NUESA LITERÀRIA: January 2013\nImatge de Kim Hansen a la Vikipèdia\nNo fa gaire, vaig llegir unes reflexions de Manu Chao en les quals afirmava que la mirada d'una vaca li havia canviat la vida. Em va sobtar perquè sempre m'ha cridat l'atenció la mirada de les vaques.\nLa mirada d'una vaca és una lliçó per als humans.\nConcentració absoluta en el present. Pau profunda. Serenor. Intensitat vital. Absoluta renúncia a la violència, a l'enfrontament, al combat.\nLa mirada d'una vaca, sota d'un sol intens i un cel blau nítid, és com el mirall que ens reconcilia amb una part oblidada de nosaltres mateixos, la que ens buida l'interior de corsecs, d'angoixes, de preocupacions; és una mirada ancorada en l'ara; un ara intens que només es posseeix a si mateix.\nEls adults joves i mascles de l'espècie Homo sapiens són estranys; es convencen que és fonamental que els surti pèl a tot arreu, i que la seva veu sigui greu, i que allò que els diu la veu no sigui fi, ni suau, ni benigne... Cal ser durs, autosuficients, insensibles, sobrats... Sobretot, cal semblar-ho. Cal pronunciar aquells mots que ens fan durs com pedres, com camioners, com soldats del Vietnam. Cal amagar les vulnerabilitats fins al punt de convèncer tothom que no hi ha vulnerabilitats, que s'està de tornada de tot, i que no es necessita res.\nCuriosament, però, l'adult mascle i jove, per dins, és un infant espantat que necessita trobar un espai, una identitat, una seguretat; és un sac de somnis i de sensibleria amagada, pressionada, reprimida; és algú que tremola pel combat al qual la natura l'aboca. Sovint aquest caràcter s'allarga amb els anys, i els adults mascles madurs, i a cops els vells, són idèntics als joves. Masteguen tabac, diuen renecs, defugen la sensibilitat, menyspreen la profunditat dels conceptes.\nEls mascles Homo sapiens, i també algunes femelles, haurien d'aprendre de la mirada dels Bos primigenius; les vaques no van enlloc gaire més enllà d'on van, potser perquè ja ho troben tot en l'aquí i en l'ara. A la seva mirada, hi ha tota la força de l'univers; la innocència, la noblesa, l'anhel de pau...\nLegalitzem la llibertat. Legalise Freedom. Legalicemos la libertad. Légaliser la liberté. Legalize Freiheit. Legalize libertà. 合法化的自由 . تقنين حرية .\nHo diu el Sol. Ho diu el mar. Ho diuen les onades. Ho diu la sorra. Ho diu el vent.\nLegalitzem la llibertat.\nLa llibertat esclafada per la violència, per la dictadura dels diners, per les tradicions i els dogmatismes ancestrals que esclavitzen les ments.\nA ple segle XXI, la llibertat recula; la llibertat de l'individu, de la persona humana, minva en favor d'una estètica relativa que es divinitza, o en favor d'una sacralització del capital i de la propietat privada que se situa per damunt dels drets de les persones.\nS'ensenyen les lleis. S'ensenya el mecanicisme implacable del sistema, les normes dels engranatges repressors, els protocols indiscutibles dels qui manen perquè sí, dels reis, dels rics, del políticament correcte... i ens oblidem d'ensenyar les persones a ser lliures.\nLegalitzem la llibertat, que val més que els diners, que val més que un ordre discutible, més que una moral particular, que un silenci imposat, que una uniformitat obligada.\nEl tresor més gran de les persones és la llibertat, i avui es bescanvia per un civisme mal entès, que esdevé una cotilla castradora; avui la lllibertat s'esvaeix davant d'una qualitat tecnificada que es confon amb formalitat i imatge; avui la llibertat és destruïda per un ordre que es confon amb repressió i legalisme.\nLa veu del poble de Barcelona, que només parla, que només es manifesta amb mots, és estossinada fins a perdre un ull pels guardians del suposat ordre legal establert. A Rússia, els homosexuals no poden manifestar-se, no poden ensenyar a les noves generacions que l'orientació sexual és un fruit més de la natura i que tothom té dret a estimar-se en llibertat. A Espanya, cada vegada més, els ajuntaments criminalitzen la nuesa humana, i estableixen sancions per a les persones que gaudeixen de la natura sense roba; les antigues morals obscurantistes recuperen terreny i tornem els temps de la moral sagrada i de l'estètica "carcona". A l'estat espanyol, es prohibeixen les consultes als pobles que el composen, amb l'excusa que no són legals.\nLegalitzem la llibertat!\nA Roma fins i tot s'ha prohibit menjar pel carrer. Arreu són legals les mercaderies, gairebé sense límit, perquè aquesta llibertat enriqueix els poderosos, i en canvi es consideren il·legals les persones que busquen un futur per als seus fills; un futur en llibertat i amb opcions d'assolir la felicitat. Centenars de països del món persegueixen les persones que tenen orientacions sexuals minoritàries, o religions diferents a l'oficial, o a les dones que no porten els cabells tapats, o als albins, o a les opcions polítiques diferents a les del poder. A Espanya, s'està parlant de convertir en delicte les convocatòries per internet de manifestacions populars contra les injustícies del poder. A Russia està en projecte la penalització de les paraulotes. Les "Pussy Riot", un grup musical format per unes noies russes, va ser denunciat, i les noies tancades a la presó, per una cançó humorística que es va considerar ofensiva contra la religió i contra Putin. Molts poders mundials de micos Homo sapiens esclafen cada vegada més la llibertat dels individus, la llibertat de les persones humanes, en nom d'unes raons que arrelen sovint en interessos econòmics, ideològics o de poder. Ja n'hi ha prou!\nEls integristes religiosos ataquen sovint la llibertat, dient que un vaixell ha de ser governat per un bon timó: el que no diuen és que aquest timó, el timó de la vida humana, l'ha de subjectar ben fort el propietari de la pròpia vida humana, i que és diabòlic que algú s'entesti a subjectar el timó d'una vida que no és la seva. La responsabilitat que ofega la llibertat no és responsabilitat, és “por”, “paura”, “pànic”... La por immobilitza i encadena. Mateu la por i declareu-vos fills i súbdits de la llibertat. Ni que perdeu la vida, ni que aneu a la presó, ni que sigueu menystinguts d'alguna manera a causa de la defensa de la llibertat... aquesta defensa és l'únic que pot donar sentit a la vida i que pot contribuir a perpetuar el benestar de la humanitat. Al capdavall, ens hem de morir igual; dediquem la vida a la lluita per la llibertat, en contra de totes les opressions i cadenes físiques i mentals absurdes. Si tots lluitem, la victòria està assegurada, i representarà la millor herència per als nostres fills.\nNo tingueu por de la llibertat, tingueu por d'una vida sotmesa, tingueu por de la resignació, tingueu por de sobreviure gràcies a la renúncia a la llibertat. Ser valents vol dir el mateix que ser humans; el poder esclafador té por dels qui no tenen por.\nLa llibertat de les persones ha d'estar per damunt de la llibertat dels capitals, de les morals, de les religions, dels poders de qualsevol mena.\nQuan la llibertat sigui legalitzada, s'escoltarà una melodia meravellosa que emplenarà la Terra dels humans, per damunt de qualsevol diferència, de qualsevol divisió, de qualsevol poder, de qualsevol por... La por és la llavor maligna que engendra el verí que mata la llibertat. Hem nascut per a la llibertat i és el nostre deure procurar-la per a tots els individus. Sense la llibertat la vida perd color i sabor. Els humans hem nascut per a la llibertat, i l'hem d'aconseguir i de conservar com el tresor més gran, perquè ens permet ser nosaltres, conservar la identitat i caminar vers el futur com a consciències lliures i creatives. Sense llibertat, la nostra vida està incomplerta.\nEn el teu camí de la llibertat passaràs pel costat de gossos que et mossegaran.\nCura't les ferides i continua caminant.\nEn el teu camí de la llibertat, la cançó de la por jugarà a espantar-te.\nMira el teu destí i no deturis el pas;\nvenceràs la por i alliberaràs els qui per la por\nresten immòbils, sense llibertat.\nSi al capdavall t'has de morir, com tothom, no renunciïs mai a caminar vers la llibertat;\nni per la por ni pels gossos que mosseguen.\nLa natura serà al teu costat amb tota la seva bellesa; d'ella n'has brollat com un fruit.\nSigna un pacte sagrat amb la llibertat i amb la bellesa; i no deturis el pas malgrat les ombres inevitables dels esclaus i els esclavistes.\nCada persona que camina sense por cap a la llibertat, i no es detura,\ncontribueix a alliberar la humanitat sencera.\nPosted by Jer Soler at 5:33 AM\nLa por ens fa opacs, ens enfosqueix, i els qui ens envolten reben l'ona expansiva de la desconfiança. El coratge de ser “nosaltres” ens fa transparents, i sense abillaments, ni que no ens ho sembli, regalem als altres el besllum de la bellesa de la natura, de la qual hem sortit.\nA la situació més quotidiana ens envolta tanta bellesa que si la miréssim viuríem intensament feliços.\nPosted by Jer Soler at 12:31 AM\nQue no. No et deixis enredar. Que estem bé.\nQue hi ha el Sol. Que brilla sobre el mar i les muntanyes.\nMira el verd. El pots mirar i no et fan pagar.\nMira el bosc. Hi ha milers de racons, de caus, de fruits, de gorgs, de rius, de besllums de colors iridescents a l'aigua que encara plou. Perquè encara plou, saps?\nEncara plou, encara neva, encara brilla el sol damunt del blau.\nQue no. No et deixis enredar. Que estem realment bé.\nMira... escolta... abans de néixer no eres, no existies.\nI sovint somrius, i t'enamores, i et desenamores, i rius, i plores, i menges, i dorms, i crides, i corres.\nAbans no eres. Eres, potser negror, buidor, no res. I ara existeixes. Collons! No és gran, això?\nQue no. No et deixis enredar. Estàs bé. Estem bé.\nNo et cal l'ipod, l'ipad, l'ipud, els mòbils de quatre-cents euros, els collons de mico i la mare que va matricular tots els ipeds, els ipids, els guasaps, els guasops, els guasups... No et cal ni tenir un pis, ni anar vestit amb aquella marca punyetera que s'ha convertit en un tros de tu i que si no tens diuen que no ets i que no vals. Ni anar vestit no et cal sempre.\nTu ets més bell que la teva roba i t'han fet creure el contrari. El teu cos no és un pecat i t'han fet creure el contrari. El teu rostre sense pintar és més bell que una posta de sol al Montcau i t'han fet creure que si no l'empastifes ets banal, vulgar, simple, lleig, lletja. Mentida podrida. Ets, i seràs, sempre genial; només perquè ets, només perquè somrius i estimes.\nEmpastifa't el cos de fang. Balla sota la pluja. Salta amb les onades. Somriu els qui s'aparten de tu perquè et veuen lliure. Abraça els qui s'acosten a tu perquè ets lliure. Lluita per la llibertat de tothom.\nAccepta tothom sense judicis. Accepta els qui no t'accepten. Convida a sopar els qui no et conviden als sopars. Ajuda'ls sense condicions... i salta... salta amb la llum... salta amb les onades... salta amb el sol. Que no. Que no estem malament. Que ho tenim tot.\nEnsenya al món la manera com tu mires les coses, el teu punt de vista; has nascut per això.\nÉs a la nit quan brillen els astres i ens assenyalen els somnis.\nPodríem dir que si algú se'n va perquè no t'estima, et fa un favor; et deslliura del pes d'estar amb algú que no t'estima. Podríem dir també que és gustós marxar d'allà on no et volen; et permet alliberar-te dels qui no et volen. Podríem dir, com a resum d'aquesta estranya reflexió, que el millor “nòvio” és la llibertat, que l'amant més sublim és la independència, que el gust més dolç de la vida és el de tenir tots els camins oberts sense que ningú t'empenyi més cap a la dreta o més cap a l'esquerra d'allà on sents que has d'anar.\nPodríem dir que la vida és com el mar, cadascú es fa els camins, que són oberts i guiats pels estels; i és potser a la nit, a la foscor de l'oceà, quan millor es percep la direcció, perquè és llavors quan brillen els astres i ens assenyalen els somnis.\nPosted by Jer Soler at 12:27 PM\nArriba un punt que ja no és per l'interès de la supervivència que decidim fer les coses bé, sinó que les fem bé, o ho intentem de cor, perquè entenem que això ens defineix en relació a l'existència. Allò que prenem la decisió de fer ens configura, ens converteix en allò que som de debò, ens ancora la identitat a la realitat, ens emplena el tou de la carn espiritual. Ens dibuixa, ens dissenya, ens obre als altres, ens enforteix davant la por i el pes feixuc d'allò que un dia vam ser.\nI entenem que quan prenem la decisió de “fer”, de “ser”, de créixer, d'alliberar-nos... no ho fem ni gràcies a l'esforç, ni per cap estrany mèrit personal, sinó per una “visió” que ens és regalada en una nit fosca; una nit en la qual els estels ens recorden el que havíem de ser i no som, el que vàrem ser d'infants i hem malmès.\nI arriba el punt de la decisió en què esgotats de tant d'ego ens abandonem a la crida de l'estel; i escollim, en la nit fosca, caminar vers una direcció, la que ens du cap allò que som realment, cap a la nostra identitat real, que és la més fascinant.\nEns fa por el que hem estat, o el que podríem haver arribat a ser si un atzar provident no ens hagués permès, enmig de la nit fosca, descobrir l'estel.\nDe vegades ens preguntem angoixats si encara hi som a temps, si no hem perdut massa anys, si hi ha encara possibilitats d'arribar a l'estel, si el passat no ens atraparà amb la seva por i la seva escrupolosa tendència a convertir-ho tot en màquina inhumana. Però arribem a la conclusió que ens és igual... que ni que no arribéssim a l'estel, el premi és caminar-hi... el regal és la decisió de cada moment d'apropar-nos-hi. Ni que caiguessin damunt nostre deu mil inferns, el nostre cel batega en el present i no és altra cosa que el viatge vers l'estel.\nI ens adonem que no és una qüestió de vàlua personal; valem el mateix que valíem quan encara no havíem vist l'estel, quan no teníem imant ni direcció. Ara, a més de valer el que valíem llavors (l'infinit valor de tota persona), “som”. Ara, ens hem trobat.\nPosted by Jer Soler at 4:42 PM\nNo hi ha forat d'on no puguis sortir. No hi ha situació que no puguis redreçar. No hi ha persona (sana) que no pugui canviar; a qualsevol moment i a qualsevol edat; hagi fet el que hagi fet.\nSovint, quan pensem en les persones que han comès crims, més o menys grossos, alguns potser econòmics, tendim a demonitzar o a destruir el culpable, convençuts que nosaltres, en la seva situació (situació que inclou totes les circumstàncies, estructura mental, educació, experiències, fenotips genètics...), no hauríem comès el mateix error. Apel·lem a les lleis, i les exigim dures i implacables. Però no hem d'oblidar que el sistema judicial no és l'absolut; no decideix la realitat. El sistema judicial és un instrument de dissuasió del qual no som capaços de prescindir, i és per això que hi ha de ser; la justícia i la dignitat de les persones, però, sovint van per un altre cantó.\nTotes les persones poden recuperar-se; per això mai no és vàlida la destrucció o enterrament en vida de les persones. No existeix la persona angelical. Som consciències atrapades en un cos de mamífer; cos sotmès a pulsions ancestrals heretades, amb un cervell que ens manipula i que ens influeix sempre que pot i sense que ens n'adonem. Les persones que ens envolten són allò que seríem nosaltres si estiguéssim atrapats al seu cos, són allò que seríem cadascun de nosaltres si tinguéssim el seu cervell, el seu sistema nerviós, les seves experiències prèvies, les seves circumstàncies...\nNecessitem perdonar-nos. Necessitem perdonar els altres i a nosaltres mateixos. Ningú no és millor que ningú. El sentit de la vida (tant si el coneixem com si no) ens empeny a créixer en tots els aspectes. Que mai res... ni la por, ni l'orgull, ni l'afany de venjança, ni el desig... no ens impedeixi rectificar el que calgui rectificar, i créixer. Cada dia pot ser el primer dia de la resta dels nostres dies.\nTots som supervivents d'una tempesta feixuga que ens bat amb acarnissament. A dins, al nostre cor, hi flameja una llar feta de bona voluntat, d'ideals de tendresa, d'esperança en un món millor; un món a on no existeixen ni les llàgrimes ni la violència. Som tots iguals per dins, ni que la febre de les pulsions, la por, les experiències, les circumstàncies... ens facin actuar i semblar diferents.\nNecessitem apropar les interioritats personals destinades a comprendre's; ens cal unir les llars interiors de totes les persones, i vèncer la por i el sentit visceral de defensa, que ens fa convertir en divinitat allò que només és un simple instrument de funcionament social. No hem d'entronitzar la legalitat ni la moral, l'absolut és l'ésser humà i la seva dignitat. Necessitem considerar-nos déus, i estimar-nos com a déus infants, en un Nadal etern que mai no s'acabarà. Necessitem arribar a entendre que, malgrat que no ho meresquem, ens hem d'estimar; hem de renunciar a la rancúnia constant, que emplena el món i que fa que ens devorem els uns als altres. Som tots, si fa no fa, iguals, i ens necessitem. Estem, tots, si fa no fa, sols, i ens necessitem. A tots ens espera, sense que ho puguem impedir, la mort; esperem-la, doncs, junts, i la vigília no se'ns farà tan trista. Visquem junts la vida, des del respecte a la llibertat individual i a la creativitat.\nSom fills d'una vida càlida i bella; més bella i més càlida encara en totes aquelles realitats que no es veuen, en la vida que flameja a la llar interior que posseïm a dins. Tenim la vida, i tot l'univers, dins nostre. Estimem-nos.\nDeclaració immediata i unilateral d'independència? No n'hi ha prou.\nI és clar que tenim dret a declarar la independència; però què és una declaració? Quina independència ens dóna? Macià va declarar l'estat català des del balcó de la Generalitat i no li va servir de res. La independència d'una nació no s'aconsegueix només amb una declaració d'independència, igual com la llibertat d'un pres tancat en una presó no l'aconsegueix el pres tan sols declarant que és lliure des de dins de la presó. Per a ser lliure li cal sortir de la presó, desfer els barrots, alliberar-se dels vigilants que el retenen; i al segle XXI, només té sentit fer-ho amb l'infinit poder de la "no violència", amb la força de la raó i del respecte, i amb la legitimitat que dóna la veu del poble lliure.\nAl segle XXI, hi ha infraestructures i macroestructures que fan convenient l'objectiu d'aconseguir, amb totes les pressions democràtiques i no violentes que calgui, que Espanya accepti el dret natural de Catalunya a la independència; dret que tenen tots els pobles amb identitat pròpia que formen l'Estat Espanyol.