Aclaparadora majoria contra les privatitzacions a Elx | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nLa immensa majoria de les persones que han participat en la consulta ciutadana impulsada per la plataforma #Elxnoesprivatitza, s’han posicionat en contra de la cessió de patrimoni públic il·licità a interessos privats.\nEn total han sigut 1622 les persones que, entre el 17 i el 25 de novembre, han dipositat el seu vot a les urnes instal·lades als diferents barris de la ciutat. Aquesta xifra, que representa aproximadament un 1% del cens electoral il·licità, és valorat positivament per la plataforma ja que no han comptat amb cap suport institucional ni han comptat amb cap campanya mediàtica.\nJeroni Rico, un dels voluntaris que ha dut les urnes als carrers d’Elx, ens explica les seues sensacions: “érem una quinzena de voluntaris que hem decidit dedicar-li a la consulta el nostre escàs temps lliure, i així i tot, si prenem com a referència la participació en les passades eleccions municipals, ens hem situat en un 1,42% de vots, aproximadament la meitat dels obtinguts per Compromís o EUPV”. Rico destaca sobretot la tasca informativa que ha suposat mantenir les urnes a peu de carrer durant una setmana, “fins i tot hi ha gent que desconeixia la proposta i no ha dubtat en col·laborar en les urnes”. Segons l’organització, la participació ha estat, comparativament, molt més elevada als barris populars (el Pla, Carrús, Altabix, Avinguda de la Llibertat…) que al centre històric.\nEl recompte, obert al públic, es va realitzar el diumenge 25 de novembre a partir de les 20h a la seu del Col·lectiu Ecologista “Margalló”. En total han sigut 1602 persones, un 98,7% del total, les que s’han oposat a la cessió gratuïta dels antics jutjats a la universitat privada CEU-Cardenal Herrera, mentre que l’1,3% restant s’ha posicionat a favor d’aquesta. Pel que fa als usos públics que es podrien donar a l’edifici, una qüestió que també introduïa la butlleta de la consulta, les respostes van ser molt diverses, però les opcions majoritàries proposaven bastir un centre cultural o un menjador social.\nEn el cas de la segona pregunta de la consulta, la que afecta a la cessió de 53000 m2 de sòl públic municipal a la Federació Valenciana de Golf, els resultats han estat també aclaparadors: un 95,6% dels participants s’ha manifestat en contra.\nEls resultats globals es presentaren en roda de premsa a les portes de l’Ajuntament el passat 26 de novembre. Marian Campello, en nom de #Elxnoesprivatitza, va valorar positivament el procés participatiu ja que considera que els resultats són una mostra vàlida del pensament de la població il·licitana. “La resposta ha estat molt clara: es rebutgen de manera massiva les privatitzacions d’aquests espais públics” assenyalava Campello amb rotunditat alhora que emplaçava a l’Ajuntament i a la Generalitat a recular en aquesta política de cessió d’espai públic elxà.\n#Elxnoesprivatitza ja ha demanat cita amb l’alcaldessa Mercedes Alonso (PP). L’objectiu a més de traslladar-li els resultats, és proposar-li que siga ara el propi Ajuntament qui organitze una consulta de caràcter vinculant en relació amb el controvertit ús d’aquests espais públics. La plataforma és terminant al respecte: tota la ciutadania té dret a decidir què es fa amb el patrimoni comú. Una voluntat que xoca diametralment amb els plans del consistori, just el mateix dia que es feien públics els resultats de la consulta, l’empresa Ferrovial, adjudicatària de les obres d’adequació dels antics jutjats a les necessitats del CEU-Cardenal Herrera, començava els treballs. En tot cas, les assemblees continuen cada vesprada de dilluns a les portes dels vells tribunals, i la lluita contra la privatització continuarà els propers dies amb noves accions.\nEtiquetes: Consulta popular, Elx, privatització Categoria: Societat Visualitzacions: 1450


Un dels espais de l'escola Mestre Enric Gibert i Camins a protegir del mur és el pati infantil / D.C.\nEl centre escolar de Sant Andreu fa 30 anys que reclama aquesta operació per necessitat d'espai i pel perill que implica el mur que envolta el pati\nper David Cobo 11 de desembre de 2018 13:17\nL’Escola Mestre Enric Gibert i Camins mai ha tingut tan a prop la demanda històrica d’expropiar el solar contigu al pati del col·legi. El govern del districte va arribar a un principi d’acord amb el propietari per expropiar el terreny el 2020 i aquest matí tots els grups polítics de l'Ajuntament s’han posat d’acord en la necessitat de fer l’expropiació amb urgència després de 30 anys de reclamacions. Fins i tot s’ha demanat a l'equip de govern que, tot i no poder-lo tenir en propietat fins d’aquí a dos anys, s’intenti llogar l’espai durant el 2019 per començar a treballar-hi.\nUns terminis molt pròxims al calendari que la segona tinenta d’alcaldia, Laia Ortiz, s’ha compromès a intentar complir “tan aviat com es pugui”. Ho ha explicat a la comissió de Drets Socials, Cultura i Esports en què el Grup Municipal Demòcrata havia presentat una proposició per urgir el govern a fer l’expropiació ràpidament. Tot i l’avenç de les negociacions i la comunió política, des de l’Associació de Famílies d’Alumnes (AFA) esperen que els concretin els termes del preacord i asseguren que no entenen “la necessitat de repetir el mantra que el solar és urgent” mentre les solucions efectives no arriben.\nEl govern, en línia amb les declaracions del partit demòcrata i el socialista, ha senyalat que les negociacions amb la propietat no són senzilles, especialment quan han esmentat les constants negatives a les ofertes de permuta que s’han ofert des del districte de Sant Andreu. Una queixa que s’ha fet extensible a la desatenció per part del propietari de l’estat del mur que toca amb la zona d’esbarjo de l’escola pública i que ha arribat a causar despreniments.\nPel que fa al futur immediat de la gestió del solar, els grups de Cs i PP han advocat per una solució que compti especialment amb una entesa que acontenti les demandes de l’amo del terreny. La resta de grups, en canvi, han contemplat amb bons ulls l’expropiació forçosa davant la manca de facilitats per part de la propietat. Sigui com sigui, i “amb la fórmula que calgui”, la regidora del Grup Municipal Demòcrata, Irma Rognoni, ha pressionat al govern del districte perquè no només es busqui un acord per disposar del terreny l’any 2020 sinó que també durant els propers mesos es pugui començar a fer ús del solar.\nSant Andreu educació


