El blog d'en Joan Ferran: 12/2005\nEl regal d’Any Nou\nHom acostuma a pensar que les festes de Nadal són sinònim de germanor i harmonia, de bons desitjos per al nou any que s’aproxima. Però potser enguany, pels volts del dia dels Sants Innocents, assistirem a un festival de notícies contradictòries, filtracions interessades i valoracions diverses. Per què? Molt senzill: en el tradicional avet penja el paquet de l’Estatut. Tothom hi haurà dit la seva sobre el que cal fer, com cal reunir-se i si és bo, o no, flexibilitzar posicions. A hores d’ara la veritat és que damunt la taula no sols hi ha el text del nou Estatut, també hi ha un ventall de possibles futurs d’escenaris polítics. S’hi troben no sols els interessos del país sinó també els càlculs de curta volada de més d’un aspirant a ser més del que ja és. Aquest és el principal perill del nou Estatut. La seva complexitat no rau sols en l’aprovació dels articles, ni en els continguts -que també-, sinó en el paper de cada actor protagonista en l’escenificació política final. Un Estatut de retorn a Catalunya embolicat amb el fracàs és un regal que només té un beneficiari, el PP, i un conjunt de perdedors: tots els altres. No voldria ser malpensat, però potser valdrà la pena esvair les sospites que aixequen els intransigents. Aquells que, agafant-se a la defensa estricta i literal del text aprovat pel Parlament, insinuen que qualsevol petit retoc és una traïció. No fan un bon servei al país. Corren temps difícils per a l’èpica. Al meu entendre els veritables patriotes són aquells que, sense ser presoners de les paraules, aconsegueixen el màxim del que és possible; en el nostre cas, l’Estatut pot ser un mesurador del grau de rellevància i responsabilitat dels nostres líders. CiU va capitalitzar en benefici propi el tram final de discussió de text estatutari dut a Madrid. Ara no s’hi val aprofitar-se’n de nou. Ens hi juguem molt!\nposted by Joan Ferran @ 10:13 a. m.\nSovint els principals agents dissuasoris de la participació ciutadana en els afers públics són els mateixos que diuen defensar-la. Sovint grups reduïts de persones –avantguardes actives i ideologitzades- s’atorguen la representació dels moviments associatius i pontifiquen amb les seves veritats revelades, dispensen certificats de democràcia i qualifiquen sense pudor la bondat o maldat intrínseca de les accions dels governs. Aquests molt sovint són acusats d’estar subjectes a interessos obscurs. Així, els únics processos participatius “democràtics” són els que ells generen, i tots els altres que no homologuen esdevenen succedanis adulterats per la menjadora de les subvencions o el folklore. En Francesc-Marc Àlvaro deia fa pocs dies que el debat sobre les ordenances està contaminat per una insuportable filípica pseudoalternativa construïda sobre grupuscles actius molt respectables, però que –mala sort, nois!- no representen la majoria social que desitja solucions ràpides i eficaces. Els governants que arriben al poder ho aconsegueixen després d’interpretar els desitjos d’amplis sectors populars; la gent espera d’ells seguretat, rigor i defensa dels interessos generals, entre els quals, en l’àmbit de ciutat, hi ha la preservació de l’espai públic. A hores d’ara tots sabem que al voltant de les noves ordenances s’ha orquestrat una interpretació exagerada de la seva duresa i una utilització malèvola de temes com la mendicitat i la prostitució. A la moguda de les ordenances, s’hi ha acostat gent amb interessos varis. Els grups de l’oposició ho han fet per desgastar el govern municipal dient que no és capaç de resoldre els problemes de l’incivisme, que ells ho farien millor. Alguns socis de l’alcalde Clos, per singularitzar-se i revestir les seves polítiques amb un vernís de sofisticada innocència “progre”, s’hi oposen. Els perd l’estètica. El grupusclisme antisistema ha trobat en aquesta polèmica una excusa per a la lluita contra tot. Per a ells això justifica l’aldarull, les pintades del MNAC o les destrosses d’un local del PSC... Que pactin i modifiquin el que calgui, però les noves ordenances han de garantir una aplicació efectiva de la norma que permeti l’equilibri entre el dret a gaudir de la ciutat i l’exercici de la resta de drets, entre ells el del descans i del gaudi de l’espai públic.\nAquesta és una nadala oberta a tothom que la vulgui rebre\nFora del poder hi fa molt de fred, glaça. Molts dels que ara es troben sota zero varen gaudir durant bastant temps, més de vint anys, de l’escalf del Govern. Alguns d’ells varen créixer políticament a l’ombra d’un gran president que, precisament per ser gran, els protegia de les fuetades de la intempèrie; ho aconseguí fins que va decidir marxar. Avui, dos anys després del canvi polític a Catalunya, els nous convergents comencen a tenir les mans fredes. Els Homs, els Madí, els Oriol Pujol i tota la nova generació que envolta Artur Mas veuen com l’equip de Maragall aguanta ferm. I, és clar, es desesperen perquè els vaticinis apocalíptics d’una ensulsiada tripartita no es compleixen. Així hem pogut veure com el principal grup de l’oposició ha protagonitzat sense rubor un viatge discursiu que l’ha dut des del més dur radicalisme verbal, ratllant la crispació, fins a insinuar un neoreformisme amb vocació espanyola. Hi fa fred, fora del poder, molt de fred, i el glaç ha aturat el primer cop, la inflamació, a causa de la pèrdua del Govern. Calia reaccionar. A hores d’ara CiU s’ha adonat que un nou pacte amb el PP esdevé indigerible, impossible. Artur Mas, i la seva gent, perceben com Zapatero gaudeix d’un sòlid suport electoral a Catalunya, i li fan l’ullet. Ho fan intentant recuperar la centralitat perduda i ho expressen titllant de radicals la gent d’ERC. Per reblar el clau, en el programa de TVE 59 segundos el líder convergent es mostra disposat a facilitar la governabilitat d’Espanya. Què passa aquí? Molt senzill, fora del Govern hi fa fred, i els aspirants a manar posen a punt la maquinària i el guió per afrontar els nous escenaris. No fos cas que en Duran Lleida s’avancés i volgués fer el paper que no va aconseguir de fer en Miquel Roca. Malgrat tot, en Miquel era de CDC i no d’Unió. Gira el món...\nVàrem dir que els ciutadans notarien la diferència entre l’anterior govern de CiU i el Govern catalanista i d’esquerres, i hem complert. Després de 23 anys de govern nacionalista i de dretes -vuit dels quals purament de dretes, en conxorxa amb el PP- Pasqual Maragall i el seu equip van arribar, ara fa dos anys, a la Generalitat. Dos anys no és gaire temps, per a un Govern que havia de suportar tantes inèrcies d’un passat tan feixuc. Però en tot cas, han estat suficients per deixar clar que les coses es podien fer millor, i que nosaltres –PSC, ERC, ICV- som les més indicats per fer-les millor.