BARCELONA PARIS – 5 dies | Viatges d'estudiants | Viajes CumLaude | Viajes CumLaude\nPARIS – 5 dies\nHome/PARIS – 5 dies\nConeix en profunditat els racons més emblemàtics de la ciutat de l’amor\nDIA 1. APT. PRAT – APT. PARÍS – PARÍS – CENTRE DE FAMÍLIES\nPresentació a l’aeroport 2 hores abans de l’hora del vol. Una persona de Viajes CumLaude estarà a l’aeroport per ajudar-vos en la facturació de l’equipatge.\nSortida cap a París. Arribada i trasllat cap el centre, amb l’autocar a disposició durant tot el dia.\nComençarem fent la visita del Barri Llatí. Anirem cap a l’Ille de la Cité, visitarem La Catedral de Notre Dame, símbol de la ciutat i una obra de l’art gòtic. En sortir podem veure la Sainte Chapelle. Seguirem passejant pel barri llatí i podem aprofitar per dinar aquí. Trobarem un munt de llocs on fer-ho. També podem veure els bonics Jardins del Palau de Luxemburg, avui dia seu del Senat, i seguirem cap al Pantheó, on en el centre oscil·la el pèndul de Foucault. I tot seguit pujarem cap el Pont Neuf pel Boulevard St. Michel passant per davant de la Universitat de la Sorbonne, i anirem cap al Centre Pompidou, un museu d’art Modern, molt avantguardista, que veurem per fora, tot passant pel Hotel du Ville.\nDIA 2. CENTRE DE FAMÍLIES – PARÍS – CENTRE DE FAMÍLIES\nTrasllat a Paris en transport públic.\nComençarem la visita a la Pl. De la Concòrdia, i passejarem pels Jardins de les Tulleries, per anar a visitar el Museu del Louvre, un dels més importants del món, aquí trobarem la famosa Gioconda. És bonica la Gran piràmide de vidre exterior, que dóna accés al vestíbul d’entrada.\nA la tarda anirem pel Barri de l’Òpera: Plaça de la Madeleine, amb l’església del mateix nom, l’Òpera Garnier, bonic edifici de la Òpera Nacional de París i passejada per aquest famós barri ple de les botigues més cares. Seguidament continuarem passejant pels Camps Elisis, l’avinguda més famosa de París d’una mica més de 2kms. de llargada fins arribar a l’Arc del Triomf, homenatge de Napoleó al seu exèrcit invencible.\nTornarem al centre de famílies en transport públic.\nDIA 3. CENTRE DE FAMÍLIES – PARÍS – CENTRE DE FAMÍLIES\nVisita del Museu Orsay, un dels museus més nous però dels més visitats de París, en sortir anirem cap als Invàlids. Aquí trobem el museu militar i la Tomba de Napoleó, creuarem pels bonics jardins del Camps de Mars, fins arribar a la famosa Torre Eiffel, símbol de la ciutat, aquestes 18.000 peces de ferro van ser construïdes per l’Exposició Universal del 1889, podem pujar i gaudir d’una fantàstica vista de París.\nDIA 4. CENTRE DE FAMÍLIES – DISNEYLAND (opcional)– – CENTRE DE FAMÍLIES\nPossibilitat de passar d’un dia fantàstic a Disneyland París. On podrem gaudir de les 5 zones diferenciades: Main Street USA, Frontierland, Adventureland, Fantasyland i Discoveryland, amb totes les atraccions com els Pirates del Caribe, Orbitron, Star Tours, Big Thunder Mountain, Space Mountain, i molts altres més. (Trasllat a càrrec del grup). Possibilitat de fer entrada combinada.\nSeguirem amb la visita al parc.\nDIA 5. CENTRE DE FAMÍLIES – APT. PARÍS – APT. PRAT\nEsmorzar, recollida de l’equipatge i del pícnic.\nSortida cap a París.\nMatí seguirem visitant París. Podem anar al Barri de La Défense, el districte de negocis, un dels més importants d’Europa, presidit pel Gran Arc de La Défense. Dinar pícnic.\nTrasllat cap a l’aeroport. Presentació a l’aeroport 2 hores abans de la sortida del vol.\nArribada a l’aeroport del Prat i final del viatge.\nVIATGEU EN FAMÍLIA? NO US PODEU PERDRE...\nParís – 5 dies\nEdimburg – 5 dies


REF: T8184-3 file_copy Copiar l'enllaç\nComfortable pis en lloguer a la zona alta del barri de Sant Antoni a l'Eixample. Totalment moblat i equipat amb bon gust i detall perquè et sentis com a casa. El pis ha estat reformat recentment i té abundant llumn natural. És perfecte per a una parella o una persona, consta d'una habitació, una cuina totalment equipada amb forn, rentavaixelles, cafetera, etc. Compte amb climatització reversible i l'Internet està inclòs en el preu del lloguer.\nL'apartament té una localització molt cèntrica a l'encantador districte de l'Eixample, al costat del Mercat de Sant Antoni fundat el 1882. Prop de les Rambles, de la Plaça Catalunya i de la Casa Amatller. A escassos minuts de la Plaça Universitat, limitant amb el Raval. En l'àrea trobarà gimnassos, teteries, terrasses per gaudir a l'aire lliure del meravellòs clima, bars i restaurants de moda. La finca es troba a dos passes de l'estació de metro de Sant Antoni L2 que connecta amb les línies L1, L3 i L4. Per la zona trobarà diversos monuments i llocs d'interès turístic i cultural.


Rihanna i Drake continuen sent amics? - Entreteniment | Gener 2021\nRihanna és la diva, amb embussos groovy, que van fer ballar tot el món i Drake és el raper ànim amb una llista d'amics famosos. Era inevitable que els dos creuessin camins. Al llarg dels últims deu anys, hi ha hagut una gran quantitat de rumors relacionats amb Rihanna i Drake, posant en dubte el seu estat de relació.\nFinalment, una recent entrevista amb Rihanna va ajudar a donar llum a les situacions de Drake actualment. Des de la primera reunió fins al seu estat d'avui, aquí teniu el desglossament complet de la relació de Drake i Rihanna.\nQuan es van conèixer per primera vegada Drake i Rihanna?\nDrake i Rihanna | Johnny Nunez / WireImage\nEl 2009, Rihanna era encara un rostre relativament fresc en el panorama musical. El seu disc discogràfic de 2007, Good Girl va anar malament, va ser un èxit enorme, amb aficionats a tot el món Paraigua i Calla i condueix. Va ser el 2009 que es va involucrar per primera vegada amb el raper Drake en una bolera de Nova York. Els rumors que la parella es trobaven van començar a rondar, i Rihanna va afirmar que eren només bons amics en resposta a la pregunta directa del periodista.\nEls reportatges romàntics es van produir a overdrive el 2010, quan Rihanna va publicar el seu video musical 'What´s My Name' en què apareixia Drake com el seu xicot. Continuarien a burlar la idea d'una relació durant el proper any, fins i tot realitzant un duet desenfrenat junts als Grammy 2011. Sigui quin fos el seu estat real de relació en aquest moment, van continuar col·laborant musicalment. El 2012, van aparèixer junts en un altre vídeo musical, 'Take Care'.\nel camp de batalla és millor que la crida al deure\nDrake i Rihanna han tingut una caiguda?\nquan és el dia de la bugada, però heu trobat un mocador de cuir. @interviewmag\nPublicat per badgalriri (@badgalriri) el 13 de juny de 2019 a les 6:43 am PDT\nEn algun moment del 2012, Drake i Rihanna semblen haver tingut un desacord d’alguna mena. Rihanna es va tornar viral després dels premis MTV del 2012, quan ella no va claudir per a Drake quan va guanyar un premi. El 2013, Drake semblava indicar que ell i el seu raper Chris Brown havien discutit sobre Rihanna en algun moment del passat, tot i que va negar a donar especificitats. Es mostrava desitjós quan apareixia al document contra show, dient a l'amfitrió que ell i Rihanna 'van tenir el seu moment' i que sempre la dóna suport.\nAl 2016, els temperaments semblen refredar-se, i els dos es van veure filmant un vídeo musical junts. Drake també va aparèixer a la nova cançó de 'Rihanna', 'Work', i també va participar en el vídeo musical. Després d’haver interpretat la cançó en directe diverses vegades, va semblar, certament, que tornessin a estar junts en algun sentit, si no oficialment, que van sortir.\nTot i això, més tard el 2016, Drake va manifestar públicament el seu amor per la cantant quan li va presentar el premi Michael Jackson Video Vanguard als VMAs de MTV. Portava el cor a la màniga quan va declarar que havia estat enamorat de Rihanna des dels 22 anys. El moment va ser viral, però sembla que Rihanna no va quedar tan emocionada amb la sensació d’afecte.\nAvui són amics Drake i Rihanna?\nLa mare va dir que la meva vida guapa és encara lletja. Creu en mi, que no era nosaltres quan ens va sentir a la ràdio, però va dir que ha de ser ...\nUna publicació compartida per champagnepapi (@champagnepapi) el 30 d'abril de 2019 a les 20:51 PDT\nSi el discurs adoratiu de Drake va fer que Rihanna es detingués, o alguna cosa més va fer que la parella bombejava les pauses en la seva relació puntual, Drake i Rihanna ja no són un element. De fet, al maig del 2018, Rihanna va revelar que no només no va apreciar el llarg discurs de Drake a les VMA VM de 2016, sinó que ella i el raper tampoc no són amics. Ella va dir que no són enemics, però definitivament tampoc no són amics. 'És el que és', va dir Rihanna, i es va negar a comentar més.\nÉs probable que els aficionats no sàpiguen mai l’abast de la relació de Rihanna i Drake durant molt de temps, però tenint en compte l’hàbit de Drake d’escriure lletres autobiogràfiques, només el temps ho dirà.\nprogrames de televisió sobre bandes de ciclistes\nquant fan els desafiaments del món real els membres del repartiment\nLiam Hemsworth, Miley Cyrus, compromesa\nkhloe kardashian és realment un kardashian


Non-Slave Tenderness. L'amor com a abraçada d'allò inesperat – A*Desk\nDiu Andrei Tarkovsky en el seu llibre Sculpting in Time el molt que l’irritava escoltar les hipòtesis i sospites sobre el significat de “la zona” en la seva pel·lícula Stalker. “La zona no simbolitza res. La zona és simplement una zona, és la vida. I concloïa, “és aquesta partícula elemental amb la qual l’home pot comptar en la seva vida: la capacitat d’estimar que dóna sentit a la seva existència”. Tenint en compte la perspicàcia autoanalítica de l’escriptura del director, una estaria gairebé obligada a acceptar-ho. Em resisteixo a fer-ho, però, perquè l’explicació cau en un fort antropocentrisme que no es manifesta en la pel·lícula. La zona, fins i tot sense presència humana, és plena de vida, una vida on allò natural no es distingeix d’allò artificial. O on l’artificial ha impregnat això que coneixem com a natural. Col·laboren junts. “La zona és simplement una zona, és la vida”. Deixem-ho aquí.\nNon-Slave Tenderness és també una zona. És vida. És un organisme material. Una entitat animista que incorpora, transforma i es nodreix constantment d’una multiplicitat de fluxos i acoblaments humans i no-humans. A diferència de la zona anterior, la violència contra els seus visitants, potser aquí també mers stalkers, no és la seva característica principal. Sí que ho és la tendresa, ja ens adverteix el seu nom, un amor fati que no és humà, ni de bon tros diví, sinó del tot material. Un amor orientat a la relacionalitat multidireccional i transespècie. Un amor que, com diria Karen Barad, “es fa sentir” i es contagia res més traspassar el seu llindar. Un llindar de l’amor com a esdevenir imperceptible que evidencia el moment de desaparició i l’evanescència dels subjectes aïllats. Els afectes deriven de la fusió amb l’ambient, amb la matèria, amb la immanència de la zona.\nNon-Slave Tenderness és un compost d’objectes, artefactes tecnològics, transferència de dades i sons amb capacitat per a afectar-se i ser afectats. Regulació tecnològica, mecanització, forçament, programació, talls a làser, diagrames de fluids, sistemes, càlculs de cabals, de volts, d’ampers. Una comunitat afectiva que es torna política a través de vincles col·lectius de mobilització de recursos.\nA Non-Slave Tenderness els cossos tenen cura i són cuidats. Una cura que es concreta en pràctiques tan quotidianes com, per exemple, l’encesa d’una bateria que ha de carregar-se cada nit. I que, de no fer-se, posaria en perill l’estructura de la zona. Non-Slave Tenderness convida doncs a una “solidaritat -en tant que obligacions i responsabilitats- de persones i coses”, en paraules de Jane Bennett. Perquè en una zona nuada de matèria vibrant, danyar una part de la seva xarxa tentacular podria fer mal a les altres parts. Una zona on els seus visitants no han d’entrar amb la por amb què ho fan els stalkers de la pel·lícula de Tarkovsky o de la novel·la dels germans Strugatski. I no tant perquè Non-Slave Tenderness no posseeixi materials que incitin al desig de pertinença, sinó perquè la nostra aproximació a ella no pot ser extractivista. Potser aquells stalkers estaven massa imbuïts de l’esperit de Perseu i mai van intentar comprendre a Medusa. Non-Slave Tenderness és un conjunt d’escultures que mussiten en un entorn que s’ha deixat enrere relacions extractives i de submissió. Ella és una potent força motivadora basada en els desitjos, en els afectes, en els sentiments i l’amor de connexió cap a un món compartit.\nNon-Slave Tenderness de Lucía C. Pino pertany al cicle “La possibilitat d’una illa” comissariat per Alexandra Laudo. Es pot visitar al Espai13 de la Fundació Joan Miró fins l’11 de març de 2018.\nCarolina Jiménez és comissària i investigadora. Viu i treballa a Barcelona, on combina la feina com a independent amb l'institucional, coordinant ara l'àrea de recerca i transferència de coneixements d'Hangar o prèviament el Programa d'Estudis Independents (PEI) del MACBA. Fins al 2017 va viure a Berlín, on va comissariar exposicions, va produir o coordinar projectes a SAVVY Contemporary, Transmediale-CTM Vorspiel, Bethanien, Berlin Art Week, Grimmuseum, GlogauAir o Altes Finanzamt. També ha comissariat projectes a La Casa Encendida, Matadero Madrid, Twin Gallery o la Sala d’Art Jove. Co-dirigeix el programa de música Rhythm is Rhythm a Dublab Radio. Quan pot, escriu per a catàlegs i publicacions.


