumidors, el periodista segueixi sent un professional amb capacitat i criteri per assenyalar i filtrar i donar credibilitat a les informacions a través de la veracitat d’allò que explica.


ORDRE ASC/56/2008, de 12 de febrer, per la qual s'estableixen les bases reguladores de les subvencions públiques per a la realització d'accions relatives a les unitats de suport a l'activitat professional, en el marc dels serveis d'ajustament personal i social de les persones amb discapacitat en els centres especials de treball, i s'obre la... - DOGC. Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya - Legislació - VLEX 35863694\nASC/56/2008, de 12 de febrer, per la qual s'estableixen les bases reguladores de les subvencions públiques per a la realització d'accions relatives a les unitats de suport a l'activitat professional, en el marc dels serveis d'ajustament personal i social de les persones amb discapacitat en els centres especials de treball, i s'obre la convocatòria per a l'any 2008 per a la concessió d'aquestes subvencions.\nEls centres especials de treball ocupen laboralment les persones discapacitades que per raó de la naturalesa o de les conseqüències de la seva discapacitat no puguin exercir, provisionalment o definitivament, una activitat laboral en el mercat ordinari. L'objectiu dels centres especials de treball és desenvolupar un treball productiu, participen regularment en les operacions de mercat i tenen com a finalitat assegurar un treball remunerat i la prestació de serveis d'ajustament personal i social que requereixin les persones treballadores amb discapacitat.\nS'entendrà per serveis d'ajustament personal i social els de rehabilitació, terapèutics, d'integració social, cultural i esportius que proporcionin a la persona treballadora amb discapacitat del centre especial de treball una major rehabilitació personal i una millor adaptació de la seva relació social.\nSón, en definitiva, un mitjà d'integració del major nombre possible de persones amb discapacitat al règim de treball ordinari.\nÉs en atenció a les especials característiques que concorren als centres especials de treball, i per tal que aquests puguin complir la funció social requerida, que la Llei 13/1982, de 7 d'abril, d'integració social dels minusvàlids, estableix que les administracions públiques podran establir, en la forma que reglamentàriament es determini, compensacions econòmiques destinades als centres, per tal de contribuir a la seva viabilitat, i establir, a més, els mecanismes de control que s'estimin pertinents.\nAquesta Ordre regula les bases de concessió dels ajuts que es concediran d'acord amb la regulació que estableix el Reial decret 469/2006, de 21 d'abril, pel qual es regulen les unitats de suport a l'activitat professional, en el marc dels serveis d'ajustament personal i social dels centres especials de treball, i està dictada en exercici de les competències de la Generalitat segons els articles 114, 166.1 i 170.1 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya.\nCatalunya té una llarga trajectòria i experiència pel que fa als centres especials de treball, que des de l'any 2000 vénen prestant els serveis complementaris d'ajustament personal i social, equivalents a les unitats de suport a l'activitat professional, en el marc dels serveis d'ajustament personal i social dels centres especials de treball a les persones amb discapacitat psíquica i malaltia mental.\nEls serveis complementaris d'ajustament personal i social han aconseguit durant aquests anys un alt nivell de qualitat i professionalitat en l'atenció sòciolaboral de les persones treballadores amb discapacitat, en bona part gràcies a l'esforç en la contractació de treballadores i treballadors llicenciats destinats a les unitats d'ajustament personal i social.\nPer això, és voluntat de la Generalitat de Catalunya, que ha estat pionera en el tractament d'aquestes accions, reconèixer l'esforç que fan molts centres especials de treball per oferir un servei de qualitat i alt nivell professional en l'atenció a les persones discapacitades que hi treballen, tant des de la perspectiva de facilitar l'exercici del seu dret al treball, com de contribuir eficaçment a la seva integració i a la justícia social. És a aquests efectes que, mitjançant aquesta Ordre, s'estableix, també, un ajut complementari, amb càrrec als pressupostos de la Generalitat de Catalunya, destinat als centres que resultin beneficiaris en la corresponent convocatòria anual, i que disposin de personal contractat, destinat a les unitats de suport professional, amb un nivell de qualificació acadèmica i professional superior a que fixa la norma estatal.\nAquest ajut complementari té per finalitat reconèixer i potenciar l'esforç qualitatiu i econòmic que significa la contractació de personal especialista llicenciat, el qual reverteix directament en la qualitat i la millora de l'atenció al col·lectiu de persones al qual s'adreça l'activitat dels centres especials de treball. D'aquesta manera la Generalitat segueix una política pròpia i activa adreçada a mantenir i incrementar la qualitat d'aquests centres, atesa la important funció social que compleixen.\nAtès el Reial decret 469/2006, de 21 d'abril, pel qual es regulen les unitats de suport a l'activitat professional en el marc dels serveis d'ajustament personal i social dels centres especials de treball;\nAtès el Decret 259/1991, de 23 de novembre, pel qual es van assignar al departament de Benestar Social les funcions i els serveis relatius a la integració laboral de les persones amb disminució, que van ser traspassats pel Reial decret 1576/1991, de 18 d'octubre;\nAtesa la Llei 12/2007, d'11 d'octubre, de serveis socials, així com altra normativa aplicable a la matèria relativa al foment de l'assistència i serveis socials;\nAtesos el Decret 421/2006, de 28 de novembre, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competències dels departaments de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, així com el Decret 572/2006, de 19 de desembre, de reestructuració parcial del Departament d'Acció Social i Ciutadania i la resta de reglaments d'estructuració vigents;\nDe conformitat amb el que disposa el capítol 9 del Decret legislatiu 3/2002, de 24 de desembre, pel qual s'aprova el text refós de la Llei de finances públiques de Catalunya, en relació amb el règim jurídic de les subvencions i transferències de la Generalitat de Catalunya; la Llei 38/2003, de 17 de novembre, general de subvencions, i el Reial decret 887/2006, de 21 de juliol, pel qual s'aprova el Reglament de la Llei 38/2003, de 17 de novembre, general de subvencions;\nÉs per això que el Departament d'Acció Social i Ciutadania, amb càrrec als seus pressupostos, d'acord amb la competència que la Generalitat de Catalunya té reconeguda als articles 114. 166.1 i 170.1 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, ha decidit atorgar un ajut complementari al qual poden accedir les entitats titulars dels centres especials de treball i els centres especials de treball amb personalitat jurídica pròpia quan siguin beneficiaris de l'ajut 1 d'aquesta convocatòria.