Bloc de Marta Alsina: 2011\n"Hi ha un moment per a tot i un temps per a cada cosa sota el sol" diu l'Eclesiastès. De la mateixa manera que cada cosa té el seu moment, cada muntanya té el seu temps. I el del Montseny és, definitivament, la tardor. En som testimonis un diumenge d'aquest darrer octubre, amb una matinal a Matagalls.\nDels molts camins que porten a Matagalls, escollim un dels que parteixen del coll de Bordoriol. Com és habitual, no som sols, i un nombrós grup d'excursionistes surten just abans que nosaltres. També, com de costum, la magnífica visual del cim apareix emmarcada de boires. Ens dirigim cap al coll de Joan, amb el seu pedró dedicat a Sant Francesc d'Assís, seguint una pista forestal, que aviat abandonem per una drecera que ens permet començar a gaudir de la bellesa de la tardor, amb el verd de la fageda madurant cap als grocs i ocres. De nou a la pista, però no per gaire estona. Aviat ens desviarem a mà dreta, per un caminet, encatifat de fulles, que ens porta cap a la Font dels Mosquits. Poc abans d'arribar-hi, en parteix un corriol de fort pendent que s'enfila enmig d'un bosc de faigs i avets, directament fins a Coll Pregon. En aquest prat conflueixen molts dels camins que porten al cim, però no pas tots, encara. De nou pel bell mig del bosc, d'una intensitat cromàtica encisadora, en una darrera pujada fins al Collet de l'Home Mort, i ja s'albira la creu de Matagalls.\nDiuen que, en dies clars, des d'aquí es pot copsar mitja Catalunya en un cop d'ull. Avui, però, no és un dia clar. D'un cop d'ull, arribem només a Viladrau, sentinella del Montseny, que algun excursionista despistat confón amb Taradell.\nDesprés d'esmorzar, iniciem el descens, que avui emprendrem per un camí diferent de l'habitual. Ens dirigim, tot carenejant, cap a ponent, per una mena de prat sense més vegetació que herbes i arbusts, sense camí fresat, en direcció a un turó gros i arrodonit: el Turó Gros del Pujol. Just abans d'arribar al collet d'aquest turó, deixem la carena i ens endinsem al bosc que ens queda a mà dreta. Comencem a baixar per un tram molt costerut i relliscós, on amb prou feines s'intueix al camí, més enllà d'alguna fita mig desfeta. Passem pel costat d'una Bauma i continuem baixant fins a l'indret conegut com a Roca Goitadora, a la qual fem els honors i ens aturem a guaitar Viladrau i el seu veïnat.\nEl camí segueix en les mateixes condicions fins a Les Rossoles del Pujol, on fa un gir de 180º i desemboca en una pista forestal. El recorregut per la pista, ben embolcallada de branques que comencen a mostrar les tonalitats de tardor, és molt agradable. Passem pel costat d'algunes conegudes fonts del Montseny, com la Font Rupitosa o la Font del Llop, que una colla de famílies amb nens han escollit per passar el diumenge. Arribem de nou al coll de Joan, on ensopeguem amb una missa camperola i desfem l'última part del camí fins al coll de Bordoriol, des d'on ens acomiadem del cim, novament envoltat de bromes.\nPublicat per Marta Alsina a 18:06 Cap comentari:\nCap de setmana a Era Val d'Aran\nSi octubre és un bon mes per a una estada a la Costa Brava, també ho és per a una visita a la Vall d'Aran. Ja són fora els turistes d'estiu, encara falten dies per a les primeres nevades i comencen a arribar els colors de la tardor. Per això hi destinem un cap de setmana llarg de principis d'octubre.\nDe camí cap allà, tot passant per l'Alt Urgell, decidim fer una parada a Solanell. Es tracta d'un poblet abandonat, enfilat dalt de les muntanyes, al municipi de Montferrer-Castellbó. Un arquitecte romàntic i visionari n'ha comprat una bona part i l'està restaurant amb l'objectiu que torni a ser habitat. N'havíem vist un reportatge a TV3 el dia anterior, i vam decidir fer-hi una visita, amb la particularitat que vam arribar nosaltres precisament el dia següent d'haver-hi arribat la llum! Cal dir que l'arquitecte hi tindrà una bona feinada, ja que tot el poble està en runes i els accessos són per una llarga pista forestal. Però, vaja, no es pot negar que té el seu encant.\nA Era Val d'Aran, no abordem cap cim, malgrat ser ben a la vora d'alguns dels pics més bells del Pirineu. Ens decantem pels camins, i fem un parell de rutes a peu pels poblets de la vall, que amaguen tots alguna sorpresa i tenen el seu atractiu.\nEl dissabte ens decidim per una ruta que uneix set pobles del Terçon de Lairissa, a la Montanha d'Uishèra. Són els poblets més antics i menys poblats de la Vall d'Aran, plens de carrerons costeruts i empedrats, cases típiques d'alta muntanya, amb velles teulades de pissarra, fonts, abeuradors, rentadors i també alguna joia del romànic. Bona part del trajecte el farem seguint el Camin Reiau, nom que rebien els senders que servien de comunicació entre els diferents pobles de la Val d'Aran i que ja eren utilitzats antigament pels romans.\nEl punt d'inici de la ruta el situem al poblet d'Es Bordes. Tot just aparcar, ens rep, molt afectuosament, un esplèndid gos, que s'afegirà a la nostra excursió. Com que no en sabem el nom, el bategem com a Mijaran.\nSortim del poble, ben escortats pel Mijaran, per un caminet que segueix el riu Joeu, fins que aquest desemboca a la Garona, el gran riu de la Vall d'Aran. Aquest primer tram és ben planer, però aviat, després de travessar el riu i la carretera, ens començarem a enfilar. Arribem a Arró, on no trobem ni una ànima i continuem pujant, per bonics senders entre boscos, que comencen a mostrar els primers colors de la tardor i les primeres catifes de fulles caigudes. El nostre gos adoptiu ens continua acompanyant. De tant en tant s'avança, però després s'atura i ens espera. Quina bonica mostra de fidelitat canina, pensava jo!\nArribem al petit nucli d'Arres de Jos, també desert i ens enfilem fins a Arres de Sus. Enmig dels dos nuclis, el de baix i el de dalt, una petita esglesia romànica, en força mal estat. Tot i que el dia s'ha llevat plujós i ha restat ennuvolat, ara, alguna ullada de sol ens permet albirar les muntanyes del voltant, amb alguna emblanquinada dalt dels cims. En aquest moment, ens avança una altra parella d'excursionistes i aquí és on el mite de la fidelitat dels gossos s'esfondra definitivament! El Mijaran s'afegeix de seguida als nouvinguts i ens abandona vilment. Traïdor!!\nComencem a baixar, per bonics corriols, fins a Vilamós, el poble més antic de la Vall. És un poblet també preciós, però sembla fantasma. Tot és tancat: el museu, el bar, els restaurants ...\nVilamós també és un dels millors miradors panoràmics del massís de la Maladeta i l'Aneto, però avui, malauradament, les boires ens impedeixen de veure res.\nSeguim baixant, per uns trams boscosos de gran bellesa cromàtica, fins als poblets de Begós i Benós i finalment, arribem de nou a Es Bordes, on, com ja us podeu imaginar, trobem el Mijaran, assegut al mig del carrer i contemplant-nos amb mirada burleta. Després de dir-li tot el que pensem d'ell, ens obsequiem amb un bon dinar, en el qual no falta un excel·lent plat d'olla aranesa.\nEl dia següent, fem una altra excursioneta entre pobles, que ens porta d'Escunhau a Casarilh, Garós i Arties, i tornada a Escunhau, seguint sempre el curs de la Garona, que mostra una força sorprenent per estar tan a prop del seu naixement. Tot i que el recorregut no és ni de bon tros tan atractiu com el del dia anterior, amaga també alguna sorpresa ben agradable, com la petita ermita de Sant Jaime, enfilada en un turonet, entre Garós i Arties, amb unes boniques vistes de la vall. I, naturalment, des d'Arties, gaudim d'una esplèndida panoràmica del Tuc de Montardo, que sense ser el més alt, sí que és un dels cims més representatius de la vall i lluu esplèndid, emmarcat per una espessa i blanca nuvolada.\nPublicat per Marta Alsina a 21:59 Cap comentari:\nPublicat per Marta Alsina a 18:45 1 comentari:\nPublicat per Marta Alsina a 21:16 Cap comentari:\nPublicat per Marta Alsina a 18:42 Cap comentari:\nDel Berguedà a la Cerdanya per la Tossa d'Alp\nDiumenge, 28 d'agost. Matí esplèndid per a una excursió ben especial, amb sortida i arribada a l'Hospitalet de Roca-sança, un veïnat del municipi de Guardiola de Berguedà. El nom prové d'una antiga casa d'hostes del segle XIII, de la qual, en l'actualitat, es conserva una ermita romànica, incorporada a una masia. Quan comencem a caminar, pels volts de les vuit del matí, ens acompanyen els udols d'un estol de gossos, algun dels quals ens vetlla durant un bon tram de camí, com si d'un ramat d'ovelles formessim part. És una sensació ben estranya!\nEl camí s'enfila ràpidament per un corriol força brutot, pel mig del bosc. Aviat ja tenim la masia als nostres peus i més endavant, hi tindrem tota la comarca del Berguedà. El nostre objectiu és travessar la serra del Moixeró, fins a la Cerdanya, pel coll de Jou, a la manera dels antics traginers i bandolers, i ascendir fins a la Tossa d'Alp, per gaudir de les excel·lents vistes dels seus 2.536 metres d'alçada. Mentre el camí va pujant, tot fent esses, pel mig d'impressionants parets de roca calcària, aparentment murs infranquejables que esquiva sense problemes, no ens podem estar d'adminar la perspicàcia dels nostres avantpassats que, sense l'ajut de cap de les eines de la tecnologia actual, van ser capaços de dissenyar-lo.\nEn un moment determinat, entre les parets de roca, apareix la peculiar silueta del Pedraforca, que ja no s'eclipsarà fins al final, convertit en sentinella de luxe del nostre anar i venir i per mèrits propis, protagonista indirecte de l'excursió.\nEl costeurt corriol segueix fent-nos esbufegar fins a arribar al collet de Deogràcies (quin nom més oportú!) i finalment, al coll de Jou. Des d'aquí, tenim ja una magnífica vista de la Cerdanya, amb els seus cims més emblemàtics: el Puigpedrós, la Carbassa, la Muga, la Tossa Plana de Lles ...\nA partir d'ara la nostra ruta es desviarà cap a Llevant, seguint el GR-150, el sender que recorre tot el parc natural del Cadí-Moixeró. Després d'un tram força planer, pel mig de boscos, enllacem amb la carena que ens ha de portar, per un sender terriblement ardu, al cim de la Tossa, que apareix ja al nostre davant, en tota la seva magnitud. No ens fa falta arribar al cim, però, per gaudir de 360º d'una panoràmica realment espectacular. La diversitat de paisatges a banda i banda de la carena és impactant. A un cantó, la Cerdanya, tranquil·la, plàcida, amable, amb cims de contorns arrodonits, desplegant-se cap a una vall de colors verds i terrosos ... A l'altra, el Berguedà, molt més aspre i agrest, amb infinitat de vèrtexs rocallosos apuntant cap al cel i predomini dels diversos tons del gris ... A la muntanya, com a la vida, el contrast entre la joventut i la maduresa.\nUna darrera empenta, gens exempta de dificultats i ens trobem ja al cim, al refugi del Niu de l'Àliga. Es tracta del refugi vigilat més elevat de Catalunya, i està força concorregut, ja que s'hi arriba en telefèric des de l'estació d'esquí de La Molina. Aprofitem l'ocasió i esmorzem com uns senyors, és a dir, asseguts a taula i amb una cervesa.\nEl descens l'emprenem pel cantó est, per la collada de Comabella. Al nostre davant, vistes del Puigmal. A mig camí, un obstacle que fa una mica de nosa, ara que ja ens pensavem que haviem abandonat les pujades. Es tracta del cap del Serrat Gran, que remuntem fent un petit esforç. Ara sí que tot és baixada i en alguns casos, força pronunciada i relliscosa. El premi, però, són les magnífiques vistes de què gaudim en tot moment, de la serra del Cadí, les Penyes Altes del Moixeró i, sobretot, el Pedraforca, per mi la muntanya més bella de Catalunya.\nArribem a la collada de Comafloriu, un bonic prat on vindria molt de gust fer una bona migdiada i en pocs minuts, ja som al refugi de Rebost, on ens aturem a dinar (altra vegada entaulats, com uns senyors; això sí que és anar d'excursió!). Havent dinat, fem un grandíssim esforç per superar la mandra que suposa aixecar-se de taula i en poc menys d'una hora, per una pista forestal que escurcem per alguna drecera poc recomanable, tornem a ser de nou al punt d'inici. Unes vuit hores en total, amb generoses parades per esmorzar i dinar incloses.\nRescat a la muntanya\nDissabte, 20 d'agost. Sortida d'estiu dels Camalluents. Aquest any, el sherpa ha escollit la vall del Tena i els Ibones Azules de Panticosa, coneguts també amb el nom de Lagos del Infierno, pel fet d'estar al peu del Pico Infierno.\nEl punt de sortida de l'excursió és el Refugio de la Casa de Piedra, al Balneario de Panticosa i seguirem el GR11, el sender dels Pirineus.\nDesprés de perdre'ns un parell de cops entre els horribles edificis moderns que han construït al costat del vell i senyorial edifici del Gran Hotel, localitzem el sender i comencem l'ascens, a quarts de vuit del matí. Al nostre davant i com a decorat de fons, s'alcen cap al cel les magnífiques parets granítiques d'alguns dels tres mils més coneguts del Pirineu aragonès, entre els quals destaca el Garmo Negro.\nEl primer tram de pujada és d'una gran intensitat i ben aviat hem de fer una petita parada. Mentre recuperem forçes, dues noies i un noi, que diuen ser de la Federació Aragonesa d'Entitats Excursionistes ens fan una petita enquesta sobre mesures de seguretat a la muntanya. Poc ens podiem imaginar llavors que això seria premonitori!\nSeguim pujant, per un sender força dur i pedregós, amb molt desnivell i alguna desgrimpadeta inclosa. Arribem a un espectacular salt d'aigua. És la Cascada del Fraile, i a continuació ve la Cuesta del Fraile, que fa honor al seu nom i ho és molt, de costeruda. Déu n'hi do amb el frare!\nBen aviat arribem als llacs coneguts com els Embalses de Bachimaña. En són dos. Primer trobem el petit i després de resseguir-lo i superar la presa, trobem el gran. Malauradament, no són gaire plens. Han patit un estiu molt sec, en aquesta vessant del Pirineu. Entre els dos estanys, estan construint un nou refugi de muntanya. Decidim fer una paradeta per esmorzar, abans de continuar el nostre camí.\nA la represa, el recorregut és força planer, fins a arribar a una esplanada creuada pel riu que alimenta els embalses, el qual, al seu torn, neix d'un altre esplèndid salt d'aigua que cau d'una paret gairebé vertical, que haurem de superar. És la Cascada de los Azules i flueix directament dels Ibones Azules. El nostre objectiu és ja a pocs metres. De fet, sobre el salt d'aigua emergeix ja la silueta imponent del Pico Infierno.\nHo tenim molt a prop, però no hi arribarem! En intentar creuar el riu per un punt una mica delicat, un dels companys de la colla rellisca en una pedra i en caure, es dóna un cop contra una altra pedra. La riallada que tots teniem ja a punt, ens queda glaçada en el moment d'adonar-nos que s'ha fet mal de veritat. Ràpidament l'aixequen i la metgessa que ens acompanya aviat té el diagnòstic: s'ha fet una luxació a l'espatlla. Després d'immobilitzar-li el braç i donar-li un calmant, com que sembla clar que no pot tornar a baixar caminant, cal demanar ajuda. Com sol ser habitual, al punt on ens trobem, no hi ha cobertura, de manera que uns quants de la colla baixen fins a trobar-ne. Al cap d'una mitja horeta, tornen amb bones notícies: vindrà un helicòpter!\nL'espera, de gairebé una hora, es fa llarga, sobretot per al ferit. Fa molta calor i no hi ha ni una ombra. Mentrestant, no ha parat de passar gent amunt i avall, ben bé com si ens trobessim a les Rambles i no pas en un prat d'alta muntanya. Finalment, copsem en la llunyania, el soroll del motor de l'helicòpter que s'atansa. Al principi, li costa de veure'ns, però després d'una primera volta frustrada, els nostres senyals donen fruit i l'aparell aconsegueix aterrar. Es tracta de la Guardia Civil de muntanya. Sense perdre temps, immobilitzen el ferit, com si d'una mòmia egípcia es tractés, el carreguen a l'helicòpter, junt amb la seva dona i desapareixen cel enllà. Cal dir que l'expectació per les maniobres ha estat brutal i coneguts i foranis no han parat de disparar les seves càmeres durant tota l'operació de rescat! A partir d'aquí, decidim suspendre l'excursió i iniciar el retorn. Fem una pausa per dinar al costat de la presa dels embalses i continuem avall. L'últim tram es fa força pesat, ja que són les hores de més calor del dia. Així que, en arribar al Balneario i després d'una trucada per confirmar que el ferit ja te l'espatlla a lloc i es troba perfectament, ens premiem amb una cervesa ben fresqueta. L'excursió no ha estat ben bé com esperavem, però tot ha acabat bé i això és el que compta.\nPublicat per Marta Alsina a 18:36 Cap comentari:


per Jordi Franch Professor del Campus Manresa de la UVic-UCC 04 de desembre de 2017 05:30\nTots hem sentit a parlar del bitcoin. El bitcoin és un tipus de moneda virtual o diners electrònics creat l'any 2009 per algú que utilitza el pseudònim de Satoshi Nakamoto. Darrere d’aquest misteriós personatge s’amaga un programador expert en criptografia electrònica.\nA diferència d’altres monedes electròniques, el bitcoin no està produït per cap autoritat central amb protocols explícits, sinó pels ordinadors dels participants. Les compravendes no queden registrades en un ordinador central i la creació de bitcoins es decideix mitjançant uns protocols informàtics. A diferència de les divises tradicionals, el bitcoin no està controlat per un banc emissor, que pot imprimir quantitats il·limitades de diners, sinó que s’autogestiona i té un nivell limitat de monedes en circulació. Cada vegada que un ordinador d’algun participant aconsegueix solucionar un complex problema matemàtic es crea una nova moneda que pertany al propietari d’aquest ordinador. El sistema, global i descentralitzat, permet transaccions directes entre usuaris, sense intermediaris, que queden registrades en una base de dades pública. En teoria, amb el bitcoin es poden comprar productes a Internet: des de cançons fins a llibres, passant per viatges o roba. L’objectiu és que acabi sent la moneda virtual per excel·lència amb què es compri de tot a la xarxa.\n"L’objectiu és que acabi sent la moneda virtual per excel·lència amb què es compri de tot a la xarxa"\nEl cas és que el bitcoin va cotitzar la setmana passada per sobre dels 8.200 dòlars, assolint cotes màximes i revifant els dubtes per les possibles pèrdues que pot generar la seva volatilitat. Al llarg de l’any 2017 el valor s’ha disparat el 700% i el mercat del bitcoin es valora en uns 110.000 milions d’euros. Malgrat els perills de ser una bombolla, s’està guanyant el vistiplau d’inversors professionals, com el grup CME, el major operador de divises del món, preparat per realitzar operacions de futurs en bitcoin el pròxim mes. També Goldman Sachs explora el blockchain, la tecnologia base del bitcoin, per incorporar-lo a les seves operacions.\n"Qui hagués invertit 10.000 dòlars a l’octubre de 2010, quan la seva cotització era de 9 cèntims, avui acumularia més de 900 milions de dòlars!"\nDestacats economistes varen afirmar fa cinc anys, quan el bitcoin cotitzava a (només) 125 dòlars, que es tractava d’una enorme bombolla. Deien que multiplicar el seu valor per 12,5 en només un any era insostenible. La veritat, però, és que, cinc anys després, el bitcoin ha multiplicat el seu valor per 65,6! El preu s’ha disparat un 700% només amb el que portem de 2017. I amb independència de quan punxarà o de quin serà el seu preu en el futur, la veritat és que la curta vida del bitcoin ha generat enormes guanys per aquells que van confiar des del principi en la seva viabilitat. Qui hagués invertit 10.000 dòlars a l’octubre de 2010, quan la seva cotització era de 9 cèntims, avui acumularia més de 900 milions de dòlars! Això suposa una rendibilitat mitjana anual de 1.285.700%, en uns moments en què els bancs estan pagant interessos del 0%.\nL’últim vincle de la moneda amb l’or es va trencar el 15 d’agost de 1971, quan Richard Nixon va declarar la no convertibilitat del dòlar. La nacionalització dels diners ha generat crisis financeres periòdiques i recessions econòmiques, enormes explosions de deute públic i la pèrdua de poder adquisitiu de la moneda, l’expansió desenfrenada del crèdit i del sistema politico-financer. Així com la competència del mercat ens ha procurat més i millors béns i serveis, el monopoli públic de la moneda ha empitjorat tot el sistema monetari i financer. Malgrat els seriosos dubtes que planegen sobre el bitcoin (estabilitat de l’oferta, especulació, incerteses en la seva utilització a la xarxa, prohibicions per part dels Estats…), la moneda virtual ha introduït un mínim de competència i innovació en un camp, el monetari, reservat en exclusiva al monopoli del Banc Central. Sense soroll ni escarafalls, sense cap derogació de les lleis vigents ni decisions expresses dels òrgans de planificació central en l’àmbit monetari, la criptomoneda suposa una necessària competència al poder absolut del dòlar (i restants monedes fiduciàries).


Gelea de mandarina: receptes amb gelatina, agar-agar, trossos\nGelea amb mandarines: receptes amb crema agra, gelatina, nata\n1 Característiques de la fabricació de gelea de mandarina\n2 Receptes de gelea de mandarina amb fotos\n2.1 Gelea de mandarina de gelatina\n2.2 Gelea amb mandarines i crema agra\n2.3 Gelea amb mandarines i nata\n2.4 Gelea de mandarina amb agar-agar\n2.5 Recepta de conservació de gelea de mandarina\nLa gelea de mandarina és un postre habitual d’hivern. Es convertirà en una decoració tant per a taules festives com per a cada dia. El producte no se sotmet a tractament tèrmic, per tant, conserva completament totes les vitamines. La tecnologia de receptes és senzilla i no requereix costos addicionals. Per a les postres s’utilitzen fruites madures de bona qualitat.\nCaracterístiques de la fabricació de gelea de mandarina\nLes fruites de varietats dolces o àcides són adequades per cuinar, el sabor s’ajusta afegint sucre o mel. La varietat i mida de les matèries primeres no importa, el més important és que els cítrics són sucosos, sense signes de decadència.\nL’agar-agar o gelatina s’utilitza com a espessidor. El seu mètode de preparació és diferent, primer us heu de familiaritzar amb les instruccions de la substància.\nSi és necessari bullir durant el procés de cocció, agafeu un recipient amb doble fons perquè el suc no es cremi. Per al farciment, s’utilitzen motlles de silicona de mida gran o petita; per a gelatines de dues capes, és millor prendre envasos de vidre transparent.\nAbans de cuinar, prepareu les fruites:\nRenteu les mandarines, elimineu la humitat amb una tovallola de cuina.\nPelar. Per facilitar la separació, aboqueu les fruites durant 3-5 minuts amb aigua calenta.\nLes fibres blanques s’eliminen de la superfície del fruit pelat.\nDividiu els cítrics en rodanxes. Si la varietat és amb llavors, també s’eliminen.\nConsells! S’han d’eliminar les ratlles blanques, donen al producte acabat una desagradable amargor.\nLes postres amb cítrics afegits poden causar al·lèrgies en els nens\nReceptes de gelea de mandarina amb fotos\nPodeu fer gelatina de mandarina amb agar-agar, gelatina i trossos de fruita fresca.\nDelicat, amb un sabor delicat, s’obtenen unes postres amb l’addició de crema agra o nata. Podeu utilitzar vainilla per millorar l’aroma. Si es dóna preferència al gust natural de la fruita, el sucre no s’afegeix ni s’utilitza en la dosi mínima.\nGelea de mandarina de gelatina\nEls següents ingredients són necessaris per a les postres:\nLa recepta per fer gelatina de mandarina pas a pas amb gelatina amb una foto de les postres acabades:\nL'agent gelificant s'aboca en un bol o got i s'aboca amb aigua freda; amb 30-40 minuts n'hi ha prou per inflar-se.\nLes mandarines es trituren amb una batedora fins que quedi homogènia.\nLa massa resultant es filtra a través d’un sedàs per separar la polpa del suc.\nEls cítrics prescrits faran uns 400-450 ml de suc.\nPer desfer-se dels grumolls, la gelatina s’escalfa al microones o al bany maria. La substància ha de ser líquida.\nBarregeu el suc i l’espessidor. Abocat en motlles.\nImportant! La gelatina no es pot bullir, ja que perd les seves propietats.\nLes postres es posen a la nevera durant 3-4 hores.\nEscampeu el plat acabat amb sucre llustre\nGelea amb mandarines i crema agra\nmandarines sense ratlladura: 300 g;\naigua bullida: 100 ml;\nsucre - 60 g (si les mandarines són àcides, afegiu-les al gust);\nvainilla: 10 g.\nTecnologia de preparació de gelea:\nLa gelatina es divideix en dues parts iguals i es distribueix en recipients separats, s'aboca cadascuna amb 50 ml d'aigua, es deixa durant una hora perquè la substància es dissolgui completament i augmenti el seu volum.\nEls fruits es divideixen en rodanxes, es deixen diverses peces per decorar, la resta es col·loquen en un recipient de cuina.\nS'afegeixen 30 g de sucre a les matèries primeres, triturades amb una batedora submergible fins a un estat puré.\nPoseu la paella a la cuina, enceneu-la. Feu bullir la massa, remeneu-la constantment.\nTan bon punt apareixen bombolles a la superfície, es retira el recipient de l’estufa.\nUna part de l’espessit s’escalfa al bany maria i s’aboca al puré de mandarina, remeneu bé.\nPer separar la part fibrosa, filtreu-la per un colador fi.\nEl líquid s’aboca en recipients transparents; és millor utilitzar bols de vidre.\nPer tal que la capa s’espesseixi completament, es prepara la preparació per a les postres a la nevera durant 3-4 hores.\nPoseu la crema de llet en un bol i afegiu-hi els 30 g restants de sucre i vainilla.\nRemeneu fins que els cristalls es dissolguin.\nLa segona part de l’espessit s’escalfa al bany maria i es barreja amb crema agra.\nTraieu el bol de la nevera i ompliu-lo amb una capa de crema agra.\nS’envien a la nevera durant tres hores.\nQuan la capa superior s’espesseixi, guarniu amb rodanxes de mandarina i serviu-les.\nLes postres tenen gust de gelat\nGelea amb mandarines i nata\nLa gelea d’aquesta recepta s’anomena panna cotta. Els productes següents són necessaris per cuinar:\ncrema (20%): 400 ml;\nsucre vainilla al gust;\nS'aboca la nata en un recipient bullent i s'afegeixen 50 g de sucre normal i ½ part de sucre vainilla, remeneu.\nLa gelatina es divideix en dues parts, es col·loca en recipients diferents, s’aboca cadascuna amb aigua freda i es deixa 40 minuts.\nLa crema es posa al foc, s’escalfa per dissoldre els cristalls, però no es bull.\nPer tal que la substància gelificant es dissolgui bé, es posa al microones durant uns minuts, procurant que no bulli i quedi lliure de grumolls.\nLa gelatina s’aboca en nata, es barreja, s’aboca en bols o recipients transparents.\nPoseu la primera capa a la nevera durant 3 hores, temps durant el qual la gelea s’espessirà.\nEl suc s’obté a partir de mandarines amb una espremedora. Si no hi ha electrodomèstics, les llesques es trituren i la massa es fa passar per un colador. El volum de suc de mandarina ha de ser igual al pes del producte lacti.\nS'afegeix sucre al líquid, es remena per dissoldre.\nLa segona part de la gelatina s’escalfa i s’afegeix al suc i s’hi afegeix vanil·lina.\nEls contenidors es treuen de la nevera. Aboqueu la capa superior de mandarina.\nLa gelea s’endureix en quatre hores.\nLes postres superiors es poden decorar amb una llesca de mandarina i fulles de menta\nGelea de mandarina amb agar-agar\nUna recepta senzilla que requereix un mínim de productes:\nmandarines: 10 unitats;\nsucre llustre - 100 g;\nLa fruita processada es divideix en tres parts. Dues d’elles es molen amb una batedora o batedora.\nLa resta de mandarines es divideixen en lòbuls i es tallen en 2-3 trossos.\nS'aboca pols i agar-agar al recipient de cocció, es remena i s'aboca el suc.\nPosar a foc lent, bullir durant dos minuts.\nEls trossos de cítrics s’afegeixen a la massa total, es deixen bullir i es treuen del foc, es refreden a + 35-40 ° C.\nAboqueu-lo en un motlle gran o distribuïu-lo en de petit. Posar a la nevera fins que es solidifiqui.\nDecorar amb fulles de menta abans de servir\nRecepta de conservació de gelea de mandarina\nPodeu preparar unes postres per consumir immediatament o preparar una fragant gelatina de mandarina a casa per a un ús futur conservant-la.\nAlgorisme de cocció:\nEl suc s’obté de la fruita processada.\nS'aboca en un recipient bullent i es posa sobre l'estufa.\nAfegiu-hi una mica de sucre.\nS'aboca la gelatina amb aigua freda i es deixa inflar durant 30-40 minuts.\nEs preparen i esterilitzen petits pots de vidre. Les tapes de costura es bullen durant 10 minuts.\nEl suc es manté al foc durant 3-5 minuts, sense deixar de remenar per dissoldre el sucre. Afegiu agar-agar i deixeu-ho coure 2-3 minuts més, traieu-lo del foc.\nLa gelatina s’escalfa de manera que no hi hagi grumolls i s’introdueix a la massa total.\nCalent abocat en pots i enrotllat.\nLes postres no perden el seu aroma durant molt de temps i tenen gust de fruita fresca\nLa gelea amb l'addició de gelatina només s'emmagatzema a la nevera durant 3-4 dies. A altes temperatures, el producte comença a fondre’s. Si s’utilitza l’agar-agar com a espessidor, les postres es poden deixar a temperatura ambient durant 2-3 dies, conservant bé la seva forma. Amb l’addició de productes lactis, es redueix la vida útil. No passen més de 12 hores a una temperatura no superior a +4 0C. La gelatina en conserva es col·loca en un soterrani o magatzem, el valor alimentari del producte es conserva fins a la següent collita.\nLa gelea de mandarina és un producte fragant amb una textura delicada. S’utilitza com a postre independent, afegit a batuts o gelats. Es pot guarnir amb fruita fresca o una branqueta de menta.\nCom fer gelea de viburnum\nPasta de grosella negra i negra: receptes, fotos\nGelea de lligabosc: receptes per a l’hivern\nReceptes senzilles de gelea de grosella negra a casa\nGelea de grosella vermella: a través d’un exprimidor, exprimidor\nGelea de grosella vermella en una cuina lenta Redmond, Panasonic, Polaris\nMelmelada de grosella negra gelatina\nGelatina de grosella vermella de 5 minuts\nGelea de nabius per a l’hivern: 4 millors receptes\nGelatina de cireres d'hivern amb fosses i fosses\n7 receptes de gelea d’arç cerval per a l’hivern\nGelatina de llimona per a l'hivern sense gelatina