Encara no s'ha comunicat la decisió respecte als presos de Lledoners\nBarcelonaCarme Forcadell i Dolors Bassa mantindran el tercer grau mentre no es resolgui el fons del recurs de la Fiscalia. El jutge ha rebutjat suspendre'ls el règim de semillibertat malgrat la petició del ministeri públic, que considera que el magistrat està legalment obligat a deixar en suspens les seves sortides diàries de la presó. Segons l'escrit del jutge, el recurs de la Fiscalia només tindria caràcter suspensiu en cas que ja hi hagués una resolució judicial i, per tant, s'hi presentés un recurs d'apel·lació. Per tant, anticipa que quan es resolgui sobre el fons, encara que sigui a favor de les dues preses polítiques, el tercer grau quedaria suspès si la Fiscalia hi torna a presentar recurs, en aplicació de la disposició addicional cinquena de la llei orgànica del poder judicial.\nAquest últim punt afegeix un matís important respecte al que va decidir el jutge el juliol de l'any passat i que va confirmar al novembre. Aleshores, tot i el recurs de la Fiscalia, va mantenir en tercer grau Bassa i Forcadell fins que el cas no va ser resolt de manera definitiva al desembre pel tribunal sentenciador, en aquest cas el Suprem. Ara, en canvi, totes dues hauran de renunciar, almenys temporalment, a les sortides diàries i als caps de setmana a casa tan bon punt el ministeri públic hi presenti un recurs d'apel·lació. Per la seva banda, els presos polítics de Lledoners continuen a l'espera de saber quina serà la resolució en el seu cas. Ells sí que van veure com se'ls suspenia la semillibertat al juliol, però en aquesta ocasió no serà la mateixa jutge –que malgrat la suspensió va avalar el tercer grau de tots ells– la que se n'encarregui.\nEls nou presos polítics catalans van tornar a ser classificats en tercer grau el 28 de gener, la vigília de l'inici de la campanya electoral. La Fiscalia es va esperar a l'endemà de les eleccions, el 15 de febrer, per recórrer la classificació i demanar-ne la suspensió cautelar. Els arguments del ministeri públic són els mateixos que ha anat esgrimint des que els presos han anat gaudint de les sortides penitenciàries, ja fos a través de permisos, de l'aplicació de l'article 100.2 per anar a treballar o a fer voluntariat o del tercer grau. En els seus escrits carrega directament contra el Govern per intentar "alterar la decisió condemnatòria de la sentència i el seu compliment efectiu" i fa una llista de motius pels quals els presos no haurien d'obtenir la semillibertat: "El compliment efectiu d'una part poc significativa de les penes imposades; la gravetat dels delictes comesos; el fet que la majoria no reconeguin la comissió delictiva i no n'assumeixin la responsabilitat; i la pública manifestació d'algun d'ells de la seva voluntat de tornar-ho a fer".\nA diferència del que passava l'any passat, des de la setmana passada tots els presos polítics han complert ja almenys una quarta part de la condemna. No és pas un requisit per a la concessió del tercer grau (sí per als permisos), però tant els fiscals com el Suprem han anat argumentant que una condemna per sedició "exigeix una justificació reforçada" que no veuen en el cas dels polítics i activistes catalans.\nEl jutge assignat a les presons de Wad-Ras i de Puig de les Basses i el responsable de la de Lledoners resoldran en primera instància sobre la concessió del tercer grau per part de la Generalitat als nou presos polítics catalans. Ells també seran els que hauran de decidir sobre la suspensió d'aquesta classificació fins que el cas acabi tornant inexorablement al Tribunal Suprem. L'última paraula la tindrà, de nou, la sala que presideix Manuel Marchena, que al desembre va considerar que cap d'ells complia els requisits per poder gaudir de la semillibertat. En cas que els jutges de vigilància penitenciària tombessin el tercer grau, els presos també podrien presentar-hi un recurs sabent, això sí, que l'última instància continuaria sent el Suprem.\nHores després de conèixer la decisió del jutge, l'exconsellera Dolors Bassa ha fet una piulada a Twitter on ha recordat que el tercer grau "no és llibertat, ni és cap privilegi", sinó que és un "dret" que tenen els presos a l'hora de complir "una sentència injusta i venjativa".\n— Dolors Bassa (@dolorsbassac) 23 de febrero de 2021


La Biblioteca Torras i Bages commemora el dia internacional del llibre infantil i juvenil amb una exposició i una sessió de contes | RTVVilafranca\nLa Biblioteca Torras i Bages commemora el dia internacional del llibre infantil i juvenil amb una exposició i una sessió de contes\nDissabte al migdia la biblioteca vilafranquina, coincidint el dia 2 d’abril amb el Dia Internacional del llibre infantil i juvenil, va acollir algunes activitats amb la voluntat de donar a conèixer el fons de la biblioteca.\nUna de les propostes és una exposició de llibres que vol mostrar els més destacats de la col·lecció infantil i juvenil de la Biblioteca, com explica Mireia Domínguez, responsable de la sala infantil.\nMajoritàriament son contes clàssics, però amb il·lustracions més actuals i adaptades també a diferents edats. Com explica Domínguez, els clàssics continuen sent els llibres que tenen més sortida en aquesta sala, amb un públic format per pares i mares amb fills petits. El repte, comenta, són els lectors i usuaris de la biblioteca entre els 10 i els 14 anys, que els costa mantenir el gust per la lectura.\nL’exposició es pot visitar tota la setmana a la Biblioteca Torras i Bages.\nD’altra banda, dissabte al migdia es feia una sessió de contes estrellats, a càrrec de Alexandre Bonanit, de l’Associació Bocafoscant. Es tractava d’una introducció a l’astronomia, lligada amb contes. Una activitat adreçada a infants a partir dels 6 anys, però en què els pares que hi participen acostumen a sortir-ne també molt satisfets.\nEls assistents van gaudir de l’experiència d’entrar dins d’un planetari, i veure el cel estrellat a mig matí. Una activitat que va aixecar força curiositat entre els participants que van mostrar molt d’interès ja abans de començar per intercanviar amb Bonanit els seus coneixements sobre els estels, els planetes i les constel·lacions.\nUna activitat que vol sumar pedagogia i divulgació de l’univers, amb un públic molt jove que es va mostrar entusiasmat amb l’oportunitat de poder gaudir dels estels dins de la biblioteca.\nAlexandre Bonanit, Biblioteca Torras i Bages, Mireia Domínguez, planetari\nLa biblioteca de Vilafranca també serà present a la Rambla aquest Sant Jordi\nLa biblioteca Torras i Bages reoberta amb el 50% d’aforament\nEls clubs de lectura enceten la temporada reivindicant la figura de Joan Perucho\n06/05/21El 1r Saló de l’Automòbil de Vilafranca del Penedès se celebrarà el 14 i 15 de maig\n07/05/21La pandèmia provoca un boom pel ciclisme i esgota els components per fabricar i reparar bicis\n1945 – Primera utilització amb èxit de l’estreptomicina


Front 242 + Youth Code + Interfront @ SALA APOLO (Barcelona) - 24/02/2018 - Concert - Agenda Concerts Catalunya\nrecomanar Front 242 + Youth Code + Interfront\nImprimir Front 242 + Youth Code + Interfront\nFront 242: www.front242.comyouth Code: www.youthcode.comorganitza: www.sturmpromotions.com\nEls mítics Front 242 tornen a la capital, més de dos anys després de la seva última visita, per oferir-nos el seu nou espectacle. "Circling Overland Tour" és una tornada a les seves arrels, al so EBM que va revolucionar el món de la música electrònica fa més de 30 anys. No en va, a dia d'avui, segueixen sent la banda emblema del gènere, a més d'un dels referents en l'escena techno mundial. Per a l'ocasió els acompanyen Youth Code, jove duo americà, que ha revolucionat l'escena underground del seu país, girant amb bandes de la talla de Skinny Puppy, Front Line Assembly o Chelsea Wolfe. Completa el cartell Interfront, que per a l'ocasió realitzaran un exclusiu "old school live set".