\nObjecte i convocatòria\n1.1 S'aproven les bases i es fa pública la convocatòria de l'any 2008 per a la concessió de subvencions per a les accions relatives a les unitats de suport a l'activitat professional, en el marc dels serveis d'ajustament personal i social de les persones amb discapacitat en els centres especials de treball, i dels ajuts complementaris en reconeixement i compensació de l'esforç dels centres en la contractació de persones treballadores més qualificades en les unitats de suport, per a la millora de la qualitat, tant de la vessant laboral com social, dels serveis que presten; d'acord amb les característiques i requisits que estableixen la normativa vigent, les bases aplicables i aquesta convocatòria.\n1.2 Aquesta convocatòria comprèn dos tipus d'ajut:\nAjut 1) Ajuts per subvencionar les unitats de suport a l'activitat professional en el marc dels serveis d'ajustament personal i social dels centres especials de treball, amb càrrec als pressupostos generals de l'Estat, d'acord amb el Reial decret 469/2006, de 21 d'abril.\nAjut 2) Ajuts complementaris, amb càrrec als pressupostos de la Generalitat de Catalunya, en reconeixement i compensació de l'esforç dels centres en la contractació de persones treballadores més qualificades en les unitats de suport a l'activitat professional en el marc dels serveis d'ajustament personal i social dels centres especials de treball, per a la millora de la qualitat, tant de la vessant laboral com social dels serveis que presten.\nAplicació pressupostària i crèdit\n2.1 La partida del pressupost amb càrrec a la qual s'imputen les subvencions que preveu aquesta Ordre és la D/470000100/3330.\nLa quantia màxima inicialment disponible per a l'exercici 2008 és de 15.000.000 d'euros.\n2.2 El crèdit inicial disponible es podrà modificar amb subjecció a la normativa vigent.\n3.1 Les sol·licituds per concórrer a la present convocatòria s'han de formalitzar segons model normalitzat i s'han d'adreçar a l'Institut Català d'Assistència i Serveis Socials.\n3.2 El termini de presentació de sol·licituds i de la documentació que cal adjuntar-hi serà de 30 dies naturals a comptar de l'endemà de la publicació d'aquesta convocatòria al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya.\n3.3 Els llocs de presentació de les sol·licitud seran els que disposa l'annex 3 d'aquesta Ordre i aquells altres admesos d'acord amb allò que disposen l'article 38 de la Llei 30/1992, de 26 de novembre, del règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, modificada per la Llei 4/1999, de 13 de gener, i la restant normativa reguladora del procediment administratiu. També a través d'internet al web del Departament d'Acció Social i Ciutadania (www.gencat.cat/dasc).\n3.4 Els impresos de sol·licitud i les bases de la convocatòria es poden obtenir i consultar a les dependències del Departament d'Acció Social i Ciutadania (Palau de Mar) i al web del Departament (www.gencat.cat/dasc).\n4.1 La tramitació dels expedients correspon al Servei de Recursos Aliens de l'Institut Català d'Assistència i Serveis Socials.\n4.2 La proposta de concessió serà formulada per un òrgan d'avaluació i...


Va denunciar l'entitat per guardar i utilitzar les seves dades quan ja no n'era clienta (Pixabay/Andrés Rodríguez)\nLa demandant feia més de deu anys que no era clienta del gimnàs que va publicar el seu telèfon mòbil, vulnerant la confidencialitat i la seguretat de les seves dades personals\n14/10/2021 - 11.28 Actualitzat 15/10/2021 - 14.45\nL'Agència Espanyola de Protecció de Dades, AEPD, ha imposat una multa de 4.000 euros a una entitat esportiva per incloure en un grup de Whatsapp una persona sense el seu permís.\nUna antiga usuària d'un gimnàs de Còrdova, Club Deportivo Sansueña, amb el qual feia més de deu anys que no hi tenia relació, va presentar el mes de març passat una denúncia per la vulneració de la llei de protecció de dades, en fer públiques les seves dades personals sense consentiment.\nL'AEPD va admetre la demanda al maig i ara ha decidit contra l'entitat, que haurà de pagar 4 multes de 1.000 euros cadascuna, per haver comès quatre infraccions contra la llei de Protecció de Dades:\nHaver exposat el telèfon mòbil en un grup públic sense consentiment; haver conservat les dades més de 10 anys quan ja no era clienta, i per vulnerar la confidencialitat i la seguretat de les dades personals de la denunciant, perquè no s'han aplicat les mesures adequades per a la seva protecció.\n"Les dades no es poden conservar més enllà del temps necessari per a la finalitat per a la qual es van prendre, i en aquest cas fa 10 anys que la reclamant no és clienta del reclamat. A més a més, facilitar el número del telèfon mòbil de la reclamant a tercers, en incloure-la en un grup de whatsapp, suposa una vulneració de la seva confidencialitat i, en conseqüència, de les mesures de seguretat."\nLa resolució de l'AEPD es basa en el Reglament General de Protecció de Dades, RGPD, i el Reglament Europeu, que consideren les infraccions greus o molt greus, amb sancions que poden arribar als 20 milions d'euros de multa.\nLa Llei considera molt greu la publicació de dades personals sense un consentiment explícit, és a dir, sense "una declaració o acció clara i afirmativa, manifestada de manera lliure, específica, informada i inequívoca". I sanciona, a més a més, com en aquest cas, que el client no sabés que encara conservaven les seves dades, anys després d'haver acabat la relació, i que les utilitzesin amb una finalitat per a la qual no es van demanar.\nVan publicar a Whatsapp les dades d'una persona sense consentiment (Pixabay/Thomas Ulrich)\nEl fet de no posar els mitjans tècnics i personals necessaris per garantir el tractament correcte per a l'ús, conservació o extinció de les dades es considera una infracció greu.\nEn aquest cas, la resolució considera que s'està "davant d'una acció negligent no intencional, però significativa" i sanciona l'entitat en funció de "criteris graduals" en proporció.\nWhatsApp Protecció de dades


Professors » ClassMaster\nUn recurs online per a professors.\nLa utilització el sistema no pot ser més fàcil per als professors. Després d’iniciar sessió, els professors són dirigits al seu propi Escriptori, on apareixen ressaltades totes les tasques que hagi programades per a ells.\nEls professors també poden realitzar cerques en els seus cursos i consultar informes, informació sobre assistència, notes sobre les lliçons, programes, estudis de necessitats, etc. De fet, qualsevol cosa que un professor necessiti saber sobre les seves classes està a mà. Els professors poden ells mateixos actualitzar els horaris, de manera que els administradors de l’escola estaran sempre treballant amb la informació més actualitzada.\nSi als professors se’ls paga per hores, ClassMaster pot fins i tot calcular l’import a cobrar i emetre la corresponent factura desglossada.\nAls professors també se’ls pot ensenyar a utilitzar el sistema per interactuar amb els seus estudiants. Poden utilitzar-ho per enviar-los emails abans de les classes amb el vocabulari de les lliçons o per pujar els deures i notes sobre les lliçons perquè estiguin disponibles per als estudiants que van faltar a classe.\nPunt de referència per a totes les seves dades.\nInteractuar amb els estudiants.\nFàcil comprovació de la qualitat de les entrades.\nEls administradors tenen les dades actualitzades dels professors.