NO DIGUIS DOIS : Breus\n*OLIMPÍADA D'HISTÒRIA D'ART I D'HISTÒRIA D'ESPANYA\nOnze alumnes de 2n de Batxillerat varen participar dilluns dia 14 d'abril a les olimpíades d'Art i d'Història d'Espanya que es varen realitzar a la UIB. Encara que en desconeixem els resultats, l'experiència va ser positiva.\nJa tenim la llista d'alumnes que aniran al concurs La garangola 2014 per a 1r de Batxillerat. Com l'any passat, el nombre de voluntaris per participar-hi ha superat els vuit que calen. Per això es va fer una prova basada en preguntes dels àmbits que apareixen al concurs, cultura general, cultura popular, llengua, literatura, música i esports.\nEls vuit alumnes que varen encertar un major nombre de respostes i que aniran a Manacor enguany són:Vicenç X. Vicens, Joan Barceló, Margalida Puigserver, Miquel Mestre, Jaume Serra, Patricia Soto, Xisca Gayà i Felicitat Mestre.\nLa participació del grup serà al mes de maig.\nEsperem que facin un bon paper i guanyin o no, que s'ho passin molt bé.\n*SORTIM A CÓRRER\nAquest dimecres 16 d'abril, la comissió de solidaritat organitza una vegada més la CURSA SOLIDÀRIA. Tots aquells alumnes que vulguin sortiran a córrer, donaran 1 € per cada volta que facin. Els doblers recol·lectats aniran destinats a l'ONG Save the Children, organització encaminada a la protecció d'infants des de 1919.\nAlmenys en dues ocasions les càmeres d'IB3 han visitat el nostre institut per fer un reportatge sobre la iniciativa duita a terme per la comissió de medi ambient "en bici per tot".\nPublicat per No diguis dois IES Felanitx a 11:33:00


Agost 2021 | España\nEstás aquí: Home > Paraula de Vida > Agost 2021\nQui és el més gran, el més poderós, el guanyador a la societat, a l’Església, a la política o al mercat?\nAquesta pregunta està present a les relacions, orienta les eleccions, determina les estratègies. És la lògica dominant a la qual recorrem, sense adonar-nos-en, i potser amb el desig d’assegurar resultats positius i eficients per a qui està al nostre voltant.\nAquí l’evangeli de Mateu ens presenta els deixebles de Jesús que, després d’haver acollit l’anunci del Regne del cel, volen conèixer els requisits per ser protagonistes del nou poble de Déu: «Qui és el més gran?».\nPer tota resposta Jesús fa un dels seus gestos imprevisibles: posa un nen enmig de la gent. I acompanya aquest gest amb paraules inequívoques:\n«Qui es faci petit com aquest infant és el més gran en el Regne del cel»\nA la mentalitat competitiva i autosuficient, Jesús contraposa l’element més feble de la societat, aquell que no té rols que defendre ni de què presumir; aquell que és depenent en tot i es confia espontàniament a l’ajuda dels altres. Però no es tracta d’acceptar un paper passiu, de renunciar a ser actius i responsables, sinó més aviat de fer un acte de voluntat i de llibertat. Jesús, de fet, demana que ens fem petits, demana intenció i compromís per fer un decisiu canvi de rumb.\nAixí és com Chiara va aprofundir les característiques del nen evangèlic: «El nen s’abandona amb confiança al pare i a la mare: creu en el seu amor. […] El cristià autèntic, com el nen, creu en l’amor de Déu, es llança als braços del Pare celestial, té en ell una confiança il·limitada. […] Els nens depenen en tot dels pares […]. També nosaltres, “nens evangèlics”, depenem en tot del Pare: […] sap de què tenim necessitat, abans que li demanem, i ens ho dona. El mateix Regne de Déu no es conquereix, es pren com un do de les mans del Pare».\nChiara subratlla també que el nen es confia totalment al seu pare i aprèn tot d’ell, i continua: «El “nen evangèlic” posa tot en mans de la misericòrdia de Déu i , oblidant el passat, comença cada dia una vida nova, obert als suggeriments de l’Esperit, sempre creatiu. El nen no sap aprendre a parlar ell tot sol, té necessitat d’algú que n’hi ensenyi. El deixeble de Jesús […] aprèn tot de la Paraula del Pare fins a parlar i viure segons l’Evangeli».\nEl nen acostuma a imitar el seu pare. «Així el “nen evangèlic” […] estima tothom perquè el Pare “fa sortir el sol sobre bons i dolents i fa ploure sobre justos i injustos“ (Mt 5, 45); és el primer a estimar perquè Ell ens va estimar quan encara érem pecadors; estima gratuïtament, sense interès, perquè així ho fa el Pare celestial».\nA Colòmbia, Vicente i la seva família han passat la prova de la pandèmia amb una quarantena molt estricta. Escriu: «Quan ha començat el toc de queda, el dia a dia ha canviat de cop. La meva dona i els dos fills més grans havien de preparar alguns exàmens universitaris i el més petit no aconseguia acostumar-se a estudiar virtualment. Ningú a casa tenia temps de preocupar-se per l’altre. Veient aquest caos que estava a punt d’esclatar, vaig entendre que hi havia una oportunitat per encarnar l’art d’estimar en la nostra “nova vida” de l’Evangeli viscut. Em vaig posar a endreçar la cuina, cuinar i organitzar el menjar. No soc un cuiner expert, ni tampoc soc gaire bo netejant, però he entès que això ajudaria a reduir l’angoixa quotidiana. Allò que ha començat com un acte d’amor per un dia, es va allargar durant mesos. Quan acabaven els seus treballs, també els altres membres de la família es posaven a netejar, a recollir la roba i la casa. Junts hem constatat que les paraules de l’Evangeli són veritables i que l’amor creatiu suggereix com posar totes les altres coses en ordre».\n C. Lubich, Paraula de Vida d’octubre 2003.


Sortides a Muntanya: de maig 2016\nPic de Cataperdís (2806 mts.) i Pic d' Arcalís (2776 mts.)\nArribem a la Bretxa d'Arcalís (2715 mts.) i enfilem pel llom l'aproximació al peu del cim, tot aquest tram el podem fer amb els esquís als peus i només ens els traiem quan desapareix la neu en els últims 80 metres. Només hem d'anar seguint les fites i sense cap problema arribem al cim del Cataperdís (2806 mts.), el dia es va tapant cada cop més i el vent bufa amb una certa intensitat, per tant no perdem gens de temps, dues fotos i cap a baix. Arribem on tenim els esquís i continuem fins a la Bretxa, en aquest punt sí que els posem darrere la motxilla i continuem fins al Pic d'Arcalís (2776 mts.).\nLa baixada la fem per una canal curta que ens deixa sota la Bretxa i després pel ben mig de la pala amb una neu primavera que es deixa fer molt bé, quan entrem al domini de l'estació només ens queda continuar per les pistes fins al mateix cotxe, un cop a baix ens ha sabut a poc i dubtem de tornar a posar pells i pujar fins a la part superior de l'estació però els núvols que venen i anuncien canvi de temps ens fa deixar-ho per un altre dia. Que arribi d'una vegada el bon temps ja.\nMolt a prop del Pic d'Arcalís (2776 mts.)\nPublicat per Josep Mª Moyà a 10:26 2 comentaris\nPublicat per Josep Mª Moyà a 11:18 1 comentaris\nPic de Cataperdís (2806 mts.) i Pic d' Arcalís (27...