6 diciembre 2018 | Por Editor | Categoria: Baloncesto, General\nI passa un altre cap de setmana. Volant, com un alè. Què ràpid passa el temps quan t’ho passes bé, rodejat de bona gent i enmig d’un bon ambient. No calen més paraules. Sobre tot quan la victòria més important ens arriba de Palma, quan s’amic progressa adequadament i els seus companys li fan el millor regal. #totssomTudu #somInterilles\n— Iniciació i Premini (trobades)\nTot un luxe ajudar a descobrir el món de la pilota taronja a les generacions més tendres. Aquesta vegada amb els amics/gues del Jovent i el Ciutadella. Apassionant iniciar junts un camí al món de l’esport.\nCCE Sant Lluís 50 – 60 CB Ferreries\nAssociació de Comerciants CCE Sant Lluís 75 – 68 CD Alcázar A\n“La força de la manada és el llop, i la força del llop és la manada”(Rudyard Kipling, autor de “El llibre de la selva”)\nVictoria de valor després d’una setmana convulsa d’entrenaments. La sortida del primer quart va ser clau per aconseguir agafar un avantatge que després vam saber gestionar i defensar durant tot el partit. Vam estar verticals i directes en el joc d’atac, alguns cops inclús un pel precipitats, pero l’agressivitat va permetre jugar a un ritme de tu a tu que a principi de temporada ens hauría costat mantenir. Diversosjugadors van donar un pas important endavant i van saber liderar i estirar de l’equip, pero l’equilibri és complicat en aquestes categories. Mentre uns brillaven amb més força, a altres jugadors els hi va costar aparèixer i aportar amb continuïtat. Millora en la defensa de l’1c1 sobre pilota i en l’emparellament individual a tota pista, tot i que encara ens costa estar pendents del nostre jugador i dels suports a la pilota. A seguir creixent i amb un nou lema d’equip sobre el que haurem de treballar. L’esmentat a dalt.\n— Infantil femení (Copa)\nCB Boscos A 84 – 41 Sa Botiga de s’Uestrà CCE Sant Lluís\nPartit de lluita i caràcter contra un rival duríssim com es el Boscos A. Una sortida brutal ens va permetre donar la sorpresa i guanyar el primer quart amb un nivell d’intensitat i valentia admirables. A partir d’aquí, les locals van entonar-se i van començar a imposar el seu ritme de pressió, defensa, recuperació i contraatac. Es van cometre un gran nombre d’errors a l’hora de construir el joc, pero amb el ritme vertiginós de partit que es va viure, era més que normal. Per moments vam estar efectives en la sortida de pressió, sense moviments rígids, sense desplaçaments predeterminats, simplement aturant el joc, llegint i decidint, alguns cops amb més encert i altres amb menys, pero de totes les possessions aprenent.\nAplaudir l’equip a l’hora de gestionar les emocions i les frustracions en un partit on es van perdre pilotes (a vegades varies seguides), es van fallar tirs, es van rebre cops i la tensió va ser present en els 40 minuts. Van aparèixer alguns signes de frustració i ràbia a la pista i a la banqueta, pero molt positivament, es van saber gestionar i recomposar per seguir sumant al partit. El nostre joc en estàtic i els nostres automatismes de lectura de defensa han de millorar sobretot contra equips tan exigents. Hem de sortir satisfetes i orgulloses del treball fet a Calós i veient el que som capaces de fer, hem de mirar de voler més.\nCCE Sant Lluís 41 – 72 CB Ciutadella A\nCD Alcázar B 67 – 76 Aquitania CCE Sant Lluís\nPartit d’imprecisions i dubtes, de defenses de qualitat on ens aconseguiem ajudar les unes a les altres però amb poca continuïtat i regularitat en els esforços contra un equip que va estar molt fi en el tir exterior i la finalització propera. Moments de dubtes a l’hora de construir desde la nostra línia de fons i jugar arribant, però amb instants de circulació, cooperació i compenetració molt alts que ens portaven a treballar com una sola. Els errors i els dubtes es paguen cars ja a cadet, i tot i ser una part del joc que hem d’entendre, permetre, treballar i ens permet aprendre, cal minimitzar-los per poder competir contra equips que et castiguen tant i tan ràpid.\nEl caràcter de les cadets blaves va tornar a sortir a la llum. I com ja va fer contra Ferreries i Jovent A, el cor d’aquest equip va tornar a bategar amb més força en els últims minuts. Quan tot ja semblava perdut, els dubtes van desaparèixer, ens vam capbussaar en el joc i les ments van callar. Només importava donar-ho tot a cada possesió, sense temps d’anticipar gaire, sense temps de quedar-se pensant en el passat. Amb un parcial de 10 punts a base de triples, recuperacions i pressió, vam anar esgarrapant punt a punt fins arribar a empatar el partit a l´últim segon després d’una recuperació defensiva i portar-lo a la prórroga.\nLa dinàmica ascendent dels últims minuts del partit ens va portar a fer nostre el ritme de la pròrroga i ens va permetre acabar enduent-nos un partit molt difícil amb un regust dolç, que no ens ha de cegar a l’hora d’analitzar les nostres mancances en alguns moments.\nCB La Salle Mahón B 73 – 97 CCE Sant Lluís\n— Júnior femení (Lliga Menorca)\nCD Alcázar 73 – 53 CCE Sant Lluís\nPartit de preparació i pròleg d’un repete estimulant per laquesta setmana, dissabte, a Ciutadella. Les júnior blaves van sortir amb poc to en el primer quart i les primeres rotacions van ser de poca qualitat quant a concentració. L’Alcázar va aprofitar i ràpidament va ser capaç de pintar el partit de vermell a base de pressió, ritme, correr i tirs de fora del 6,75. Un cop aturada l’arrencada local, el següents quarts ja van ser una altra cosa. Amb les idees més clares a l’hora de treure la pressió, conectant més en atac, castigant més el rebot i jugant més sólides darrera, el partit es va igualar i les blaves van començar a competir i a donar la cara al partit.\nLa banqueta va canviar i va sumar a la segona part. Les rotacions van guanyar qualitat i ens va fer crèixer com a grup a la pista. Ara ja ens toca preparar una cita increïble i estimulant, enorme, d’aquelles que et fa sentir viu, que et planteja un repte que et permet treure el millor de tu. No hi ha marxa enrrera, una data, un objectiu, un equip. Les blaves han de donar-ho tot, sense dubtes, sense pors, llençant al fems tot alló que no ens ha de fer servei. Som-hi blaves, som-hi júnior. A conquerir el Calós!\n— Júnior masculí (Lliga Menorca)\nCB Boscos 75 – 86 CCE Sant Lluís\nGran comunió equip-club-afició que es va traslladar a la pista en un partit decisiu. Aquests dotze gladiadors segueixen escrivint la seva particular història dins el nostre club.\nNo al•lots, no ha estat un somni. Sí al•lots, sí és la vostra merescuda realitat. Els vostres anys de compromís, dedicació, generositat i esforç bé es mereixen ser… INTERILLES!!!\nTeniu un  molt gran. El premi és ben vostre i de tots els que vos han acompanyat en aquest trajecte formatiu integral, com a esportistes i persones, des que us van descobrir i inculcar el cuquet i la passió pel .\nAra només quedar culminar aquesta etapa xalant, aprenent i cresquent en una competició júnior balear .\nDes del Centre Cultural i Esportiu Sant Lluís, gràcies per representar-nos amb orgull, talent i respecte. Els  són recíprocs, ho sabeu.\nCE Es Castell 94 – 76 Insotel CCE Sant Lluís\nFotos: Xus Rotger, Toñi Soler and company. Sempre gràcies.\nNuevas fechas para el playoff\nDaniel Northern no seguirá en el Club\nBasquet Pla, Partit amistós\nHemeroteca Elegir mes mayo 2019 (14) abril 2019 (373) marzo 2019 (334) febrero 2019 (357) enero 2019 (319) diciembre 2018 (297) noviembre 2018 (378) octubre 2018 (440) septiembre 2018 (361) agosto 2018 (334) julio 2018 (355) junio 2018 (372) mayo 2018 (390) abril 2018 (411) marzo 2018 (362) febrero 2018 (362) enero 2018 (379) diciembre 2017 (305) noviembre 2017 (406) octubre 2017 (480) septiembre 2017 (404) agosto 2017 (338) julio 2017 (384) junio 2017 (423) mayo 2017 (417) abril 2017 (476) marzo 2017 (615) febrero 2017 (420) enero 2017 (478) diciembre 2016 (415) noviembre 2016 (474) octubre 2016 (501) septiembre 2016 (463) agosto 2016 (476) julio 2016 (488) junio 2016 (496) mayo 2016 (536) abril 2016 (450) marzo 2016 (583) febrero 2016 (594) enero 2016 (512) diciembre 2015 (354) noviembre 2015 (448) octubre 2015 (460) septiembre 2015 (525) agosto 2015 (505) julio 2015 (569) junio 2015 (551) mayo 2015 (536) abril 2015 (503) marzo 2015 (678) febrero 2015 (615) enero 2015 (567) diciembre 2014 (548) noviembre 2014 (613) octubre 2014 (655) septiembre 2014 (472) agosto 2014 (632) julio 2014 (419) junio 2014 (519) mayo 2014 (487) abril 2014 (448) marzo 2014 (503) febrero 2014 (464) enero 2014 (398) diciembre 2013 (414) noviembre 2013 (515) octubre 2013 (582) septiembre 2013 (480) agosto 2013 (493) julio 2013 (557) junio 2013 (486) mayo 2013 (481) abril 2013 (573) marzo 2013 (450) febrero 2013 (603) enero 2013 (634) diciembre 2012 (420) noviembre 2012 (479) octubre 2012 (516) septiembre 2012 (592) agosto 2012 (508) julio 2012 (557) junio 2012 (385) mayo 2012 (535) abril 2012 (449) marzo 2012 (562) febrero 2012 (553) enero 2012 (629) diciembre 2011 (510) noviembre 2011 (585) octubre 2011 (634) septiembre 2011 (637) agosto 2011 (600) julio 2011 (672) junio 2011 (665) mayo 2011 (717) abril 2011 (701) marzo 2011 (791) febrero 2011 (572) enero 2011 (672) diciembre 2010 (444) noviembre 2010 (593) octubre 2010 (549) septiembre 2010 (718) agosto 2010 (692) julio 2010 (553) junio 2010 (672) mayo 2010 (669) abril 2010 (692) marzo 2010 (730) febrero 2010 (620) enero 2010 (568) diciembre 2009 (387) noviembre 2009 (544) octubre 2009 (571) septiembre 2009 (654) agosto 2009 (541) julio 2009 (539) junio 2009 (427) mayo 2009 (421) abril 2009 (516) marzo 2009 (631) febrero 2009 (494) enero 2009 (515) diciembre 2008 (475) noviembre 2008 (471) octubre 2008 (411) septiembre 2008 (262) agosto 2008 (47)


Batles democrátics (i VI) | card.cat\nBatles democrátics (i VI)\nPublicat el 22 de març de 2021 per Josep Cortès\nMaig de 1995 – Novembre de 2021\nLa participació de Mateu Puigròs en les tasques municipals llorencines ha batut tots els rècords d’ençà que el municipi se separà de Manacor, el 1892: ha format part de l’Ajuntament des de les primeres eleccions municipals de 1979 (42 anys); ha estat el batle que més ha durat en el càrrec, entre 1995 i 2021 –si els pactes amb el PSOE es compleixen– (26 anys); i ha estat el primer carrioner en ostentar la batlia. Són unes dades que difícilment es tornaran repetir.\nMirats en conjunt, els seus anys com a capdavanter de la corporació es pot dir que han estat marcats per l’estabilitat política, una estabilitat que no es preveia el 1995, quan va esser elegit per primera vegada. A les eleccions d’aquell any, el GISC va esser la llista més votada, amb tres regidors, seguida del PSM i el PP (dos regidors cada partit) i el grup independent Gent Llorencina, UM, PSOE i CB, amb un regidor per a cada formació. Durant la legislatura anterior, presidida per Miquel Vaquer, Puigròs havia tengut un paper important i còmoce, gestionant la delegació d’Urbanisme i controlant tot el que es feia a Son Carrió, per això, optar a la batlia li provocava un doble conflicte: els grups llorencins eren reacis a acceptar un batle carrioner i els carrioners del GISC també ho eren per si el protagonisme del grup en el seu nucli urbà quedava diluït en el conjunt del municipi. Llavors, va signar un pacte amb el PP, CB i GELLO, en virtut del qual els dos primers anys seria batle Miquel Vaquer, i els altres dos Mateu Domenge, del PP. El dia abans de la votació de batle, però, el PSM i UM van organitzar una informació pública a la Rectoria, a la qual s’insinuava que la renúncia de Puigròs a la batlia tenia més motivacions econòmiques que polítiques, la qual cosa va provocar una ona d’indignació popular tan gran que Puigròs –més obligat pel seu propi grup i per tal d’evitar sospites que per les ganes que en tenia– es va fer por, va rompre el pacte i es va votar a ell mateix. Finalment, va formar govern amb el PSOE, UM i CB, deixant a l’oposició PSM, PP i GELLO. Amb el temps, el PSM ha mantingut una relació molt cordial amb el GISC, formant part gairebé sempre de l’equip de govern, però el PP, de llavors ençà, sempre ha estat a l’oposició.\nDe banda l’estabilitat política esmentada abans, Mateu Puigròs, segons la meva opinió, en els seus 26 anys com a batle només ha tengut dos moments, diguem-ne, d’inquietud, sense comptar la torrentada de 2018 i la pandèmia de covid-19: el primer, les dues legislatures en què els Nous Independents Units (NIU) van entrar a l’Ajuntament –1999 i 2003– i li feren una oposició fèrria, arribant a investigar-lo personalment per si hi havia indicis de corrupció, cosa que no pogueren demostrar; l’altre, el juliol de 2015, quan un equip del departament de Duanes de l’Agència Tributària escorcollà l’Ajuntament, en la denominada Operació Pokémon, que investigava concessions públiques a canvi de suborns. En el cas de Sant Llorenç, afectava l’empresa concessionària de la recollida dels fems, Econar, i resultaren investigats el batle, Mateu Puigròs, els regidors Mateu Frau i Joan Planas i la funcionària Neus Andreu. Les últimes notícies que he pogut aconseguir d’aquest tema són, la primera, de juliol de 2019, en què el Tribunal Suprem ordenà que la peça separada de l’operació que afecta Balears s’havia de continuar investigant en els jutjats de Lugo, sota la direcció de la jutgessa Pilar de Lara; la segona, del gener de 2020, en què aquesta jutgessa va esser suspesa durant set mesos per haver-se torbat massa en la investigació.\nPer no estentre’m massa en les inversions que s’han fet en el municipi durant els 26 anys en què Mateu Puigròs ha ostentat la batlia, em limitaré a assenyalar les que, segons el meu punt de vista, han tengut més rellevància.\n1997: Se celebra la I Fira nocturna, a l’estació.\n1999: S’inaugura la nova biblioteca Mossèn Salvador Galmés, el poliesportiu Margalida Fullana i l’Auditòrium sa Màniga.\n2000: Obre les portes el local de la Tercera Edat, a Sant Llorenç.\n2001: Es dota de gespa artificial el camp de futbol; s’inaugura el nou Punt verd; es dóna per acabada la publicació de les obres completes de Salvador Galmés, a cura de Pere Rosselló; l’any 2019 es digitalitzaran.\n2002: S’inaugura la remodelació de la plaça Nova; es compra la teulera.\n2003: S’inaugura l’església de sa Coma; s’elimina la gasolinera de la plaça del Pou Vell.\n2005: S’inaugura la remodelació de la plaça del Pou Vell; el Centre de dia de Sant Llorenç comença a funcionar; el pintor Miquel Pont és nomenat Fill Il·lustre; comença a funcionar la via de circumval·lació.\n2006: L’Ajuntament compra la Sala Rigal; es crea l’empresa municipal Bellver.\n2007: Es fa un parc infantil a la plaça de l’Ajuntament.\n2009: S’inaugura el monument a les víctimes de la guerra, que ha donat Joan Lacomba.\n2011: S’inauguren l’escola infantil, al camí del Purgatori i el Centre de dia de Son Carrió.\n2013: L’Ajuntament compra el talaiot de s’Illot; s’inaugura un parc infantil a la plaça del mercat de sa Coma.\n2014: Es posa en marxa a Sant Llorenç el sistema de recollida de residus porta a porta; s’inauguren dues pistes de pàdel a Sant Llorenç.\n2016: S’inaugura l’Espai36.\n2017: L’Ajuntament revoca el nomenament de Francisco Franco com a Fill Adoptiu.