\nEl salt qualitatiu ha estat espectacular: al mateix temps que es redactava, per fi, un nou Estatut, s’han impulsat canvis que ens han portat a invertir més de la meitat dels diners públics en Salut i Educació, dues de les preocupacions més fonamentals de tots aquells que volen una bona atenció sanitària sempre que la necessitin i per a tots aquells que volen per als seus fills escoles de qualitat i que no discriminin en funció dels ingressos de la unitat familiar. Queda molt per fer, és cert, però en dos anys hem començat a caminar molt decididament en aquesta direcció. A més, hem incrementat la inversió en Cultura a uns nivells mai vistos al país, i hem apostat per la seguretat amb el desplegament, tan ràpid com exitòs, dels Mossos d’Esquadra a la ciutat de Barcelona.Mentre anàvem fent totes aquestes reformes, el soroll ha estat constant. De vegades, era tan fort que els ciutadans amb prou feines han pogut escoltar els avenços que ha fet el seu Govern. És normal que hi hagi reticències als canvis, especialment tenint en compte que el model anterior, de CiU, estava tan arrelat i tan acartronat que per modificar-lo calia trepitjar uns quants ulls de poll. Això potser desgasta electoralment a curt termini, però segur que els ciutadans i ciutadanes acabaran valorant molt positivament la feina feta, que és molta i bona. Temps al temps: la paciència és bona consellera, i aquest Govern en té tanta com il·lusió per seguir treballant pels catalans i les catalanes, que és l’única manera vàlida de treballar per Catalunya.\nEl pacte del Tinell, signat ara fa un parell d’anys, va generar sensacions i opinions contradictòries. Uns argumentaven que l’acord per a un govern catalanista i d’esquerres no resistiria el pas del temps i que les contradiccions entre els socis esclafarien l’acció del govern. Altres, en canvi, dipositaven en el nou executiu liderat per en Pasqual Maragall les aspiracions de canvi, de trencament de les inèrcies i defectes inherents a vint-i-tres anys de monotonia pujoliana. Anys, no oblidem, adobats en la darrera legislatura amb la tutela aznariana. Doncs bé, dos hiverns desprès del ja històric pacte de les esquerres catalanistes podem passar comptes i fer balanç.\nSi hom pregunta als ciutadans de Catalunya quins han estat els trets més significatius, més notables, de l’actual govern la resposta, sens dubte, serà coincident: els catalans ens diran que el govern de la Generalitat ha impulsat una reforma estatutària àmpliament consensuada que està a l’espera d’arribar a bon port mitjançant el seu tràmit al Congrés dels Diputats. Però si rasquem un xic més, si demanem altres accions, de ben segur es referiran a la important aposta per les persones, per les problemàtiques socials que ha protagonitzat el govern tripartit. Metges, mestres, mossos; sanitat, educació i seguretat són avui les prioritats polítiques del govern i els presupostos per a l’any vinent en són una prova clara.\nEls plans de l’executiu pel 2006 confirmen a la pràctica el gir social del govern. Si comparem els darrers pressupostos del pujolisme i els del 2006 veurem amb nitidesa com es destinen un 42’66% més a recursos de salut i un 113’8% més en educació. A més el grau de compliment dels pressupostos és tan bé notablement superior al de les últimes legislatures de CiU. La despesa per habitant a passat de 350 euros per habitant al 2003 a 690 euros al 2006. Les xifres parlen per si soles. L’oposició ho té francament difícil per fer la guitza al govern tripartit, per contradir els seus arguments. Avui, dos anys desprès del pacte del Tinell, el PP s’ha llençat a una ferotge política de confrontació i crispació que torpedinar la cohesió social del país. Mentrestant, Convergència i Unió intenta desesperadament aparèixer com un partit assenyat que arracona algunes de les vel·leitats sobiranistes que ha impulsat els darrers mesos. Ho fa adoptant receptes i propostes neoliberals. És a dir, que davant profundes reformes socials tria el camí de l’individualisme insolidari, del menysteniment dels drets de les persones a major benefici, glòria i defensa dels interessos privats. Queden moltes coses per fer. La inèrcia de vint-i-tres anys de govern conservador no es pot difuminar en vint-i-quatre mesos ni en una legislatura. Però tothom comença a percebre que el govern de Catalunya treballa per oferir als ciutadans més qualitat de vida. I això vol dir més metges, més mossos, més mestres i més serveis a les persones. Aquesta era i és la columna vertebral, l’eix, del famós pacte del Tinell.\nL’esvoranc del Carmel ha tingut múltiples conseqüències. Va desfermar una seriosa crisi política que, embolicada en el famós 3%, mantingué en suspens, no sols el procés de l’Estatut, sinó també l’estabilitat política del Govern. Però la cosa no va quedar aquí perquè, més enllà del debat parlamentari, que acostuma a asserenar-se amb el temps, els ciutadans van percebre la sensació de la inseguretat física, de la por. Avui l’ombra del Carmel és allargada i es projecta sobre els veïns que viuen a prop d’obres –sens dubte necessàries- que han de dur a Barcelona l’AVE o el nou metro. En el seu dia, i com a conclusió de la comissió d’investigació sobre el Carmel, el Parlament va votar tot un seguit de mesures per garantir la seguretat de les obres, especialment les subterrànies basades en la perforació dels túnels. Tranquils, doncs, perquè tot sembla indicar que aquells acords s’estan aplicant amb molta cura i rigor. Constatem també que les administracions exploren noves línies d’entesa amb els veïns per tal de combatre un virus que contamina perillosament la dinàmica de les nostres societats: l’anomenada cultura del no. El no a tot és utilitzat sistemàticament i insolidària per molts ciutadans que obliden que vivim en societat. Caldrà esmerçar-hi esforços explicatius amb accions pedagògiques basades a garantir-los la qualitat de vida alhora que es preserva l’interès general. Però caldrà, també, assenyalar sense embuts els qui intenten, sota interessos inconfessables, l’erosió política dels governants, que no poden obviar -per exemple- que cal fer túnels, presons o narcosales. La darrera pel·lícula de Harry Potter n’és una bona lliçó: després de mil aventures el protagonista rep una sàvia recomanació del barbut Dumbledore que ens podríem aplicar: “Vénen temps difícils, i hauràs de triar entre allò que creus correcte i allò que és fàcil”.