\nNo n'hi ha prou amb una declaració, perquè... després de la declaració... ¿què passarà amb la “Policia Nacional” i amb la “Guardia Civil”, que són forces espanyoles? Com les convencerem perquè marxin?\nI amb els “jueces”? Quines lleis aplicaran a Catalunya? Les aplicaran? Quines forces de seguretat empararan l'acompliment de les sentències? N'hi haurà prou amb el nombre de mossos d'esquadra que hi ha?\n¿I, després de la declaració, la “Policia Nacional” i la “Guardia Civil”, que continuaran considerant Catalunya com a territori espanyol, detendran persones de Catalunya davant d'un incompliment dels codis civil i penal espanyols (que ja no seran els nostres)? Com ho impedirem? Què passarà amb les declaracions de la renda? Els sistemes de seguretat espanyols, si no accepten la nostra declaració d'independència, ens obligaran a pagar impostos a la hisenda espanyola. Com ho evitarem? ¿Ens farem, tots, objectors d'impostos? Segur? ¿Com evitarem que els bancs de Catalunya siguin embargats pel govern espanyol per a cobrar els impostos que nosaltres decidirem no pagar a Espanya? ¿Què passarà amb el “Ejército Español”? Marxarà voluntàriament de Catalunya? Com el convencerem?\nAquests i altres problemes fan convenient aconseguir que Espanya accepti l'evidència democràtica d'atorgar a un poble el seu dret a l'autodeterminació; perquè una declaració, sense més, són només mots; mots carregats de raó i de justícia, però només mots; la independència real, en canvi, contempla més accions: una presa de poder en molts àmbits que no tindrem a l'abast sense que, qui té ara el poder, que és Espanya, l'abandoni. Per aconseguir la independència, hem d'aconseguir que Espanya abandoni el poder executiu a Catalunya en tot el que l'afecta. El Sàhara té dret a tenir un estat, però, ni que es declari independent, la seva situació no millorarà; tot i tenir tot el suport internacional que té.\nI aquí vull parlar d'una altra qüestió. Tal com acabo d'escriure, el Sahara té dret a decidir el seu futur, però malgrat el suport de l'ONU, i de multitud d'estats i de personalitats de tot món, la situació continua estancada. D'altra banda, França, al 1940, va ser conquerida salvatgement per Alemanya, sense que ni els Estats Units ni Anglaterra moguessin un dit, d'entrada, per ajudar França. Va haver de tenir lloc el bombardeig de Pearl Harbour, executat pels japonesos, per a convèncer els Estats Units d'entrar a la guerra. Les injustícies de moltes nacions no acostumen a trobar un suport internacional eficient si no és que hi ha al darrere interessos molt i molt forts. Amb això vull dir també que si des de fora ens ajuden amb la diplomàcia i amb la mediació, ho hem d'aprofitar, només faltaria; però totes les estratègies s'han de planificar amb la idea que estem sols, i que l'única arma que tenim és la capacitat de convèncer, principalment Espanya, del fet que negar el dret a decidir a tot un poble és una injustícia que generarà, abans o després, profundes dificultats, ressentiments, conflictes i crisi. I que corcarà, des de dins, la pròpia Espanya. Hem de treballar perquè els de la “Isabel la Católica”, que són els qui manen ara a l'Estat Espanyol, siguin substituïts democràticament per persones de mentalitat lliure, que creguin en la democràcia real dels pobles i de les persones, i que no tinguin por ni de la llibertat ni de la veu del poble i dels pobles d'Espanya.\nL'Estat Espanyol necessita reestructurar-se, legitimar-se, decidir què vol ser; i ho han de decidir els pobles que formen l'Estat, cadascun d'ells ha de decidir quin futur vol. Per aconseguir això, els qui governen l'estat espanyol han de ser persones que creguin en una evidència inqüestionable, que és que l'estat està format per una pluralitat de pobles. Aquesta evidència inqüestionable és negada pels governants actuals, que neguen als pobles de l'estat el dret natural de tenir veu pròpia, i el dret natural a decidir el seu propi destí, a confirmar la seva voluntat d'adhesió al projecte d'Espanya o la seva voluntat de marxar-ne.\nHem de poder decidir viure junts. Quan els pobles no poden decidir si viure junts o separar-se, vol dir que no són lliures i que la unió que sostenen no és una unió lliure. Els pobles que estan units per la força de la maquinària de l'estat, sense possibilitat d'elecció, són pobles esclaus. Els conflictes, la inestabilitat, la crisi, la violència... brollaran de manera inevitable en aquells estats que fan servir les cadenes per a poder ser. Per a poder ser només podem fer servir la democràcia; si Espanya no és Espanya per la lliure decisió dels seus pobles de voler ser Espanya, llavors, Espanya no és. El creixement més espectacular del poder i de la prosperitat d'un governant o d'un estat, ha esdevingut quan aquest governant, o aquest estat, han estat legitimats per la força del poble. La por recull ella sola la seva pròpia misèria. El coratge d'escoltar els pobles d'Espanya és l'única via per a legitimar-la.\nS'arrapa, la vida, a la pedra, amb la força de l'univers sencer.\nLa vida s'arrapa a la pedra amb la força de l'univers sencer.\nAllà on pot, la vida neix.\nLa vida que neix, allà on pot, es fa bestiola.\nLa bestiola que surt, allà on pot, es fa intel·ligència.\nLa intel·ligència que brolla, allà on pot, es fa consciència.\nLa consciència que esclata, allà on pot, esdevé amor.\nPosted by Jer Soler at 12:30 AM\nMiri, jo, si ho vol, li dic majestat; no em fa res; perquè, de fet, tots els éssers humans, per la seva dignitat, podrien ser anomenats majestat. Però sàpiga, que, entre d'altres raons, vostè és rei pel fet d'haver nascut amb el cognom que ha nascut; i que el fet que vostè sigui rei fa que vostè i jo no siguem iguals davant la llei. De fet, milions de persones no poden ser rei només per no dur el seu cognom, o el cognom d'unes quantes famílies privilegiades. La feina que vostè fa, per la qual cobra un bon sou, no té com a causa la superació de cap oposició, de cap concurs, de cap examen... Vostè tot això ho sap molt bé, i per això hi ha algun racó dins la seva consciència que no està tranquil, perquè per molt que repeteixi raons i justificacions, vostè està per damunt de la llei; no estem en igualtat de condicions.\nVostè parla de la unitat d'Espanya, de la necessitat d'unitat front la crisi, de la història, dels radicalismes que vostè només veu en un costat. Però vostè sap, ni que no ho reconegui, que Catalunya és un poble, una nació, una cultura... Vostè, potser, maldarà per encabir-la dins d'una globalitat cultural espanyola que a ulls de vostè és superior... però... qui ha de decidir què és Catalunya? Un rei o el poble de Catalunya? Els no catalans d'Espanya, o els ciutadans de Catalunya? Vostè sap la resposta ni que no ho reconegui, i, per això, algun racó de la seva consciència pateix un cert corsec. No hi ha res més complex que defensar una causa que hom sap que no és justa. Per altra banda, no hi ha res més entusiasmant que defensar una causa que hom sap que és la causa de la llibertat i de la justícia; per això, la posició dels catalans és tan apassionada, perquè a les nostres files hi ha el seny i el respecte. Fixi's que no demanem la independència, demanem poder decidir. ¿No ha pensat com seria de bo per a la unitat espanyola que vostè legítimament estima que el poble de Catalunya decidís ser espanyol? ¿No seria Espanya més real si els pobles que la formen decidissin formar-ne part? Molts li han demanat un cop de timó, un gir cap a la dreta més rància, un suport a una hipotètica inhabilitació del president escollit pels catalans. Però escolti... es pot immobilitzar un poble amb camises de força? Per quant de temps? Què se'n trauria? Jo li demano el contrari, un gir vers la llibertat, una mica com allò que va passar al 1977. Una transició vers una Espanya en la qual els seus pobles (perquè Espanya són molts pobles) decideixin lliurement què volen ser; sense aquesta llibertat, no són Espanya. La pèrdua de la por a escoltar la veu del poble de Catalunya; el respecte honest i generós al dret d'un poble a decidir el seu desti, és l'únic camí possible vers l'estabilitat; la resta és una tirania. Si vostè és un demòcrata, això no li ha de fer por. Si la transició no va ser una pantomima, en aquest moment de la història vostè ha de demostrar que és el rei i que no li fa por la llibertat. I si després li demanen la república, no tingui por tampoc. Que el seu poble parli, que voti, que decideixi si vol un rei o un cap d'estat escollit. No hi ha cap rei més sobirà que aquell que és escollit pel seu poble. No tingui por de la llibertat, perquè sense llibertat, vostè no és rei, és una altra cosa que li cedeixo el dret a batejar.\nL'estat està ple de tirans, de microtirans i de macrotirans. Hi ha els macrotirans dels bancs i de les caixes, que han jugat amb la felicitat i la llibertat de les famílies. Hi ha els microtirans que opinen sense empatia, sense raó, sense sentit de llibertat, que es miren a la televisió a la Isabel la Catòlica i absorbeixen la tirania dels antics com si fos un senyal d'identitat nacional. Els microtirans que ens dibuixen als catalans com a monstres deformats egoistes i pesseters, i que no veuen, perquè no volen veure, o perquè els han enganyat, que som un poble diferent al castellà, i que la nostra història està plena de genocidis, de persecucions culturals i físiques. Hi ha també els macrotirans dels presidents de les taifes de l'Espanya profunda, a ulls dels quals som uns lladres de recursos, quan el cert és que se'ns en van 15000 milions d'euros cada any per a no tornar, mentre als nostres hospitals la nostra gent jau de qualsevol manera als passadissos, i mentre les qües per les revisions dels malalts del cor, per dir només una de les malalties, fan augmentar les defuncions dels nostres pares. A Catalunya aquesta meravellosa llibertat de la que vostè parla no existeix per enlloc; no podem opinar; ens diuen que la meravellosa constitució blinda el nostre silenci i ens esmonyona com a poble. Però escolti... que no va desobeir vostè el Juramento de Fidelidad al Movimiento Nacional... i va fer bé, perquè estava jurant unes lleis que negaven la llibertat a la gent... ¿No seria ara lògic desobeir o canviar la constitució, com vostè va fer amb el Jurament al Movimiento, per aconseguir el dret a decidir de tots els pobles que formen l'estat espanyol? Pensi que, ni que el 100% del poble de Catalunya volgués el referèndum per la independència, les seves lleis de marbre ens neguen el dret a decidir com a poble, a fer i a desfer, a caminar en llibertat. ¿A on és la llibertat de la que vostè parla? Vostè no diu la veritat quan diu que som lliures; a Catalunya no en som. Vostè no diu la veritat quan diu que som iguals davant la llei. La llei, a nosaltres, no ens deixa ser reis, i a vostè i als seus descendents, sí. Vostè sap que allò que defensa no és estable perquè no compta amb la llibertat del pobles que formen Espanya ni amb la llibertat dels seus individus. Pot fer els discursos que vulgui, però hi ha uns quants milions de catalans que no volen ser espanyols, miri's el resultat de les eleccions catalanes. Digui'ls que no són un poble i que no poden decidir; però encara que vostè els ho digui, ells saben el que són.\nI si ens diu que la cultura catalana és una cultura espanyola, aleshores ¿per què el ministre d'educació ens vol espanyolitzar? Se suposa que si el català fos una llengua espanyola, parlant català ja estaríem espanyolitzats. El problema de l'Espanya que vostè somnia és que des de sempre l'han confós amb Castella; i el que volen es castellanitzar Espanya, perquè des de sempre, tot allò que s'ha diferenciat de Castella ha estat considerat no espanyol. En algun racó de la seva consciència vostè sap que això és veritat i per això allò que defensa li resulta profundament incòmode de defensar.\nLi demano un gest de cap d'estat per a redreçar la situació: perdi la por a la llibertat, perquè la llibertat, la veu del poble, és potser l'únic poder que el pot convertir de debò en un rei.\nLabels: Catalunya, Llibertat, Notícies, Política\nOh quina gran civilitat, que bonica que ha quedat la Costa Brava, amb aquest gran desplegament de ciment, gres d'interior, bigues, envidrats, passeigs marítims... Olé! Olé! Smuak! Smuak! "Maravillosa la Costa Brava, Joaquim Nadal!"\nPodriment de ments malaltes de poder i de diners. Fills de la selecta mala educació, amb jaquetes de nen ric, amb el cap als USA i la butxaca a Alemanya; anant llençant tones de merda sintètica a la mil·lenària terra dels seus avantpassats.\nVisca la civilització, no? O no? Ai que perroflautes que és aquest nen! Que s'ha d'anar endavant, nen! I a on el poses, el progrés? eh? I el progrés? A on el poses, dins la teva dèria, el progrés?\nDiuen amb veu de nas i es queden amb la boca mig oberta, mirant-te com babaus, fixament, mentre es pregunten per dins a on diantres hauràs aparcat l'OVNI.\nDesprés et parlen de “Los Reyes” que estan en “Marivent”, “tan campechanos”, i Oh! Tu! Vaig veure unes malles a Stradivàrius més mones! Quina cucada!\nAra "Los Reyes", tot s'ha de dir, ja no sonen tant; la vida, tard o d'hora, passa factura a qui sigui que calgui passar-la per tots els allunyaments de la natura i de la justícia, conscients o inconscients.\nI hom busca i busca la grandesa que ha aconseguit el suposadament civilitzat estil de vida dels "neocons"; propi de persones madures i adultes, diuen, que defugen l'infantilisme, segons diuen també; i hi veus pobres cada vegada més pobres; i rics cada vegada més rics (i sobretot cada vegada més imbècils) i cada vegada més orbs i cada vegada més esclaus. I veus desnonaments. I veus un paisatge cada vegada més malmès per una plaga que té nom de progrés i ànima d'insecte, que té nom de capitalisme i ànima de diable, que té nom de creixement i ànima d'extermini, que té nom d'interès bancari i ànima d'odi silenciós, que té nom d'obrer mercaderia i ànima de tractant d'esclaus, que té nom de religió artificiosa i ànima de manipulació mental, que té nom d'estil de vida allunyat anys llum de la llibertat i ànima de mort en vida. I t'adones de com en són de cecs aquests capitalistes que se'n riuen dels Hippies perquè el hippies no toquen, diuen els capitalistes, de peus a Terra, estan desfasats; mentrestant ells, els neocon, munten guerres per a reactivat l'economia, i torturen si cal, això sí, quan els convé i sense que se sàpiga, qui faci falta per a sostenir el civilitzat sistema de tots; tan digne ell, tan allunyat dels hippies llibertins.\nT'estimo, Tarifa, i estimo el caos de la natura, i estimo l'ordre de la natura, i estimo els camps sense urbanitzar, les platges sense passeigs marítims, els carrers sense asfaltar, la roba estripada... i estimo que cadascú es guarneixi com desitgi, si ho desitja, i que la línia dels carrers no hagi de ser recta per obligació, i que les persones siguin lliures... per damunt de la tirania dels diners, dels bancs, del déu sagrat de la propietat privada; que per imperatiu polític, social, absolut, esdevé el concepte fonamental adorat a l'altar major de la cultura, de la civilització i de la vida...\nVivim esclaus de tot el que posseïm. Vivim esclaus de les falses veritats que ens han obligat a creure i a defensar. Vivim esclaus de la uniformitat que només té sentit per a les abelles, per a les formigues, per a les termites...\nT'estimo mare Terra. No ets, ni seràs per a mi, un mercat, ni un valor del mercat, ni una acció, ni una inversió lliure, ni un aval, ni el mesquí interès dels qui ho veuen tot a traves del paper prim i translúcid dels euros.\nT'estimo, mare Terra, malgrat el gest de fàstic que fa el burgès que ara mateix llegeix això que escric i que no suporta les olors excessivament reals i sinceres de la natura, que es cobreix el cos amb derivats del petroli i que compra sense escrúpols a botigues que ofereixen productes barats, que són barats perquè són fabricats per nens que no poden anar a escola. El gest de fàstic hauria de ser per això, ara i sempre, i no per la barba de setmana, o per la roba vella, o per la voluntat de no seguir els criteris estètics de tants superbs que compren per reis joguines de més de tres-cents euros a les botigues més "rutlleres" de Terrassa.\nEn algun racó d'aquest planeta encara és possible viure en llibertat; de fet, si hom és lliure interiorment, a qualsevol lloc s'és lliure; perquè quan canviem, canvia el món. El futur és dels qui treballen dur, dels qui treballen molt; però, sobretot, el futur és dels qui estimen allò que treballen, dels qui creuen que el món serà millor gràcies a la seva suor, gràcies a les seves llàgrimes, gràcies a la seva sang, gràcies a la seva llibertat.\n"INFANCIA CLANDESTINA" de Benjamín Ávila. La tragèdia dels desapareguts. La tragedia de los desaparecidos.\nL'Argentina sempre m'ha atret de manera estranya. Val a dir que tinc la intuïció que la força de l'existència mira amb especial atenció el procés d'aquest país, tot el que hi va passar i tot el dolor provocat. Per això avui us recomano una pel·lícula tan angoixant com entranyable, que encara es projecta als cinemes, i que tinc ficada a dins meu.\n“Infancia clandestina” és la descripció del profund contrast entre la humanitat quotidiana d'un nen/adolescent d'onze anys, i la inhumanitat establerta d'un règim dictatorial que exterminava les persones que no acceptaven l'absoluta manca de llibertat i que lluitaven per a restablir les normes del joc democràtic al seu país. És l'amor d'uns pares pels ideals de la llibertat i per la seva pàtria. L'amor d'aquests mateixos pares pels seus fills. L'amor del fill pels ideals dels pares, per la noia de la qual s'acaba d'enamorar, per l'àvia. L'odi de la maquinària inhumana del règim. La música com a tou de la carn de la vida de cada dia a la clandestinitat, on fins el nom de les persones no era el que era, i els amics havien d'arribar a casa amb els ulls tapats per evitar que si els agafaven no poguessin, en alguna de les tortures, delatar-los.\nAvui, el dictador Videla, que fou indultat per un dels “presidentes” de la república, és a casa seva, i té la indecència de continuar defensant la política de llençar al mar els dissidents. Després de destruir tantes famílies, de provocar tant de dolor, d'esdevenir tan miserable... la mateixa república a la qual va tiranitzar li permet d'estar-se a casa seva i de continuar escopint merda als mitjans de comunicació.\nUs recomano amb anhel aquesta pel·lícula.\nEl comentari que trobareu més avall, d'Antoni Kirchner, desmenteix aquesta informació. Videla va deixar d'estar en arrest domiciliari al 2008 i és a una presó militar complint condemna.\nPosted by Jer Soler at 5:00 AM