E MIQUEL ROSSELLÓ DEL ROSAL « L'Altra Mirada\nAquesta vegada giram la mirada cap a dedins. A la redacció de “L’altra mirada” vàrem trobar que ja ens podíem permetre donar a conèixer una mica més el motor, junt amb na Lila, d’aquesta publicació.\nAmb l’inevitable i característic capell posat, acudeix a la cita; tot disposat a fer una entrevista curta, tal com ens sol demanar a cada més als entrevistadors. Precisament per aquesta causa ens centrarem en algun aspecte concret de la personalitat i activitats d’En Miquel deixant altres aspectes per a noves entrevistes, ja que el desitjam llarga vida per a la nostra revista.\nEncara que la majoria dels lectors el coneixeu prou bé, hem de fer un breu repàs biogràfic.\nTenc 67 anys, m’agafau en un moment molt oportú, perquè si fos la setmana que ve ja en tindria 68…\nPel que fa als estudis, només tenc el batxillerat, el preuniversitari. També vaig fer tres cursos d’Econòmiques, fins que em varen expedientar…\nAixò són els estudis oficials, però l’autoformació…\nBé, autoformació moltíssima! Si comptes el que he llegit… La meva vida és molt llarga, per tant hi ha fases. De jovenet, marxisme a tope; tot el que queia a les meves mans; els Pulitzer… I assaig en general. Durant la meva estada a la presó, curiosament, vaig llegir poesia; vaig descobrir en García Lorca i també vaig descobrir els clàssics dels segles catorze i quinze. Després, durant molts d’anys, vaig seguir llegint assaig. Ara, ja fa bastant d’anys, que, sobretot, llegesc novel·la negra i novel·la històrica. Ja en tenc prou de llegir informes i coses d’aquestes, el que no em queda més remei. La novel·la és pels moments d’esbarjo.\nI la teva trajectòria política?\nA finals del 1969 em vaig afiliar per primera vegada a un partit clandestí de Barcelona que es deia Comité de Huelga Estudiantil “els Chechos” i Comité de Huelga Obrera. Era allò més extrem que hi havia a la Facultat… La seva consigna era: abolició de la Universitat, per acabar amb el treball manual i el treball intel·lectual, que deia en Marx. Em varen detenir essent d’aquest partit, el maig del setanta. Aquest partit era tan minoritari i tan estrafolari que, quan vaig sortir de la presó, em varen detenir, em varen torturar, i tot allò que va passar… vaig estar dos mesos a la presó Modelo i, quan vaig sortir amb llibertat provisional i vaig tornar a Barcelona, després d’una gran disputa amb la família (i totes les coses pròpies d’aquella època), vaig trobar que el partit s’havia dissolt. Ja no existia! Però, el mateix company que m’havia ficat en el primer ja en tenia un altre de preparat, que es deia Estudiantes Marxistas Leninistas, pro xinesos. Aquests era un partit que, des del punt de vista ideològic i teòric era ultra esquerrà, es basava en les teories maoistes d’aquella època. Era divertit intentar aplicar les teories maoistes a Barcelona! Però tenia una pràctica que avui diríem sindical, molt d’anar pel carrer, reivindicativa… Denunciàvem un professor perquè no en sabia, o perquè arribava tard, o perquè era un fatxa; denunciàvem les deficiències en materials acadèmics… Denunciàvem el més quotidià. És clar, la revolució ja quedava molt enfora.\nA través d’aquest partit vaig anar evolucionant; el 1971 vaig coincidir en una gran mobilització, a Barcelona, de la SEAT; els treballadors varen ocupar la nau, la guàrdia civil hi va entrar, va haver-hi tirs i varen matar un obrer. Vàrem muntar una gran resposta a la Universitat. I aquí vaig viure la gran contradicció d’esser membre d’un partit exclusivament d’estudiants; esser un dels líders destacats (perquè jo era un líder a Econòmiques; em deien “el mallorquí”), era el que feia els mítins “relàmpago”; i, jo i el meu company, no sabíem què fer davant un esdeveniment obrer. Vàrem haver d’anar a demanar al representant del PSUC a la Universitat, que en aquell moment era minoritari dins la universitat. Nosaltres el criticàvem de reformista i tal, però a l’hora de la veritat eren els únics que en sabien. I ells ens anaven dient: convocau manifestacions a la plaça X, feis això, feis allò… i nosaltres ho fèiem. I, a la pràctica, xerrant (cosa que en política se fa poc), vàrem descobrir, que no eren tant desastre com ens pensàvem. I ells també varen descobrir que nosaltres no érem tan locos... i ens varen proposar participar en un seminari; d’aquells que fèiem a una església (la de davant la Facultat) i el vàrem fer amb Paco Fernández Buey, un PNN d’Econòmiques en aquell moment, deixeble d’En Sacristán. Ens va convèncer que ens féssim del PSUC.\nAixò és una vida política intensa…\nA partir d’aquell moment vaig esser militant del PSUC. Després vaig venir a Mallorca per anar a complir condemna. A Mallorca no hi havia el PSUC, hi havia el PCE i ens passaven l’afiliació. Això era l’estiu del 72 i estic a Mallorca fins al febrer de l’any següent. En vàrem encarregar que estructuràs una organització d’estudiants universitaris, que el PCE no en tenia en aquells moments, i ho vaig aconseguir. Entre altres coses, afiliant en Pep Valero, a n’Eusebi Riera i a en Pep Vilchez entre d’altres. La resta del 73 el vaig passar a la presó. I dins la presó vaig seguir militant, perquè el PCE també estava molt organitzat dins la presó. I quan en vaig sortir, un parell de dies abans que volassin en Carrero Blanco (vaig tenir molta sort, perquè no hauria sortit en cinc mesos més), ja em vaig incorporar al Partit aquí, a Mallorca. Na Francisca Bosch em va destinar a no sé què… Les mesures d’estricta clandestinitat s’havien afluixat una mica… Jo sortia en llibertat condicional; havia d’anar a firmar, cada setmana o cada quinze dies, a la Plaça d’Es Mercat, on ara hi ha l’Audiència.\nEndemés, estava pendent de què, quan acabàs la llibertat condicional, m’havia d’incorporar a fer la mili. En altres èpoques m’haurien dit que em quedàs, que no m’aficàs, però en la nova situació em vaig dedicar a crear organització del Partit a pobles. Després vaig fer la mili i vaig seguir militant durant la mili; això sí que ja era una responsabilitat grossa pels riscs de major repressió que comportava si t’agafaven. Quan vaig acabar la mili, que va coincidir amb els cinc assassinats del setembre del 75 (m’enviaren a Cabrera precisament per això), en sortir d’una reunió de la Direcció del Partit que es va fer a la Casa de l’Església, el Seminari Vell (un dels llocs on fèiem reunions), em nomenaren Secretari d’Organització.\nLa carrera segueix…\nVaig seguir militant en el PCE, la legalització, les primeres eleccions… El 84 vaig participar en la crisi que va tenir el partit en aquell moment i vaig evolucionar cap a posicions més radicals, “pro soviètiques” que deien en aquells moments. Vaig formar part del “Partit dels Comunistes de les Balears”, crec que es deia, el PCB. Curiosament aquesta experiència meva és un exemple de la inutilitat d’emmirallar-se sols en les bregues internes. Perquè deu anys després ens tornàrem a ajuntar perquè vàrem descobrir tots dos que cada un per separat no fèiem res. Ens va costar deu anys, així mateix, entendre que la divisió i les bregues eren negatives. Ara ja em costa menys entendre-ho…!! Em posa molt nerviós. Ens vàrem tornar a incorporar al Partit Comunista i ja vaig empalmar amb la creació de “Izquierda Unida”.\nVaig participar en Izquierda Unida i vaig sortir elegit regidor de Marratxí el 1995. A la segona legislatura, el 99, ja vaig participar en el primer Govern de Progrés. Inicialment com a Cap de Gabinet de la Consellera Nanda Caro, a Benestar Social i, a finals de legislatura, com a Conseller de Treball, substituint a n’Eberhard Grosske. A la vegada m’elegiren Coordinador d’Esquerra Unida; n’Eberhard es va dedicar a la candidatura a la batlia de Palma. Jo vaig compatibilitzar la Conselleria de Treball amb la tasca de Coordinador. Després que el Pacte de Progrés perdés les eleccions, vaig presentar la meva dimissió, vaig esser l’únic líder de tots els partits del Pacte que va assumir en roda de premsa que havíem fracassat (no ho podíem amagar) i vaig anunciar que no em tornaria presentat a Coordinador. I ho vaig complir!\nPerò la història no acaba aquí…\nDes de la coordinació d’Esquerra Unida a fer el primer projecte unitari que vàrem fer amb el PSM; que va esser la Candidatura Progressista per a les Eleccions Generals, on na Nanda Ramón va esser cap de llista i En Manolo Cámara el segon. Aquesta idea va sorgir dins el despatx de la Conselleria quan ja havíem perdut les eleccions i encara no havíem fet el traspàs. En una reunió on hi era en Pere Mascaró amb tot l’equip, en Pere va dir: vénen les Eleccions Generals d’aquí a un parell de mesos… què feim, què no feim…? Fixa’t tu, després d’haver perdut les eleccions el Pacte! Esquerra Unida tota sola… per anar un diputat a Madrid. En Pere Mascaró va dir: l’única solució és que arribem a un acord amb el PSM. Jo vaig dir: però això…! Diu: mem, telefona a En Mateu Morro. Li vaig telefonar i em va rebre a la Conselleria d’Agricultura (ell encara era el Conseller). Li vaig contar la història i em va dir que no veia fàcil que la gent seva acceptàs anar amb un partit d’obediència estatal, però que ho intentaria i em diria coses. Ho varen discutir i em va dir: ho acceptam! No vàrem treure el diputat pels pèls i, sobretot, perquè hi va haver l’atemptat d’Atocha i tornà a funcionar el vot «útil».\nVaig continuar essent regidor de Marratxí, ho he estat deu anys. Vingué la legislatura d’En Matas, la de les autopistes, catastròfica. Vàrem constituir el Bloc per Mallorca, amb el PSM, jo també hi vaig participar molt activament. Havia estat abans diputat de la coalició d’Esquerra Unida els Verds; que va esser una altra història que demostra que havia assumit les lliçons del passat; cosa que no tothom havia après…! Els Verds posaren condicions i jo vaig arribar a la conclusió que valia més anar al segon, que no anar el primer i rompre la coalició. Tots sols, cadascú pel seu compte, no hagueren sortit ni ells ni nosaltres. Els històrics deien que jo estava loco, que nosaltres érem més forts, però vaig acceptar esser el segon de la llista. Encara era el coordinador. Si sortia, jo seria el portaveu del grup. Na Margalida Rosselló va esser cap de llista tres setmanes i jo vaig esser portaveu quatre anys… Després va venir el Bloc per Mallorca, ja no em vaig presentar. Jo mai he tingut una actitud de forçar per esser el que a mi m’hauria agradat. Si veia que la cosa portaria polèmica; sempre em retirava.\nT’has sentit manipulat moltes vegades?\nBé… manipulat… no, però era conscient que estava dins un joc de forces. Per exemple, jo presentar-me de cap de llista, lluitar per esser cap de llista en una coalició on hi havia el PSM… Ni tan sols de cap de llista, sinó de la llista del Parlament; hi havia altra gent que hi volia esser. Per això mateix, i perquè ja feia molts d’ anys que hi era, me varen presentar pel Consell.\nAl llarg de tot aquest temps, has tingut algun moment en què has estat temptat d’enviar-ho tot a fer punyetes?\nNo! Això no m’ha passat mai; el que sí he tingut ha estat la crisi de dir: això és un desastre! Que les coses anaven molt malament, sí. Moltes decepcions. La primera va esser a les eleccions del 77, després d’haver lluitat…\nDecepció de les persones o de les estructures?\nDe les dues coses. Decebut de les persones moltes vegades i de les estructures també i de la situació política. Per exemple, que els comunistes haguéssim estat els que havíem lluitat durant quaranta anys, jo vaig estar a la presó durant un any (no vaig veure cap socialista enlloc, a cap presó d’Espanya), i després, a les primeres eleccions, el Partit Comunista tragués 18 diputats i el PSOE 120… era molt desagradable.\nTambé hem de parlar d’Iniciativa.\nA partir del Bloc es produeix la divisió dins Esquerra Unida. Ja es demostra dins Esquerra Unida que l’estructura de poder interna no és l’organització, sinó que són els nuclis de govern. En definitiva, la conselleria de na Fina Santiago en el Govern, la Conselleria de Cooperació Local del Consell on hi era jo, i la regidoria de Palma per a n’Eberhard. Va haver-hi problemes interns des del primer moment. Jo no vaig tenir cap problema amb na Joana Lluïsa Mascaró durant els quatre anys. Fins a tal punt que, quan na Joana Lluïsa va dimitir de Vicepresidenta per esser la portaveu, perquè vàrem descobrir que tots érem en el Govern, per tant, qui parlava en nom del Bloc? Ella va decidir que seria la portaveu, no va haver-hi cap dubte per part del PSM de què jo fos el Vicepresident. El tercer era el d’Esquerra Republicana, En Joan Lladó. Ni na Fina ni jo no vàrem tenir cap problema, per la qual cosa vàrem muntar Iniciativa. El que nosaltres volíem era donar continuïtat al Bloc i una part d’Esquerra Unida posava molts d’emperons a això. No volien apostar per construir una força d’obediència estrictament illenca. Nosaltres pensàvem que tornar a retrocedir i trencar el projecte unitari que s’havia creat no era adequat, sinó que en tot cas s’havia de seguir avançant.\nPrimer vàrem constituir Iniciativa d’Esquerres, i després Iniciativa-Verds. De fet dúiem tres o quatre anys intentant fer aquesta operació entre Esquerra Unida i els Verds i, quan ens vàrem separar nosaltres, amb tres mesos va estar feta aquesta unió, aquest projecte unitari. Encara no era MÉS. Jo ja no em vaig tornar a presentar a cap institució, sinó que em vaig “retirar” a l’Ajuntament de Marratxí. He de reconèixer que de tota la meva activitat política, a part de la lluita clandestina (que és un element molt èpic i que sempre m’ha emocionat molt), el que més m’ha agradat ha estat la feina municipal. I això que no he estat mai en el govern; sempre a l’oposició municipal. Pens que estar en el govern d’un municipi ja deu esser el cel…!! Així i tot te venia a veure la gent, encara que estiguessis a l’oposició, i et comentava…\nVàrem aconseguir que el PSM, que no es va voler ajuntar al primer Bloc de Marratxí, aquesta vegada ho fes. Vàrem tenir dificultats perquè el PSM volia que Iniciativa fossim el número tres, però finalment proposam que fossin el cap de llista i que jo sigui el segon. El resultat va esser que l’any següent, quan vàrem presentar MÉS, vàrem passar de dos a cinc i ara tenim el batle de Marratxí.\nPassem al tema de les Fundacions (Emili Darder i Ateneu Pere Mascaró). Què és, o què hauria d’esser una fundació d’esquerres, transformadora i sobiranista?\nEl que pretenem que sigui, i treballam per construir-ho, és un espai de reflexió i de debat; de confrontació d’idees, d’elaboració de propostes… Aquesta elaboració es fa pel camí del consens i del debat. A la vegada, un organisme que pugui dedicar esforços a la formació de futurs quadres de projectes transformadors. No sols partidaris (d’un sol partit), sinó també d’organitzacions sindicals o d’altres formacions. També un instrument d’acció des de la societat civil. És el que feim, participar en plataformes d’això o d’allò…\nLa teva evolució, des d’un internacionalisme comunista a un sobiranisme independentista, en aliança amb el PSM… com ho agomboles?\nMirau, jo ho agombol molt bé. Jo em consider sobiranista, no independentista. Entre altres coses perquè no sabria quina nació s’ha d’independitzar, si fos català, probablement seria independentista; però un mallorquí, no sabria dir… Consider que dins el nacionalisme s’ha produït una evolució històrica molt important. Entre el nacionalisme del segle denou, que propugnava la creació d’estats nació i que, per tant, era l’expressió política de les burgesies nacionals confrontades a una classe obrera que teoritzava la necessitat de la internacional (els obrers són iguals aquí que a qualsevol altra part), a una evolució on es mantén una rama, que seria la dreta (representada pel que a Catalunya era Convergència; o el PNB basc; i a molts d’altres països) molt unida a un territori, i el nacionalisme d’esquerres, que va assumint reivindicacions socials, mediambientals ecològiques… I que situa el debat, no tant entorn de la reivindicació d’un estat, com a la reivindicació d’un projecte de país. Això ve acompanyat de què no és el mateix parlar de nacionalisme o d’internacionalisme dels segles denou o vint, que a l’època de la globalització. Jo consider que el sobiranisme a l’època de la globalització és una senya d’identitat imprescindible des d’una opció de canvi rupturista; de canvi de sistema. La forma d’atacar el sistema és, no sols la lluita global, sinó la lluita local. La defensa dels valors locals, dels productes locals, de la ideologia i de la idiosincràsia dels pobles…\nUna passa més que la confederació?\nSí. Això no ho sé; el que jo defens és que les decisions màximes d’un poble s’han de definir des de baix a dalt. Aquest poble pot decidir confederar-se, federar-se o el que consideri oportú.\nAixò és un gir total del teu plantejament ideològic. Això és girar el calcetí!\nExacte! Jo reconec que, avui en dia, no se m’ocorr començar una anàlisi política o una intervenció sobre la situació d’aquí, pel que passa a escala d’Estat.; o en l’àmbit d’Europa. I, abans, començava gairebé per l’internacional per, finalment, acabar aquí. Convenia fer aquí en coherència amb l’estatal, o mundial, i no a l’inrevés, que és el que pens ara. Decidir el que convé des d’aquí i en funció d’això actuar.\nÉs el mateix un discurs teòric que un discurs ideològic? A les esquerres de les Illes què creus que hi predomina? El teòric és una hipòtesi sobre on vols anar; l’has de contrastar amb la realitat i has de corregir. El plantejament ideològic és, d’alguna forma, com una veritat indiscutible.\nÉs una pregunta molt difícil; no sé què vos he de respondre, la veritat, però el que jo diria és que a les esquerres de les Illes no hi ha ni l’ideològic ni el teòric, sinó que predomina el tacticista i el pragmàtic. El que crec és que manca reflexió teòrica i ideològica. Dins les esquerres de les Illes i dins les mundials.\nTu creus que les esquerres trepitgen el carrer o es dediquen a fer debats en els seus cercles, entre els seus?\nJo crec que sí que trepitgen el carrer. Es més, crec que és impossible fer política municipal sense trepitjar el carrer. Si no fas això, ja no t’has de presentar. Jo crec que qualsevol regidor del PSOE, de MÉS, de Podemos, sobretot si parlam dels pobles petits, però també a Palma (Toni Noguera, Hila…), trepitgen carrer. En el Consell de Mallorca, per exemple, jo vaig trepitjar més carrer que a la Conselleria de Treball i a l’Ajuntament no en parlem. També existeix l’empremta personal; hi ha gent que es tanca i gent que tot el contrari, pensa que el fet fonamental de la gestió és tenir contactes amb la gent.\nQuan vaig estar a la Conselleria de Treball el primer que vaig fer va esser anar a visitar els sindicats i les patronals, i, després, els municipis. Quan era Conseller de Cooperació Local vaig visitar quatre vegades tots els municipis de les Illes. Vaig esser el primer conseller de Cooperació Local en què els batles no venien a la conselleria, sinó que jo anava a visitar-los. És molt distint, la primera vegada al·lucinaven. Que els telefonassin: eh, demà vindrà el Conseller perquè vol saber què penses del Pla d’Obres i Serveis…\nEn un món capitalista, cada cop més globalitzat, el sobiranisme d’esquerres és una opció transformadora o, al contrari, seria afeblidora d’una opció transformadora que hauria d’esser cada cop més global?\nConsider que és imprescindible una concepció sobiranista dins la identitat revolucionària avui en dia.\nTotes les revolucions sempre han tingut un component de defensa de la identitat nacional (Vietnam, Rússia, França, Cuba…). Com es connecta aquest pensament amb la resta de pensaments que pot haver-hi a l’Estat, a la Unió Europea o en el món?\nBé, això és un tema, primer, de concepció. Jo consider que voler afrontar un procés d’alliberació nacional d’un territori sense cercar aliats a l’exterior d’aquest territori és senzillament, i amb llenguatge un poc grosser, pixar fora de test. Els vietnamites dedicaven ingents quantitats a influir en les mobilitzacions del poble nord-americà. La guerra no consistia sols a pegar tirs en el Vietnam… Tu no pots tirar endavant un procés d’alliberació d’un territori, com poden esser el País Basc o Catalunya, sense comptar amb aliats a la resta de l’Estat i a la resta de la Unió Europea. La qual cosa no vol dir que no s’hagi fet habitualment. Jo crec que aquest és un error del nacionalisme: el tancament dins ells i no cercar obertures. Crec que en aquests moments hi ha un canvi substancial dins el món del sobiranisme; amb diverses experiències interessants. Per exemple, en el País Basc, Bildu està teoritzant fins i tot sobre la creació d’un sol front electoral a escala estatal. Cosa impensable fa cinc anys per Batasuna o qualsevol altra formació nacionalista. Esquerra Republicana de Catalunya no té la mateixa posició ara que abans de l’estancament del Procés.\nEl poble Kurd, a l’hora d’intervenir a Turquia, no munta un partit kurd, sinó que munta un partit democràtic a tota Turquia que aglutina els kurds com a força fonamental i les distintes minories que hi ha i les distintes opcions verdes d’esquerres. Per tant, no es pot concebre un procés d’alliberació tancat. Sobiranisme no vol dir aïllament. No és possible sense aliances i sense fer-ho conjuntament.\nTu creus que coneixem a fons la nostra realitat, com a societat contradictòria? Sabem realment a què i a qui ens enfrontam quan deim que volem transformar la nostra societat?\nHome, mai es coneix tot. Jo consider que qualsevol plantejament marxista (jo em consider marxista) comença per analitzar, per fer el diagnòstic de la realitat; i després elaborar propostes de transformació. El diagnòstic de la realitat és fonamental; si el diagnòstic està mal fet… això és com la medicina. Si hi ha un mal diagnòstic, en lloc de curar-te et pot matar. Per tant, tot el que sigui dedicar esforços al coneixement de la realitat… aquesta és una de les funcions de les fundacions. L’anàlisi dels canvis que es produeixen; la dreta ho fa a això. Per què s’estan produint tots aquests canvis cap a l’extrema dreta en aquests moments, qui els estudia, qui els analitza… Nosaltres hi hem de dedicar esforços. I quan jo parl de l’esquerra, no estic parlant dels partits d’esquerra, sinó de l’esquerra social i política actual. Si hagués de concretar, et podries trobar que moltes forces polítiques o sindicals d’esquerres no analitzen gaire el que fan, però això ja seria entrar dins una crítica de què no ho fan com toca. I, en l’àmbit de coneixement, els canvis que s’estan produint a escala mundial són molt ràpids i d’una enorme profunditat. També s’ha de dir que els mitjans que té l’esquerra, en general, per a aprofundir sobre aquestes coses no són excessius… La FAES té molts d’euos per fer tots els estudis que facin falta; nosaltres no tenim ni on caure morts…\nLa gent que vota MÉS, creus que vol canviar la societat o tan sols vol bon gestors que resolguin els problemes del dia a dia?\nMÉS és molt plural. Hi ha un sector important que vol canviar la societat; sense poder especificar què vol dir això. I d’altre que es conforma amb una bona gestió, però no vol dir que sigui contradictori. Situat a un Ajuntament, la gent vol que canviï el model d’ajuntament i tal, però vol que li arreglis el carrer. Que, si no… Si la pregunta la feim al revés, tu no pots esser una força política transformadora si no tens un projecte ideològic de canvi i si no saps gestionar bé. Si resulta que ets un mangante o un venedor de fum..el votant pren nota.