La Policia Municipal de Terrassa denuncia 86 persones en menys de 24 hores per incomplir el confinament | La torre del Palau\nper LaTorre, 19 de març de 2020 a les 17:30 |\nLa Policia Municipal de Terrassa va denunciar aquest dimecres un total de 86 persones per comportaments contraris a les indicacions de l'estat d’alarma. Un total de 59 persones han estat denunciades en diversos punts de la ciutat per passejar per carrers i places, o bé per estar a la via pública assegudes en bancs, reunides a les places o jugant a futbol, sense cap causa justificada.\nFins a cinc persones més van ser denunciades per estar passejant per la zona boscosa del terme municipal de Terrassa, a l’Anella Verda, al voltant de la Torre Mossèn Homs i la zona de Torrebonica. Vuit persones més van ser denunciades en diverses actuacions policials per\ncircular més d’una persona en un vehicle, sense causa justificada, incomplint així el\nMés restriccions a les zones de lliure circulació de gossos\nEls darrers dies s’han detectat aglomeracions de persones no permeses en les actuals circumstàncies a les zones de lliure circulació de gossos. Per aquesta raó, el govern municipal ha acordat intensificar la informació a les persones i fixar normes més estrictes, tenint en compte el benestar animal i la minimització de riscos per a éssers humans: Limitar l’aforament màxim a 5 persones. Recomanar que s’utilitzin el mínim temps possible. Recordar que cal mantenir sempre les distàncies mínimes entre persones.\nEn un control policial rutinari de vehicles al carrer del Pare Alegre, cinc conductors van\nser identificats i posteriorment denunciats per trobar-se a la via pública sense cap\nmotiu justificat. Una altra persona va ser denunciada igualment per fer esport amb bicicleta per la via pública. I també es van detectar dues persones més fent esport, que en veure a la dotació policial van marxar del lloc.\nTres bars de Terrassa, denunciats per incompliment de l'estat d'alarma\nSocietat, Policia Municipal de Terrassa, Ajuntament de Terrassa, multes, estat d'alarma, sancions, Terrassa, coronavirus, confinament


McIlvanney, Liam\tTraducción: Puntí, Joan\nGlasgow, 1969. La gent del lloc no recorda un hivern tan dur. El fred i la por han pres la ciutat, i als carrers només ressona un nom: el Quàquer, un assassí que ja s'ha cobrat tres víctimes. Han passat sis mesos, sembla que la ciutat es recupera de la por que l'havia tenallat, per. el temor a una nova víctima segueix. McCormack, jove i prometedor inspector de les Terres Altes, és enviat al cos de policía de Glasgow per desmantellar una investigació que s'ha tornat tan costosa com inútil. Aviat serà evident que el cas del Quàquer no ha acabat, quan una quarta víctima apareix morta a un apartament abandonat. McCormack haurà d'arribar al cor més fosc de Glasgow, seguint un rastre de pistes i secrets que estan destinats a canviar l'esdevenir de la ciutat i el seu per sempre.


Joan Brossa - Album Pere Gimferrer\nText - Audio - Vídeo > \n"Joan Brossa o la revolta poètica"\n25 d'abril de 2001\nEncara que tot el que han dit de mi són fets esdevinguts realment, són dades objectives i totes es refereixen a activitats meves respecte a Brossa, no em considero particularment més qualificat que algunes persones que participen en aquest simposi i que algunes persones que veig entre el públic.\nNo puc deixar d'esmentar el cas concret del Arthur Terry, que va escriure un dels grans assaigs introductoris sobre l'obra de Brossa. Un cop dit això, la meva missió suposo que no és ni substituir ni anunciar el contingut de cap ponència sinó esbossar un petit resum general de la figura de Brossa que no pot sinó basar-se en el coneixement personal que en tinc i en coses que jo mateix he tocat de manera esparsa.\nEl nucli de l'obra de Brossa és evidentment la seva dedicació a la literatura. D'això en tenim una prova pòstuma i única ben recent: per primer cop, que jo recordi, en una enquesta, molt extensa, la que ha fet Serra d'Or en el número d'abril sobre les obres més rellevants de la literatura catalana del segle vint, surten dos títols de Brossa: Poesia escènica i Poesia rasa. Poesia escènica no és pas nou, ja ha sortit en alguna llista anterior, ara bé, que surti Poesia Rasa en un lloc destacat com el que té és totalment nou. En enquestes anteriors sortia de manera molt escadussera, i jo no puc deixar de recordar el moment (cap a l'any 66 potser), en què Joan Brossa em va resumir de paraula els informes de lectura d'una editorial molt nostrada i molt il·lustre que encara existeix i que no esmentaré, i alguns lectors molt nostrats i molt il·lustres, els quals em temo que han participat en l'enquesta d'enguany, resumien desfavorablement el contingut de Poesia rasa i en desaconsellaven la publicació.\nPer tant hi ha hagut una evolució clara que es produeix sempre en els casos d'una obra valuosa i inusual, que ha fet que, com sempre s'esdevé, el que era un autor incòmode amb el temps esdevé un clàssic acceptat. En el cas del teatre no era gaire difícil. De teatre català no n'hi ha tant com sembla haver-n'hi. En aquesta enquesta de Serra d'Or surten tretze títols però em sembla que és per voluntat de minvar una mancança activa i en canvi en el cas de la poesia hi ha molts més poetes i és més difícil d'inserir-hi una cosa nova.\nAra, un cop dit això, que és del que parlaré fonamentalment, sí que vull fer esment, no en acabar sinó ara, d'altres aspectes de l'activitat de Brossa que no són estrictament literatura, com ho és el teatre com a gènere literari o la poesia escrita. Em refereixo, naturalment, als guions, ja sigui per a pel·lícules, ja sigui per a ballets, o per a accions-espectacle, que són fronterers amb el teatre pròpiament dit, com també la creació de poemes objecte. Totes aquestes activitats són importantíssimes, no són el nucli de Brossa, però en són una prolongació i cal fer algunes remarques.