Gestionar un equip de vendes requereix temps, esforç, habilitats particulars, diners, recursos que poden ser utilitzats de manera més eficient en una altra part de la teva empresa. També és probable que el teu negoci hagi crescut fins al punt de fer obvi que són necessaris els serveis d'un equip de vendes. En aquest article et mostrem 10 símptomes que indiquen que probablement sigui oportú pensar en l'Outsourcing Comercial.\nLa importància de la Proposta de Valor en la venda\nIndiferentment del sector en què et trobis, dels clients als que vens els teus productes i serveis, al final, en un context B2B tot es redueix a la teva proposta de valor. Avui dia, en el món dels negocis B2B, la decisió d'un client de comprar o no es basa, en última instància, en com perceben el valor de la teva empresa. Aquesta és la raó per la qual la teva oferta ha de ser única, ben definida i clarament compresa. I encara més important, significa que el teu equip comercial i de desenvolupament de negoci ha de tenir una comprensió clara i completa d'aquest valor i ser expert en transmetre-ho als seus respectius mercats i clients.\nArriba el moment de sincronitzar xarxes socials i telèfon\nMentre hi ha persones que defensen que la prospecció telefònica està esgotada i que les xarxes socials s'han convertit en la forma més eficient de prospecció, altres sostenen que el telèfon segueix sent viable i no hi ha necessitat de posar massa èmfasi en les xarxes socials. La polaritat d'aquestes posicions resulta ja una mica avorrida. Jo crec que ha arribat l'hora de veure les dues tècniques com aliades. La venda B2B és més que una professió, amb gran impacte en l'economia, com per anar donant tombs sobre la base de petits arguments.\nAdaptant-nos a les noves regles de la venda B2B\nA heading2market hem estat subministrant serveis d'outsourcing comercial i de màrqueting en contextos B2B durant els últims set anys i hem observat un dramàtic canvi en les regles de la venda. Ara veiem com alguns dels nostres clients vénen a nosaltres perquè han arribat a un extrem en què fer més trucades, o posar més comercials al carrer, no els està funcionant.\n15 consells per millorar les teves accions a Twitter\nCom tots ja sabreu hi ha diverses xarxes socials, Linkedin, Facebook, Twitter, Google+, Pinterest, entre moltes altres. Cada xarxa és un món, amb les seves particularitats, els seus avantatges i desavantatges, la seva manera de relacionar-se amb els altres, etc. És per això que volem aprofundir una mica en cadascuna de les xarxes socials i resoldre possibles dubtes. En aquest primer post de la col·lecció parlarem sobre Twitter, comentarem què és, quins beneficis aporta a les empreses i alguns consells per millorar les nostres accions en aquesta xarxa social.\nConcertació de cites B2B? Fem-ho fàcil\nQuan el màrqueting B2B i les seves complexitats arriben més enllà del que pots manegar, només pots confiar en aquest simple consell: torna al bàsic.\nCom l'Outsourcing Comercial complementa el teu equip de màrqueting\nAra per ara el fet d'externalitzar funcions de negoci de l'àrea de màrqueting pot influir definitivament en la marxa d'una companyia, particularment en la generació de vendes de forma sostenible, previsible i rendible.\nRetallar el cicle comercial B2B per accelerar les vendes\nLes vendes B2B es caracteritzen per tenir cicles de venda llargs. A diferència de l'entorn B2C, la compra B2B no es fa per impuls, el comprador compromet importants recursos amb el venedor, i en la majoria dels casos, fins i tot el seu lloc de treball. Malgrat això, les excuses que envolten la llargada del procés de venda sovint dificulten les millores.\nQuè és el 'Remordiment del Comprador Prematur'?\nEl Remordiment del Comprador Prematur és aquest sentiment de pesar que es manifesta just abans de prendre una decisió de compra quan, aparentment, ja s'havia decidit.\nLes vendes arribaran o no, però res et costarà més temps, diners i potencials vendes que una campanya de Telemarketing mediocrement organitzada. Per no esmentar -a més- la frustració garantida que sorgirà en el teu equip.


Tomàquet de Montserrat - Gastroteca.cat\nInici>Productes >Tomàquet de Montserrat\nTomàquet de Montserrat, tomàquet de rosa\nEl tomàquet Lycopersicon esculentum, també conegut amb el nom de tomàquet de rosa, és una varietat tradicional a les hortes vallesanes que ha estat objecte d'una recuperació en els darrers anys i que es cultiva en altres indrets del país.\nEl tomàquet de Montserrat és una hortalissa delicada i de baixa productivitat, de gran calibre, força buit per dintre, amb poca polpa i de color extern rosa, que presenta forma de carbassa, amb ondulacions arrodonides i suaus. Té un gust lleugerament dolcenc i refrescant. Com que té poca polpa és ideal per menjar cru, en amanides i altres plats freds.\nEs comercialitza preferentment en fruiteries de la província de Girona i al Vallès, tot i que també es pot trobar en alguns establiments d'arreu de Catalunya.