El conflicte pel control del poder amenaça l’estabilitat i la seguretat alimentària del país més nou del món\nCelebració, el 9 de juliol del 2011, de la independència del Sudan del Sud a la plaça del mausoleu De John Garang (heroi nacional) a Juba, la capital del nou estat. ROBERTO SCHMIDT / AFP\nBarcelonaAniversari amarg. El govern del Sudan del Sud ha cancel·lat els actes i les parades militars que avui haurien d’haver commemorat els cinc anys com a país independent. “Hem decidit no celebrar el Dia de la Independència perquè no volem gastar -es va excusar el ministre d’Informació, Michael Makuei Lueth-. Necessitem gastar el poc que tenim en altres qüestions, com pagar els sous”, segons unes declaracions que va fer públiques fa poques setmanes la cadena Al-Jazira. El Fons Monetari Internacional havia advertit a l’executiu que es contingués, perquè amb la inflació al 100% i el dèficit disparat a un terç del PIB, el marge de maniobra és escàs.\nL’encara curta història sud-sudanesa ja es pot explicar amb conflictes, morts, desplaçats i població famèlica. Ni la tan anhelada independència, per la qual es van unir els grups ètnics tradicionalment rivals, ha sigut una vacuna per evitar el patiment dels civils. El primer govern de Salva Kiir Mayardit, del Moviment d’Alliberament del Poble Sudanès (SPLA), es va trencar el 2012 amb l’expulsió del vicepresident i antic rival, Riek Machar, a qui es va acusar d’intentar un cop d’estat. La rivalitat política i pel control del territori van tornar a esclatar i el país va caure, un altre cop, en un conflicte intern. Més desplaçats, refugiats, morts i famèlics que sobreviuen amb l’ajuda internacional.\nSegon intent de govern\nDesprés de 21 mesos de batalla, i pressionades per l’ONU i Washington, les dues parts van arribar a un acord per a la pau i la reconstrucció nacional i van pactar un nou govern de transició que es va constituir aquest abril. En una cerimònia a la capital, Juba, Machar va tornar a jurar el càrrec com a número dos de Kiir. Tot eren bones intencions. “Junts podem aconseguir molt més que dividits. La nostra força resideix només en la nostra unitat”, va afirmar el president per intentar suavitzar les diferències evidents que hi ha entre tots dos, membres de dos grups ètnics rivals: Kiir és dels dinka, i Machar, dels nuer. En realitat, les bones paraules no han posat fi a la tensió política.\nAquesta setmana, el think tank International Crisis Group (ICG) posava fi “a la lluna de mel” i alertava de la fragilitat de l’acord entre les dues faccions. L’alto el foc declarat fa nou mesos és “una burla”, ja que les forces confrontades han fet “simplement una pausa” mentre s’observen i vigilen mútuament, fins al punt que totes dues estan a punt per “estendre el conflicte”.\nEl govern sud-sudanès s’ha afanyat a desacreditar la diagnosi titllant-lo d’“esbiaixat” i de “mal desig” per “fer fracassar el procés”. Per contra, des del Sudantribune.com, amb seu a París, s’abona la posició de l’ICG i es descriuen enfrontaments i provocacions a la capital entre l’exèrcit i les forces del Moviment d’Alliberament del Poble Sudanès a l’Oposició (SPLA-IO), una escissió de l’SPLA que lidera Machar. “Les dues forces se suposa que haurien de coexistir a la capital nacional des de l’aplicació de les disposicions de seguretat transitòries per proporcionar seguretat i protecció a Juba”, diuen en un article.