Borg Bed & Breakfast Alesund Noruega - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAllotjaments a Alesund\nHatleholen, Nørvøya, Alesund, Noruega, 6012 - Veure al mapa\nMés informació sobre Borg Bed & Breakfast\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Borg Bed & Breakfast es troba a la zona de Alesund Centre de la ciutat de Alesund. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Alesund. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , premsa, servei de bugaderia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de centre esportiu, billar, ping pong, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Alesund, faci de Borg Bed & Breakfast la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (343)


Els dos encausats no suposen cap perill per la investigació policial\nLa seu de la justícia. / ANA\nAndorra la VellaL'ex-secretari general de la Federació Andorrana de Futbol (FAF) Tomàs Gea i l'extresorer José García han quedat en llibertat provisional aquest dijous després que la batlle que instrueix el cas hagi decidit retirar les mesures cautelars que restringien la seva llibertat, segons informa RTVA. Per a la batlle, entre altres aspectes, els moviments dels dos encausats de l'operació Cautxú no suposen cap perill per la investigació en curs.\nAixí i tot, a Garcia se li ha retirat el passaport, després de sortir del centre penitenciari, per la qual cosa no li serà permès sortir del Principat. A banda, s'haurà de presentar davant la seu de la justícia el primer dia hàbil de cada mes. Gea, en canvi, es trobava en arrest domiciliari des de feia cinc mesos ja que presentava un estat de salut delicat, raó per la qual va ser excarcerat del centre penitenciari.\nGea i García estan acusats, presumptament, d'apropiació indeguda, administració deslleial i defraudació a la CASS. Garcia es va entregar voluntàriament a la Batllia el 23 de maig per respondre del que se l'estava acusant. En el cas de Gea, va ser detingut en el marc de la investigació policial a la seu de l'entitat.