23 de de gener del 2021. 23:11\nDurant les últimes setmanes, la campanya ‘No more Matildas’ ha plantejat l’interrogant: ¿Com hauria sigut la història d’Albert Einstein, Alexander Fleming o d’Erwin Schrödinger si haguessin nascut dones? Si atenem el que ha passat a les dones científiques a la història, ens trobaríem davant un relat de silenci i invisibilitat. I la teoria de la relativitat, la penicil·lina i la mecànica quàntica estarien associades a un altre nom. Un nom masculí. Aquests casos formen part del passat, però les dones encara s’enfronten a unes especials dificultats al món de la ciència. Un present de discriminació que dibuixarà el futur.\nLes dones ja no tenen vetada l’entrada a les universitats, però la seva presència en carreres científiques continua sent notòriament inferior a la dels homes. També la seva vida professional s’ha vist llastrada pels condicionants d’exigència i continuïtat. L’embaràs i la conciliació familiar continuen sent un llast per a la seva projecció. Al fons del problema: la poca atracció que les joves tenen per la ciència. Un desinterès que es gesta a la infància, provocat per una infinitat de missatges que els porta a creure que no són prou bones per a les ciències. Ja no existeix la prohibició d’accés als estudis científics, les restriccions són més íntimes, més personals.\nLa campanya ‘No more Matildas’, impulsada per l’Associació de Dones Investigadores i Tecnòlogues (AMIT), ha posat l’accent en rescatar les històries d’algunes científiques invisibilitzades. Dones que van realitzar o van contribuir al desenvolupament d’importants troballes, però que es van veure expulsades dels focus. En alguns casos, els seus noms van ser ratllats i substituïts pels d’algun col·lega home. La recuperació d’aquesta memòria no és només una qüestió de justícia, és imprescindible perquè les nenes tinguin referents, perquè sàpiguen que elles també tenen un lloc en aquest camp. Important per al seu futur, per al de tota la societat.\nA l’Espanya dels anys 80, les dones representaven més d’un 30% de l’alumnat d’enginyeria informàtica. Avui no arriba al 15%. En matemàtiques, el percentatge femení també ha anat disminuint des de l’any 2000. Tenint en compte la rellevància d’aquestes carreres en la configuració del món del futur és obligat fer sonar les alarmes. La implicació i visió femenina és imprescindible. Per defensa de la igualtat, també pels valors i els enfocaments que elles aporten.\n¿Què passa quan les dones no tenen una presència important en la investigació científica? La història de la medicina ens dona la resposta. Ara es coneixen errors en el diagnòstic de l’infart en les dones o impactes desconeguts en l’administració de fàrmacs, també llacunes de coneixement en malalties tan comunes com l’endometriosi. L’exclusió del sexe com a variable en la investigació científica es troba en el fons del problema. Si ampliem el focus, la falta de dones en el desenvolupament tecnològic del futur dibuixaria un món incomplet. No només pel desequilibri social. Si tenim en compte que elles aporten un especial compromís per l’interès comú, ens juguem la construcció d’un món millor.


Una mare truca al 911, pregunta si pot disparar un intrús i el mata | NacióDigital\nUna mare truca al 911, pregunta si pot disparar un intrús i el mata\n"Pot fer allò que ha de fer per protegir el seu nadó", li respon el servei d'emergències d'Oklahoma\nper B.F., 5 de gener de 2012 a les 13:26 |\nUna mare de 18 anys d'Oklahoma s'ha convertit en la nova heroi dels nord-americans partidaris d'administrar la justícia pel seu propi compte. Sarah McKinley, mare d'un nadó de tres mesos, va matar a trets l'intrús que havia entrat a casa seva armat amb un ganivet de caça de 30 centímetres.\nMcKinley, a qui se li va morir el marit d'un càncer el dia de Nadal, ha explicat a la cadena ABC que, el dia del funeral, un suposat veí, Justin Martin, va voler donar-li el pèsam, però ella no se'n va refiar. El 31 de desembre, aquest mateix veí, acompanyat d'un altre home, haurien intentat entrar per la força a la casa de McKinley.\nMentre rondaven pels voltants de la casa, la noia va trucar al telèfon d'emergències 911, va agafar el seu fill de tres mesos i l'escopeta del calibre 12. Va preguntar a l'operadora si podia disparar els intrusos si irrompien a casa seva, tancada amb pany i clau, i aquesta va respondre: "No puc dir-li què ha de fer, però sí que pot fer allò que ha de fer per protegir el seu nadó". Quan Martin va esbotzar la porta, la mare el va matar.\nSegons el cap de la policia local, l'assassinat va ser justificat, perquè "estàs autoritzat a disparar els que entren de manera no-autoritzada a casa teva".\n"No ho hauria fet", assegura McKinley, "però hi havia el meu fill". "No va ser una decisió fàcil, però no hi ha res més perillós que una dona amb el seu fill", sentencia.\nSocietat, assassinat, EUA\nPer Envejós. el 7 de gener de 2012 a les 18:00\nJo vull fer el mateix aquí si algun dia un malparit m'okupa la casa. O no?\nInstint de proteccio!\nPer Miguelet el 7 de gener de 2012 a les 14:12\nMolt ben fet, si tothom fes lo mateix no hi haurien tants lla dregots, o esterien morts o no ho probarien. Jo mateix dormo amb l'escopeta sota el llit, si entra algu a casa sense el meu permis, sortira amb les cames per devant horizontalment. Aquesta noia es mereix una condecoracio. On et volguin ves-hi poc, on et vulguin poc no hi vaigis.\nPer Anònim el 6 de gener de 2012 a les 13:07\nSin dudarlo: pèsam. Se parece más al español que condol\nPer Anònimus el 6 de gener de 2012 a les 10:48\nPer Anònim el 6 de gener de 2012 a les 09:34\nels U.S.A és un pais seriós que funciona, jo també em carregaria a un fill de puta que amenaces la meva família. Per desgràcia, som a on som, i es protegeix al delinquent. Aqui el 1er que fa la telefonista es trucar a un equip de psicòlegs per atendre el lladre fill de puta.\nPer Josep-Maria el 6 de gener de 2012 a les 09:10\nAl penúltim paràgraf, la redacció de Nació Digital, qualifica d' "assassinat" el que va fer Sarah. ¿Voleu dir que és el mot escaient? Tenint en compte que Justin va entrar esbotzant una porta tancada amb clau i amb un ganivet de caça un no veu clara la "traïdoria" que, segons el diccionari, és un ingredient essencial del concepte "assassinat".\nPel senyor advocat\nPer Anònim el 6 de gener de 2012 a les 02:01\nPerquè dius que no està justificat disparar i que és un assassinat si al vídeo i a la notícia et diuen el contrari? Poder no està justificat per tu ni pels 4 arreplegats que fan les lleis a espanya i que sempre porten escorta. Sembla que a l'estat on viu aquesta noia les coses es veuen diferent. Les lleis les fan les persones i s'apliquen als diferents països/estats, així que si realment has estat vivint allà hauries d'aplicar el dret d'allà (ja que és on han passat els fets) i intentar no marejar-nos. Una altra cosa és si moralment o èticament ens sembla bé o no i pel que es veu a la majoria de comentaris, els d'aquí també veiem bé que si dos tius entren per la força i armats amb un ganivet de caça de 30cm. a casa d'una noia que té un nado de tres mesos, la noia es pugui defensar amb tots els mitjans de que disposi.