\nEls poemes objecte han de ser vistos com una etapa de les més avançades d'una activitat, una mena de corol·lari. De la mateixa manera que passava de les dues dimensions del poema a les tres dimensions del diàleg en el cas del teatre, després passava a la quarta dimensió de la materialitat en el cas d'aquests poemes objecte, que caldria veure en funció de la seva obra anterior. Era doncs un cas del tot diferent que el cas dels poemes de Joan Miró respecte a l'obra plàstica. Joan Miró era abans de tot un creador plàstic, que de més a més feia poesia escrita. Els poemes escrits de Joan Miró, que són molt interessants, no són una il·lustració de la seva obra plàstica, són una altra cosa, una activitat paral·lela. En el cas de Brossa tampoc són una il·lustració sinó que són una continuació en un altre territori d'allò que està duent a terme. No és que no siguin creacions autònomes sinó que cal veure-les com el moment en què un procés d'assetjament a la paraula, del qual en parlaré tot seguit, el duu a prescindir fins i tot de la paraula i anar cap a la materialitat.\nAmb això no era l'únic, ni tan sols a Catalunya. D'una manera molt diferent Foix feia això, amb un altre estil, quan trobava una mena de rocs volcànics de la platja del Port de la Selva i els feia esdevenir escultures. Era una altra cosa perquè Foix havia fet poemes visuals però molt pocs, eren de tipus cal·ligramàtic, i en el cas dels "objectes trobats" -els rocs de la platja de Port de la Selva- el que feia només era isolar-los, no hi intervenia, Brossa sí que intervenia en la major part dels casos.\nRespecte als guions de ballet, com en un cert sentit respecte del teatre en tant que teatre preparat per a l'escena, s'ha de dir una cosa: molt rares vegades Brossa va controlar plenament el que calia fer amb aquestes peces. Jo n'he vistes algunes posades en escena, i gairebé mai no eren el que podia desprendre's d'una lectura del guió o del text -quan hi havia text- i era evident que per moltes raons, començant pel fet que Brossa no n'era mai el director d'escena, no donaven completament el que podien donar. Cal dir també que van ser dutes a terme en condicions generalment desfavorables, amb poques excepcions ja molt tardanes en la vida de Brossa, amb actors acostumats a una altra mena de teatre -i tots ho estan perquè no hi ha cap teatre com el de Brossa. La idea que per fer Brossa era útil haver fet Ionesco o Beckett és falsa, és una altra cosa completament.\nLa realització escènica del teatre o del ballet ens dóna una idea una mica inexacta, amb molt poques excepcions, del que volia fer Brossa. Potser l'excepció més important que recordo va ser en els anys més de marginació de Brossa: l'estrena tumultuosa del Concert Irregular per Portabella i Santos al Teatre Romea. Es va acostar bastant a les idees de Brossa potser per únic cop, i molt tardanament hi ha algunes coses com Quiriquibú o com El Sarau, però això són ja els darrers anys de la vida de Brossa.\nEn el cas del cinema passa una cosa semblant. Foc al Càntir, una pel·lícula molt actual, és una realització d'un guió que agafa vida pòstumament a la pantalla fet per un pintor, Frederic Amat, amb una voluntat molt aferrissada de realitzar-lo, seguint el guió, però fet molts anys més tard, fora de la vida de Brossa. Té un valor indubtable, però no té, evidentment, la possibilitat de ser el que hauria estat si l'any 47 l'hagués realitzat algú en blanc i negre, és una altra cosa.\nLa col·laboració més extensa amb Pere Portabella és encara més ambigua. Brossa només es declarava satisfet completament de No compteu amb els dits, satisfet ell com a Brossa -una altra cosa, suposo, és el valor cinematogràfic de les pel·lícules. Aquí hi ha dues coses a remarcar: per una banda, la col·laboració més reeixida d'aquestes, pel meu gust, en tant que col·laboració Brossa-Portabella, és "Vampir cuadecuc", per una raó molt senzilla: perquè en aquest cas no hi havia guió pròpiament dit, hi havia unes idees. I fer un treball d'imatges sobre unes idees és molt més fàcil que materialitzar un guió pensat per un home que tot just comença a dedicar-se al cinema com és el cas de Brossa, i per un altre home que porta anys dedicant-se a produir un altre tipus de cinema encara que tenint-ne al cap un de diferent com és el cas de Portabella. "Vampir cuadecuc" s'acosta molt al que podria ser un cinema de Brossa. De tota manera hi ha una altra cosa a remarcar, quan ja Portabella i Brossa no col·laboren al "Pont de Varsòvia", col·labora Portabella amb Carles Santos i Octavi Pellissa, el més curiós és que moltes coses són estrictament de Portabella, ja ho eren abans, però hi ha situacions en "Pont de Varsòvia" com ara l'episodi del premi literari que semblen d'un guió com el "Nocturn 29" de Brossa. Per tant, la intercomunicació existia.\nDit això, una pel·lícula que sigui només de Brossa, potser no n'hi ha cap. Com a màxim s'hi acosta una mica "Vampir cuadecuc", però és molt difícil que cap escriptor tingui una pel·lícula que sigui pròpiament seva si no és que ell n'assumeixi la direcció personalment. I d'això n'hi ha molts pocs exemples. Fins i tot Cocteau, independentment que ens agradi o no, quan dirigia les pel·lícules, que sí que les dirigia ell, primer: tenia una gran experiència en direcció escènica; i segon: tenia un director tècnic que no era un director autònom com Portabella, sinó algú que executava el que li deia Cocteau. Brossa no va tenir mai aquesta oportunitat i Portabella tenia una personalitat massa forta com per simplement executar el que Brossa li digués.\nAra, tota aquesta activitat múltiple de ballet, de teatre ben o mal materialitzat, a vegades no realitzat ben bé sobre la idea de Brossa però sempre interessant en si mateix, és irradiació del nucli central. El nucli central és una persona, Joan Brossa, davant de la paraula poètica en català. Això què és? Jo vaig tractar Brossa bastant, tinc una idea, em sembla, precisa. Ell tenia de si mateix una imatge que em sembla que era prou encertada. Es veia, per una banda -i això no és cap ironia ni per part meva ni per part d'ell- com una encarnació, com un darrer avatar, d'una figura característica de la literatura catalana de la Renaixença ençà: del menestral autodidacta amb interès per les lletres. Això no és cap broma, és del tot seriós i del tot respectuós per part meva, i per part d'ell era una cosa perfectament assumida, la seva referència a Ignasi Iglésias anava per aquest cantó.