Marissa Josa i Armengol\nSuposo que moltes persones que han arribat lluny en el món del teatre, de vegades senten rubor quan els parlen dels seus orígens. Per fortuna, aquest no és el cas de la Marissa Josa, que parla i no para amb satisfacció dels seus primers passos dalt dels escenaris.\nFilla d’una prolífica família terrassenca, amb onze germans, de petita ja apuntava cap al món artístic. De fet, ella mateixa reconeix que a casa la motivaven per “fer la mona”, els diumenges després de dinar. Les seves “actuacions” són molt recordades, i probablement la família no sabia que estava adobant el terreny per a forjar l’actriu a qui avui retem aquest homenatge.\nAlumna de les Carmelites del carrer del Vall, allà la recorden com a organitzadora de tot tipus de “performances”, qualsevol oportunitat era bona per muntar una festa. La Marissa va impulsar la creació de la “tuna” del centre, va muntar “Els Pastorets” escolars, i si calia s’enduia tota la colla al domicili particular per a assajar. La casa era gran, i hi havia lloc per fer-ho. Els germans més petits de la Marissa se’n recorden dels contes inventats que els explicava abans d’anar a dormir. Uns contes, que allargava tant com podia, i que acabaven amb un “continuarem demà” per fer-los més interessants. Estàvem, doncs, inventant el conte per capítols? per treure’n més rendiment? una premonició del seu futur a la televisió? Potser sí.\nLa polièdrica personalitat artística de la Marissa, la va portar a dirigir representacions de contes al Casal de les Teresianes, al carrer Topete. Tocava la guitarra i cantava sempre que es presentava l’ocasió. Va escriure i musicar les seves pròpies cançons, va estudiar al Conservatori de Música, i va ser durant uns anys membre activa de la Coral Santa Cecília.\nCom molta altra gent, va passar per l’elenc de teatre del Social, on hi va fer “Els Pastorets”. Recorda haver fet diversos papers secundaris, fins que va interpretar la Isabeló, al costat d’un Lluquet, del qual per cert n’estava enamorada.\nEl Social li va donar també l’ oportunitat d’aprendre a fer teatre en condicions similars a les del professionalisme. Recorda, sobretot, un “Diari d’ Anna Frank”, sota la direcció del Joan Cardellach i l’Ermenter Cima, amb una escenografia fantàstica.\nLa Marissa no es volia tancar fronteres i va començar a freqüentar les activitats culturals de l’EPIC, llavors en el cèntric carrer de Sant Joan. Allà, va coincidir amb el periodista especialitzat en música i teatre Jaume Comelles, que va organitzar unes interessants sessions de memòria sensorial. Com si fos avui, la Marissa recorda l’aparició un dia a l’EPIC de dos referents del món del teatre: el Feliu Formosa i la Maria Plans. Tots dos estaven preparant l’obra “La cel•la 44”, d’Ernst Toller, que havien de representar als Amics de les Arts. L’obra tenia un gran calat polític, i els van explicar que necessitaven actors per fer de poble, però sobretot disposats a fer teatre amb un altre nivell de compromís. Això li va obrir els ulls sobre les possibilitats de l’acció teatral, i no s’ho va pensar dues vegades.\nÉs així, doncs, que la Marissa s’incorpora al grup dels Amics, on es troba amb gent com el Carles Grau, el Pau Monterde, la Rosa Morata, el Josep Maria Casanovas, i molts d’altres. Comença a fer teatre de més envergadura, amb algunes representacions forçosament a porta tancada, perquè es trobaven a finals del franquisme. Un teatre que sovint subvertia l’ordre establert, que els feia estar pendents de si la policia rondava per l’exterior dels Amics, i que moltes vegades es feia sense pagar els drets d’autor. El pas als Amics de les Arts va representar per a la Marissa una època daurada de la seva vida, on era possible relacionar-se amb actors, pintors, músics, poetes, i gent de moltes altres disciplines artístiques. Als Amics hi convivien dos grups de teatre, l’SKUNK –que portava el Pau Monterde- i el 6x7 que dirigia el Carles Grau, i en el que hi es va integrar la Marissa. Els dos grups feien teatre independent, i es van acabar aplegant en la mítica companyia “El Globus”, dirigida pel Pau. Una companyia que va néixer amb la clara voluntat de professionalitzar-se.\nLa creació de “El Globus” va portar a un distanciament amb l’entitat que els acollia, els Amics de les Arts, fet que va coincidir en el temps amb la posada en marxa a Terrassa de la delegació del Vallès Occidental de l’ Institut del Teatre. “El Globus” s’hi va aixoplugar, i això feia que en la mateixa companyia coexistissin professors i alumnes. La Marissa ho va aprofitar per a començar llavors la carrera de teatre – l’any 1974-, i quatre anys més tard ja hi donava classes.\nVa viure tot aquest procés en primera persona, i des de llavors ja no ha parat de fer teatre, primer com a actriu, i també com a professora. Amb “El Globus” viu una etapa molt prolífica, representant una o dues obres l’any, que li serveix per aprendre de veritat aquest ofici. Les representacions de “L’oncle Vània”, de Txejov, van ser una fita molt important per al grup. Acabaven de recuperar-se els ajuntaments democràtics, i van sorgir múltiples i variades ofertes culturals, que els van permetre fer “bolos” per a tot el país. Es consolidava així la feina del grup. És l’època de “La cacatua verda”, de “Frank V”, del “Deixeble del diable”, del “Dispara Flanaghan”, de “Tafalitats”, del “Casament dels petits burgesos”, de “La disputa” o d’”Anna Christie”. Tantes i tantes obres que ja ens van donar la dimensió interpretativa de la Marissa Josa. I és així com “El Globus” es va professionalitzar del tot, fins a integrar-se més tard en el Centre Dramàtic del Vallès.\nAl cap de molts anys de fer teatre a Terrassa, a la Marissa li van començar a entrar els dubtes. Segurament aquest és un mal de molts actors. Es qüestionava la seva feina com a actriu, i en el seu afany de millorar notava que li faltava dominar algunes tècniques per fer el teatre realista. La crisi es va allargar durant un any, fins que un director, el Pere Planella, la va cridar per representar “Vapors”, de Nell Dunn. El paper que li va encarregar li exigia plorar, i no en sabia. Quantes vegades no ens hem preguntat com s’ha de fer perquè et vingui la plorera? Doncs bé, a la Marissa li van ensenyar a fer un simple exercici de respiració continuada per la boca. Agafant i traient aire en pocs segons, de manera que deixes de pensar, i perds el control de les emocions. Llavors ets capaç d’obrir l’aixeta de les llàgrimes. La Marissa torna a agafar confiança en ella mateixa i a principis dels 80 enceta una etapa de consolidació professional.\nTreballa amb diferents directors, i amb molta intensitat. Començant pel Feliu Formosa, amb qui fa, entre altres, la “Sonata en tres temps”, el “Comte Arnau”, “Cartes a Milena” o “El misteri de dolor”. Altres obres que val la pena recordar són el “Mr. Barnett” amb el Joan Anguera, “D’ Arenys a Sinera” amb el recordat Josep Montanyès, “Absolutament lluny” i “Rèquiem” amb el Xicu Massó, “A la jungla de les ciutats” amb el Ricard Salvat, “La mà de mico” i “Mots de ritual per a Electra” amb l’ Herman Bonin, “Àrea de diumenge” amb la Carlota Subirós, les “Aigües encantades” amb Ramon Simó, l’”Anita Split” amb Manuel Dueso, i el “Tartuf” i “Els fusells de la senyora Carrà” amb l’Oriol Broggi. No voldria ser més exhaustiu en la llarga llista d’obres en que ha participat, i me’n deixo moltes com podeu comprendre.\nAquesta fecunda etapa teatral la compagina amb algunes aparicions fugisseres en el món del cinema, especialment amb el terrassenc Jan Baca, que la va a buscar per fer papers molt concrets.\nLa Marissa ha compaginat sempre la feina dalt l’escenari amb l’activitat docent. Les assignatures de tècnica de veu i d’expressió oral han estat la seva especialitat, així com les classes d’interpretació per a la construcció de personatges. Dóna classes a l’ Institut del Teatre, també imparteix cursos a universitats i escoles d’estiu, i més recentment ha ensenyat tècniques de veu i interpretació als actors i actrius de la Passió d’ Olesa. Una altra de les activitats que la captiven és l’ensenyament de tècniques de control del cos, de la veu i de les emocions, una feina que realitza conjuntament amb la psicoanalista Teresa Sunyer. I tampoc oblida la pròpia formació professional, assistint a tot tipus de cursos sobre coneixement corporal, de pilates, de veu, d’interpretació i de cant.\nUna part més desconeguda de la Marissa Josa són els recitals poètics que ha fet arreu. Per a ella signifiquen un aprenentatge fantàstic ja que exigeixen domini de l’articulació, la respiració, la intensitat i el lligat. Tot plegat les tècniques més bàsiques per a una actriu, cosa que li serveix per a mantenir-se en forma.\nLa carrera docent l’ha portat a exercir diversos càrrecs de gestió, ha estat cap de departament de l’ Institut del Teatre al Centre del Vallès, cap d’escola a l’Institut de Barcelona en una època complicada pel canvi del pla d’estudis per a l’aplicació de la LOGSE, directora del Centre Dramàtic del Vallès, directora de la temporada de teatre a Terrassa entre el 93 i 95, i presidenta del Centre Dramàtic del Vallès fins aquest any.\nDiguem que els càrrecs els ha exercit més per compromís que no pas per gust, i segurament això li va impedir fer el salt als escenaris de Barcelona molt abans. Però justament quan es va alliberar dels càrrecs directius, és quan li van sortir més oportunitats a la capital.\nFins aquí us he parlat de la Marissa Josa actriu de teatre i professora, però i de la televisió? que no en parlarem? Està clar que sí. Fins ara us he volgut dibuixar una sòlida trajectòria professional. He deixat volgudament per al final la referència a la sèrie de televisió “Lo Cartanyà”, el treball que li ha donat més notorietat pública. Com diu ella, un dia a la tele és com 25 anys de teatre.\nQui no coneix la Maria Munt? La mare soferta que pateix contínuament per les sortides de to del “tarambana” del seu fill. La Marissa reconeix que s’ho passa molt bé fent la composició del personatge, una mare-àvia patidora però amb gran sentit de l’humor. La majoria dels actors, començant pel seu director, el Xavier Bertran, han estat alumnes d’ella a l’ Institut, i això la fa sentir molt còmode treballant-hi. Diu que el secret de l’èxit de la sèrie són els guions, que estan molt ben fets, i faciliten que l’actor s’incorpori de seguida a la pell del personatge. A més, per si no ho sabíeu, les gravacions s’han fet amb públic en directe, de manera que tot plegat s’assemblava molt a la representació d’una obra de teatre. Per si algú es va quedar amb ganes de “més Cartanyà”, ara que ja no està en antena, us puc avançar una petita primícia, i és que la Marissa m’ha confessat que ja estan enregistrant tretze nous capítols.\nI pel que fa a altres projectes, ben aviat la podreu veure també en una nova estrena, l’obra “Passat el riu”, que sota la direcció d’ Oriol Broggi representarà al teatre Romea.\nEn fi, Marissa, vist que el que acabo de ressenyar, penso que ningú pot dubtar que avui estem homenatjant una actriu de cap a peus.\nEnhorabona, “Terrassenca de l’ Any”!


Avui Sopem a Casa: Melmelada de Plàtan\nBé, ja sabeu com m'agrada provar coses diferents, especialment si es tracta de melmelades però encara no arriba la bona fruita i mentres, haurem d'anar tirant amb el que tenim a mà.\nTot i que ja tinc força clar que a la cuina no hi ha límits i que de tota la fruita en podem fer conserva, no deixa de sorprendrem aquesta maravella de melmelada. Animeu-vos i m'expliqueu què tal us ha anat!\nQuins colors més vistosos! Això és un bon producte natural!\n500 gr de plàtans madurs\nEn primer lloc prepararem el suc de les fruites i els guardarem per separat.\nA continuació anirem tallant el plàtans i a mesura que els tallem els anirem regant amb el suc de llimona per tal d'evitar que s'oxidi la fruita.\nQuan tinguem tota la fruita tallada incorporem el sucre i el suc de les taronges i possem al foc.\nCom és habitual en aquesta mena de preparacions, quan arranqui a bullir baixarem el foc i deixarem tranquil.lament 45 minuts.\nJust abans d'envasar al buit en els nostres pots prèviament esterel.litzats, passarem la batedora per triturar la melmelada. Si us agrada trobar trossos de fruita no la tritureu gaire però a mi m'agrada ben fina.\nPer envasar només cal que seguiu el consell habitual, clica aquí.


L'Escola de Música Contrapunt obre les inscripcions pel curs 2020-2021 el proper 11 de maig - Ajuntament de Sant Jaume dels Domenys\nL'Escola de Música Contrapunt obre les inscripcions pel curs 2020-2021 el proper 11 de maig\nMalgrat el confinament, l’Escola no ha aturat en cap moment la seva activitat i les inscripcions no en seran una excepció, ja que es fan de forma telemàtica des de fa anys.\nL'Escola de Música Contrapunt obre les inscripcions pel curs 2020-2021 el proper dilluns dia 11 i fins al 24 de maig. Per tal de fer-les efectives s'ha d'accedir al lloc web de l'escola www.escolacontrapunt.cat on hi ha el formulari de quota general o quota reduïda segons la població on estigui empadronat l'alumne.\nL'escola es caracteritza per apostar per un ensenyament pràctic, pensat per a totes les edats i basat en la participació en els conjunts instrumentals. Per aquest motiu l'EM Contrapunt compta amb una orquestra d'iniciació, diversos combos, una big band i una orquestra simfònica. A més, aquest aprenentatge es complementa amb altres assignatures com la sensibilització, per alumnes a partir dels 4 als 6 anys, la creativitat musical i la música viva. A banda, des de l'escola s'organitzen cada curs unes colònies musicals entre els mesos d'abril i maig, tot i que aquest any s’han posposat fins a finals de juny, sempre que sigui possible fer-les.\nL'oferta d'instruments de l'escola és variada. S'ensenya violí, viola, violoncel, contrabaix, baix elèctric, guitarra, piano, trompeta, trombó, saxo, clarinet, flauta travessera, bateria, cant, gralla i timbal. Els alumnes a partir de 7 anys són els que comencen instrument. Per escollir-lo, l'escola ha preparat pel proper dijous 14 de maig a les 7 de la tarda, una Jornada de Portes Obertes Virtual al seu canal de Youtube, on els futurs alumnes podran escoltar i conèixer els diversos instruments per poder triar el que més els agradi. Al mateix programa, que es farà en directe, els professors i l’equip de coordinació de l’Escola resoldran tots els dubtes que els hagin fet arribar els alumnes prèviament a través del correu electrònic.\nLa novetat d’aquest curs en la oferta formativa és que la Contrapunt oferirà, a partir d’ara, un Programa Avançat, pensat per aquells alumnes majors de 14 anys que es volen preparar per un possible accés als estudis musicals superiors. En aquest programa es treballarà de forma més intensa pensant en la probable professionalització dels/les estudiants que el cursin.\nL'EM Contrapunt dona servei a 8 pobles de la comarca: Banyeres, Sant Jaume dels Domenys, Santa Oliva, Bellvei, Cunit, Calafell, La Múnia i la Sant Marçal. D'aquesta manera es posa a disposició de més gent, un espai per aprendre música sense necessitat de desplaçar-se. A més, l'escola també té una funció social, ja que participa en diversos actes i festes que s'organitzen en aquestes poblacions.\nPer a més informació o qualsevol dubte que tingueu us hi podeu posar en contacte a través del correu electrònic secretaria@escolacontrapunt.cat o trucant al 608 987 287.


Calleri: "Encara no he trobat el lloc ideal per quedar-me, espero que sigui aquest"\nEl davanter argentí vol que aquesta sigui la seva millor temporada a la Lliga\nJonathan Calleri, acompanyat per Rufete i Òscar Perarnau RCD ESPANYOL\nCornellà de LlobregatJonathan Calleri ha estat presentat aquest dimarts a l'RCDE Stadium com a nou jugador de l'Espanyol. El davanter argentí s'ha mostrat optimista després d'un estiu que se li ha fet "una mica llarg". L'argentí arriba "amb moltes ganes d'aconseguir coses importants", anímicament bé i amb ganes de fer el seu "millor any a la Lliga". Calleri no s'ha volgut marcar cap xifra de gols a final de curs, i ha deixat clar que no arriba per ser el relleu del Panda. "No vinc a substituir ningú, sinó a fer-me un nom aquí. Soc Calleri, tinc la meva pròpia personalitat i vinc a jugar a l’Espanyol. Soc un jugador nou. No tinc res a perdre, no tinc pressió. Tinc ganes d’objectius grans", ha afirmat el punta, que ha deixat clar que "no podia deixar escapar una oportunitat així".\nL'Espanyol pagarà 250.000 euros per la seva cessió per un any, i es reserva una opció de compra de 25 milions, un preu que no li preocupa. "El preu no el poso jo, sinó el Deportivo Maldonado i l'Espanyol", ha assegurat el jugador, que ha assegurat que seran les seves actuacions les que faran plantejar al club fer efectiva l'opció de compra. "No em condiciona el preu, ja que a la majoria de llocs on he anat no tenia opcions de compra, i al final és pràcticament el mateix. Només penso en estar bé físicament, les meves actuacions diran quin és el meu preu real". Sobre l’opció de compra també s’hi ha pronunciat el director de futbol professional, Rufete. “No sóc qui acostuma a posar els preus dels jugadors en el mercat, sinó que és el rendiment dels jugadors. 25 milions és una quantitat molt important, però hem lluitat molt per tenir una opció, que no sempre la podem tenir”.\nCalleri, durant la seva presentació com a nou jugador de l'Espanyol Rcd Espanyol\nQuan li han preguntat per la manca d'estabilitat viscuda els últims anys, en què ha enllaçat diverses cessions, Calleri ha reconegut que li agradaria estar més anys en un mateix club. "No és agradable estar sempre prestat. Encara no he trobat el lloc ideal per quedar-me. Tan de bo aquest sigui el lloc per quedar-me molts anys", ha afirmat. Calleri també ha dit que ha tret bones sensacions de la seva primera conversa amb el tècnic, David Gallego. "M’agrada perquè és un tipus molt directe, que té les coses molt clares i els objectius molt ben plantejats. Sap què vol. Tots estem molt convençuts de com jugar. Hem parlat de la meva forma física, de com estava, del meu entrenament i de com seguirem per posar-me a punt i estar al 100% físicament". Sobre el seu estat físic, ha aclarit que se sent bé, perquè ha preparat la pretemporada "a consciència", sabent que el seu destí tardaria a resoldre's.\nLa plantilla, gairebé tancada\nDurant la presentació de Calleri, Rufete també s’ha pronunciat sobre l’estat de la plantilla a una setmana pel tancament del mercat de fitxatges. L’alacantí ha reconegut que estan buscant una solució per tal que Pipa pugui tenir minuts. A més, ha avisat que la del jove lateral podria no ser l’única sortida. “Com a club estem escoltant sempre possibilitats i si es donen, les plantejarem als protagonistes”. Rufete ha defensat que estan a punt de tancar el mercat “de forma ordenada” amb “una plantilla competitiva i amb diferents opcions pel tècnic” que permetrà a l’Espanyol “poder afrontar els propers mercats d’hivern i d’estiu sent competitius”.\nSobre possibles altes, Rufete ha confirmat que segueixen pendents del mercat, si bé només incorporaran algú que arribi per “millorar l’equip”. “Una cosa és donar la plantilla per tancada a dia d’avui, l’altra és estar atents al mercat per si es dona alguna possibilitat que ens ajudi a millorat dins d’unes condicions econòmiques que siguin favorables pel club”.\nRCD Espanyol jonathan calleri futbol Primera Divisió mercat de fitxatges