Els destacats de la 1a quinzena de 2021 – La Veïnal\nEls destacats de la 1a quinzena de 2021\nComencem l’any amb una bateria de realitzacions sobre diferents tipus de diversitat i de resistències als poders fàctics. Diversitat en lluita reclama ser escoltada per les administracions. L’equitat de gènere sota el prisma d’adolescents i les desigualtats de gènere en l’esport. La literatura ens endinsa en la resistència del poble sahrauí contra els embats colonialistes i el periodisme debat sobre el segrest de la informació.\nActivismes, Altaveu, Comunitats, femlaveinaldesdecasa\nLa resistència sahrauí a través de la literatura\nAl desembre de l’any passat, MAREATV va realitzar un reportatge sobre la xerrada amb l’enginyer i escriptor Jorge Molinero Huguet al voltant de la situació del poble sahrauí, que va organitzar l’Espai La Panafricana del Raval. Molinero Huguet és autor, entre altres novel·les, de “La infermera del desert”, la història de la resistència del poble sahrauí contra l’opressió, primer d’Espanya i després del Marroc.\nPresentem aquest tastet del documental participatiu i comunitari “Som Marimachos”, que qüestiona aquells estereotips i prejudicis de gènere que reprodueixen les actuals desigualtats de gènere en l’esport. L’audiovisual va ser liderat per noies joves del projecte MediasportJove del Raval, que es van convertir en reporteres comunitàries, participant en un procés de dinamització audiovisual i feminista en el que van assolir coneixements al voltant de la producció i edició documental.\nL’equitat de gènere vista per adolescents\nComunitats, Feminismes, Joves\nA finals de 2020, l’equip de La Veïnal va elaborar un reportatge sobre els tallers de curtmetratges de gènere “Nosaltres creem: entre totes construïm equitat de gènere”, que va realitzar l’alumat de 4t d’ESO de l’Institut Carles Emperador. Impulsat per l’Assemblea de Cooperació per la Pau i Teleduca, el projecte consistia en la producció de sis curts sobre diversos àmbits de l’equitat de gènere.\nEscolteu la diversitat funcional!\nComunitats, Diversitat funcional, femlaveinaldesdecasa\nOratge, Reperkutim i Encert són les tres entitats impulsores de la xarxa Diversitat en lluita, que dur a terme una campanya per fer-se visible i reclamar a les diferents administracions que “escoltin la veu del col·lectiu i que es mantinguin les activitats de lleure per a benefici de les persones amb diversitat funcional”. La xarxa també denuncia que la prohibició de desenvolupar activitats a causa de les mesures anticovid ha provocat el tancament d’entitats del sector així com ha perjudicat les persones usuàries i personal laboral dels diferents serveis.


Somnis de plastilina: El pujo,no el pujo,el pujo,no el pujo...\nEl pujo,no el pujo,el pujo,no el pujo...\nEn un dels blogs que segueixo es va plantejar una qüestió que em va fer pensar en una discussió que vam tenir fa poc a l'hora d'esmorzar.\nPel camí em trobo amb un barbut que fa autostop. Em sap greu però no sóc massa partidària de pujar-los. Una era partidària de pujar-l'ho,una altra no ho sabia i jo evidentment que no.\nEl dilema és que quan veu passar el cotxe verd poma estira i estira el braç...i es clar els remordiments m'omplen durant un minut.^^\nP.D: (Oh my life! Em sembla que parlo massa de mi)\nPublicat per maria a 22:31\nSenyor Merdevalista 9 d’agost de 2010 a les 23:07\nAnava tacat de sang???\nmaria 9 d’agost de 2010 a les 23:10\nNo^^jeje,però porta una barba i unes ulleres grises molt sospitoses.\nrits 9 d’agost de 2010 a les 23:25\ntinc la teoria que si ho veus clar, t'atures. si et fa racança, millor estalviar-se el moment. Per molt greu que sàpiga.\nXeXu 10 d’agost de 2010 a les 0:55\nFa dos dies vam parar el cotxe en una mena d'estació de servei i un autoestopista ens va preguntar cap on anàvem, si el podíem deixar una mica més endavant. Li vam dir que no, el paio semblava bon jan, anava carregat com una mula de motxilles, però a banda de que a cap dels tres ens feia massa gràcia pujar autoestopistes, cotxe de lloguer, totes les nostres pertinences allà... mal rotllo.\nElvira FR 10 d’agost de 2010 a les 1:27\nJo no tindria cap problema...no tinc cotxe...he fet trampa ja ho sé...\nMolon labe 10 d’agost de 2010 a les 8:34\nI jo em pregunto... i ell pujaria al vostre cotxe?? perquè fent dit et para cada element... ahhh, que fàcil és mirar unidireccionalment vers l'interès d'un...\nAnònim 10 d’agost de 2010 a les 11:49\nTampoc deixaria pujar a cap que fes auto-stop. Vés a saber qui és! Veient com està el món en general, val més desconfiar de qui no es coneix!\nL'home del sac 10 d’agost de 2010 a les 18:34\nA mi això em passa sobretot amb els que demanen caritat. A vegades en dono, però quan algú em demana el que sigui pel carrer, el meu primer instint és dir que no i allunyar-me'n, però després tinc remordiments i penso que si algú m'ha demanat diners és perquè realment els necessitava i que n'hi hauria d'haver donat, encara que fos molt poca cosa...\nLen0re 10 d’agost de 2010 a les 19:14\nJo no hi soc partidaria de deixar ningú pujar al cotxe, ja que normalment sol dur el xiquet darrere, pero encara que no vaja em dona igual. En questio de diners si que habitualment en done per si de cas es de veres el que diuen, encara que de vegades es poca cosa el que duc al moneder. Per a l'home del sac es fàcil dir-ho però, algú s'arrima per tal de demanar-l'hi diners? Es broma, pero me ho ha ficat a ou.\nmaria 10 d’agost de 2010 a les 22:16\nrits:No m'acaba de fer el pes.No em pararé,no.\nXeXu:Acaba sabent greu però és el que diu la rits,si no hi ha bones sensacions ni us ho plantegeu.\nElvira:Molt bona.Ja n'hi ha de gent que està disposada a pujar-los.\nMolon labe:jejeje...sí potser si obris el cotxe i veiés que està net,ne:P no gosaria pujar-hi.\nAlbert B:A mi em van ensenyar com tu.A no pujar a cap desconegut.^^\nL'home del sac:Aquests remordiments sempre acaben entrant.Amb els que demanen caritat és un món tan complex i n'hi ha un munt que se'n volen aprofitar que et fa desconfiar de tothom.\nLen0re:Bona broma^^.Hi ha gent bona però també n'hi ha de molt dolenta.Un petonet.


dansa popular catalana considerada el ball nacional de Catalunya | BELLATERRA.CAT\nPosts Tagged ‘dansa popular catalana considerada el ball nacional de Catalunya’\nBELLATERRA CULTURA: La Sardana, dansa popular catalana considerada el ball nacional de Catalunya\nPosted in Bellaterra, tagged Bellaterra Cultura, dansa popular catalana considerada el ball nacional de Catalunya, La Sardana on 10 gener 2022|\nCeràmica amb la sardana al mur d’una casa de Bellaterra|FOTO: BELLATERRA.CAT\nPer a ballar la sardana, un nombre indeterminat de dansaires formen una rotllana agafats per les mans i mirant al centre, ballant cap a dreta i esquerra amb un tempo bastant estable, amb un aire sovint lent i concentrat, en alguns moments més animat. Els components de la rotllana han de ser preferiblement parelles formades per home-dona, però només cal un mínim de dues persones agafades de les mans per a considerar que ja han creat una rotllana. La sardana és una dansa no excloent, de manera que qualsevol persona i en qualsevol moment del ball pot afegir-se individualment o en parella a la rotllana (llevat que es tracti d’un concurs o una exhibició). Tanmateix, existeix la colla sardanista organitzada com a grup estable, semblant a l’esbart dansaire.\nSardanes de germanor|CEDIDA\nEl ball és més complex que no sembla. La sardana s’estructura en diverses parts, anomenades tirades, de les quals n’hi ha de dos tipus, curts i llargs. Els balladors han de comptar, si no els coneixen abans, el nombre de compassos de cada tirada (el tiratge) per tal de saber quan i com s’acaba de ballar. A més, han d’identificar els canvis de ritme, de volum sonor i d’altres motius musicals per a interpretar-la correctament: l’aire, el salt petit, el salt fort, etc. També hom parla de treure una sardana.\nLa formació que habitualment interpreta la música de la sardana és la cobla, que en general consta de 12 instruments tocats per 11 músics. Quatre d’aquests instruments (tenora, tible, flabiol i tamborí) són instruments típicament catalans; els altres quatre són més convencionals (contrabaix, trompeta, trombó i fiscorn). La música de la sardana (que forma part del que genèricament es coneix com a música de cobla) té quasi sempre compàs binari, de 2/4 o 6/8, i pot ser escoltada en forma de concert. Algunes composicions, però, estan arranjades per a altres formacions musicals o afegeixen un acompanyament coral o totes dues coses alhora.\nLa sardana tal com es coneix actualment data de mitjan segle xix. D’aleshores ençà s’ha cultivat ininterrompudament, de manera que hi ha més de trenta mil partitures de sardanes. La sardana fou temporalment prohibida durant el franquisme com a símbol nacional. L’any 2010 la Generalitat de Catalunya va inscriure la sardana al Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya i la declarà element festiu patrimonial d’interès nacional.\nFont: Wikipèdia, Bellaterra,