\nLa literatura catalana contemporània després de Verdaguer es nodreix sobretot de menestrals il·lustrats, no són ni mai ben bé proletaris ni mai ben bé alts burgesos, com a molt és petita burgesia. Rares vegades, potser només Sagarra, potser el pare Batllori, Martí de Riquer i no gaires més, és aristocràcia. Aquests menestrals il·lustrats adopten la literatura de l'entorn, i la mostra n'és, com dic, Iglésias, entre d'altres que Brossa podia triar, també s'hi acosta Guimerà -que Brossa respectava molt i que era ja poc respectat a l'època de Brossa, una mica més que Iglésias, però no pas gaire.\nAixò conflueix amb una altra figura, i el més curiós és la confluència de totes dues, això és el que singularitza Brossa. La figura d'autodidacta menestral il·lustrat -que té també una altra expressió en Salvat Papasseit, més humil però no llunyà d'aquesta figura- conflueix amb la figura de l'escriptor d'avantguarda, que en aquest cas ja no actua com a menestral il·lustrat sinó que actua posant-se a la pell, ja que no essent-ho efectivament, d'un proletari rebel, o per voluntat pròpia, esdevenint-ne un, de proletari rebel. El gest de Brossa de negar-se a ser altra cosa que poeta --o, com a màxim, al començament de la seva activitat, venedor de llibres prohibits, i a les darreries, artista plàstic, en certa forma, per la posada en circulació dels poemes objecte- respon a una voluntat de proletaritzar-se, que no és tan insòlita com sembla.\nDe fet, una sèrie de poetes importants que Brossa tenia com a referents i com a model i que sovint ha citat, van triar aquesta mateixa actitud: estic pensant en Nazim Hikmet, en Alberti, per exemple, en Paul Eluard… n'hi ha una colla, aquests i molts d'altres que podria citar. Trien d'esdevenir proletaris rebels respecte de la societat que els envolta. Aquesta tria, en alguns casos, els va dur a situacions personals encara més dures que les que va tenir Brossa. En el cas d'Hikmet va passar tretze anys a la presó, Alberti va haver d'exiliar-se. Hi va haver-hi, però, una diferència fonamental respecte de Brossa: tots aquests escriptors, Hikmet, Alberti, i en un altre sentit, Eluard i Bertolt Brecht, vivien en països en els quals, a partir d'un cert moment, en el cas d'Hikmet, a partir de la sortida de la presó, en el cas d'Alberti, a partir de l'acabament de la guerra i l'exili, els era possible de no treballar, els era possible de ser només poetes, perquè tenien la possibilitat de viure com a escriptors, en certa manera sostinguts econòmicament pel moviment comunista internacional i en darrer terme per la Unió Soviètica.\nAixò no és ni cap virtut ni cap defecte d'aquests escriptors ni de Brossa, és un fet històric. Brossa simplement va triar un model, el ser només poeta, conscient que aquesta tria era la d'alguns poetes que ell admirava, una tria coherent en el segle vint, però no va tenir la possibilitat de dur-la a terme en les condicions materials que van tenir aquests poetes. Això va portar-lo a una situació paradoxal. En una societat no solament feixista sinó de més a més fortament burgesa, vivia com si visqués en una societat de socialisme real o bé en una democràcia pluralista amb presència forta del partit comunista. No era aquest el cas evidentment. La paradoxa és un menestral il·lustrat que actua com si fos un proletari rebel, un proletari rebel per voluntat pròpia, que actua com si tingués al darrere un partit per sostenir-lo econòmicament i aquest partit existia però no el podia pas sostenir econòmicament.\nAquestes paradoxes expliquen moltes de les rebel·lies de Brossa. No és que siguin ni més ni menys efectives que la de Nazim Hikmet -que és un cas especialíssim perquè tretze anys a la presó no són qualsevol cosa!- i a Nazim Hikmet, per cert hi ha punts de contacte remarcables amb Brossa, encara que Hikmet procedia d'una classe social força enlairada, es basa en la literatura popular turca, va cap al prosaisme, fa una poesia molt condensada, hi ha uns punts de contacte ben curiosos.\nAixò és, doncs, el context social i literari. Hi ha al costat d'això Rimbaud. A Rimbaud hi arriba una mica tard, quan tradueix "Les ungles del guant", sobretot, això és a l'època dels Llibres del Mall, al començament dels setanta. Però Rimbaud no és gaire més diferent, a l'època de Rimbaud el Partit Comunista no tenia cap presència rellevant a Europa, existia, però res més que existir. Rimbaud rep un tipus d'educació diferent de la que va rebre Brossa, però actua com si no l'hagués rebut, actua refusant-lo exceptuant una cosa que no és refusable: l'ensenyament que havia rebut a l'escola no podia fer veure que no l'havia rebut i era diferent del que havia rebut Brossa. Rimbaud d'altra banda no havia patit cap guerra, exceptuant la comuna de París i això ja va ser una mica tard, no era ben bé una situació que li podia determinar res, encara que hi ha unes llegendes sobre l'actuació de Rimbaud a la Comuna, no ha quedat mai massa clar. En el cas de Rimbaud, en canvi, a diferència d'Hikmet, o d'Alberti, i de Bertolt Brecht, i en un altre sentit a diferència també de Brossa, es produeix una capitulació, una claudicació. En un moment donat Rimbaud s'adona que la seva posició és insostenible. Des d'un punt de vista personal perquè ningú el farà viure de la poesia. Allò que deia Baudelaire, un dels seus referents, "ensenyeu-me algun bon poeta que hagi fet perdre diners als seus editors", potser era veritat en l'època de Baudelaire, però també se li podria dir "ensenyeu-me algun bon poeta que n'hagi fet guanyar als seus editors", no n'hi havia pas gaires, no gaires més a l'època de Brossa que Neruda i García Lorca. Una cosa és no fer perdre diners i una altra fer-ne guanyar. Si l'editor no en guanya difícilment en guanyarà el poeta! Que no en perdi és un consol una mica magre si ha de viure dels versos.