La costa de gener - PressReader\n2020-11-25 - Mariano Guindal\nDefinitivament, el país en general i les elits en particular han prioritzat l’interès econòmic al sanitari. Han apostat per salvar la campanya nadalenca, encara que segons ha advertit el ministre de Sanitat, Salvador Illa, això podria convertir-se en un accelerador de la tercera onada.\nDes del punt de vista comercial sembla una bona operació. Es restringeix al màxim possible el pont de la Constitució per doblegar la corba de contagis i a partir de la segona quinzena de desembre s’iniciarà una desescalada exprés. L’objectiu és que se celebrin els dinars i les copes nadalenques que solen organitzar les empreses per a clients, empleats i amics; que el comerç vengui sense límits i que les famílies mengin juntes el torró.\nMetges i viròlegs no es cansen de repetir que aquesta estratègia, impulsada per la presidenta de la Comunitat de Madrid, Isabel Díaz Ayuso, i seguida per la resta de les comunitats, és tant com jugar amb foc. Ja es va assajar a la primavera per salvar la campanya turística i va resultar un èxit relatiu en el vessant econòmic però un fiasco total en el sanitari. Va provocar la segona onada i es va traduir en milers de morts, malalts greus i centenars de milers de contagiats pel coronavirus.\nEls estrategs econòmics pensen que, encara que es produeixin els temuts rebrots i calgui decretar nous confinaments, aquests tindrien lloc en la costa de gener,\nEs tracta d’aconseguir un Nadal alegre a canvi d’un hivern cru que en qualsevol cas hauria tingut lloc\nquan el consum cau en picat i les escoles van a mig gas. És a dir, es tracta d’aconseguir un Nadal alegre i confiat a canvi d’un hivern cru i desagradable que en qualsevol cas s’hauria produït. És preferible assegurar l’exuberància nadalenca, encara que calgui sacrificar les rebaixes.\nTotes les actuacions ens porten a viure En el moment més cru de l’hivern (1995), com en la pel·lícula de Kenneth Branagh. Algunes projeccions indiquen que l’economia europea en general i l’espanyola en particular entraran en recessió en el quart trimestre de l’any, un escenari que si es confirmés frenaria la recuperació de primavera.\nSi els inevitables rebrots del gener provoquen la tercera onada, el dolor de la població més fràgil serà considerable. És molt difícil quantificar econòmicament la mort i la malaltia, però que ningú no s’enganyi: no hi ha res de franc. Al marge del factor humà, que amb massa freqüència s’oblida, caure en el pessimisme i en la desconfiança de la població també té un cost econòmic molt alt.\nEls qui defensen l’estratègia de salvar la campanya nadalenca costi el que costi calculen que al gener s’iniciarà la campanya de vacunació i servirà per neutralitzar la ruptura d’expectatives que produiria una tercera onada. El que no expliquen és que podria produir-se un caos molt seriós en la gestió de la vacuna.\nAtès que la sort ja ha estat tirada i que l’estratègia és decidida, les autoritats i la població hauríem d’intentar almenys actuar amb la màxima prudència possible perquè l’alegria d’aquestes festes no acabi convertint-se en un negre Nadal.


Pujada de llistes de participants 18/03/2018\nInstruccions per a pujar els llistats de participants\nTermini: dia 20 de març a les 14 hores\nCada centre haurà de preparar un full de càlcul per cada curs (en el format que li vagi millor, Open Office, Excel, full de càlcul del Google,...)\nAlumnes de cicles formatius. Per raons d'estructura de la base de dades i de la lectura òptica dels fulls de respostes cal posar-los en l'arxiu de primer de batxillerat. Per a l'elaboració dels diplomes i publicació de llistes els centres afectats són pregats d'enviar per correu electrònic a cangurscm@gmail,com la llista d'alumnes que cursen cicles formatius.\nEl full de càlcul ha de tenir exactament cinc columnes, en aquest ordre:\ncodi d'identificació (número del 101 al 299),\nsegon cognom (que es podrà deixar en blanc)\nConvé escriure el nom i els cognoms amb la inicial en majúscula i la resta de lletres en minúscula.\nsexe (indicat com H o D).\nEs clar que si un dels alumnes inscrits no fa la prova, s’haurà d’esborrar de la llista, sense que això suposi cap canvi en els codis prèviament assignats als altres alumnes\nQuan ja es tingui preparat (i obert) els fulls de càlcul s'ha d'accedir a l'àrea de centre, amb el codi de 8 dígits del centre i fer clic en l'opció adequada per al nivell/curs del qual s'hagi de pujar la llista d'alumnes.\nUs demanarà el codi del DNI que serveix de contrasenya\nHaureu de seleccionar en el full de càlcul exactament totes les files i les cinc columnes que corresponguin a les dades d'alumnes que en aquell moment vulgueu pujar a la base de dades. Haureu de fer "copiar" en el full de càlcul i accedir, en el formulari del Cangur a una casella de text i allà "enganxar". I desprñes fer clic al bnotóa dequat per puja rles dades.\nPregunta: per què no es podria pujar directament el full de càlcul? La multiplicitat de formats i, no ens enganyem, el fet que de vegades no se segueixen les instruccions va demostrar, en el Cangur 2016 que aquesta opció era molt poc pràctica per a aconseguir unificar la base de dades; va representar moltes estones de feina a l'equip informàtic i a la comissió del Cangur. . El formulari actual comprova que el full de càlcul tingui l'estructura adequada, per a cada centre només cal fer un "copiar i enganxar" i així e sgenera automàticament la base de dades unificada.\nVeureu a la web un missatge tècnic del servei informàtic que vol indicar que no es poden corregir dades en la casella de text on heu enganxatles dades. Si allà veieu alguna cosa que s'ha de corregir heu d'esmenar-ho en el vostre full de calcul i tornar a començar el procediment\nConvé guardar el full de càlcul per si cal fer alguna esmena.\nPrimera comprovació: Una vegada pujar el fitxer a dalt de tot d el'àrea de centre apareix un "petit titular" que us dirà quants alumnes acabeu d epuja ri de quin nivell. Reviseu qu eel número d'alumnes i el nivell siguin correctes.\nConvé accedir posteriorment a l'opció que teniu a l'àrea de centre per a la comprovació detallada del llistat enviat.\nI si es constata que s'ha d'esmenar, completar el fitxer que hem pujat? Aleshores s'ha de recomençar el procediment. S'ha de fer que sigui correcte el full de càlcul original. Una vegada que estugui complet i corregit el full de càlcul corresponent a aquell nivell, cal tornar a activar l'opció per pujar dades. Totes les dades anteriors d'aquell nivell s'esborraran. Per tant s'ha de pujar el fitxer complet i correcte i s'emmagatzemaran les noves.dades.


30.000 estelades al Camp Nou per donar suport a Forcadell\nEs repartiran 30.000 estelades al Camp Nou per donar suport a Forcadell\nÉs una iniciativa de l'ANC, Òmnium, la Plataforma Pro Seleccions i el col·lectiu Drets, que repartiran les banderes als accessos de l'estadi\nM.M. Barcelona 18/10/2016 17:13\n651x366 Estelades desplegades en el partit del Barça-Bate de la temporada passada / PERE VIRGILI Estelades desplegades en el partit del Barça-Bate de la temporada passada / PERE VIRGILI\nL’Assemblea Nacional Catalana (ANC), Òmnium Cultural, la Plataforma Pro Seleccions Esportives Catalanes i Drets pretenen donar suport a Carme Forcadell aprofitant el partit de Champions entre el Barça i el City repartint 30.000 estelades als accessos del Camp Nou.\n"L’acció pretén donar suport a les institucions del món local i nacional amenaçades pels atacs judicials i polítics de l’Estat. Per aquest motiu es dedicaran els crits d’independència a la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, acusada per la Fiscalia de desobediència i prevaricació per haver permès un debat a la cambra", diuen les entitats a través d'un comunicat.\nDesenes de voluntaris repartiran les estelades als accessos de l'estadi. En el comunicat, les entitats demanen "que els aficionats les despleguin quan els jugadors saltin al terreny de joc i també en el minut 17 i 14 segons de la primera i la segona part del partit". Paral·lelament, també " animen" els seguidors a portar estelades de casa per "complementar l’acció".\nÉs la segona vegada d'aquesta temporada que aquestes entitats sobiranistes catalanes reparteixen estelades abans d'un partit de Champions, fet que també s'havia produït la temporada passada. L'anterior ocasió va ser el 13 de setembre, coincidint amb el Barça-Celtic, en què es van repartir 30.000 estelades més.\nRepartiran 30.000 estelades abans del Barça-Celtic


INDEPENDÈNCIA? Cal un FULL DE RUTA… | A la brasa i al caliu\n9 de març de 2009 GeneralJoan Alcaraz\n← Estreno l’MP3 amb MANEL\tJESÚS NEIRA, home contra els mascles →\n12 pensaments sobre “INDEPENDÈNCIA? Cal un FULL DE RUTA…”\n9 de març de 2009 a les 19:08\nUna de les coses més curioses de l’independentisme català i, també, de les opinions sobre la nostra hipotètica independència nacional, amic Joan Alcaraz, és la inconcreció del nostre mapa nacional. De quin mapa parlem, quan parlem d’independència? Del de Catalunya? Del dels Països Catalans? I si parlem de Catalunya, parlem de Catalunya sencera, la del nord i la del sud? I si parlem dels Països Catalans, ja tenim present que d’Estat independent ja en tenim un anomenat Andorra? Segurament, l’independentisme català és l’únic independentisme històric europeu que no considera prou important la qüestió del mapa territorial nacional com per definir-lo explícitament i clarament. Els qui, com jo mateix, militem més que res en el catalanisme lingüístic i tenim amics compatriotes en el valencianisme lingüístic, som més aviat accidentalistes sobre la forma d’Estat, perquè prioritzem la plenitud idiomàtica de la llengua catalana. Ara, això sí, el nostre mapa el tenim claríssim: és la nostra àrea lingüística tota sencera.\n9 de març de 2009 a les 23:34\nHe llegit amb la mateixa discrepància el teu post i el comentari d’e Joan Tudela, a qui per cert també recordo -vagament- dels temps del CNPL.\nLa comunió de les forces de CiU i d’ERC em sembla altament improbable, i metafísicament difícil: Ciu mai no va voler anar més enllà del regionalisme “a la Cambó”, tot i disposar de majories absolutes durant no sé quants anys. Ara i després de perdre el govern, i milers i milers de vots, vol escenificar noves paraules com el “sobiranisme”, o conceptes altament hilarants com la “Casa Gran”. De moment em penso que ERC manté una certa coherència, i segueix entenent que és primer la cohesió social que d’altres aventures.\nLa via més raonable, explicable i comprensible em sembla que és el federalisme: l’entendran millor dins i fora d’Espanya, sobretot perquè té equivalències europees molt lloables, funcionals i pràctiques.\nD’altra banda, el pesudofederalisme del PSC actual ha assolit i aconseguit infinitat més de coses pràctiques i quantificables. Si som honestos, no ens queda més remei que admetre que amb quatre anys de tripartit Catalunya ha assolit quotes mai sospitades per la politica “peixalcoviana” de Convergència. Ara que diguin el què vulguin, però són faves compatdes. Mira qualsevol partida, tan li fa.\nLa suma de CiU i ERC és una resta, i no parlo de filosofies ni ideologies, sinó de números. D’altra banda, CiU ens ha deixat tal quantitat d’hipoteques que fan por de dir. Valgui un sol exemple: el conveni blindat amb l’escola concertada (obra de la blogaire Carme-Laura Gil) és una desgràcia de proporcions fantàstiques, i de ressò purament franquista. Quan es parla de l’escola pública catalana i dels seus mals resultats comparats amb Finlàndia, no es diu mai que a Finlàndia no hi ha doble xarxa escolar. Tan sols escola pública. Per aquest motiu i per d’altres, no vull Convergència mai més. Ni aliada amb ningú.\nVull tripartit per molts anys, i que siguin capaços de comprendre la tercera via: el federalisme civilitzat i assenyat.\n13 d'abril de 2009 a les 21:42\nArticle interessant i ben estructurat.\nLa reacció de l’exèrcit espanyol???…No hi ha color…doncs, defensar la integritat territorial espanyola…no per tocar els pebrots, sino per mandat de la Constitució Espanyola del 1978…\nQuan veig per TV el que passa a Tailàndia, somnio que aquí mai veurem un espectacle com aquell…encara que potser no n’estem tan lluny…\nRespon a Joan Tudela Cancel·la les respostes