\nSón folls aquests americans\nPer Daní el 6 de gener de 2012 a les 01:01\nD'entrada, coincideixo amb l'advocat que ha estat a Amèrica 3 anys. Als estats americans on la pena de mort és encara vigent i hi es té un elevat grau de permissivitat pel que fa a la tinença d'armes, pel que tinc entès, no tenen uns índexs de delinqüència i criminalitat millors del que tenim aquí. Aquest cas, però, és estrany de collons. Surrealista. Què hi fot una mare amb un 22 a casa? Quines maneres de anar a donar el condol més estranyes, amb un ganivet de caça de 30cm i esbotzant la porta! D'entrada, sembla raonable la reacció de la dona, que s'hagi espantat veient com un home armat amb un ganivet de pam i mig li esbotzava la porta i hagi acabat, presa del pànic, etzibant-li un tret a l'intrús. D'altra banda, sobta la sang freda de la dona trucant al número d'emergències per preguntar si li podia engegar un tret a l'invasor. La resposta a la l'altra banda del fil telefònic, també és de les que no es pot perdre's. En fi, personalment, crec que quantes menys armes es tinguin, menys possibilitats de prendre mal.\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 22:59\n...perquè fiqueu la política (que si progres que si, ves a saber què...) jo sóc tant d'esquerres com el qui més i no veig res més progresista i fonamentat en els principis repúblicans que el dret del ciutadà a defensar-se, quan l'estat no és capaç de defensar-lo, per la raó que sigui. Aquesta noia no tenia capacitat per retenir als asaltants de cap altra manera, així que ben fet.\npels que diuen societat degenerada\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 21:19\nPer vosaltres progres de merda,jo estant a casa meva amb un nadó, aen reventen la porta i entra un fulano amb un ganivet de 30cm i li pego dos tirs si tinc un arma o li clavo la planxa al cap o es traga el pal de la fregona i després el que passi ME LA BUFA,que en claven a la preso? donç bé pero el meu fill esta viu.\nPer Kalikatres el 5 de gener de 2012 a les 19:27\nEl bonisme i el papanatisme d'aquest país no tenen fronteres. Aquí resulta que poden entrar a robar a casa teva, inflar-te a hòsties, a tu i a tota la família, i encara els has de donar les gràcies perquè, com els toquis, qui acabes a la presò seràs tu per haver-li petat els morros al "pobre" xorisso. I no parlem de si tens una arma a casa i, per una d'aquelles, el mates, perquè llavors se't llençaràn a sobre la fiscalía, els dels drets humans i els del Consorci d'Aigües per haver embrutat amb sang la conca del Llobregat. I a sobre hauràs d'indemnitzar a la familia del delinqüent. Així ens va, companys.\nNo vull ni pensar\nPer Poca broma el 5 de gener de 2012 a les 18:24\non serien ara, aquesta noia i el seu nadó, si no s´haguéssin defensat. Penseu una mica, aquests llepafils que dieu que la mare és una assassina. Què farieu vosaltres davant d´algú que us esbotza la porta de casa i us entra portant un ganivet de 30cms?. Qui és el que ha obrat amb premeditació?. Penseu, penseu.\nPer Pedra picada. el 5 de gener de 2012 a les 18:12\nSi aquesta situació, s´hagués produit aquí, la del telèfon li hauria dit que , sobre tot, ni el toqués, que el deixés fer, i a sobre, si cal, convidar-lo a cafè.\nPer societat degenerada, la nostra\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 16:22\nLa vertadera societat degenerada és la nostra, que premia els delinqüents i atosiga les victimes. Si entren a ca teva per fer-te mal, és just i necessari que et puguis defendre. Tant de bò aqui fos com a Amèrica. Per a mi, aquesta dona és una heroïna.\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 16:00\nEls que defenseu que això és un assassinat i prou, m'agradaria que m'expliquéssiu què collons fotia aquell ganàpia entrant a casa de la noia amb un ganivet amb una fulla de 30 cm. Si realment va anar així i l'individu va entrar armat, cal un ganivet de cacera per anar a donar el condol a una veïna o tenia la intenció de violar-la o ves a saber què? Jo també he viscut als EUA, he parlat amb defensors del dret a tenir armes i tenen els seus arguments. Les coses no són blanc o negre, sinó que hi ha molts i molts grisos.\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 15:50\nprefereixo ser un primitiu , que un pare sense filla com preferiries tu. apa a caga a la via.\nPrendre's la justicia\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 15:06\nper compte propia...es propi de societats primitives, violentes. Sigui als EUA o a l'Iran. la noia als meus ulls es una assassina i punt.\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 15:01\namb el comentari de sota de les 14:43. Com a advocat que he viscut 3 anys als EUA he de dir que molts comentaris que aplaudeixen l'acció de prendre's la justicia per compte propia, com feu aquesta noia, en la vida real suposa un munt de problemes i tragèdies als EUA. No tots els estats de la Unió es permés l'ús d'armes. Però on si ho és constitueix un drama social i es on hi ha més alt index de violència , assassinats, robatoris, etc. Mala peça al taller. Poseu-vos les vostres opinions preses a la lleugera en remull, perquè ignoreu la realitat trista. Si la noia anava amb un rifle i l'atacant només duia un ganivet, ho sento el tret efectuat només en obrir la porta resta injustificat. Podia haver-los reduit i ja que truca a emergències haver avisat a la policia. I si un cop dins els instrusos no hagués tingut la noia més remei (ella amb arma de foc estava en avantatge, llavors sí en defensa pròpia dispares,...però com es narra a la noticia es un assassinat. Massa westerns veieu alguns o pel·licules de Clint Eastwood, la realitat es una altra, més tràgica.\nJo recordo el cas Tous, i no s'assembla de res a aquest cas americà. Loprena, repapieges?\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 14:54\nEl qui diuen això d'Amèrica són Iran, Venezuela, Corea del Nord i els pijoprogres catalans. Que després no caguen per NY i productes d'Apple. A veure si ens aclarim.\nUna societat degenerada\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 14:43\ncom la de l'America profunda, militarista, violenta, assassina, només se li acut de dir aquesta aberració per telefon d'emergències. la noia hauria de ser detinguda com assassina, ni nadons ni òsties.\nHem d'emigrar a Amèrica\nPer Anònim el 5 de gener de 2012 a les 14:10\ncal fugir d'aquesta dictadura de pijoprogres, o acabarem tots imbècils perduts, si és que no ho som ja.\nPer Esteve Rodella el 5 de gener de 2012 a les 14:03\nAmb dos collons, no com aqui que t'has de deixar violar, apallissar, o el que calgui.\nPer Loprena el 5 de gener de 2012 a les 13:48\nLa fiscalia ,l'acusa d'assassinat amb premeditació i l'acusació particular li demana un milió de compensació econòmica. Si el jurat popular l'absol, declaren nul el judici i el repeteixen, ara sense jurat...(recordeu el cas Tous )\nPer Pixapins el 5 de gener de 2012 a les 13:40\nEn Martin va esbotzar la porta i duia un ganivet de caçador de 30 centímetres. És evident que no anava a demanar-li una mica de sal a una veïna. De manera que és millor haver d'enterrar-lo a ell que a la mare o al nado o a tots dos.