\nLa claudicació de Rimbaud té una altra explicació. Com que Rimbaud va fer una revolta de tipus social però individualista, i no articulada amb una ideologia, aspira a canviar les persones una per una, i en aquest sentit, indirectament, a canviar la vida, però no a canviar la societat com a tal. La síntesi entre Rimbaud i Marx la fan molt més tard els surrealistes, però no la va fer Rimbaud. Quan Rimbaud veu que allò que ell fa no canvia la gent, i d'altra banda el canvia encara menys a ell mateix perquè continua com estava, decideix de deixar la poesia com una eina inútil i dedicar-se a altres activitats, que tindran el sentit que tinguin però tenen una acció d'incidència sobre la vida diària. Aquestes activitats ja sabem quines són: el tràfic d'armes, el comerç a l'Àfrica, etcètera.\nPerò amb aquests pols, Rimbaud, Hikmet, Alberti, només hem tocat d'una manera tangencial la qüestió de Catalunya, l'hem tocat parlant d'Ignasi Iglésies o de Guimerà. Aquí Brossa sí que s'enfronta a una qüestió essencial: el que ell volia fer a Catalunya no ho havia volgut fer abans ningú, ningú rigorosament, ni Salvat Papasseit tan sols. Amb una poesia que a l'Edat mitjana tenia de tot però que a l'època posterior a L'Atlàntida procedia només o gairebé només d'un determinat nucli social, la mena d'activitat que volia fer Brossa no tenia precedents. Evidentment que hi havia hagut avantguardistes als anys vint, la major part o morts de molt joves com Folguera o com Salvat Papasseit, o bé allunyats de la poesia i de vegades fins i tot de la literatura com Junoy o Sánchez-Juan. Però una cosa són avantguardistes o, com deia Foix, falsos avantguardistes i d'altra avantguardistes de debò. De debò només persistia a l'època que començava Brossa, en Foix, que era i va ser sempre i no va voler deixar de ser altra cosa que un burgès, això li ho va retreure Brossa en una obra de teatre i en un poema, tot i el respecte mutu que es tenien del qual jo he estat testimoni i que en una època tan tardana com l'any 85, dos anys abans de la mort de Foix, encara Brossa va votar per Cròniques de l'ultrason com a millor llibre de l'any per al Premi Ciutat de Barcelona. Els retrets de tipus social i personal que li feia no tenen res a veure amb el fet que per ell Foix va ser sempre un referent i això s'ha de dir d'una manera molt clara.\nAmb l'única excepció de Foix, no tenia a qui adreçar-se ni cap precedent en la seva poesia. Encara Foix tenia un element que a Brossa no li interessava gens: Foix es proposava de fer alguna cosa com si la llengua catalana no hagués tingut existència d'ençà de Roís de Corella, és a dir, començar on acabava Roís de Corella i veure què es podia fer des d'aquí, enllaçant si de cas en la poesia popular, a través d'una cosa de la qual no se n'ha parlat mai, que és Francesc Pelagi Briz amb molta cosa de les cançons de la terra de Pelagi Briz que tenen una influència en Foix fins i tot en la creació del personatges de Gertrudis, la Tuis Tuieta és d'un poema que recull Pelagi Briz. Però amb aquesta excepció Foix anava per un camí diferent del que anava Brossa.\nEl que Brossa feia al començament no ho sé gaire, jo només conec els poemes de Brossa d'ençà de La bola i l'escarabat i això ja ho va fer sota la influència directa de Foix, més que la influència literària estricta, sobre la idea de Foix: "aquests poemes que fas, aquests textos que escrius, fes-los en forma de sonet". Li va fer cas i va començar La bola i l'escarabat, que és la cosa més antiga de Brossa que jo tinc consciència d'haver llegit.\nEls sonets de Brossa s'assemblen molt poc als de Foix, sonen de vegades molt semblantment, això és veritat, però si et pares a analitzar-los mínimament, són gairebé antagònics. De fet, Foix reconeixia el valor dels poemes de Brossa, però no els trobava gens semblants als sonets de Sol i de dol, i tenia raó no eren Sol i de dol, més aviat eren el contrari en molts sentits. Què feia Brossa amb aquests elements? Una poesia originàriament d'arrel surrealista, molt més que no pas la de Foix. La de Foix en el fons és una poesia classicista, amb una estètica, que era del tipus del barroc passat pel simbolisme, de Góngora, passat pel Mallarmé, per entendre'ns. Encara que Brossa tenia un gran respecte per Mallarmé i un gran interès també -no recordo que parlés mai de Góngora, però de Mallarmé ho feia tot sovint- el que volia fer ell era una altra cosa.\nPer començar detestava l'estil noble, el va detestar sempre, només el va utilitzar molt ocasionalment en algun poema cívic, si li feia falta, per a una determinada estrofa abrandada, però no era el seu registre. El que volia fer era una cosa molt profunda, i cívicament de tant de valor i tant de coratge com les que volia fer Foix. Foix, com he dit, partia de Roís de Corella i ocasionalment de la cançó popular per actuar com si no hi hagués hagut interrupció en la tradició literària expressada en català. Brossa el que volia era, d'allò que de veritat havia sostingut, havia mantingut l'existència del català com a llengua de la menestralia, també evidentment de la ruralia, però en aquest cas de la menestralia urbana, fer-ne un material literari que no s'adigués amb la moral de la menestralia, però sí, en canvi, amb la justificació moral de l'existència del poble català com a tal i de la seva llengua com a pervivència.\nAixò anava unit curiosament a una impugnació dels valors sociològics dels menestrals, acompanyada, encara més paradoxalment, d'una complicitat sentimental, amb la vivència quotidiana d'aquests mateixos menestrals, sobretot pels anys d'infantesa de Brossa, els anys per ell idíl·lics d'abans de la guerra, els de la república i de poc abans de la república.\nAixò era una tasca complicada que l'havia de dur a dues coses que es van produir de mica en mica. Una, la creixent atomització dels elements simbolistes dels sonets, o de les odes sàfiques, de les estrofes clàssiques en general, sonets, odes rurals, les estrofes sàfiques tipus Costa i Llobera, sonets tipus Foix: va anar atomitzant-se a favor dels elements de la vida diària. En el fons podia fins i tot aparèixer eslògans que ell llegia a les parets, per exemple, un eslògan del partit comunista francès. Fins i tot anuncis, per exemple l'anunci dels ferrocarrils MZA Madrid-Zamora, etc. Per tant, elements de collage com els que ja apareixien en alguns poemes d'avantguarda d'Apollinaire a començaments de segle.