CCOO alerta que la planta de Nylstar pot entrar "en fallida tècnica" - Diari de Girona\nCCOO alerta que la planta de Nylstar pot entrar "en fallida tècnica"\nEl sindicat creu que la producció de 100 tones mensuals no permetran cobrir despeses ni remuntar les pèrdues acumulades de 23,8 milions d'euros\nacn | blanes 04.11.2016 | 19:49\nPlanta de Nylstar a Blanes ACN\nEl sindicat CCOO ha criticat que la represa de la producció a la tèxtil Nylstar "no ofereix garanties de futur" i alerta que la planta de Blanes (Selva) pot entrar "en fallida tècnica". Per a sindicat, les 100 tones mensuals de fil de niló –que es preveuen augmentar a 250 en un any- no permetran cobrir despeses ni tampoc remuntar les pèrdues acumulades en els darrers cinc anys, que sumen 23,8 milions d'euros (MEUR).\nPer això, CCOO aposta obertament per reclamar al Grup Praedium que presenti concurs de creditors, ja que això permetrà "desbloquejar la situació" i definir "un pla de viabilitat que garanteixi la continuïtat de l'activitat industrial o una alternativa que asseguri mantenir el màxim de contractes possible".\nPer a CCOO, minoritari al comitè d'empresa, la situació actual de Nylstar no ofereix garanties de futur (com ja va passar a l'agost, quan el sindicat no va signar els acords per a l'ERO temporal). CCOO referma que manté "la manca de confiança" en la direcció de la planta, que es troba sota mans del Grup Praedium i el seu accionista majoritari, Alfons Cirera.\nPer al sindicat, les 100 tones de fil de niló que s'han començat a fabricar no són suficients per remuntar l'empresa. D'entrada, CCOO recorda que aquesta xifra suposa "el 10% de la producció que es feia fa tres anys" i, per això, ja avança que "la venda del producte no cobrirà les despeses actuals de la planta" ni tampoc permetrà remuntar les pèrdues acumulades en els darrers cinc anys (que són de 23,8 MEUR).\nPer tot plegat, el sindicat creu que Nylstar pot entrar "en fallida tècnica". A més, CCOO recorda que la direcció de la tèxtil encara no els ha aclarit "la naturalesa, l'origen ni la quantitat exacta de l'aportació de capital per recuperar la producció". Una injecció que l'empresa va situar en 5 MEUR, aportada a través del soci majoritari del Grup Praedium.\nLa sortida, el concurs de creditors\n"Davant aquest escenari, CCOO continua reclamant que es presenti concurs de creditors, per poder desbloquejar la situació i definir un pla de viabilitat que garanteixi la continuïtat de l'activitat industrial o una alternativa que asseguri el manteniment de la màxima ocupació possible", indica el sindicat en un comunicat. En aquests moments, a la planta hi ha treballant una vuitantena de treballadors, que fan torns rotatius per evitar perdre el subsidi d'atur (ja que fins al 31 de desembre, la plantilla es troba afectada per l'ERO temporal).\nNylstar va reprendre la producció de fil a principis de setmana, després d'estar vuit mesos aturada. La direcció ha començat amb 100 tones mensuals, que en un any preveu ampliar fins a les 250. La fàbrica ha deixat de produir fils comuns (aquí, sosté que no pot competir amb Àsia) i se centra en aquells especialitzats.\nSón fils més resistents, elàstics o que incorporen un tractament que els fa més suaus i amb propietats cosmètiques. El seu preu de mercat és d'entre 6 i 53 euros el quilo (com a mínim, el doble del fil estàndard). Es destinen al món de l'esport o al sector de la llenceria.\nL'empresa de Blanes preveu anar augmentant el volum de comandes en els propers mesos. Ja ha alertat, però, que amb això no n'hi haurà prou per donar feina a tota la plantilla (que actualment és de 190 treballadors). Nylstar calcula poder mantenir-ne una d'estable que se situï entre els 80 i els 100 empleats.


ARTICLES PREMSA , ARTICLES SOCIETAT , FESTIVAL MINIPOP , TARRAGONA »\nEl festival Minipop arriba enguany a la seva tercera edició que serà la de la consolidació i també la de les novetats que us comentaré tot seguit. Si l’any passat va ser el moment de les ‘mumpreneurs’, les mares emprenedores, enguany es donarà cabuda a la Fira Minicrafts per a miniempreses i persones que fan productes a mà: els ‘crafters’.\nEl festival d’oci familiar alternatiu se celebrarà els dies 31 de maig, 1 i 2 de juny al Passeig de les Palmeres i al Serrallo. La tercera edició amplia la seva oferta amb més tallers i la incorporació de noves activitats com el teatre, el circ i la pròpia fira que us deia.\nLa Fira Minicrafts és una iniciativa pionera a la ciutat de Tarragona i es podrà visitar fora del recinte del Minipop. Les paradetes s’instal·laran a tocar de la estàtua de Roger de Llúria i donaran la benvinguda tant als que decideixin entrar al festival com als que passegin pel tram ﬁnal de la Rambla Nova. Tindrà 13 parades que donen cabuda a ‘crafters’ de diversos àmbits. En el passeig que facin els que les contemplin també podran degustar llaminadures casolanes que portarà Mamapot, i les delicioses galetes, pastissos i altres delícies rebosteres de la mà de les noies de La Cocotte.\nEls estands oferiran productes per a tota la família. Des dels productes per als més petits que portaran les tarragonines Noona, artesania pel nadó, que fan mantes per dur fora de casa i conjunts de pitet, portaxumet i sonall; la cantant i actriu Beth Rodergas que ens aproparà LittleLia, la seva col·lecció per a bebès que ha fet inspirant-se en la seva maternitat; o les barcelonines Bünic que ens exposaran els seus teepees i altres elements decoratius per a la canalla. Teoyleo, la marca de Saragossa que s’ha especialitzat en customitzar cotxets amb robes divertides i molt diferents, també tindrà parada a la que mostraran els seus portanadons pensats perquè portem els bebès amb molta elegància sense deixar de banda un toc d’humor.\nEls amants de l’scrapbooking també tindran un referent a la ﬁra. De tot i més, des de llibretes, ﬁns a àlbums fets amb molta cura pels detalls. I material per poder-ho posar tot en pràctica a casa! Hagamús, una marca reusenca especialitzada en la confecció de bosses i motxilles artesanes, també serà present a la Minicrafts. Podrem veure les seves creacions acurades i acolorides i, sobretot, molt pràctiques per a grans i per a petits.\nEls que opten pels complements personals amb personalitat no s’han de preocupar. D’una banda, arribaran els detallets més divertits de Le petit pot, portables una i una altra vegada i molt regalables. Miss Nidos també n’exposarà i vendrà. En aquest cas, amb un toc molt més romàntic però igualment roba-cors. I per qui vulgui fer-se’ls ell mateix, l’oferta també té un nom: Klaudisseny.\nPer a futures edicions s’incorporarà també a aquesta petita fira, que anirà a altres punts de Catalunya a partir d’ara, el Jumping Clay, l’argila coreana per a totes les edats que està de moda a tot arreu i que es pot modelar als tallers i cursos que es fan tant a la botiga que la firma té a la ciutat de Tarragona com també a la ciutat de Reus que ja disposa del seu establiment franquícia.\nCom a complement el Minipop oferirà un cartell replet d’artistes consolidats a l’escena musical catalana. Inspira i Senior i el Cor Brutal, que presentaran nou disc, encapçalen una llista de qualitat que completaran Joana Serrat, La Brigada, Lecirke, Superpanda’s dj’s i la lleidatana dj Lupe que conformen un cartell de luxe.\nmolt bona iniciativa Òscar. Ho dus tu això?\nNo Pere, això fa tres anys que organitzen altres. Enguany hi tinc un pes important a nivell de comunicació i en una part que comento al final però que encara no té presència en aquesta edició de Tarragona. La tindrà ara quan es comenci a moure per tot Catalunya. Ja en parlarem per quan arribem a les teves terres jeje.\nEls altres dos anys este festival ha sigut de primera.\nHo sé anònim, així em consta. I enguany encara hi serà més. De ben segur.


Retrobament ~ Agafa'm si pots\n14:52 Agafa'm si pots 1 comment\nTot i que tampoc feia tants dies que no anava a la muntanya, la sensació era de no haver-la trepitjat en dos mesos. Sóc un enamorat de l'asfalt, ho confesso, però també he de reconèixer que la muntanya té alguna cosa diferent que l'asfalt no té. Potser són les pujades que tan fan suar, o les baixades tècniques que tan ens fan patir i a la vegada divertir, o els animals que allà hi podem trobar, o els mil i un corriols i caminets que s'amaguen entre la vegetació, o... O potser una mica de tot. La muntanya, com a molta gent, em relaxa i m'ajuda a pensar. Una volta entre arbres i pedres equival a quinze en una ciutat. De fet, quan es viuen moments difícils en què un necessita una mica d'oxigen, en què necessita amagar-se per uns instants, concretament l'entorn natural que ens ofereix Catalunya és ideal.\nPer a això, ara que no estic passant gaire bons moments i que la Universitat roba més temps que mai, una sortida com la que vaig fer dijous, molt ben acompanyat, suposa un baló d'oxigen. Va ser a la Mola, on per cert em batejava. No hi havia estat abans i tenia ganes d'anar-hi. Ara falta visitar-la més sovint. El dia no acompanyava gens -pluja a estones, una mica de vent i molta boira-. Però personalment m'agrada córrer amb pluja. Al cap i a la fi, només és aigua!\nAlguns trams estaven mullats i eren perillosos Foto: Pròpia\nLa boira no deixava veure gairebé res Foto: Pròpia\nPujada tranquil·la en una hora i escaig i baixada en uns 25 minuts. Realment, entenc més que mai les paraules del gran Oscar Pérez quan diu que la muntanya s'ha convertit en una part d'ell mateix, en un imprescindible. Insisteixo que sóc molt d'asfalt però la muntanya aporta coses diferents i és molt necessària. I, a més, no és en cap cas incompatible una cosa amb l'altra.\nAquest diumenge toca la Cursa El Corte Inglés. Serà la primera de les tres curses seguides que faci a l'abril. Serà, crec, la meva tercera participació després de no fer-la l'any passat. És una cursa que crea debat perquè per a molts corredors córrer se'ls fa una missió realment complexa. És cert que té un punt de broma, per dir-ho d'alguna manera, però precisament per això crec que un se l'ha de prendre diferent. Ja hi ha moltes curses arreu per anar a fer marca o per anar a competir al màxim. La Cursa El Corté Inglés és per anar a gaudir una estona fent esport, per compartir un ambient excepcional, per viure intensament la volta a l'Estadi Olímpic, per enfrontar-se a un repte com és la pujada a Montjuïc o per córrer amb els amics. Els temps i marques personals millor deixar-les a una banda. En una setmana especialment dura per l'estómac, aniré a gaudir i punt. I a poder ser, a guanyar l'Oscar i en Niko jeje\nPosted in: Cursa El Corte Inglés, La Mola, muntanya\n3 de novembre de 2014, a les 23:42 Reply\nTotalment d'acord, a mi la muntanya sempre m'ha agradat, ara que puc correr més la gaudeixo més que quan anava caminant, es divertit i diferent. Es veritat, Catalunya té muntanyes increibles, no ens podem queixar. Salutacions