IV Congrés d’educació de l’Alcúdia | Ulisses20\nUn pensament a “IV Congrés d’educació de l’Alcúdia”\njosep_blesa el 26 de setembre de 2011 a les 3:29 ha dit:\nenguany a l’institut dels meus nanos han unificat línies ede valencià i español. El mestre o professor dóna la classe en español i permeten als alumnes preguntar i fer els exàmens en español. Com jha saben español, el resultat és obvi. Han estat immersionats en español le línies valencianes. Una altra: els llibres de text són traducions putapèniques de l’español al català. Plenes de faltes d’ortografia. ¿Com li diuen a l’artista genocida, Font de móra, Ciscar?\nPS: Com sé prou d’español us diré que s’adiu prou la semàntica española del seu cognom amb la seua praxis política: cagar !


depressió en nens: 3-8 anys\nQuè és la depressió en els nens?\nÉs normal que els nens se sentin abaixats, tinguin malestar o pensin negativament, això només és part de créixer. Els nens han de passar per diversos sentiments per aprendre a afrontar-los.\nPerò la depressió infantil ho és més que sentir-se trist, blau o baix. La depressió en nens és una malaltia greu, que pot afectar la salut física i mental dels nens.\nPot ser difícil saber quina diferència hi ha entre la tristesa i la depressió en nens de 3-8 anys. Però pot ser més que tristesa si:\nel vostre fill fa més de unes setmanes que se sent\nEl pensament del vostre fill sembla més negatiu del que és habitual\nSembla que el seu fill ha perdut l’interès o l’energia per les activitats diàries\nPensaments i sentiments tristos impedeixen que el vostre fill gaudi de la vida.\nConeixes millor el teu fill. Si creieu que alguna cosa no va bé, consulteu el vostre metge de metge de capçalera.\nSi el vostre fill està deprimit, pot ser difícil que el vostre fill aprengui, que faci amics i que aprofiti al màxim la vida diària. Si la depressió continua durant molt de temps sense tractament, també es pot veure afectada la forma en què el vostre fill aprèn i creix. Però els nens que tinguin la cura adequada es poden recuperar des de la depressió.\nSi el vostre fill diu alguna cosa sobre suïcidi o autolesions, com ara 'vullgués que estigués mort' o 'ja no vull despertar-me', haureu de prendre-ho molt seriosament. Cerqueu ajuda professional immediatament des del vostre metge de capçalera o al telèfon de trucada Lifeline 131.114. Si realment estàs preocupat pel teu fill o per tu mateix, truca al 000 i demaneu ajuda o aneu al servei d’emergències més proper.\nSignes i símptomes de depressió en nens\nSi observeu algun dels signes següents al vostre fill i aquests signes tenen una durada superior a les dues setmanes, el vostre fill pot tenir depressió.\nCanvis en les emocions o el comportament del fill\nsembla trist o infeliç la majoria de les vegades\nés agressiu, no farà el que demanis la majoria de les vegades o té moltíssimes molèsties\ndiu coses negatives sobre ell mateix, per exemple, 'no estic bé en res' o 'ningú a l'escola m'agrada'\nse sent culpable, per exemple, podria dir coses com 'Sempre és culpa meva'\nté por o preocupació molt\ncontinua dient que li fa mal el cap o li fa mal, i sembla que aquests problemes no tinguin cap causa física o mèdica.\nCanvis en el fill interès per les activitats quotidianes\nno té tanta energia com sol fer-ho\nno vol estar al voltant d’amics i familiars\nno li interessa jugar ni fer altres coses amb les que solia gaudir\nté problemes per dormir, inclosos malsons\nté problemes per concentrar o recordar les coses.\nCanvis en el comportament del fill o en el rendiment acadèmic a l’escola\nSi el vostre fill és a l'escola, també podeu notar que el vostre fill:\nno va tan bé acadèmicament\nno participa en activitats escolars\nté problemes per adaptar-se a l'escola o portar-se bé amb altres nens.\nLa depressió afecta el pensament, l'estat d'ànim i el comportament dels nens. Els nens que experimenten depressió sovint se senten negatius sobre ells mateixos, la seva situació i el seu futur. Poden sentir-se realment desesperades.\nPot ser realment frustrant si el vostre fill es comporta de manera desafiant o no vol estar al vostre voltant. Però si la depressió és la causa, el vostre fill necessita que el recolzeu i el guieu cap a l’ajuda.\nQuè cal fer si vostè està preocupat per la depressió en els nens\nLa depressió no desapareix per si sola. Heu d’ajudar el vostre fill si us preocupa que tingui depressió.\nFes una cita per consultar el teu metge de capçalera i obtenir una derivació a un pediatre, psiquiatre o psicòleg. Aquests professionals sanitaris especialment formats poden diagnosticar depressió en nens.\nSi no podeu obtenir ajuda ràpida, sentiu la preocupació per la seguretat del vostre fill o filles o no sabeu què fer, busqueu el vostre servei de salut mental de l’àrea local trucant al vostre hospital més proper o trucant a Lifeline a 131.114.\nSi el vostre fill té problemes per parlar-vos sobre com se sent, podeu preguntar-li si vol parlar amb un altre adult de confiança. Però sempre que el vostre fill sàpiga que esteu allà per ell i voleu entendre el que està passant.\nSi el vostre fill és prou gran, pot parlar amb un assessor d’atenció a la infància trucant 1800 551 800o bé, utilitzant el servei d’assessorament per correu electrònic de Kids Helpline o el servei d’assessorament web Kids Helpline.\nTrobant ajuda precoç per al vostre fill amb depressió, podeu:\najudeu el vostre fill a millorar millor\nreduir el risc que el vostre fill tingui depressió més tard a la vida\najudeu el vostre fill a créixer sa i bé.\nEl vostre metge de capçalera probablement parlarà amb tu sobre un pla de tractament de salut mental per al vostre fill. Obtenir un pla no sempre vol dir que el seu fill tingui un problema greu. Però si teniu un Pla, podeu obtenir reemborsaments de Medicare fins a 10 sessions amb un psicòleg. També podeu obtenir descomptes de Medicare per a visites a un pediatre o psiquiatre.