La vida des del sofà: Solomon Burke, de l'Apollo a l'Apolo\nSolomon Burke, de l'Apollo a l'Apolo\nAnar a concerts de músics veterans té el risc que, a vegades, un en surt pensant que l'únic de bo és que ja pots tatxar-lo de la llista de deures pendents: pèrdua de facultats, pèrdua de criteri, grups d'acompanyament infames... són alguns dels perills d'anar a escoltar a un músic "llegendari". Res d'això afecta Solomon Burke. Sí, mereix la categoria de "llegendari": contemporani i col·lega de tots els clàssics del soul, artista emblemàtic d'Atlantic Records, i posseïdor d'un estil propi molt lligat a la seva condició de predicador des de ben jovenet. Però, a més, Burke -i això ja és menys habitual entre els seus col·legues supervivents- manté una carrera discogràfica més enllà del revival, amb llençaments regulars i, en alguns casos, veritables perles com Don't give up on me (2002) o Nashville (2005).\nPer això, dijous em vaig acostar a la Sala Apolo confiat en què no en sortiria decebut. Tot i això, Burke va superar de llarg les meves expectatives, amb un concert fantàstic, que vaig disfrutar del primer al darrer instant. Ratllant els 70, l'edat no perdona i l'anomenat "rei del Rock'n Soul" es va passar tot el concert instal·lat en una trona. Però l'edat no ha afectat ni el seu carisma ni la veu... Quina veu! I si no n'hi hagués prou, una banda amplíssima (bateria, baix, guitarra, piano, orgue, tres metalls, dues violinistes i dues coristes que a més actuaven d'assistents de l'avi: eren netes seves!), amb una sonorització impecable.\nAltre cop, foto de mòbil, què hi farem.\nExemple d'una època i un estil en el què els artistes eren, sobretot, entertainers, Burke proposa un concert sense fisures, en què unes cançons enllacen amb les altres i tot flueix sense errors. Com si no n'hi hagués prou amb el seu repertori propi de clàssics ("Cry to me", "Got to get you off my mind", el celebèrrim "Everybody needs somebody to love"), Burke fa seu bona part del llegat musical afroamericà del segle XX (hi va haver cites musicals a Sam Cooke, l'oncle Ray Charles, Ben E. King, Otis Redding, Wilson Pickett, Fats Domino, Little Richard i fins i tot Louis Armstrong). I, per allò que deia abans de no limitar-se a la nostàlgia, un bon nombre de cançons dels discos que ha gravat en aquesta darrera dècada. A més, Burke va repartir roses entre les assistents, va lloar la gastronomia hispana, va animar al públic a pujar a l'escenari amb "Proud Mary" i ens va sermonejar de la millor manera possible amb "A change is gonna come" i "None of us are free".\nDurant una hora i mitja, l'Apolo del Paral·lel barceloní es va convertir en l'Apollo del Harlem novaiorquès. Soul, r&b, gospel i tocs country; de l'eufòria a la melangia; del ritme trepidant a la cadència suau infectada d'orgue d'esglèsia. Tot en la veu de Solomon Burke, sacerdot -literal- d'una religió que em té com a seguidor.\nPublicat per Guillermo Soler a 16:12\nPer cert, aquí podeu llegir la crítica "oficial" de l'amic Guillem Vidal:\n19 de juliol de 2010, a les 16:50\nEl toro per les banyes\n"El seductor", atípica obra mestra del tàndem Sieg...\nEl desequilibri imperfecte, Martina Klein i jo\nMiqui Puig homenatja la música de Barcelona\nDe banderes i tribunals


Sopa de Cabra acaba d'anunciar que publica el seu sisè disc en directe\nSopa de Cabra treu per sorpresa el disc «La nit dels Sopa», gravat en viu a Girona. Sopa de Cabra acaba d'anunciar per sorpresa la publicació, aquesta passada mitjanit, d'un nou disc, La nit dels Sopa, gravat en directe durant la darrera gira.\nSegons Gerard Quintana, l'àlbum, el sisè del grup en gravat en viu, es volia posar a la venda només en format digital, però s'ha decidit que també es pugui comprar en CD al web dels Sopa. «És un retrat del darrer directe del grup».\nLa nit dels Sopa va ser enregistrat el 9 desembre de 2017, durant el concert de comiat de la gira Cercles, al pavelló de Fontajau de Girona, en la primera edició de La Nit dels Sopa. Clàssics com L'Empordà, Camins, Si et quedes amb mi o Sense treva sonen al nou disc, com també una col·laboració inèdita amb Ramon Mirabet del clàssic Podré tornar enrere.\nLa segona edició de La Nit dels Sopa tindrà lloc el proper 24 de novembre a la sala La Mirona de Salt, en un concert especial de commemoració del 30è aniversari de la publicació de la primera maqueta del grup, titulada precisament La maqueta. El concert forma part de la programació del festival Temporada Alta.\nLes entrades ja s'han esgotat fa dies, no oferirà una segona data, però es farà una transmissió en directe per streaming a través del seu web d'aquest concert de La Mirona, perquè els seus seguidors sense entrada puguin viure l'ambient d'una nova Nit dels Sopa. Quintana va destacar que el més important del nou treball «no és tant el repertori, sinó l'experiència» que va suposar el concert de comiat a Girona del 9 de desembre de 2017.\nSegons Quintana, la banda sempre ha donat molta importància als directes i per això al llarg de la trajectòria de Sopa de Cabra compten amb deu àlbums d'estudi i cinc gravats en directe.


Vimbodí inaugura la reforma del Museu i Forn del Vidre\nVimbodí i Poblet inaugura la reforma del Museu i Forn del Vidre\nL'acte ha comptat amb l'assistència del president de la Diputació de Tarragona, Josep Poblet, i l'alcalde del municipi, Joan Güell\ndissabte, 14 de juliol 2018 - 09:00h | Actualitzat a 14/07/2018 23:21h\nJosep Poblet realitzant la inauguració oficial de les reformes del Museu i Forn del Vidre | Isma\nEl Museu i Forn del Vidre va tornar a obrir el passat mes d'abril després d'un període de remodelació que va començar al desembre. Aquest divendres, 13 de juliol, s'ha realitzat la inauguració oficial de les instal·lacions. L'acte, obert a tothom, ha comptat amb l'assistència de l'alcalde de Vimbodí i Poblet, Joan Güell, el president de la Diputació de Tarragona, Josep Poblet, i alguns regidors del municipi. La inauguració s'ha dut a terme a l'edifici del Museu i Forn del Vidre a les 19.00 hores.\nEls assistents han pogut gaudir d'una demostració de com es treballa amb vidre fos | Isma\nMinuts abans de l'hora d'inici de la inauguració, el Museu i Forn del Vidre ja tenia obertes les seves portes i els veïns de Vimbodí s'aplegaven a l'entrada i passejaven discretament per la instal·lació mentre admiraven les peces de vidre dels aparadors i el forn de vidre en funcionament. Al voltant de les 19.00 hores han arribat l'alcalde i el president de la Diputació de Tarragona. Paco Ramos, mestre vidrier de Vimbodí, ha fet una petita demostració de les característiques més bàsiques del vidre fos. Josep Poblet s'ha encarregat de revelar la nova placa commemorativa del museu.\nSeguidament, tant l'alcalde com el president de la Diputació s'han dirigit als presents. Joan Güell ha destacat els tres eixos principals de la millora de la cultura vidriera de Vimbodí i Poblet que van més enllà de la remodelació del museu. En primer lloc, amb la reforma de l'edifici i la creació d'una nova pàgina web, el museu ha obtingut un augment de visitants. En segon lloc, la web, els nous punts de venda (en línia i per diferents botigues de tot el país) i l'actualització de les eines i la infraestructura de treball, s'han pogut millorar les vendes i la producció, assolint el nivell de sostenibilitat desitjat. Per últim, aquestes estratègies ajuden en la preservació de l'ofici del vidre, una tradició que s'ha anat perdent a Catalunya. Paco Ramos és dels pocs mestres vidriers que queden en tot el país.\nJosep Poblet s'ha mostrat molt agraït d'haver assistit a la inauguració i ha volgut homenatjar la tasca del municipi per donar suport a la tradició vidriera. «La garantia dels pobles és la seva gent», així ha acabat el seu parlament el president. Tot seguit, Paco Ramos ha fet una demostració, ara ja més completa, de l'elaboració de peces de vidre.\nEls espais del Museu i Forn del Vidre\nLa remodelació de les instal·lacions ha afectat la planta baixa del museu, on trobem la zona de la botiga i el forn de vidre. En total, es calcula que l'import de les reformes arriba als 90.000 €. Com ja hem dit, part de la remodelació ha consistit en actualitzar la infraestructura per tal de fer-la més moderna i sostenible. Al pis de dalt podem trobar la col·lecció d'obres de vidre del museu acompanyada de cartells explicatius i altres documents així com el llibre d’honor que Josep Poblet va firmar abans de marxar del municipi. Podeu veure les imatges de la inauguració fent clic en aquest enllaç.\nJosep Poblet bufant una collida de vidre | Isma\nVimbodí i Poblet Josep Poblet


(S'ha redirigit des de: Somien els androides amb ovelles elèctriques?)\nTé prohibit emigrar a Mart perque ha estat contaminat per la pols radioactiva. Es indiferent a tota l'obra. El seu moment de màxima reflexió és quan sap que Mercer, l'icone del mercerisme i la caixa d'empatia, són un aparell barat de Hollywood, tot i així fa el que havia fet fins aleshores, ajudar als androides. Sap que aquests només el volen perque és útil però pensa en ells com amics. El fet d'estar sol li ha distorsionat la imatge d'amistat.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Els_androides_somien_xais_elèctrics%3F&oldid=27920071»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 jul 2021 a les 11:43.