Una geografia a punt d'estallar\nLes seus dels partits Unió Patriòtica del Kurdistan (UPK) i Partit Democràtic del Kurdistan (PDK), a la ciutat kurda d'Irbil, varen patir atacs suïcides simultanis amb el resultat global de més d'un centenar de víctimes mortals. Irbil és una ciutat d'especial significat per als kurds, ja que acull el Parlament kurd, la institució en la qual les faccions kurdes enfrontades miren de trobar un inventari d'objectius compartibles. D'altra banda, a la zona administrada per Polònia, un atemptat ha causat l'explosió d'un dipòsit de municions, amb un balanç oficial de 20 iraquians morts. Que uns membres de la resistència iraquiana puguin accedir a un dipòsit de municions i fer-lo estallar és un fet ben indicatiu de com s'han pres el seu paper les forces d'ocupació. L'episodi d'Irbil atia el foc de les previsions que apunten cap a la possibilitat d'una guerra civil, el fantasma de la qual és present en la majoria d'accions duites a terme per una resistència que ens haurem d'acostumar a anomenar en plural. Un dels errors més greus de les administracions Bush (pare i fill) en la seva política contra Saddam Hussein rau en la visió simplista d'un país que, amb la desactivació del dictador, saldaria les fractures. La realitat és que els bombardeigs i la postguerra han reobert i han intoxicat les ferides de les greus contradiccions internes de l'Iraq. Les grans potències encara no han après que la memòria i la personalitat dels pobles no sempre coincideixen amb les fronteres estatals. De la mateixa manera, també continuen ignorant o infravalorant els perills que comporta fer la guerra a un país armant el seu adversari: ara es tornen a manifestar les conseqüències de l'estratègia dissenyada pels EUA amb la finalitat d'enderrocar el règim komeinista. Iran és l'escenari d'un enduriment de la facció més reaccionària, i no passa per alt que aquest enduriment es manifesta en un moment en què l'enemic americà mostra la seva cara més cruel i devastadora per anihilar aquells dels quals es va servir per debilitar el règim komeinista. Mentre Bush s'omple la boca amb proclames contra el terrorisme internacional i per la seguretat en el món, la geografia en la qual ha volgut sembrar la pau amb les bombes és a punt d'esclatar, sense que gosem preveure l'abast de l'ona expansiva.


“La professió del periodista és difícil, però pot acabar sent molt gratificant”\nEmili Serra Borrell - Periodisme, 20125\nEn Alumni, Comunicació\nSempre he defensat que a la vida venim a aprendre i que no hi ha cap moment en què haguem de deixar de fer-ho. Marxar a treballar com a periodista per a l’Agència Efe a la ciutat més cosmopolita del món m’ha ajudat a corroborar aquesta sensació, que, des que tinc ús de memòria, he portat amb mi. Si algú em preguntés quin és el repte professional que qualsevol s’hauria de proposar, hauria de ser aquest. Conèixer més coses. Saber més. Investigar. Preguntar als altres i escoltar.\nPer això, quan encarant l’últim any de carrera a UIC Barcelona vaig descobrir la beca que Efe i l’Obra Social La Caixa oferien per a joves periodistes a punt de graduar-se, vaig decidir investigar i saber de què anava. El premi era temptador: 9 mesos de formació a una delegació nacional i 9 mesos més a l’estranger. Després de passar el procés de selecció, vaig aconseguir ser becat.\nNo és fàcil ser periodista i menys en els temps que corren, però des de petit vaig saber que —després de somiar que seria bomber o futbolista— estava cridat a escriure, a explicar les coses. M’encantava llegir, escriure i interpretar.\nAquesta professió és difícil. I amb això no dono cap exclusiva, però de totes maneres pot arribar a ser molt gratificant i et pot obrir portes que en algun moment podien semblar inabastables: com treballar a Nova York, el centre del món.\nVaig arribar a Nova York per seguir la meva formació amb Efe, l’agència de notícies en espanyol més important del món. La formació la vaig començar a Barcelona durant l’últim any de carrera. Abans, ja m’havia introduït dins la professió amb pràctiques a La Vanguardia i a la Cadena SER. Aquest és, em sembla, un dels puntals de UIC Barcelona, així com la fe dels professors en els estudiants. Durant els quatre anys de carrera, no vaig veure mai cap professor tallar les ales als alumnes. El millor record que m’emportaré d’aquesta etapa serà la proximitat i complicitat que podies trobar en l’equip docent. Des d’un cafè al bar de la Facultat fins a unes braves al Tomás de Sarrià. Per què no?\nTornant al present, adaptar-me a Nova York és el que més em va costar. És una ciutat enorme, amb milers de persones ocupades en negocis, atrafegades; contundent pel que fa a les temperatures, sobretot a l’hivern, i capaç d’aconseguir treure el millor i el pitjor d’un mateix. Hi ha moments plens de felicitat i excitació, però molts d’altres també són durs, i aquests no els explica ningú. Tot i així, ser corresponsal als Estats Units és impagable.\nAquí hi passa tot. Per a Efe he cobert des de la carrera a la Casa Blanca fins a partits de l’NBA, i he entrevistat personatges rellevants del món cultural, científic o de l’esport. I tot i que la recompensa és inigualable, a vegades costa ser conscient de com creixem i de tot el que vivim quan ens mirem al mirall del present. Tenim tendència a glorificar el passat, però de la meva estada a l’estranger en trec una cosa molt important: vivim en un món on tot és cada cop més efímer i per això hem de valorar què tenim a cada moment.\nA tots els periodistes i comunicadors que esteu estudiant la carrera només em queda dir-vos una cosa. No deixeu passar un sol dia sense preguntar-vos què més podeu aprendre o com podeu arribar a aquell somni que sempre heu tingut des de petits. Marxar fora de casa i del país és una experiència colpidora que no deixa indiferent. Per això, si teniu l’oportunitat de fer-ho, sigui amb beques d’estudi o feina, us hi animo amb totes les meves forces. Som joves, però les oportunitats passen de pressa i s’han d’agafar al vol. És ara o mai!\n* Emili Serra Borrell (Periodisme’15)\n“Atrevir-se a sortir de la pròpia zona de...\n“L’important és treballar dur en la...\nT'escric per explicar-te que et recordo. Recordo encara amb molt d'afecte el primer dia en què ens vas donar classe en una de les...\nCarla Gracia: Un projecte llarg et posa un mirall...\n“Si mires fixament l’abisme, l’abisme et retorna la mirada”, deia Nietzche. a L’abisme: Tots tenim un motiu per caure, Carla...\nRosanna Simón: La derrota, a vegades, és més...\nDes d’un petit barri de la Palma, a tocar el cel a Copenhaguen. Rosanna Simón és campiona mundial de Taekwondo el 2008, d’Europa...\nMai ho sabrem\nUn nou curs. Obro la porta del meu despatx i, i entre els objectes que hi veig, a part de llibres d'història que només serveixen per...\n“La formació és necessària, però l’actitud...\nDavid Ledesma (Periodisme’03) és el nou director de màrqueting de l’estació d’esquí de Grandvalira d’Andorra. Des que va...\nUna lletra femenina de color blau pàl·lid, Franz...\nUn sobre sense obrir amb un secret aterridor. Records de l'únic amor que va considerar el veritable matrimoni de la seva vida...\nInformar sobre les eleccions europees, una missió...\nLa cobertura mediàtica de les eleccions europees suposa un repte que ha estat el protagonista de l’última edició de la jornada...\nDavid Meseguer: Molts països posen les armes, però...\nDavid Meseguer és periodista freelance, doctor en Comunicació Social i exerceix de professor a UIC Barcelona. En l’última dècada...\nVent en popa a tota vela\nLes noves tecnologies de la informació i de la comunicació en la societat actual estan adquirint un domini inimaginable en les...\nL’addició al mòbil, un efecte col·lateral?\nEl telèfon mòbil (i concretament el telèfon intel·ligent o smartphone) s’ha incorporat plenament a les nostres vides, i ha...\nAlejandro Salvat Apreciat Carlos\nEduard Martí Mai ho sabrem\nAdriana Muñoz Vent en popa a tota vela\nMíster Holmes. Humanitzar el detectiu\n“Sens dubte, la il·lusió és el motor que ens...\nNicolás Valle: “La guerra et canvia. A mi em va...\nEl prodigi de la mà humana\nEls tres mosqueters de l’emprenedoria\nCuidar bé; investigar bé\nUn moment fundacional. Santi Vila\nVacunar-se davant el cibercrim és possible?\nHeroïnes, lluitadores i bondadoses: així són les...\n«Vull guanyar, però si no ho aconsegueixo, deixeu-me...


Ajuntament d'Arenys de Mar - Gran acollida de l'exposició de Forcano al Calisay\nGran acollida de l'exposició de Forcano al Calisay\nUna cinquantena de persones van assistir dissabte a la inauguració de l'exposició "Eugeni Forcano. Fotografies 1960-1996", moltes d'elles provinents d'altres municipis, en la que es va obsequiar al fotògraf amb una almorratxa.\nL'acte va comptar amb una nodrida representació institucional. L'alcalde de Canet, Jesús Marín, va destacar l'impacte de les imatges d'Eugeni Forcano i va recomanar a tothom una visita al museu de Canet per veure'n més exemplars.\nL'alcalde d'Arenys de Mar, Estanis Fors, va posar de relleu que aquesta és una de les millors exposicions que s'ha celebrat a l'edifici del Calisay i va destacar que, en època de crisi, els ajuntaments veïns haurien de mancomunar no només serveis sinó també cultura. Fors va posar l'exemple de Canet, amb el modernisme de Domènech i Muntaner, i d'Arenys, amb el modernisme de les puntes, que podrien tirar endavant algun projecte en comú.\nD'altra banda, la regidora de Cultura Susanna Mir va posar en valor no només l'obra de Forcano, sinó també la seva persona i la seva humanitat, que transmet a les imatges que es poden visitar fins el 25 de març a la sala d'exposicions del C.C. Calisay.\nTambé l'AFA, per veu de Xavi Salbanyà, va dir que havia valgut la pena esperar quasi set anys per tirar endavant una exposició com aquesta, tot reconeixent la figura de Forcano com la de mestre de molts fotògrafs aficionats.\nFinalment, Eugeni Forcano va definir la fotografia com a un sentiment. Va agrair a Canet i Arenys el suport que li han donat i va parlar també dels experiments que ha fet amb la llum i que l'han portat a assolir uns resultats únics. Es tracta d'una experimentació formal i tècnica que ha desenvolupat en els últims anys i que es pot contemplar en aquesta exposició gràcies a dues imatges que contrasten amb el blanc i negre de la resta.


Literatura espanyola del Realisme - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAmb el terme literatura espanyola del Realisme s'engloben les obres pertanyents a un moviment literari que forma part del Realisme, un moviment cultural que es va impulsar a Europa a mitjan segle XIX en minvar les tendències del moviment romàntic. És un corrent procedent de França que, cap a 1850, va desenvolupar gèrmens ja existents en el Romanticisme, sobretot el costumisme. Les idees romàntiques s'anirien dissolent a poc a poc i es començava a reaccionar contra "l'art per l'art"; la mirada d'alguns estava cansada de l'imaginatiu i pintoresc, i va pretendre observar objectivament a les persones, societat i accions contemporànies. El seu objectiu era presentar un retrat de la societat. El principal precursor va ser Vaig honorar de Balzac (1799-1850) que, amb obres com La Comèdia Humana, va imposar en la novel·la una fi moral i social. Aquesta finalitat, fent-se gairebé exclusiva, molt ràpid va conduir, en alguns autors, al Naturalisme.\nEl terme "realista" es va emprar per primera vegada en 1850, referit a la pintura, però es va ampliar amb posterioritat a la resta de les arts. En literatura es va plasmar majorment la novel·la. Potser un dels motius de l'èxit popular de les novel·les es troba en la seva publicació en els periòdics de l'època. Els editors utilitzaven la novel·la per lliuraments per aconseguir que el públic es veiés obligat a comprar diàriament el periòdic. L'actitud de l'escriptor realista és analítica i crítica, i se sol mantenir al marge del que relata. Les principals novel·les del segle XIX eren de caràcter social, i als escriptors se'ls considerava com a "historiadors del present".\nNo obstant això, no s'ha d'oblidar que van seguir pervivint tendències romàntiques o es van desenvolupar unes altres que reaccionaven contra el Realisme.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Literatura_espanyola_del_Realisme&oldid=16049637»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 nov 2015 a les 01:01.