Aquesta setmana hem llegit… coses bones sobre Twitter, visita la Casa Blanca amb Google Maps i tasta les pomes Apple | Betes i Clicks - desenredant la xarxa\njun 3, 2012 • 12:22 pm No hi ha comentaris\nDe fet, avui l’article s’hauria de titular “aquestes darreres setmanes” hem llegit que… , ja que tornen els reculls després d’una petita pausa al blog. La veritat és que al llarg d’aquest descans he recopilat un grapat de contingut molt interessant, així que espero que els propers reculls us compensin als que els hagueu trobat a faltar!\n…un bon article d’opinió sobre “el bo que té Twitter”, en contrast amb algunes opinions d’autors i personalitats que en critiquen la falta de profunditat i que no permet arguments detallats. Estic completament amb l’autor en que molt sovint els que són crítics amb les noves possibilitats de comunicació cauen en la fal·làcia de que un mitjà substuïrà l’anterior. La realitat és que Twitter, els articles en profunditat o la comunicació cara a cara són completament compatibles.\n…la gent de Google no deixa de sorprendre amb curiositats com aquesta: un “joc” basat en Google Maps en que hem de moure una boleta a través dels carrers fins a una destinació en un cub tridimensional. És molt menys complicat i divertit si ho proveu per vosaltres mateixos!\n…el típic article del New York Times analitzant com les xarxes socials impacten diferents detalls de les nostres vides: aquest cop li toca tractar les relacions de parella 2.0, concretament, els problemes que poden sorgir quan un membre publica al seu canal de Twitter detalls que l’altre no voldria fossin públics. Trobo que és un problema de fàcil solució, la veritat…\n…a aquest pas, aviat podrem veure qualsevol racó del món amb Google Maps: ara també la Casa Blanca per dins. M’hi he passejat una mica i no, no m’hi he trobat a l’Obama…\n…sembla que des de Hollywood s’han adonat que analitzar les opinions que milions de persones comparteixen lliurement a través de Twitter és una bona manera d’adaptar les campanyes de marketing de les noves pel·lícules per a assegurar-ne l’èxit. L’altra vessant d’aquesta tendència és que les opinions dels usuaris que han vist una pel·lícula a Twitter poden realment impactar l’èxit d’aquesta passada la setmana de l’estrena…\n…costa d’obenir dades oficials sobre l’ús de Twitter a l’estat espanyol i per això he trobat interessant l’anàlisi fet per adigital a través d’enquestes. Aquí trobareu un document sencer d’estadístiques sobre Twitter a l’estat espnayol amb data de maig de 2012.\n…no sé si ho sabeu però s’ha estrenat recentment una pel·lícula basada en el joc “hundir la flota” (realment s’estan acabant les idees…). Inspirats per això, un grup de gent ha decidit gravar aquest trailer per a una pel·lícula basada en Tetris. Podria passar!\n…i parlant de pel·lícules, crec que és bona notícia que s’ha confirmat oficialment que Aaron Sorkin (guionista de “The Social Network” i de la sèrie “West Wing” serà l’encarregat d’esciure el guió de la pel·lícula basada en la biografia oficial de Steve Jobs. Ja tinc ganes que s’estreni!\n…m’ha semblat interessant aquest gràfic que detalla la situació de les llengües més parlades del món, sobretot per aquest detall on contrasta la quantitat d’idiomes que existeixen amb el top 10 d’idiomes a la xarxa. Un tema que a nosaltres ens interessa especialment.\n…i per acabar, no us perdeu aquest recull de productes Apple falsos: des de campú a cuinetes de gas, n’hi ha per a tots els gustos. El meu preferit? Les pomes “apple” ;-P\nEspero que passeu un bon diumenge!\nTags: apple, Google Maps, hollywood, llengua, tetris, twitter\nAnteriorFlipboard: una nova (i millor) manera de llegir la xarxa Següent11 fantàstics accessoris d'iPhone que no necessites (però vols)


Càlid retorn d’Aitana Bonmatí a Ribes - L'Eco de Sitges\nCàlid retorn d’Aitana Bonmatí a Ribes\nMagí Fortuny i Poch 22/05/2021\nLa flamant campiona d’Europa amb el Barça rep l’enhorabona dels seus conveïns en un emotiu acte celebrat al GER\nAitana Bonmatí va començar a remenar la pilota des de ben petita. Però, durant la seva infantesa i adolescència, la seva passió pel futbol es va compaginar amb llargues estones d’esbarjo al carrer del Pi número 25. Al GER va participar activament en l’esplai, les classes de música o esdeveniments diversos del calendari festiu ribetà. Aquest divendres, Bonmatí ha tornat a l’entitat que la va veure créixer amb la Champions League sota el braç. El Palmerar s’ha omplert de gom a gom amb familiars, amics i conveïns –amb totes les mesures Covid corresponents– per donar una afectuosa benvinguda a la seva campiona. I ella, a diferència del que passa massa sovint en l’esport d’elit masculí, hi ha mostrat la millor de les predisposicions des del primer fins a l’últim moment.\nEn un escenari farcit de dones, l’encarregat d’obrir l’acte ha sigut el periodista ribetà Xavi Fernández, coordinador de la secció d’Esports a Canal Blau i també col·laborador de L’Eco, que ha desgranat la meteòrica trajectòria esportiva d’Aitana Bonmatí durant aquestes temporades. Darrere seu, Mercè Gelabert, presidenta de la Penya Barcelonista de Ribes. Tampoc no hi han faltat Júlia Carbonell, Noa Castell i Martina Gasulla en representació del Club Deportiu Ribes, on es va formar futbolísticament i on la prenen com a model a seguir. I, per acabar, l’amfitriona Iolanda Maurici com a presidenta del GER.\nEl moment més emotiu ha sigut quan Aitana s’ha dirigit als assistents. La futbolista ha presumit sempre de la seva condició de ribetana i ho ha tornat a posar de manifest repassant la seva vinculació amb el poble i l’entitat. El punt final, com acostuma a succeir en aquesta mena d’actes, l’ha posat el lliurament d’obsequis –on no hi podia faltar el Drac de Tres Caps– i la sessió de fotografies i signatures amb els seus seguidors.\nTota la informació del triomf de d’Aitana Bonmatí a la final de Champions, a L’Eco d’aquesta setmana. El podeu trobar als punt de venda habituals o també a través de la plataforma digital iQuiosc.


L'Ideal de l'Ebre: A propòsit de la Moció sobre la retirada dels símbols franquistes\nA propòsit de la Moció sobre la retirada dels símbols franquistes\nEn el passat Ple del 21 d'abril, el Grup Municipal d'ERC va presentar una Moció sobre la retirada de la simbologia franquista al terme municipal de Móra d'Ebre. Ens va sorprendre el vot en contra de l'equip de govern. En cap cas volem atiar una polèmica, però després de les declaracions del Sr. alcalde sobre aquest fet volem fer unes quantes puntualitzacions.\nEns sembla molt greu que quatre dècades després de la finalització de la dictadura encara hi hagin símbols franquistes a les façanes d'alguns edificis. La Llei 13/2007, de 31 d'octubre, de Memorial Democràtic, i la Llei 52/2007, de 26 de desembre del Congrés de Diputats, demanaven, entre altres coses, fer un inventari a fi de retirar els elements "escuts, insígnies, plaques i altres objectes o mencions commemoratives d'exaltació, personal o col·lectiva, de la sublevació militar, de la Guerra Civil i de la repressió de la dictadura franquista". En concret, ho trobareu a l'article 15.1. de l'esmentada Llei.\na Llei 13/2007, de 31 d'octubre, del Memorial Democràtic i la Llei 52/2007, de 26 de desembre, del Congrés dels Diputats que Esquerra Republicana va votar en contra per no entrar a fons en la recuperació de la memòria històrica, entre altres motius, considera que cal retirar tots els monuments franquistes de l'espai públic. - See more at: http://www.esquerra.cat/actualitat/comunicat-desquerra-republicana-sobre-el-monument-feixista-de-tortosa/sectorial/18#sthash.WOpDMmz2.dpuf\nTambé el Síndic de Greuges es va pronunciar ara fa un any sobre aquesta qüestió: "El síndic reclama que s’adoptin mesures per recuperar la memòria històrica que facin efectius els drets a la veritat, a la justícia i a la reparació".\nEns sorprenen molt els motius al·legats per l'equip de govern, quan altres Ajuntaments, a proposta també de CIU, es van presentar mocions similars per a retirar les plaques que encara hi ha en alguns edificis.\nEns han demanat perquè ERC no va retirar les plaques quan era a govern municipal entre el 2003 i el 2011, la raó és que la Llei de Memòria Històrica va ser aprovada a les Corts al desembre de 2007, i va entrar en vigor durant el 2008 [La Generalitat farà un inventari de simbologia franquista de tot Catalunya i instarà a retirar-la o contextualitzar-la]. El primer que calia fer era un inventari dels elements "escuts, insígnies, plaques i altres objectes o mencions commemoratives d'exaltació, personal o col·lectiva, de la sublevació militar, de la Guerra Civil i de la repressió de la dictadura franquista". Tot i això, durant aquest període es va poder suavitzar el jou i les fletxes de la placa de pedra que hi ha a la façana de les antigues cases per als mestres [referència 1414 al Cens de simbologia franquista de Catalunya]. La crisi econòmica que va començar a esclatar el 2008, i l'entrada al govern del PP, van alentir molts d'aquests procediments.\ninsta les administracions públiques a “prendre les mesures oportunes per a la retirada d’escuts, insígnies, plaques i altres objectes o mencions commemoratives d’exaltació, personal o col·lectiva, de la sublevació militar, de la Guerra Civil i de la repressió de la Dictadura” franquista. - See more at: http://locals.esquerra.cat/moraebre/mocio-municipal/4782#sthash.ig43r4UG.dpuf\nAtès que l’article 15 de la Llei de la memòria històrica, aprovada a les Corts espanyoles el 26 de desembre de 2007, insta les administracions públiques a “prendre les mesures oportunes per a la retirada d’escuts, insígnies, plaques i altres objectes o mencions commemoratives d’exaltació, personal o col·lectiva, de la sublevació militar, de la Guerra Civil i de la repressió de la Dictadura” franquista.\nAtès que aquest mes d’abril es celebra el vuitanta-cinquè aniversari de la II República Espanyola, que enguany es commemorarà el 80è aniversari de l’inici de la Guerra Civil que posteriorment va desembocar en una dictadura repressiva i limitadora de les llibertats de la ciutadania durant quatre dècades.\nAtès que més de 40 anys després de l’acabament de la dictadura militar encara podem localitzar símbols franquistes als carrers de Móra d’Ebre, tal i com es pot comprovar al cens de simbologia franquista del Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya, on consten fins a set objectes perfectament catalogats dins del nostre terme municipal.\nAtès que les plaques, tal com va establir la Llei d’habitatges de Protecció Oficial de 15 de juliol de 1954 i en l’Ordre de 9 d’agost de 1961 la funció d’aquelles plaques era “posar de manifest” no només la protecció acordada, si no les obligacions adquirides pels promotors i propietaris amb la construcció”. Que té efectes durant trenta anys a partir de la construcció dels edificis.\nI atès que aquesta funció i efectes ja han caducat i, per tant, han deixat de tenir la funció administrativa que n’obligava la col·locació. De manera que en no tenir cap funció no té cap sentit que es mantinguin.\n- See more at: http://locals.esquerra.cat/moraebre/mocio-municipal/4782#sthash.ig43r4UG.dpuf\n“quatre dècades després de la finalització de la dictadura eliminarem qualsevol vestigi del feixisme als nostres carrers. Ens n’hem de felicitar, perquè fem fora els símbols franquistes de Viladecans i perquè treballarem en favor de la convivència i la memòria històrica”. Lligadas ha precisat que “sis, quatre o dues plaques feixistes poden semblar poc, però una ja és massa”. - See more at: http://locals.esquerra.cat/viladecans/article/30268/el-ple-de-viladecans-acorda-per-unanimitat-esborrar-els-ultims-simbols-franquistes-a-propo#sthash.VYYNWWTi.dpuf\nEl Grup Municipal d’ERC sempre treballa en positiu i a favor de Móra d’Ebre. Presentem mocions per a afavorir al màxim la població. D'altra banda, aquesta moció no ens semblava gens polèmica, ans al contrari, convidava a aplicar una Llei que existeix de fa uns anys.\nRecentment, vam aprovar la Moció en suport al banc d'ADN que vam presentar conjuntament amb CIU. Seguint en aquesta línia, ens hagués agradat molt aconseguir el consens necessari per a retirar aquests símbols franquistes de les façanes. La vam proposar pensant que aquest mes d'abril s'ha celebrat el vuitanta-cinquè aniversari de la II República Espanyola, i enguany es commemorarà el 80è aniversari de l’inici de la Guerra Civil, que posteriorment va desembocar en una dictadura repressiva i limitadora de les llibertats de la ciutadania durant quatre dècades. La història cal conèixer-la per a no repetir-la, però aquestes plaques no fan cap servei, només recordar a qui s'havia d'agrair la construcció d'aquest edifici. És més, a posteriori, hem vist que en un dels set edificis que hi ha a l'inventari la placa ha desaparegut, probablement al repintar la façana per a la instal·lació d'un nou negoci. No creiem, per tant, que fos tan econòmicament inviable per a un Ajuntament com el nostre, és més aviat falta de voluntat política.\nPublicat per ERC Móra d'Ebre a 10:00\nXerrada entorn el 17 de maig\nA propòsit de la Moció sobre la retirada dels símb...