\nGestió de la depressió en nens: suport professional\nSi el vostre fill té depressió, podeu treballar amb un psicòleg, un pediatre o un psiquiatre durant un temps.\nEl psicòleg o psiquiatre del vostre fill pot utilitzar una teràpia de comportament cognitiu (CBT). Aquest és un tipus de teràpia parlant que pot ajudar els nens a canviar hàbits i comportaments poc útils o poc saludables.\nEl terapeuta del vostre fill també pot utilitzar altres enfocaments, com ara relaxació, consciència, teràpia de joc, teràpia parental o teràpia familiar.\nAquestes teràpies poden ajudar el vostre fill a aprendre a pensar de manera més positiva i a millorar el moment per afrontar els reptes. Això vol dir que té menys probabilitats de tornar a tenir depressió.\nSi el problema és greu, el vostre metge pot parlar amb vostès sobre el vostre fill o filla que tracti medicació per ajudar-los als símptomes.\nGestió de la depressió en nens: suport a casa\nA més de treballar amb professionals de la salut mental, aquí teniu algunes maneres senzilles i efectives d’ajudar al vostre fill:\nSi el vostre fill té pensaments negatius, podeu modelar formes de pensament positives. Per exemple, podeu dir coses com 'M'agrada molt quan fem això', 'Va ser divertit!' o 'sabia que ho podia fer'.\nGestioneu l'estrès i la tensió del vostre fill fent temps regular per a les activitats de relax que gaudi el vostre fill. Les rutines familiars periòdiques també poden ajudar a reduir l'estrès.\nSi teniu un telèfon intel·ligent o una tauleta, mireu les aplicacions que poden ajudar al vostre fill a aprendre estratègies de relaxació. Es tracta d’exercicis que es centren en la respiració profunda, relaxació muscular progressiva, visualitzacions i consciència.\nFeu temps per parlar amb el vostre fill i escoltar com se sent. Podeu fer-ho quan feu el sopar junts, llegint un llibre junts, passejant, conduint en algun lloc o jugant junts a casa.\nPenseu en vosaltres i en els professionals de la salut del vostre fill com a equip. Parleu amb ells sobre com podeu estar involucrat en qualsevol teràpia que tingui el vostre fill.\nSi el vostre fill és a l’escola, feu una cita per parlar amb el seu professor o el seu conseller escolar. Treballar conjuntament amb el personal de l’escola t’ajudarà a trobar les millors maneres de donar suport al teu fill a l’escola.\nSi el vostre fill té depressió, potser no li agradarà tornar a veure amics, fer activitats físiques o simplement divertir-se. Però fer coses divertides i actives pot ser bo per a ella. Podeu animar-la a anar-se-hi, fins i tot si comença petita, per exemple, passant mitja hora amb els amics.\nTenir cura de si mateix quan el seu fill té depressió\nNo és culpa vostra si el teu fill desenvolupa depressió.\nPot ser molt difícil que el vostre fill se senti molest, trist o retirat durant molt de temps. A les famílies, la manera com es sent i es comporta una persona pot afectar a altres membres de la família.\nTot i que és fàcil quedar-se atrapat per tenir cura del vostre fill, també és important tenir cura de la vostra salut i benestar. Penseu a buscar ajuda professional per a si la tensió i les preocupacions afecten la vostra vida quotidiana. El vostre metge de capçalera és una bona persona per parlar.\nSi estàs físicament i mentalment bé, seràs capaç de tenir cura del teu fill.\nParlar amb altres pares també pot ser una bona manera d’aconseguir suport. Podeu connectar-vos amb altres pares en situacions similars unint-vos a un grup de suport a pares o en línia.


La vida quotidiana a Catalunya al voltant de 1714 / Exposicions / Visita'ns / Inici - Biblioteca de Catalunya\nEts a: Inici / Visita'ns / Exposicions / La vida quotidiana a Catalunya al voltant de 1714\nData inici: 21/03/2014 Data final: 23/04/2014\nHorari: De dimarts a divendres, d'11 a 15 h i de 17 a 20 h. Dissabtes, de 10 a 14 h\nComissariat: Núria Altarriba\nL'EXPOSICIÓ ES PRORROGA FINS AL 23 D'ABRIL!!!!\nL'exposició "La vida quotidiana a Catalunya al voltant de 1714" recull com era el dia a dia dels catalans durant l’època de la Guerra de Successió.\nDins el programa d’actes del Tricentenari del 1714, la Biblioteca de Catalunya organitza una exposició que vol explicar gràficament com era la vida de la gent més enllà de la guerra.\nVisites guiades per a grups amb reserva prèvia:\nDimarts a dijous, a les 17 h\nDissabtes, a les 10 i a les 11 h\nReserva al tel. 93 270 23 00 - ext. 84013123 -Sergi Font\nLa mostra fa un recorregut per l’organització social i econòmica, els costums, les creences i la producció creativa, musical i literària dels catalans a partir de documents originals, molt diversos quant a continguts i tipologies, procedents dels fons patrimonials de la Biblioteca de Catalunya.\nEls àmbits temàtics focalitzen cinc aspectes: “Notícies i guerra” mostra els mitjans de comunicació de l’època com ara fulls volants i diaris. “Guanyar-se la vida” il·lustra les diferents formes de l’activitat econòmica, com les feines agrícoles, el treball menestral o el comerç. ”Normes, misses i pronòstics” fa una aproximació a les regles jurídiques i religioses de la societat. “L’Hospital de la Santa Creu” explica les diferents formes de l’assistència als malalts i miserables, i “Romanços, poemes i cançons” ressenya com s’organitzava l’oci, l’entreteniment, el joc i la festa a partir d’obres de la literatura popular, el teatre i la música.\nEl conjunt de 146 documents, vol oferir una imatge autèntica de la vida quotidiana de la societat catalana durant un període especialment conflictiu que, malgrat tot, va continuar amb unes formes de vida i d’organització social d’arrels centenàries.\nVídeo de Els matins de TV3\nPresentació de la comissària