El veïnat aconsegueix la plataforma única al tram més baix del carrer Major | Ràdio Sabadell\nEl veïnat aconsegueix la plataforma única al tram més baix del carrer Major\nEstat actual del carrer Major | Cedida\n29.04.2022 16:23 Aleix Graell\nCanvi de rumb a les obres del carrer Major. Finalment, després de molt empènyer, aquest tram al seu pas per la plaça de La Creu Alta serà de plataforma única i de vianants, amb accés als guals pel veïnat, però amb el trànsit rodat prohibit. En principi l'Ajuntament havia previst només l'ampliació de les voreres, però s'ha decidit a canviar el projecte original després que l'entitat Un Barri per Viure i l'Associació de Veïns parlessin amb els afectats i després amb la regidoria d'Urbanisme. Una reivindicació que pel president de l'entitat veïnal feia vint anys que estava sobre la taula.\n"Vam insistir: si feu l'ampliació no malgasteu els diners en futures obres i feu-ho tot de cop que l'associació i el veïnat hi està d'acord, feu la plataforma única, encara que sigui de baix cost".\nRuben Cantó, president de l'Associació de Veïns de La Creu Alta.\nSegons han pogut saber a l'associació veïnal, el termini de les obres no es modifica i haurien d'estar acabades a finals de maig. El trànsit rodat passarà doncs únicament pel carrer Lluís Carreres, en els dos sentits. Des del consistori creien que serà una millora per l'espai i que es garanteix "sempre" l'accés als guals.\n"La proposta que preveu pavimentar el carrer perquè el ferm coincideix amb el nivell de cota de la vorera ha tingut molt bona acollida per part de l'Associació i el veïnat assistent a la reunió".\nLaura Reyes, regidora de districte.\nDesprés d'aquesta acció, el veïnat assegura que volen anar més enllà. Sobretot amb projectes de pacificació i reducció de l'espai pel cotxe als carrers del nucli antic creualtenc. Sobre la taula hi ha vies com Sant Domènec, Dinarès o Fontanet. "Hem d'insistir i aconseguir tota la resta, esperem que no siguin vint anys més", ha dit Cantó.


Aquest dilluns, 22 de juliol, va tenir lloc a la sala de Plens de l'Ajuntament de Ripollet l'acte de cloenda dels Programes Formació i Inserció (PFI) 2018-2019, en els perfils d'Auxiliar d'Imatge Personal (perruqueria i estètica) i Auxiliar en activitats d'oficina i en serveis administratius generals. 26 dels 31 alumnes inscrits han decidit retornar al sistema educatiu en finalitzar el curs, ja sigui realitzant un grau mig (13) o obtenint el graduat en ESO (13) al centre de formació de persones adultes. A més, tres dels 22 joves que van iniciar el mes d'abril el període de pràctiques en centres de treball han aconseguit un contracte laboral.\nL'acte va estar presidit per l'alcalde de Ripollet, Jose M. Osuna; acompanyat per Jordi Plana, gerent dels Serveis d'Educació de la Diputació de Barcelona, i Meritxell Caler, regidora d'Ocupació, Empresa i Comerç. Caler va destacar la importància que 26 dels joves tornin a la formació, felicitant-los per aquesta decisió. Jordi Plana, per la seva part, els encoratjava a continuar endavant, tot dient: "l'esforç que heu fet és molt important i és fonamental que continueu estudiant per arribar a ser el que vulgueu a la vida". L'alcalde, Jose M. Osuna, va destacar la importància que aquest programa té per a l'Ajuntament, ja que "per nosaltres no només es tracta de donar una oportunitat de formació i laboral, sinó que és una iniciativa de la que sortiu més motivats i amb més capacitat per a poder continuar endavant i fer el que us proposeu", tot agraint tant a l'equip docent com als centres de treball el seu suport i acompanyament.\nEn aquesta nova edició, des del Patronat Municipal d'Ocupació s'han ofert les especialitats d'Auxiliar en imatge personal (Perruqueria i estètica) i Auxiliar en activitats d'oficina i en serveis administratius generals, amb una durada de 1.000 hores. Aquest curs han comptat amb la participació d'un total de 22 empreses que han aportat la seva experiència professional durant els dos mesos de pràctiques, imprescindibles per a que l'alumnat pugui tenir l'oportunitat d'endinsar-se en el món laboral. 18 de les empreses són de Ripollet, 2 de Cerdanyola del Vallès, 1 de Montcada i Reixac i 1 de Barcelona.


L’IEB Report 2/2021 aborda el debat de la necessària reforma universitària – IEB\nEspanya compta amb 1,3 milions d’estudiants de grau, prop de 240.000 estudiants de màster, 208.000 titulats de grau i 127.000 de màster i, pel que fa a l’activitat investigadora, l’ensenyament superior representa el 26,6% del tota la despesa interna en R+D. Amb relació al nombre d’investigadors, a l’ensenyament superior es concentren el 46,3% del total i, pel que fa a les publicacions científiques, la universitat ha generat prop del 60% del total espanyol en el període 2015-2019. A més, d’acord amb molts estudis, l’activitat productiva pròpia i associada al sistema universitari contribueix a augmentar la taxa d’activitat i a reduir l’índex d’atur.\nPer tot això, el sistema universitari en conjunt requereix un reconeixement específic. Al voltant d’aquesta qüestió, i per apuntar cap on haurien de dirigir-se les reformes en aquest camp, l’IEB ha elaborat un nou Report, coordinat en aquesta ocasió per Martí Parellada, catedràtic de la Universitat de Barcelona (UB). A més d’una presentació àmplia i detallada a càrrec del professor Parellada, l’IEB Report 2/2021 inclou tres aportacions.\nLa primera és d’Andreu Mas-Colell, professor de la Universitat Pompeu Fabra, que analitza els escenaris de futur que afronten les universitats actuals i proposa tres models d’universitat del futur: el model pur d’universitat virtual, el model pur d’universitat de recerca i el model pur de “College of Liberal Arts”.\nLa segona aportació la signa Oriol Escardíbul, professor de la UB, que tracta de les limitacions que tenen avui les universitats públiques espanyoles amb relació tant als models de finançament com a la gestió dels recursos humans.\nFinalment, la darrera aportació aborda la qüestió de la governança de les universitats a Alemanya. Els seus autors són Frank Ziegele i Frederic Kunkel, investigadors del Centre for Higher Education (CHE) de Gütersloh (Alemanya).


Benvinguts al Paradís: **** Lleida, 210m, V+/A1, Roca dels Arcs, Vilanova de Meia\n**** Lleida, 210m, V+/A1, Roca dels Arcs, Vilanova de Meia\ndissabte, 3 de març del 2013\nVilanova, Vilanova... Verticalitat, bon equipament, excel·lent roca un autentic paradís per tots aquells que es belluguen amb soltura en el sise grau en amunt. Com que no es precisament el nostre cas, ho trepitgem poc i quan ens atrevim ho fem amb el màxim de modèstia i prudència.\nDotze anys separen el dia d'avui de la nostre primera escalada a la Roca dels Arcs, va ser la "assequible" Lleida. A pesar del temps transcorregut, son hores d'ara que recordo perfectament com em vaig arrossegar de segon de corda i com un miserable cuc per aquells cinquens que em semblaven estratosfèrics. Dotze anys despres alguna cosa hem guanyat, avui no m'he arrossegat tant, pero aquests cinquens em semblen igual d'estratosfèrics que quan començava les meves primeres passes verticals.\nGairebé sempre el mateix cerimonial, sortim del poble de Vilanova de Meia envoltats de dubtes i morts de fred dins una espesa boira que tot ho embolcalla i, certament, el darrer que pensaria una ment sensata es que d'aquí a poca estona estarem escalant en maniga curta a ple sol. Aquest mar de nuvols que segresta durant l'hivern la plana de Lleida un cop mes torna a quedar als nostres peus mentre aproximen a la paret. Hi ha espectacles de la natura que no per haver-los gaudit molts cops deixen de sorprendre'ns una vegada mes.\nNi fet expressament... sis cordades arribem gairebé a la par a peu de vies i totes cap una ruta diferent. Nosaltres a la mes modesta d'aquest pany de paret, pero tambe la mes polida i en la que no brillen precisament els parabolts com a les seves veines. Pero no ens queixem, es aquest el joc que avui hem vingut a buscar. Son sis llargs de via i ens repartirem dos llargs consecutius per cadascun. Per Montse els lliscosos i perdedors, Laura els durs i jo els desequipats.\nLa segona tirada te una sortida de reunio que si ets baixet fa bufar i on cal activar a tope el GPS traçant una llarga diagonal a esquerres ignorant tots els temptadors parabolts d'altres vies que ens van sortint al pas. Just per sobre nostre tenim escalant en Nenivan que aprofita per fer-nos uns picats cap avall en els que sembla que estem fent ves a saber que.... sigui com sigui l'ambient aqui sempre es mes que aeri.\nLaura comença la seva part del tracte i nomes encetar el tercer llarg es troba un potent desplom de V+ (jejeje) que tot i intentar fer-ho de la manera mes neta possible no triga en fer un digne A1, a continuacio cal escalar de valent, perque ara les trampes de ben poc serveixen. Preciosa tirada, vertical i exigent.\nNova sortida de R amb un "bombo", aquest cop ja directament a cop de pedal i amunt que ens deixa al peu d'un diedre-bavaresa gairebé desequipat. Seria perfecte si no fos perque comença a patinar una mica, fora d'aquest incomode detalls resulta un d'aquells llargs que no vols que s'acabin mai.\nLa tònica canvia força a les dues darreres tirades, ara la verticalitat cedeix una mica i l'equipament de la ruta desapareix per complert. Tenim per davant una vistosa xemeneia que de tant evident no acabem de tenir clar quin es el cami correcte a seguir, al final optem per la linia recta amunt i l'encertem. Joc d'intuicio per trobar l'amagada reunio i ja nomes ens resta un llarg de tramit per arribar al final. Baixem amb la sensació d'haver escalat una bona i exigent via, tot i la seva fama de "facil". Com bona clàssica el grau es homogeni i coherent, pero totalment irreal. Dotze anys enrere la sensacio va ser la d'arrosegar-me com un cuc per la via "facil" d'aquest pany de paret, ara m'adono que la via no era tan "assequible" com diuen les males llengües!\nPer molts, baixar d'escalar aqui i no acabar al bar Cirera es com una via inacabada. A partir d'ara donem per fet que no "n'acabarem" cap mes. La paciència te un limit i al darrera d'aquell bigoti que sembla amagar un home amb cara d'empanat, avui hem descobert del cert que hi ha un fenici que no te cap pudor en fer doble o triple preu segons li vingui en gana.\njjajaja no saps la dita que ,el que porta bigoti...o es bujarra o encara pitgor....fatxa jajjajaja.\nvinga,avere si nos la veiem ,aquesta setmana.sergi.Alella.\n11 de març, 2013 00:33\ngran dia d'escalada en companyia de bons amics. Espero poder-ho repetir en breu.\nRecords a tots\n11 de març, 2013 15:56\nEysss que la via no regala nada...\nYa sabemos que Vilanova te pone en tu sitio,(a mi tb me tocaron los largos desequipados)muy guapa la piada..\npd.Pa sobada "La Musical expres"\n12 de març, 2013 17:06\nEnhorabona per la via! la Roca dels Arcs és per mí una assignatura pendent, sempre m'hi peto de braços i mai hi vaig prou com per posar-m'hi fort...però què hi farem, és tan maca la paret!! aquesta no l'he fet i ja vaig avisat que de fàcil res de res.\n12 de març, 2013 20:15\nGràcies companys per compartir ilus amb mi, d'aquí a dotze anys tornem-hi!\nAh, bo el comentari del bigotut, quan faci l'entrada jo tampoc m'oblidaré d'ell.\n13 de març, 2013 00:00\nSergi, no siguis dolent..!!. pero estic amb tu jejeje\nNenivan, gran dia, gran companyia i grans vistes...\nAlfredo, ya tardamos en encontrar una fecha y una via, a ponernos las pilas!\nJaume, esta escrit en calent amb les sensacions de respecte i ganes a part iguals mentres apropavem. Una paret que mai decep.\nMoli, d'aqui a 12 anys hem de tornar? i ara, aquesta sera un joc de nens, ves mirant les dures del pany central...\n25 de març, 2013 18:01