El Consell de Govern aprova el Pla de política lingüística de la URV per al 2015-2017 - Notícies - Llengües URV\nEl Consell de Govern aprova el Pla de política lingüística de la U...\nEl Consell de Govern aprova el Pla de política lingüística de la URV per al 2015-2017\nEl document conté 4 objectius generals, 8 d'específics i 33 actuacions\nAquest pla, com l'anterior, recull quatre objectius generals. El primer estableix avançar en l'ús normal i preferent del català com a llengua pròpia de la Universitat. El segon persegueix fomentar el multilingüisme entre els universitaris.\nEl tercer objectiu centra els esforços a millorar la qualitat de les produccions lingüístiques de la Universitat. I el quart vol implicar la comunitat universitària en la política lingüística de la URV.\nPer consolidar aquests objectius, el Pla en defineix 8 d'específics, i també 33 actuacions. Destaca, de les actuacions, la nova oferta de graus multilingües que incorporaran l'anglès com a llengua de docència.\nAltres actuacions serviran per recollir dades sobre les llengües en què s'imparteixen les classes; elaborar l'estratègia sobre la distribució funcional de llengües, a fi de gestionar el multilingüisme amb garanties de seguretat per al català, i disposar de recursos i formació per millorar els coneixements lingüístics.\nEtiquetes: català, Consell de Govern, distribució funcional de llengües, graus multilingües, multilingüisme, Pla de política lingüística, qualitat, URV


La sub 21 cau amb un home menys contra Eslovènia (0-1)\nLa sub 21 cau contra Eslovènia després de jugar 40 minuts amb deu per una expulsió rigorosa\nLa sub 21 va tenir les millors ocasions de la primera meitat.\nActualitzada 07/09/2021 a les 11:04\nLa selecció sub 21 de futbol va caure per 0 a 1 contra Eslovènia a l’Estadi Nacional a la tercera jornada del Preeuropeu de la categoria en un duel en què va merèixer molt més a la primera meitat, però on es va acabar veient condemnada per una expulsió més que rigorosa d’Izan Fernàndez a l’inici de la segona meitat per doble targeta groga. De fet, l’àrbitre va ser un dels protagonistes del matx, ja que el partit se li va escapar de les mans per moments i va acabar ensenyant 12 amonestacions i una vermella.\nEls nois d’Eloy Casals van sortir molt més endollats a l’inici provocant tres córners quan ni tan sols s’havia arribat als deu minuts de joc. A més, més enllà de la creació ofensiva, els tricolors pressionaven molt bé la sortida de pilota visitant, fet que feia que Eslovènia pràcticament no tingués la pilota. Izan va provar-ho amb una jugada individual, però el porter Turk va evitar el gol, igual que en una rematada posterior d’Adrian Gomes. El visitants ho intentaven a pilota aturada però sense provocar gaires dificultat a Jon Rodríguez, i el duel va arribar al descans amb empat sense gols tot i el domini de l’equip nacional sub 21.\nA la represa, però, van arribar les dues jugades que van canviar el partit després que Izan Fernàndez veiés dues grogues en tot just quatre minuts. La primera va ser al 48 després d’una falta que s’hauria pogut resoldre sense amonestació, i poc després va veure la segona per haver simulat, suposadament, un penal. Eslovènia va aprofitar-ho i Stojinovic va fer el 0 a 1 al minut 60 a la sortida d’un córner quan Andorra encara s’estava adaptant a la inferioritat numèrica.\nEls nois d’Eloy Casals no van donar-se per vençuts i van anar per l’empat, però els visitants van saber defensar bé la seva renda i es van endur els tres punts.\nLa sub 21 descansa ara fins a l’octubre, quan afrontarà una doble cita, el dia 7 a Albània, i el dia 11 a l’Estadi Nacional davant d’Anglaterra.\nLA SELECCIÓ ABSOLUTA VISITA HONGRIA EN QUADRE\nLa selecció absoluta s’enfrontarà dimecres a Hongria al Pukas Arena (20.45 h) i ho farà amb quatre baixes importants en defensa, ja que Marc Vales, Marc Rebés, Christian Garcia i Chus Rubio no podran disputar el partit perquè van veure la segona groga del cicle diumenge contra Anglaterra i hauran de complir un partit de sanció. En canvi, Koldo Álvarez de Eulate podrà recuperar Marc Pujol i Jordi Aláez, que no van ser presents, també per sanció, contra el combinat anglès.\nSobre les baixes, el seleccionador va destacar que “serà una oportunitat per a altres jugadors, però segur que els trobarem a faltar”. El combinat hongarès arribarà al duel contra Andorra necessitat de punts, ja que diumenge va perdre contra Albània per 1 a 0 amb gol de Broja.\nTrébol brutal dels nanos però sense recompensa.\nRui va dir.. Senyor Eloi gay que hacer Cambios antes Ya parece la Selección absoluta Ai dos o tres jugadores que ja sé Se creen titulares Indiscutibles\nEncara voltes per aqui??\nHay què decir a los jugadores que no protesten tanto que juega en Mas\nSenyor Eloi gay que hacer Cambios antes Ya parece la Selección absoluta Ai dos o tres jugadores que ja sé Se creen titulares Indiscutibles


Russafi: EN DEFENSA DE LA LLENGUA VALENCIANA (XII)\nes indiscutible, perqué açó sí que és una realitat "científicament" demostrada, que els espanyols del segle XVI dugueren a Filipines la llengua parlada pels conquistadors. I bé, a pesar de la realitat "científica", els filipins prescindixen de com parlen els successors dels espanyols que els dugueren la llengua; de la "Real Academia Española de la Lengua"; de son diccionari; de sa gramàtica i dels ¡filòlecs!. I escriuen lo que qualsevol pot comprovar en els signes de franqueig postal filipins que figuren en qualsevol colecció. D´u de la meua reproduïxc: "PILIPINAS p 1,50 KOREO 1949 IKA-25 ANIBERSARIO BANGKO SENTRAL NG PILIPINAS 1974".


«Els pressupostos de Cs són els pressupostos del PP» - Diari de Girona\n«Els pressupostos de Cs són els pressupostos del PP»\nEls representants per Girona del PDeCAT al Congrés i al Senat van presentar ahir en roda de premsa les esmenes gironines als pressupostos generals de l'Estat per al 2018 que es començaran a votar a partir del dia 26. «L'hora de la veritat comença ara», va dir el diputat Jordi Xuclà assegurant que les 87 esmenes poden tenir el suport de formacions com ERC, PSC o En Comú, amb qui han mantingut contactes i tenen cert consens amb les reivindicacions de la demarcació. Amb tot, va recordar que «aquestes esmenes que són a favor dels ciutadans» de la demarcació «necessitarien també el suport de Ciutadans».\nUna formació, va insistir, que «ha multiplicat per dos la seva força pressupostària a les comarques gironines: l'any passat va presentar zero esmenes a favor de les comarques gironines i aquest any només una pactada amb el PP: 250.000 euros per la casa natal de Salvador Dalí». Per al diputat, significa que «per a la resta practiquen un contracte d'adhesió als pressupostos del PP» i que «els pressupostos de Cs són els pressupostos del PP». Així, va apel·lar al suport de totes les forces, també de Ciutadans.\nSobre el pressupost, Xuclà va criticar que no contempla «cap partida viable per començar el desdoblament de l'N-II nord» i només permet continuar obres iniciades. A més, tot i l'anunci de Foment del baixador del TAV a l'aeroport, «una molt bona obra que hem reivindicant durant molts anys», va prosseguir, el gruix de la inversió «és per a l'any 2026».\nPer la seva part, el diputat Sergi Miquel va posar en valor que totes les comarques de la demarcació «tenen representació en les propostes d'esmenes» i va posar d'exemples reivindicacions com la dotació a la Casa Natal de Salvador Dalí, els Festivals de Cadaqués i Temporada Alta, millores camins de ronda a Platja d'Aro o l'N-260. A més, va afegir que les propostes no s'han fet des d'un despatx sinó que recullen les inquietuds «dels ajuntaments, regidors i alcaldes».\nFinalment, el senador Joan Bagué va destacar que els comptes no introdueixen cap projecte nou, «continuen els clàssics que eren anteriors» i «allarguen les previsions». Bagué va criticar la infrainversió a Girona «que es cronifica». «Estem molt per sota del que ens correspondria», va dir. Tot plegat, amb graus d'execució «del 65% al 75% en el millor dels casos», és a dir, «que de cada quatre anualitats una es perdria». El senador també va criticar les nul·les propostes de Cs i va dir que, amb el suport que tenen en vots a la demarcació, no presentar esmenes gironines «ratlla l'insult al propi votant».\nEl PDeCAT demanarà la compareixença de Millo al Congrés i al Senat. Comarques


6è Primària - Escola del Sol: de maig 2011\njugant al parc...\ntambé hem visitat el parc creat a partir de l'antic llit del riu que travessa bona part de València. La veritat es que s'ho han passat d'allò més bé jugant i brincant pels gronxadors i per la gespa. Vosaltres mateixos jutjareu...\nAra toca dormir. Bé ja m'enteneu, anar a les habitacions (a dormir o no això ja us ho hauria de dir demà!).\nPosted by Anna at 23:14 Cap comentari:\nLes primeres fotos!\nsabem que per Sabadell ha plogut bastant però nosaltres, de moment, estem tenint un temps bastant bo. Tot i que, com bé us imaginareu, tenim molt poc temps tant el Cèsar com jo us deixem algunes fotos!\nDe moment, un tastet de la Torre Serranos.\nPosted by Anna at 20:21 6 comentaris:\nPrepara't València que arribem.\nJa ens queden poques hores per trepitjar terres valencianes. Molts de vosaltres ja ho heu fet em més d'una ocasió però fer-ho d'aquesta manera... amb els companys de fa un munt d'anys, això és una altra cosa!\nAmb aquests dies posarem gairebé punt i final a l'estada a l'Escola... punt i apart a les relacions amb tots els companys i companyes amb els quals heu compartit una llarga tirallonga de fets, alguns de divertits i d'altres... més divertits encara.\nGaudim plegats d'aquesta oportunitat única de poder acomiadar-nos EN MAJÚSCULA d'aquests records i comencem a crear-ne de nous.\nQue dormiu bé aquesta nit.\nDemà cal matinar i no fer tard.\nPosted by Cèsar at 22:08 Cap comentari:\nLabels: Informació, València, Valors\nDijous passat vam lliurar un plec amb informació sobre el viatge a València.\nSuposo que deu haver arribat a totes les vostres cases. Si no fos així, ara és el moment de fer-ho.\nAbans d'acabar aquesta setmana haig de tenir TOTES LES AUTORITZACIONS. Aquest és un punt que us costa molt de complir però espero que, per una vegada, sigui tal i com demano.\nJa no queda gaire per marxar però fins aquell moment heu d'esforçar-vos i seguir treballant amb més ganes que mai. El que també s'acosta és la fi de curs i, òbviament, les notes de final de Primària.\nPosted by Cèsar at 18:53 2 comentaris:


Ahir dimecres l’estat francès va registrar 28 decessos més , tots en mitjà hospitalàri. Així doncs, el total de decessos registrats des del començament de la pandèmia, que, recordem, el govern francès a fitxat al 1 de març son 29.575 : 19.118 en mitjà hospitalàri + 10.457 als EHPAD + EMS. Ahir dimecres hi havia 158.174 persones infectades de coronavirus (covid-19) + 458 en les darreres 24h.\nAls Hospitals: Actualment hi ha 10.267 persones hospitalitzades de les quals 772 ingressades en cures intensives (reanimació). Ahir dimecres és van registrar 28 decessos, que eleva a 19.118 els decessos registrats des del començament de la pandèmia. 73.667 persones han rebut l’alta hospitalària +332 en les darreres 24h.\nAvui us mostrem un vídeo de Cnews, on es parla de la Dexaméthasone que pot ser una nova arma per lluitar contra el coronavirus (covid -19).


Fes un donatiu a zrepl via Liberapay\nDonatius a zrepl\nL'objectiu de zrepl és rebre 20,00 € per setmana. Sigueu el primer de contribuir-hi!\nNo voleu la divisa dòlar dels Estats Units? zrepl també n'accepta 32 més:\nHem confirmat, mitjançant un procès de verificació automàtica, que zrepl té control dels següents comptes en altres plataformes:\nzrepl encara no ha configurat cap mètode de pagament, per això ara mateix no es pot processar el vostre donatiu. Quan el pagament sigui possible, us ho notificarem.