\nAl costat d'això, una tendència cada cop més clara a centrar-se en el nucli de la parla. Això també es produïa en Foix però d'una altra manera. Foix tenia una veritable fascinació per la manera de parlar dels pescadors o dels pagesos, en la mesura que hi trobava rastres d'una parla catalana genuïna, tan genuïna com la parla catalana medieval, i en aquest sentit, alguna cosa que deia un pescador del Port de la Selva podia ser tan reveladora com alguna cosa que podia trobar llegint a l'atzar Ramon Llull. Foix havia llegit aquestes coses però tot aquest món de Llull o d'Ausias March no era la seva cosa més immediata. Per Brossa el més immediat era trobar el nucli que delatava les formes d'existir del català en una situació d'opressió i de política genocida i, al costat d'això, empeltar aquest nucli en una possibilitat de subversió per la paraula.\nAixò, sota la influència de Cabral de Melo que ho practicava fins a un cert punt en la seva pròpia poesia en portuguès, fins a un cert punt però destacadament en alguns casos, va portar Brossa d'ençà de Em va fer Joan Brossa, a indagar sobre la nuesa del diàleg quotidià. Aquí és on obté, no forçosament els seus poemes màxims, sí molts poemes dels millors que va fer -n'hi ha d'igualment bons en les altres línies- però sí dels més característics, i dels que van fer més difícil que Brossa fos admès.\nBrossa respectava molt Carner, però el respectava en uns termes precisos, sempre deia "Carner és molt d'aquí". Dir que és molt d'aquí en llavis de Brossa era un elogi, però també marcava un límit. No hauria dit com a elogi de Foix que era molt d'aquí… Per tant, el tipus de destrucció basada en la llengua quotidiana que feia Oliver, encara que jo li tinc un gran respecte i em sembla una mancança estranya la seva absència en aquesta llista actual de Serra d'Or, no era el que feia Brossa. No ho era, per començar mètricament, Pere Quart no perdria mai de vista la mètrica, i Brossa podia prescindir tranquil·lament de la mètrica quan li convenia. Els poemes característics de Brossa són, per exemple, aquell tan famós i tan esmentat:\n"Una sala baixa de sostre.\n-Sóc dur d'orella, què dius?\n-Ah! que la tartana va baixar de buit…"\nAquest poema se sosté només en tres coses, l'expressió "baixa de sostre", l'expressió "dur d'orella" i l'expressió "baixar de buit". És a dir, que cada un dels versos es manté per un sintagma que és una frase feta -que pot existir eventualment en algun altre idioma però que té gràcia en català i tenen gràcia tots tres junts. La juxtaposició del tres té un efecte poètic que ja sabem que és com una mena de collage, però sense dir "baixa de sostre", dir "dur d'orella" i dir "baixar de buit" el poema no existiria.\nA aquesta subtilitat no hi arribava pas ni pretenia arribar-hi Pere Quart. Sí que hi arribava, molt sovint, Foix, però com un farciment més dins d'un poema molt més complex, amb molts més elements que no tenien res a veure amb això, que eren elements de poesia medieval italianitzant o provençalitzant, segons els casos. Això duia Brossa a acarar-se amb la realitat quotidiana, i en això sí que té pocs que li siguin comparables.\nDels poetes que hem esmentat abans, comparable de veritat només hi ha Nazim Hikmet, poeta avui i aquí poc llegit però de gran importància en l'Europa d'aquells moments, que torna a venir ara i que m'imagino que se'n tornarà a parlar l'any que ve en el seu centenari. Hikmet nosaltres l'hem llegit per traduccions -no crec que ningú de nosaltres sàpiga turc- són traduccions del francès en les qual Hikmet hi intervenia. Té unes semblances curioses amb Brossa: parla quotidiana, molt poques imatges i tot basant-se amb els girs i la força dels elements quotidians fer-los esdevenir elements de poesia. El xoc ve de fer esdevenir poètic allò que en principi és només un segment de la realitat. És per aquí que el treball de Brossa, més que no pas encara el d'Hikmet, va a parar a la plàstica i s'hi assembla. Jo recordo quan Brossa m'explicava que al seu estudi de la Travessera hi anava Joan Miró, i estaven fent-hi obres, en Miró va sortir a aquella mena de balcó que tenia Brossa, i va trobar un sac que havien deixat els paletes, li va agradar el sac i se'l va endur i el va fer servir després. És a dir, era aquest contacte amb elements del món, material, que podien ser girs, paraules, expressions, o podien ser directament objectes. Aquest és l'avantatge més evident de Miró i això no li ho podia donar un escriptor, evidentment era el món de la plàstica.\nPer aquest camí és el camí pel qual Brossa, de fer aquest poema amb "baixa de sostre", "dur d'orella" i "baixar de buit" va a parar als poemes dialogats. A mi m'agrada molt i no és gaire estudiada, l'etapa de Brossa de peces molt curtes. Ocupen només un parell de pàgines, que sovint no s'han representat mai, o només a cases, a casa de Gomis, a casa de Prats, amb Ponç com a protagonista. Aquests poemes escènics inicials d'un parell de pàgines són extraordinaris, són per a mi de les coses més bones que ha escrit Brossa, tant en teatre com en poesia, perquè marquen el moment en el qual no en té prou amb isolar paraules, sinó que unes paraules s'enfronten amb les altres i obren el que ell en deia la tercera dimensió. De manera lògica això ho portarà més tard a peces més complexes, després d'eliminar el diàleg, que això és ben curiós en les accions espectacle, en les accions musicals, i finalment, eliminar fins i tot la paraula en el cas dels poemes objecte, que mai no substitueixen, no reemplacen enterament la poesia escrita, sempre, fins l'últim moment va continuar escrivint poesia literària.\nJo vaig prologar el seu penúltim llibre, en va sortir encara un últim, si no m'equivoco, Passat festes, i sempre amb la mateixa estètica. El que semblava ja molt llunyà d'ell era el moment dels sonets i les odes sàfiques però sempre hi podia tornar.