Buch defensa els Mossos malgrat les crítiques de CUP, ERC i JxCat - Diari de Girona\nBuch defensa els Mossos malgrat les crítiques de CUP, ERC i JxCat\nEl conseller demana que s'aïllin els grups de violents mentre Torra evita fer referència als aldarulls, tot i que diu que la violència «no representa» l'independentisme\nagències / ddg 17.10.2019 | 00:52\nBuch defensa els Mossos malgrat les crítiques de CUP, ERC i JxCat EFE\nEl Govern català va tancar files ahir amb el conseller d'Interior, Miquel Buch, que continuarà en el càrrec malgrat les peticions de dimissió per les actuacions policials de dimarts a la nit, algunes de les quals procedents del seu propi partit –JxCat–, ERC i la CUP. En una compareixença que s'havia de celebrar a dos quarts d'onze del matí i va acabar produint-se a quarts de sis de la tarda, Buch va defensar la tasca dels Mossos d'Esquadra i va assegurar que cal aïllar els «grups violents» que provoquen disturbis després de les manifestacions. Mentrestant, el president de la Generalitat, Quim Torra, va evitar parlar dels aldarulls però va indicar que «la violència no representa l'independentisme» i va afirmar que el Govern «està al costat de la gent».\nDesprés dels incidents de dimarts a la nit a Barcelona, Girona, Lleida, Tarragona i Sabadell, que van deixar 30 detinguts i 125 ferits (dels quals 57 eren agents dels Mossos d'Esquadra i 18 de la Policia Nacional), Buch es va reunir ahir a primera hora del matí amb Torra, el vicepresident del Govern, Pere Aragonès, i la consellera de Presidència, Meritxell Budó. La CUP ja n'havia demanat la dimissió per la «violència policial» injusticada en els incidents de dimarts a la nit, i entre ERC i JxCat també s'alçaven algunes veus crítiques amb l'actuació dels Mossos d'Esquadra. El candidat de JxCat al Senat, Roger Español, que va perdre un ull per l'impacte d'una bala de goma durant les càrregues policials de l'1-O, va denunciar que l'«única violència» l'està exercint la policia als carrers de Catalunya, i va considerar que les accions dels manifestants eren només una «autodefensa». Una desena de membres més de JxCat van explicar off the record que creien que Buch havia de deixar el càrrec, en considerar que no està preparat per gestionar les protestes derivades de la sentència del Suprem. A mig matí, tanmateix, el partit va fer un comunicat de suport al conseller d'Interior, Torra i la resta del Govern, reivindicant el caràcter no-violent de les manifestacions independentistes i demanant aïllar els comportaments violents. Tot i això, el partit també va reclamar que s'investiguin els incidents i, si és necessari, que s'apliquin mesures disciplinàries i sancionadores als agents dels Mossos que hagin actuat «fora de les normes establertes».\nERC, per la seva banda, també va pressionar Buch i va exigir «responsabilitats» per les càrregues policials «injustificades», tot defensant el dret a la mobilització de la ciutadania. També les seves joventuts, les JERC, van anunciar que retiraven el suport polític a Buch pels «abusos» dels Mossos, tot considerant que durant les últimes setmanes hi ha hagut un «cúmul de despropòsits» al Departament d'Interior. Demòcrates, partit integrat al grup d'ERC al Parlament, va demanar la dimissió del conseller per «l'actuació desproporcionada» de la policia catalana.\nTorra obvia els aldarulls\nDesprés de la reunió, Torra va marxar cap a Caldes de Malavella per unir-se a la Marxa per la Llibertat que havia sortit de Girona. A l'alçada de Sils, el president català, acompanyat de l'exlehendakari Juan José Ibarretxe, va fer unes declaracions als mitjans sense admetre preguntes: «Que ningú tingui dubte que aquest president i el seu Govern estan al costat de la gent», va afirmar. El president de la Generalitat inicialment va obviar els aldarulls i va afirmar que el seu govern dona suport «a totes les manifestacions que s'estan fent a Catalunya» contra la sentència, però minuts després va atendre de nou els mitjans per afegir una breu referència als incidents: «La violència no representa ni representarà mai el moviment independentista català», va afirmar.\nI és que el silenci de Torra fins llavors havia causat sorpresa entre els seus propis socis de govern. El vicepresident, Pere Aragonès (ERC), va piular dimarts a mitjanit un missatge demanant «no regalar» un «155 encobert», i el portaveu republicà al Congrés, Gabriel Rufián, va demanar a Torra que condemnés les accions violentes, tot recordant que cap president català ha avalat mai aquest tipus d'actitud.\nMentrestant, silenci també per part de Buch durant tot el matí. Inicialment hi havia prevista una compareixença a dos quarts d'onze, que havia de ser sense preguntes i només per als mitjans públics catalans: TV3, Catalunya Ràdio i ACN. El Departament d'Interior, però, va rectificar i va anunciar que hi hauria una roda de premsa -amb preguntes- a les dotze del migdia, que també es va acabar cancel·lant i es va anunciar que se celebraria a la tarda.\nAïllar els violents\nFinalment, Buch va comparèixer passades les cinc i va defensar l'actuació dels Mossos, tot afirmant que la Generalitat no està donant «cap motiu» per aplicar la Llei de Seguretat Nacional perquè la policia catalana està garantint el dret a la manifestació i l'ordre públic. Buch va atribuir els disturbis a «grups reduïts de manifestants violents», que va qualificar de «provocadors» i «agitadors», i va demanar «aïllar-los». També va preveure que es produiran nous brots de violència en les properes manifestacions, i va descartar dimitir. El director general de la Policia, Pere Ferrer, no va descartar que s'hagi d'utilitzar el gas pebre.\n«La defensa de la llibertat no necessita cap llançament d'objectes contundents a un cordó policial», va defensar Buch, que va criticar l'existència de «grups violents» que va demanar «aïllar». «No ens fan cap bé», va afegir el conseller, que va considerar que «llançar objectes contundents contra la policia i intentar trencar cordons policials no és democràtic ni pacífic, sinó de grups violents». Per això va demanar «que les legítimes mostres d'enuig es facin de forma cívica i pacífica». També va defensar l'actuació dels Mossos davant les protestes de dilluns i dimarts, tot i que va dir que, «com sempre», el cos de seguretat revisarà les imatges «de totes les actuacions que fa l'ordre públic» per si s'ha de canviar alguna «actitud no ajustada».\nUn mosso d'esquadra de 57 anys mor per coronavirus.\nEl govern català demana endurir el confinament a la Conca d'Òdena perquè sigui total.\n3.194 denúncies per incomplir el confinament i 12.288 vehicles identificats a Catalunya en 24 hores.


PROactiu® Manteniment informàtic Tarragona\nSupervisió PROactiva o\nSi quan una màquina falla, quan un ordinador no es connecta, quan un servidor cau, ... necessites algú que et doni un cop de mà, PROactiu® és l'empresa que necessites. Però no per arreglar-ho només, sinó per a que no torni a passar. Dona-li un cop d'ull a la nostra Supervisió Proactiva (SPA).\nLa Supervisió PROactiva neix amb l'objectiu de monitoritzar i netejar els equips informàtics de la teva empresa. A diferència d'altres empreses, a PROactiu® oferim serveis per supervisar els teus equips de forma PROactiva, anticipant-nos als futurs problemes i així t'estalviem temps i diners.\nDisposem d'un gran ventall de solucions d'alt nivell per la teva empresa, i a continuació te'n deixem una petita mostra.\nAmb la Supervisió Informàtica Proactiva controlem, mantenim i donem suport als teus Equips i Servidors, a la teva xarxa, als teus llocs Web, a les teves màquines virtuals, sense descans i sense dies lliures. La Supervisió Informàtica Proactiva busca els petits problemes abans que es converteixin en un gran mal de cap. Amb la Supervisió Informàtica Proactiva estalviem hores d'inactivitat i de frustació.\nAVANTATGES » Tot el que pots llegir a continuació.\nAntivirus Cloud Administrat\nAmb l'Antivirus Cloud Administrat no hauràs de preocupar-te per controlar o prendre decisions sobre l'antivirus dels teus equip. Des de PROactiu® monitoritzem i gestionem l'antivirus per prendre les decisions correctes. Configurem l'anàlisi diari del teu ordinador per protegir-lo de possibles amenaces.\nAVANTATGES » Més seguretat i millor funcionament de l'equip.\nCòpies de seguretat administrades\nAmb les Còpies de seguretat administrades realitzem, gestionem i controlem les teves còpies de seguretat al núvol de manera automàtica i diària. Aquestes còpies de seguretat estan emmagatzemades en 3 centres de dades d'alt nivell (NIVELL MÀXIM LOPD) que ens permeten garantir la continuitat del teu negoci davant qualsevol incidència.\nAVANTATGES » Continuïtat assegurada de la teva empresa i compliment de la LOPD.\nMonitorització i seguiment d'ordinadors\nGràcies a aquesta monitorització cada 30 minuts (5 minuts en els servidor), podem saber en tot moment el que necessiten les vostres màquines, perquè sabem exactament com estan. Des de controlar l'espai de disc, fins a l'estat de la memòria, els programes que es queden penjats, ...\nAVANTATGES » Més seguretat i continuïtat gracies a avançar-nos als problemes.\nPer previndre l'envelliment de les màquines i la pèrdua de dades donada una fallada general, tenim diferents opcions. La principal i tradicional és canviar la màquina cada 3-5 anys, però canviar un servidor és potser el que menys de gust bé perquè sovint s'ha de reinstal·lar i reconfigurar la resta de la instal·lació. És per això que a PROactiu® hem optat per proporcionar-te la Virtualització (Hyper-V) com a sol·lució. D'aquesta manera subsituïr un servidor vell serà només questió de minuts.\nAVANTATGES » No patiràs l'obsolescència programada ni la fallada sobtada de hardware.\nAssistència tècnica presencial i remota\nJuntament amb la Supervisió Proactiva, també t'oferim l'assistència remota o presencial. Així no només tens la teva instal·lació supervisada, sinó que també tens el suport necessari per a arreglar qualsevol imprevist que pugui sorgir.\nAVANTATGES » Pots marxar de viatge ben tranquil. També tindràs assistència informàtica.\nControl i filtratge d'accés Web\nSi necessites saber o filtrar o limitar per on navegen a Internet els teus treballadors, aquesta és l'eina perfecta. Podem limtar per hores, per llocs de treball, per departaments, limitar connexions a Facebook®, Twitter®..., per tipologia de Webs, ...\nAVANTATGES » Ningú te l'opció de perdre el temps a l'hora de treballar.\nHosting Professional i Correu Exchange Cloud\nLes empreses no poden funcionar amb serveis gratuïts o 'propietaris' de correu electrònic o d'allotjament Web. És per això que a PROactiu® t'oferim poder tenir el teu propi servei d'allotjament Web i Correu Exchange al núvol disposnible les 24 hores.\nAVANTATGES » No dependràs de cap gran empresa ni estaràs lligat a les seves exigències. Tu marques el ritme.\nAmb una administració altament eficaç dels teus dispositius mòbils t'oferim: Protecció davant d'un robatori o de la pèrdua de dades, control de les despesses, seguiment dels mòbils, bloqueig, esborrat i reinici, control del PIN, configuració automatitzada, ...\nAVANTATGES » Des d'un sol panell podràs veure i tenir el control de tots els dispositius mòbil de la teva empresa.\nOffice 365 i Google Apps for Business\nAdministrem les llicències, els usuaris, les bústies de correu, ... per a que tothom es pugui dedicar a produïr sense haver de pensar en res més.\nAVANTATGES » Tens centralitzats tots els serveis informàtics en un sol lloc.\nManteniment informàtic tradicional\nL'any 2005, quan va nèixer PROactiu®, vam començar oferint serveis de manteniment informàtic a les empreses de Tarragona. Aquests serveis, la nostra experiència, i sobretot, la manera de treballar, la confiança i la bona acceptació per part dels Clients, ha fet que PROactiu® hagi crescut i a dia d'avui et poguem oferir molt més i millors serveis que en aquell llunyà 2005.\nHardware, software i comunicacions\nDes del 2005 assessorem als Clients en la dificil tasca que suposa haver d'escollir entre diferents màquines i programes per la seva empresa. Si necessites que realitzem la selecció i venda de la maquinària, el programari, les comunicacions, ... per la teva empresa, a PROactiu® tindràs la tranquilitat d'estar ben assessorat en tot moment.\nPer la teva tranquilitat i per assegurar-te un excel·lent servei post-venda, treballem amb els millors proveïdors i sempre amb primeres marques per a donar-te la tranquilitat que la teva empresa necessita.\nQuè més fem al Departament de Sistemes IT?\nVirtualització de SSOO\nConnectivitat entre seus\nSupervisió de sistemes\nSistemes Wifi locals\nCorreu electrònic Exchange\nControl i filtratge Web\nVenda d'Office 365\nAssessorament tècnic d'instal·lacions\nSupervisió Proactiva dels sistemes\nSi necessites tenir controlat el teu parc informàtic o si necessites tenir tots els ordinadors i servidors de la teva empresa sota control.\nDeixa'ns les teves dades i et truquem ben aviat.