Denuncien la "manca de previsió i de recursos" de la Paeria pels temporers que dormen al carrer | Lleida.com\nDenuncien la "manca de previsió i de recursos" de la Paeria pels temporers que dormen al carrer\nLa Plataforma Fruita amb Justícia Social ha lamentat "que la manca de previsió i de destinació de recursos de l'Ajuntament de Lleida per donar servei a les persones sense llar" hagi provocat que, un any més, hagi temporers dormint al carrer. L'entitat assegura que la finalització del Pla Iglú, que s'activa quan les temperatures es situen per sota dels zero graus, suposa un augment del volum de gent que es troba en situació de vulnerabilitat, segons han expressat a través d'un comunicat. A aquesta situació s'afegeix el fet que l'obertura del Pavelló 4 de Fira de Lleida i els dispositius per a temporers no es produirà fins a l'1 de juny, amb la qual cosa critiquen que aquests treballadors estaran "en total desprotecció" durant un mes i mig.\nDes de Fruita amb Justícia Social indiquen que l'arribada de temporers durant els mesos d'abril i maig per fer diverses feines al camp no és un fenomen nou. En aquest sentit, creuen que veure com augmenta el nombre de persones que dorm al carrer "evidencia la manca de planificació, de recursos i de voluntat política de l'Ajuntament de Lleida i la resta d'administracions", segons han dit al comunitat. Davant d'aquesta problemàtica, denuncien que "no només es vulnera els drets de les persones, sinó que es posa en perill la seva salut en el context actual d'agreujament de la pandèmia" i demanen que es posin en marxa "els recursos necessaris per evitar aquestes situacions".\nD'altra banda, la plataforma ha mostrat el seu rebuig a la trobada mantinguda aquest dimecres entre el diputat de Vox al Parlament, Ignacio Garriga, i representants de Joves Agricultors i Ramaders de Catalunya (JARC). Així, creu que aquesta reunió amb el partit d'ultradreta fa "difícil afirmar amb contundència que no hi ha racisme al sector".\n⏯ Cassolada a Pardinyes contra l'equipament per a temporers


Les escoles de Torrent ja han rebut pràcticament la totalitat de purificadors daire enviats per la Conselleria dEducació - El Periódico de aquí\nLes escoles de Torrent ja han rebut pràcticament la totalitat de purificadors d'aire enviats per la Conselleria d'Educació\nPauAlabajos: Encara que la ventilació natural de les aules és la més efectiva per combatre el virus, estos purificadors garantixen la seguretat dels docents i l'alumnat''\nEl conseller Marzà. EPDA\nConselleria d'Educació ha distribuït 8.000 purificadors d'aire al conjunt del territori. Estos sistemes van destinats des de col·legis d'Infantil i Primària, instituts de Secundària i FP, fins a escoles oficials d'idiomes (EOI), conservatoris de música i dansa, així com centres de Formació de Persones Adultes. La previsió és que tots els purificadors amb filtres HEPA estiguen repartits al llarg mes de març.\nEls centres educatius valencians també van rebre una guia específica per a la ventilació, amb indicacions més detallades per a saber com han d'actuar per a reduir els riscos de propagació. Segons la guia enviada per Conselleria, cal obrir portes i finestres cada 25-30 minuts durant 3-5 minuts de ventilació. Així mateix, també parla de realitzar ventilació creuada durant 5 minuts per a garantir la màxima renovació d'aire en canvis de classes i pauses per als descansos. La Conselleria, encapçalada per Vicent Marzà, ha comptat amb experts i investigadors de l'Institut de Diagnòstic Ambiental IDAEA-CSIC i tècnics de l'Associació MESURA per tal d'elaborar la guia de ventilació.\nEn aquest sentit, des de Compromís han destacat que "els centres educatius de Torrent ja compta amb la gran majoria dels purificadors que ens corresponen, molt abans del que estava previst inicialment. Des de Conselleria d'Educació han accelerat els tràmits per tal de poder donar aquest servei a les escoles el més prompte possible". El grup municipal ha destacat que els purificadors equipats amb filtres HEPA H13 són aptes per a aquelles aules que s'han hagut d'habilitar i que no tenen suficient ventilació natural, "aquestos purificadors garanteixen que els docents puguen fer la seua feina de forma segura" han indicat.\nAquestos equips tenen com a missió fer circular l'aire dins l'aula a través de filtres formats per fibres molt eficients que retenen els virus, bacteris i altres partícules en suspensió com ara pols i pol·len. Els equips garanteixen un filtratge eficient de l'aire de l'aula, poden ser utilitzats de manera alternativa per dues clases, amb la qual cosa es garanteix el filtratge de les dues.


Frida Khalo a l’Ideal del Poble Nou a Barcelona | una mica de tot arreu\nL’antic cinema de barri, l’Ideal del Poble Nou, ja fa temps que s’ha reconvertit en un espai on s’hi pot gaudir d’unes instal·lacions fantàstiques en les que es mostra, emprant les noves tecnologies, la vida i l’obra de diferents artistes de les arts plàstiques.\nAvui podreu veure una mica del que fou la dedicada a Frida Khalo la torturada artista mexicana que va tenir una vida marcada per la tragèdia. De fet tot el muntatge fet al seu voltant era de caire biogràfic ja que no mostrava cap de les seves obres.\nPasseu a visitar un mínim de tot el que es podia veure que era molt. El viatge virtual que té lloc al final del recorregut va resultar fantàstic i, obviament, no es pot fotografiar.\nMagnífic aquest altar, que interpreta molt bé la cultura mexicana, i que trobem a l’entrada de la instal·lació.\nHi ha un espai destacat a explicar d’una manera simbòlica el seu terrible accident amb un tramvia.\nEspai destinat als més petits.\nEntrem a la sala gran, on abans hi havia el cinema, i per mitjà de les imatges podem conéixer la vida d’aquesta artista tan influent. La seva vida atrpa, sorprèn i inspira. Va ser una dona capç de sobreposar-se a les desgràcies gràcies a la seva perseverança, fortalesa, rebel·lia i talent, amb una personalitat irrepetible, molt avançada al seu temps.\nFrida Khalo sempre va vestir amb les peces tradicionals mexicanes amb un resultat ple de color i vistositat.\nA la sortida tothom es podia fotografiar davant d’aquest espectacular mural.\nDetalls d’aquest mural.\nper unamicadetotarreu a Abril 1, 2022\n← Mocco Musem a Barcelona\nFira de la Mel al Miracle (Solsonès) (1) →


Comercial Esteller sl - Comercial Esteller SL > Comercial Esteller sl > Contingut legal\ncomercial esteller sl contingut legal\nComercial Esteller sl · Xemeneies · Estufes · Cuines · Barbacoes · Forns · Combustibles · Accessoris · Piscines · Botiga Online\nUna cookie és un fitxer que es descarrega en el teu ordinador a l'accedir a determinades pàgines web. Les cookies permeten a una pàgina web, entre altres coses, emmagatzemar i recuperar informació sobre els hàbits de navegació d'un usuari o del seu equip i, depenent de la informació que continguin i de la forma en què utilitzi el seu equip, poden utilitzar-se per reconèixer a l'usuari.\nPerquè utilitza les cookies aquesta pàgina web i quines són?\n- Galetes d'anàlisi: Són aquelles que, ben tractades per nosaltres o per tercers, ens permeten quantificar el nombre d'usuaris i així realitzar el mesurament i anàlisi estadístic de la utilització que fan els usuaris del servei ofert. Per a això s'analitza la seva a navegació a la nostra pàgina web, amb la finalitat de millorar l'experiència de l’usuari.\n- Galetes tècniques: Són aquelles que permeten a l’usuari la navegació a través de la pàgina web o aplicació i utilització de les diferents opcions o serveis que en ella existeixen. Per exemple, controlar el tràfic i la comunicació de dades, identificar la sessió, accedir a les parts web d’accés restringit, recordar els elements que integren una comanda, realitzar la sol·licitud d’encriptació o participació en un esdeveniment, utilitzar elements de seguretat durant la navegació i emmagatzemar continguts per a la difusió de vídeos o so.\n-Cookies de personalització: Són aquelles que permeten a l'usuari accedir al servei amb algunes característiques de caràcter general pre-definides en el seu terminal o que el propi usuari defineixi . Per exemple, l'idioma , el tipus de navegador a través del qual accedeix al servei, el disseny de continguts seleccionat, GEO localització del terminal i la configuració regional des d’on s’accedeix al servei.\n-Cookies sobre preferències: Aquestes cookies permeten que els nostre lloc web recordi informació que canvia l’aspecte o el comportament del lloc com, per exemple, el teu idioma preferit o la regió en la que et trobes. Per exemple, recordar la teva regió, un lloc web pot proporcionar-te noticies sobre el tràfic o butlletins meteorològics locals. Aquestes cookies també permeten canviar el mida del text, la font y altres parts de la web que pots personalitzar.\nSi desitja rebutjar les cookies Analytics en tots els navegadors, de forma que no s’enviï informació seva a Google Analytics, pot descarregar un complet que realitza aquesta funció des d’aquest enllaç:


novembre | 2013 | Aracne fila i fila\nEl passat diumenge 24 de novembre vam acudir a la conferència de Ramon Coll sobre els còmics ambientats en l’antiguitat.\nAquests còmics van ser produïts entre 1940 i 1973, a l’època franquista. Es basen des de la prehistòria fins a la caiguda de l’Imperi Romà. Tenen una alta qualitat respecte als dibuixos però contenen molts anacronismes ja que no són llibres d’història.\nAlguns còmics actuals de romans són Àlixi, Neandertal, Murena, Les àguiles de Roma o El Jabato. Aquest últim està molt ben fet i els dibuixos són de gran qualitat però conté anacronismes històrics. Es basa en una ciutat hittita en el 2 mil·lenni a.C i també apareixen víkings. Comporta un cert canvi als còmics, ja que aquest personatge comença a somriure, característica que abans no afegien.\nTambé s’han realitzat còmics com El viatge al centre de la terra, escrit per Juli Verne o El món perdut, per Conan Doyle. Aquests dos es basen en la paleontologia i en els grans descobriments arqueològics de l’època.\nEls còmics han inspirat molt al cinema com la pel·lícula de El Capitán Trueno, El signe de la creu, Fabiola.\nA vegades, utilitzen un recurs per tornar al passat, la màquina del temps, com ara en Viatge al passat (Kid Martin, 1946). Barregen ciència ficció i elements històrics, un gran exponent van ser les fantàstiques obres de Flash Gordon. Hi ha altres còmics com per exemple Titán, el invencible (Bruguera, 1947) que barreja astronautes lluitant en amfiteatres o Rock Vanguard en el que apareixen animals gegants.\nCom aquests còmics van ser realitzats a l’època franquista eren de caràcter nacionalcatòlic, com ara Heroïs Bíblics o Sucedió una vez.\nDins de tota la categoria de personatges hi trobem Purk, l’Home de Pedra, que era una mena de Tarzán. El còmic era molt surrealista, hi havia homes amb cap de lleó o de rinoceront. A Piel de Lobo, per exemple, sortien centaures o sirenes. La gent, però, creien que existien.\nTambé hi havia personatges que estaven en contra de Roma com era Viriato o Aníbal.\nFixant-nos en el còmic a Egipte trobem Skaner, el rei del desert. Aquest nom és una paradoxa, ja que el desert ho relacionem amb la soledat. I un altre és El puny de bronze, que tracta d’una mòmia.\nEn relació a Grècia, hi van crear Ayax El Grec, El Coloso, que inclou mitologia grega, El Gran Heleno, Aquiles El Grec, Abans que Troia caigués. En aquest últim, hi apareixen muntant a cavall amb estreps, fet que no va sorgir fins més endavant. Això és un anacronisme, però es justifica dient que no és un llibre d’història.\nRespecte a Roma trobem còmics com Orlan, l’intrèpid, El Príncep de Rodes, que tracta d’aventures, Coraza, que és un dels pocs còmics en què el protagonista mor, és menjat pels lleons en un amfiteatre, El Libertador que era un patrici romà i amagava el seu rostre darrere d’un casc, Praco El Pastor.\nFets a Catalunya en trobem Història i llegenda.\nEncara que n’hi ha pocs, trobem còmics d’humor com Tio vivo o La historia esa, vista por Hollywood.\n-Quina carrera has cursat?\nVaig estudiar arqueologia, abans eren cinc anys d’estudis universitaris.\n-Quin és el vostre còmic preferit?\nEl Jabato. S’ha notat?\n-Un personatge preferit?\nEl Jabato i altres personatges dolents com Càrtal, Nomà…\n-Creu que l’ús del còmic facilitaria l’aprenentatge d’èpoques passades?\nAbsolutament, ja que llegint i mirant les imatges ho recordes millor. Recordo que als vuit anys ja sabia que eren els hittites gràcies a El Jabato. Ara els còmics ambientats en l’antiguitat és una eina poc aprofitada i això facilitaria l’aprenentatge respecte aquest àmbit. També recordo que a l’escola els professors recomanaven als pares dels nens amb més dificultats que compressin “Érase una vez el hombre…”, ja que era una altra manera fàcil i divertida d’aprendre.\n-Un còmic que no tingui anacronismes?\nLa majoria en tenen però que no en tinguin hi ha varis basats en els romans com Morena, Àguiles de Roma o Neandertal.\n-Els còmics, com ha dit abans no són un llibre d’història, però que hi hagi tants anacronismes a la llarga no pot ser negatiu?\nPer als historiadors no, perquè ja saben que allò no era així. Per a ells és com veure un pirata amb un barret, estem acostumats i sabem que això no és així en realitat. Ja que volen inspirar-se en l’antiguitat, que ho facin bé i que contractin assessors històrics.\n-En una escala de l’1 al 10, quina influència ha tingut el cinema als còmics?\nMoltíssim, un nou. A més a més es retroalimenten.\n-“Història i llegenda” va ser l’únic còmic en català ambientat en l’època?\n-Vols fer alguna declaració per a Aracne?\nI tant. Llegiu El Jabato i còmics històrics en general.\nCamila i Xènia\nSabíeu que molta gent es tatua el llatinisme de “Carpe diem”, però no sabíeu que la gent es tatua molts altres llatinismes. Aquí us deixo molts dels llatinismes que he trobat tatuats.\nPodríeu dir quin significat tenen cadascun d’aquests llatinismes i frases llatines? I si us tatuaríeu algun d’aquests llatinismes? Si en trobeu més, no dubteu en deixar-lo en comentari.\nThis entry was posted in General, Llatí 1r, Llatí 2n and tagged Carpe diem, Llatinismes, Referents clàssics, Tatuatges on 28 novembre 2013 by baga.laia.