\nEl fet que l'enquesta que suara he esmentat de Serra d'Or l'hagi situat per primer cop com a poeta en un lloc tan destacat no vol dir que tot el que s'imposa sigui assimilat. Per començar, no tot circula. No solament no tenim les obres completes de Brossa ni de molts altres escriptors -hi ha molts autors catalans dels quals no hi ha obra completa- sinó que moltes de les obres completes parcials no existeixen. En el mercat Poesia rasa només existeix en forma fragmentada i no sé si ha arribat a publicar-se de forma sencera en reedició; Poemes de seny i cabell i Rua de llibres no han estat mai reeditats com un corpus, i sospito fonamentadament que hi ha llibres de Brossa inèdits, jo n'he llegit més d'un. Hi ha llibres de Brossa que no han arribat a publicar-se mai i que són de l'etapa de Poesia rasa o l'etapa de Poemes de seny i cabell, algun d'ells és molt interessant. Independentment de la presència en el mercat llibreter d'aquests llibres, l'actitud de Brossa és molt lluny d'haver-se assimilat.\nQue ara hagi passat a esdevenir clàssic és una manera com una altra de desentendre's del problema que la seva simple existència representa, del repte que representa. Som encara relativament escassos els poetes que com a tals invoquem Brossa com a exemple. Que el respecten molt més que en vida o molt més que quan ell tenia quaranta o cinquanta anys, sens dubte, però és molt fàcil respectar algú que ja pensem que és un clàssic i en aquest sentit es pot col·locar en la mateixa situació que sor Isabel de Villena. No era aquesta l'aspiració de Brossa ni és això el que la seva obra demana. No es tracta de llegir-lo com aquell que llegeix -o més ben dit com aquell que no llegeix o fa veure que llegeix- la Vita Christi d'Isabel de Villena, es tracta de treure'n conseqüències respecte a l'esdevenidor de la literatura catalana, i respecte també a la posició de l'escriptor en la societat catalana, respecte a la llengua.\nEn tot això Brossa no era un ideòleg, no era, per exemple un assagista, ni tenia posicions ètiques, artístiques, ideològiques o polítiques que fossin complexes. Tenia unes quantes idees molt ben definides a les quals va ser sempre fidel. L'elaborar-les més complexament ja no era cosa seva, era cosa dels ideòlegs. Això era cosa per exemple de Sacristán quan li va publicar Poesia rasa, i Brossa això ho donava per bo. No era per tant un poeta problemàtic, un poeta assagístic en el sentit que ho van ser per exemple Eliot o Riba. Era un altre model de poeta. S'acostaria més en aquest sentit a un altre poeta que apreciava molt: Alberti. Alberti tampoc no va pretendre ser mai un teòric, menys encara que Brossa, potser. Era sobretot poeta i tenia unes quantes idees definides de les quals no va variar mai. La diferència, clar, és que treballava en una altra llengua, en un altre model literari, en part, només en part, i en unes altres circumstàncies històriques, en part només també.\nLa millor manera d'acarar aquest simposi seria, em sembla, almenys pel que respecta a mi, en primer lloc, pensar que Brossa, no perquè hagi esdevingut un clàssic ha variat. Era un clàssic ja mentre vivia pels que l'apreciàvem i el repte que va plantejar no està resolt. El que planteja Brossa respecte a escriure en català és vigent encara perquè apunta al nervi de la qüestió: la literatura catalana no pot sobreviure només, i això ho va veure Brossa de seguida, basant-se en el model d'alta cultura, que va assegurar-ne la supervivència en moments difícils, és a dir el del prestigi, el model que podria encarnar Riba, el qual Brossa respectava més del que ens pensem. Més del que semblen denotar els seus escrits. Ho va manifestar públicament de manera tardana, que si Riba fos viu li faria una abraçada, quan es va parlar de Riba en l'aniversari de la seva mort. El prestigi podia ser essencial per subsistir en els anys de després de la guerra, però no podia ser el tronc de la literatura catalana. Ni podia basar-se només en el món de la menestralia que avui seria el món dels best-sellers i de TV3.\nTampoc pot ser això la base de la literatura catalana, és la base d'una altra cosa, de la pervivència demogràfica, quantitativa de la llengua, no la continuïtat estricta d'una tradició literària. I tampoc pot basar-se només en l'acceptació literària i social, aquesta es pot produir, en el cas de Brossa arribar a conèixer-lo en part més curiosament com a artista plàstic que no pas com a escriptor pròpiament dit, però en cap d'aquestes coses no es basa l'escriptor. L'escriptor es basa en la seva relació amb la paraula i al seu torn la paraula té una relació conflictiva amb la societat de la qual no obstant n'és en certa forma una estilització última. Tots aquest exemples fan de Brossa el contrari d'un escriptor estàtic, d'un escriptor que ha clos el cicle en si mateix, i que simplement -com podria ser per exemple, Guerau de Liost- ha acomplert una etapa, no és aquest el cas de Brossa. Els problemes que planteja Brossa sobre el llenguatge, sobre la literatura, sobre la relació entre llenguatge i societat, i sobre l'escriptor català com a tal, són problemes no resolts. De la seva continuïtat dependrà la pervivència de la literatura catalana, no només com una cosa que la gent parli i poc o molt llegeixi, i poc o molt practiqui, sinó com alguna cosa que tingui a veure amb els problemes fonamentals de la literatura contemporània. Em sembla que és aquesta la gran lliçó de Brossa.


Converteix Digitalcoins (DGC) i Unces d'or (XAU) : Canvi de divises Calculadora de conversió\nDigitalcoin (DGC) i Unces d'or (XAU) Canvi de divises Calculadora de conversió\nAquest Digitalcoin i Unces d'or convertidor està al dia amb tipus de canvi de 19 Gener 2018.\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de Digitalcoin. Utilitzeu les monedes "swap" per fer Unces d'or la moneda per defecte. Fer clic a Unces d'or o Digitalcoins per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nThe Digitalcoin és la moneda en la cap dels països. El símbol per DGC pot ser escrit DGC. El símbol per XAU pot ser escrit Au Oz. La taxa de canvi de the Digitalcoin es va actualitzar per última vegada el 19 Gener 2018 de coinmarketcap.com. La taxa de canvi de Unces d'or es va actualitzar per última vegada el 18 Gener 2018 de El London Metal Exchange. La DGC factor de conversió té 6 dígits significatius. La XAU factor de conversió té 4 dígits significatius.