Recorreguts nocturns, senderisme o rutes fotogràfiques i micològiques integren el programa turístic\nUna visita guiada al patrimoni cultural i natural de Bocairent per cada setmana fins el 31 de desembre. Eixa és la proposta llançada des de la Regidoria de Turisme amb la col•laboració de l’Agència valenciana de Turisme i de l’associació Serra Mariola que arranca aquest dissabte, 5 d’agost, baix el títol de ‘Camins medievals’.\nLa primera cita consistirà en un recorregut nocturn teatralitzat al voltant del Bocairent àrab que començarà dissabte a les 22.30 h des de la plaça de l’Ajuntament. Una setmana més tard, les ermites, el barri medieval i la ruta màgica seran les protagonistes d’una ruta vespertina (19.30 h) mentre que el dia 19 la pujada fins el Sant Crist servirà per\ndescobrir-hi mites i llegendes al mateix temps que s’observen els estels. Finalment, la darrera activitat d’agost tindrà com a punt essencial les danses amb la seua indumentària i la seua història el dia 23.\nEls diumenges de setembre combinaran cicloturisme, fotografia, un repàs al Bocairent medieval i un recorregut pel barranc de la Fos per a descobrir els albors de la industrialització al territori valencià. La ruta de Jaume I programada per al 9 d’Octubre, el senderisme micològic, un passeig per conèixer els museus de la localitat, les masies i les ermites del parc natural de la serra de Mariola o una visita teatralitzada al voltant del Nadal per a tancar l’any conformen altres de les propostes que s’aniran succeint fins completar un total de 21 visites.\nPer tal de gaudir al màxim de l’experiència, les rutes estan limitades a 35 persones per la qual cosa es pot reservar a l’oficina de turisme (per telèfon al 962 905 062 o per correu electrònic bocairent@touristinfo.net) per dos euros. La intenció del programa ‘Bocairent medieval’ “no és altra que ampliar els atractius a l’abast dels nostres visitants”, segons la regidora de l’àrea, Noelia Vañó, “al mateix temps que oferim noves formes de conèixer el nostre ric patrimoni cultural i natural”.\nPublicado en Comarcal 03 / 08 / 2017


Com promou la justícia social la teva entitat?\nEl 20 de febrer és el Dia Mundial de la Justícia Social. Organitzacions sense afany de lucre d'arreu del món aprofiten aquesta diada per reivindicar la justícia social i per difondre les accions que realitzen per aconseguir-la.\n"La justícia social és un principi fonamental per a la convivència pacífica i pròspera, dins i entre les nacions". Amb aquesta convicció l'Assemblea General de les Nacions Unides va proclamar el 20 de febrer com el Dia Mundial de la Justícia Social l'any 2007. Convida a donar suport als esforços de la comunitat internacional per l'eradicació de la pobresa, la promoció de la plena ocupació i el treball decent, la igualtat de gènere i l'accés al benestar social i la justícia per a tothom.\nAquest 2015 se centra especialment en la lluita contra l'explotació de les persones i el treball forçat, amb el lema "Posar fi a la tracta de persones i al treball forçós".\nSi avui busques les etiquetes #justiciasocial o #socialjustice a les xarxes socials trobaràs infinitat de missatges amb exemples d'iniciatives que porten a terme entitats d'arreu del món per promoure i assolir la justícia social. Et poden servir com a font d'inspiració, per trobar col·lectius que treballen amb els teus mateixos objectius, per detectar entitats on t'agradaria fer un voluntariat, etc. Evidentment, també és una bona oportunitat per difondre les accions que porta a terme l'entitat on estàs implicat/da o altres que consideris que realitzen una bona feina per millorar el món.\nSi vols conèixer més dies internacionals relacionats amb el tercer sector, pots consultar aquesta notícia: 12 dies mundials de sensibilització per al 2015.\njustícia social, ONU, igualtat de genere


Upload i les cooperatives Quesoni i L'Afluent s'adjudiquen la Sala Barts\nLa Sala Barts ubicada a l'antic Teatre Español, a l'Avinguda Paral·lel.\nL'Ajuntament de Barcelona atorga la concessió de l'espai d'arts escèniques i musicals al consorci Músiques en Paral·lel que, sota la coordinació de la gestora cultural Anna Cerdà, rellevarà a The Project, que ha optat per no presentar-se al concurs\nUn nou gestor i un canvi en l’orientació cultural. Aquest és el futur de la Sala Barts, l’espai d’arts escèniques i musicals del Paral·lel. El nou gestor de l’equipament cultural serà el consorci creat per les cooperatives Quesoni i L’Afluent, juntament amb la Sala Upload. La coordinació del projecte, anomenat Músiques en Paral·lel, correspondrà a la gestora cultural Anna Cerdà.\nLa proposta cultural ha guanyat l’adjudicació municipal per gestionar la sala els proper quatre anys (prorrogables), després de plantejar un ús intensiu de l’espai amb la conjugació de qualitat, vincle amb el sector local i internacional i nous elements de programació i també la millor oferta econòmica en la proposta presentada al concurs convocat per l’Ajuntament de Barcelona, segons ha informat l’Institut de Cultura de Barcelona (Icub).\nEl relleu en la gestió es produeix després que el consistori, propietari de la sala ubicada a l’antic Teatre Español, anunciés la reorientació de la programació d’acord amb el pla municipal Cases de Cultura de Barcelona, que vol desplegar noves estratègies en equipaments i espais que ja tenen una trajectòria cultural i artística a la ciutat perquè esdevinguin pols de dinamització en diferents disciplines.\nEl propòsit de l’ajuntament és que en aquesta nova etapa la sala esdevingui un espai dedicat al teixit local, però amb una vocació nacional i internacional, que connecti amb les entitats. Així, els criteris del concurs determinaven aspectes com treballar en estreta coordinació amb la Xarxa de Fàbriques de Creació de la ciutat de Barcelona i més concretament amb la Fabra i Coats, així com amb el teixit de Centres Cívics i altres espais de música de titularitat pública com L’Auditori, entre altres condicionants.\nAquesta va ser una de les raons principals que ha dut a la promotora musical The Project a descartar concórrer al concurs municipal per renovar la seva concessió, que el consistori va decidir finalitzar el pròxim 17 d’abril. The Project, que ha gestionat Barts des de 2012, defensava que ha fet de la sala “un model de referència, tant a nivell local com nacional, per la multiplicitat de projectes artístics que ha programat al llarg de quasi 10 anys”, una etapa que atret 1,5 milions d’espectadors. Per al promotor musical “el contingut del nou concurs, que limita l’ús només a la música, fa inviable la continuïtat del que és i el que ha estat Barts i la seva proposta transversal i multi escènica. Aquest fet ens ha fet prendre la dolorosa decisió de no presentar una proposta”.\nL’Icub considera que Músiques en Paral·lel proposa un ús intensiu de la sala “amb una fórmula que conjuga la qualitat, el vincle amb el sector local i internacional i nous elements de programació vinculats a l’educació, la innovació, l’experimentació i la proximitat”. “El projecte Músiques en Paral·lel relaciona les dues sales (Sala Principal i Sala Club) amb una programació molt coherent i complementària, demostra un gran coneixement del territori i de la realitat cultural i associativa de la ciutat, presentant nombrosos vincles i compromisos entre associacions, institucions i àmbits privats amb el projecte presentat”, assegura l’Institut de Cultura.\nL’oferta econòmica també ha estat un factor de pes. Les bases del concurs determinaven un cànon fix anual d’un mínim de 30.000 euros i l’oferta presentada per les dues cooperatives i la Sala Upload l’augmenta fins a 91.000 euros, a més a més de comprometre’s a destinar 20.000 euros a projectes vinculats a l’educació i 20.000 a projectes de producció.\nRespecte als impulsors de Músiques en Paral·lel, la cooperativa Quesoni promou festivals com el Say it Loud i està present en diversos espais col·lectius com La Comunal, l’Ateneu Cooperatiu del Vallès Oriental, CulturaCoop o la Xarxa de Festivals de Catalunya.\nL’Afluent és una cooperativa de serveis culturals, que en aquests moments porta la direcció artística del BAM, la sala de concerts VOL i el cicle Vespres de la UB.\nMentre que la sala Upload té una àmplia programació i promou festivals com Gambeat weekend, Barcelona Psych fest i el cicle de concerts a l’aire lliure Pícnic Beat.\nL’espai d’arts escèniques i musicals ha viscut diverses etapes des de que va deixar de ser un teatre.


Fundació Joan Miró | Hop on Hop Off Barcelona\nUn edifici racionalista i carismàtic custodia l’obra de l’artista català\nLa conjunció de dos genis, l’arquitecte Josep Lluís Sert i l’artista Joan Miró, va resultar en una fundació única. A la muntanya de Montjuïc, integrada en el paisatge però amb una personalitat pròpia, trobareu la Fundació Miró, una gran obra de l’arquitectura racionalista que acull 14.000 peces de l’artista català.\nPer què visitar la Fundació Miró a la muntanya de Montjuïc?\nLa Fundació Joan Miró, que va obrir les seves portes l’any 1975, va ser la primera institució artística de Barcelona ideada a partir del treball conjunt entre un artista i un arquitecte, Joan Miró i Josep Lluís Sert, defensor de la racionalitat i puresa formal arquitectònica, que es va inspirar en les construccions populars mediterrànies per dissenyar un edifici de vidre i formigó blanc, d’arquitectura oberta, amb grans terrasses i patis interiors que afavoreixen la circulació dels visitants. El 1956 Sert ja havia dissenyat l’estudi de l’artista a Mallorca.\nEl museu és el producte de la voluntat de Miró d’obrir una fundació que anés més enllà d’un temple d’objectes de col·leccionista i que fos un espai amb la vista posada al futur, on la descoberta i el debat gaudissin d’un espai privilegiat. Miró va trobar en Josep Lluís Sert, deixeble de Le Corbusier i degà de l’Escola de Disseny de la Universitat de Harvard, al seu gran aliat: l’edifici dissenyat per Sert va obtenir el premi "Council of Europe Museum Prize" l’any 1977, el "Twenty-five Year Award" en 2002 i és el millor aparador possible de l’obra de l’artista.\nEl conjunt de volums blancs projectats per Sert s’integren en el paisatge de Montjuïc i al mateix temps, ofereixen un contenidor amb personalitat pròpia per a les més de 14.000 peces de Joan Miró, entre les quals destaquen més de 8.000 dibuixos preparatoris de les seves obres.\nA la Fundació Miró podeu fer un recorregut per tota l’obra de l’autor, començant per les primeres pintures amb clara influència de l'impressionisme, el fauvisme i el cubisme francesos, com "l’Ermita de Sant Joan d'Horta" o "Retrat d’una vaileta", passant per l’etapa plenament surrealista ("L’ampolla de vi") o els seus collages, com l’"Homenatge a Prats".\nA més, la col·lecció també incorpora les seves obres sobre la Guerra Civil, "Home i dona davant d'un munt d'excrements", i una de les obres de la sèrie "Constel·lacions", pintada durant la Segona Guerra Mundial. El fons es va crear principalment amb una donació del mateix Joan Miró i es va ampliar amb donacions de familiars, amics i col·leccionistes.\nCom arribar a la Fundació Joan Miró?\nLa Ruta Vermella del Barcelona Bus Turístic té una parada, Fundació Joan Miró, des de la qual podreu accedir al museu.\nSabies que: Joan Miró va voler obsequiar la ciutat de Barcelona amb diverses obres que donessin la benvinguda als visitants. Per als que venien per aire, Miró va crear el mural de la terminal 2 del Prat (1970); els que arribaven en tren eren rebuts amb l’escultura "Dona i ocell" (1976), al Parc de l’escorxador, prop l’estació de Sants; i els que arribaven en vaixell es trobaven amb el mosaic del Pla de l’Os a la Rambla (1983).\nConsell del barceloní: Al costat de la Fundació Miró, trobareu uns jardinets que van ser el primer parc públic de la muntanya de Montjuïc. Són els Jardins de Laribal, visiteu-los!\nImprescindible per: Admiradors de Miró i de Sert, amants de l’arquitectura de formes pures i de la conjunció d’arquitectura i l’art contemporani.\nCom arribar a: Fundació Joan Miró