L’AJUNTAMENT DE PIERA ACOLLÍ ALS REPRESENTANTS DE L’ASSOCIACIÓ DE DONANTS DE SANG DE L’ANOIA | Federació Catalana de Donants de Sang\nL’AJUNTAMENT DE PIERA ACOLLÍ ALS REPRESENTANTS DE L’ASSOCIACIÓ DE DONANTS DE SANG DE L’ANOIA\nEl passat dijous 29 de juliol, l’Il·lm. Alcalde de Piera, Sr. Josep Llopart i Gardela, acompanyat per la Sra. Montserrat Porras Rodríguez, Regidora de Barris, Festes i Sanitat i benestar animal, van donar una molt bona acollida als representants de l’Associació de Donants de Sang de l'Anoia, l’Antoni Miranda Pallarès, secretari i a l’Abel Sánchez Canela, delegat de Piera.\nLa visita dels membres de l’ADSA anava dirigida a comentar-los i fer-los partícips de la iniciativa endegada per la Federació Catalana de Donants de Sang (FCDS), d’homenatjar als donants de sang dels municipis. Aquest projecte pretén que l’Ajuntament col·labori en el patrocini d’un element visual, fent que el municipi disposi d’un lloc destacat d’agraïment i homenatge, dedicat als seus donants.\nEls 250 donants censats a Piera l’any 2020, contribuïren, amb 18 donacions de plasma i 486 donacions de sang, en les 12 campanyes de donació dutes a terme. És un bon motiu que predisposa a que l’esmentada proposta sigui estudiada ben aviat pel consistori.\nSe’ls va obsequiar amb el llibre “Monuments als Donants de Sang” editat per la FCDS, on pogueren admirar els diferents models erigits fins al moment, arreu del territori català. La creació de l’esmentada insígnia aniria a càrrec del propi ens municipal, en funció de les disponibilitats i seria ubicat en un lloc de la seva elecció.\nAixí mateix, trobaren molt adient la proposta per sensibilitzar els joves en el tema de les donacions, que es preveu iniciar el proper curs, i que va adreçada als centres escolars.


“L’aventura d’avorrir-se”, de L’Estaquirot, arriba aquest diumenge al Teatre Municipal l’Ateneu\nXarxa Igualada arriba a les portes del novembre amb L’aventura d’avorrir-se, la darrera proposta de L’Estaquirot teatre. L’espectacle ha guanyat el Premi al millor Espectacle Familiar dels Premis Teatre Barcelona 2019. Una obra meravellosa en la qual es reflexiona sobre la rapidesa amb què passa tot en aquesta nostra societat actual i com de necessari és aconseguir moments d’aturada, de reflexió, que actualment s’interpreta com avorriment. “Avorrir-se implica haver de pensar quines coses fer -deien els membres de la companyia, en estrenar-, però com que donem tot tan mastegat als infants, els carreguem de tantes coses, no tenen aquesta oportunitat”.\nEs podrà veure al Teatre Municipal l’Ateneu demà diumenge dia 27 d’octubre, a ¼ d’1 del migdia. Les entrades són a 6 € i a 5 € per als socis de Xarxa. Les entrades es poden comprar en línia a www.teatremunicipalateneu.cat sense recàrrec i el diumenge des d’una hora abans de l’inici de L’espectacle a la taquilla del passatge d’en Vives.\nL’Estaquirot teatre és una companyia fundada l’any 1973, que es dedica prioritàriament als espectacles dirigits a públic familiar, en els que es barregen la comicitat i l’expressivitat que ofereix el llenguatge d’actors amb la màgia i l’espontaneïtat del llenguatge dels titelles, establint sempre una relació titella – actor que dona força i ritme a l’acció, característiques que fan que els espectadors quedin immediatament captivats per les històries que proposa la companyia.\nDurant tots aquests anys de treball ininterromput, L’Estaquirot teatre ha estat investigant constantment les tècniques dels titelles, tant en el seu vessant plàstic com expressiu. Tot això es tradueix en unes 9.000 actuacions realitzades amb 43 muntatges diferents, que van des dels espectacles de carrer i saltimbanquis en els seus inicis, passant pel titella de guant (la companyia va crear l’any 1981 el Teatre Ambulant de Titelles, petita carpa amb capacitat per a 130 persones que es va muntar en més de 40 ciutats de l’Estat) fins a consolidar-se amb els espectacles d’actors, titelles i objectes manipulats a la vista amb els quals treballa actualment, que l’han portat a participar en un gran nombre de festivals d’Europa i d’Àsia.\nActualment, al seu taller de Vilanova i la Geltrú, la companyia disposa d’una petita sala on s’ofereixen sessions adreçades a públic escolar que poden consistir tant en representacions dels muntatges de la companyia, com en visites guiades en les que es pot veure i entendre el procés de construcció de titelles i escenografies per a la creació dels espectacles.\nTambé ha creat una sèrie per televisió amb titelles, de 13 capítols, en col·laboració amb TV3, La cuina dels titelles. El protagonista d’un conte popular ens presenta una recepta a tot un seguit de personatges que viuen en una cuina.\nEn els darrers anys hem pogut veure a Igualada la majoria dels seus espectacles: Secret a l’armari, El Ratolí viatger, La Pastissera i els Follets, La Granja, El Patufet, Els tres Porquets, La Rateta, La Caputxeta, Ploramiques, Els tres ossos i En Jan Totlifan…\nLa companyia l’Estaquirot Teatre, després de fer un seguit d’adaptacions de contes tradicionals, ha optat ara per fer un conte de creació pròpia. Una reflexió sobre l’avorriment dels nens i nenes que va tenir molt bona acollida en la darrera edició de Mostra Igualada.\nLa Rita és una nena que, tot i tenir moltes joguines, sempre s’avorreix i no sap jugar sola. Però un dia a casa l’àvia, amb un simple aneguet de goma, comença una aventura que la portarà a viatjar amb la imaginació al món dels colors i descobrir personatges sorprenents… I ara sempre vol anar a casa de l’àvia a avorrir-se una estoneta.\nUn espectacle que pretén motivar la creativitat dels nens i nenes i que reflexionin sobre el lleure, la gestió del temps i la quantitat de joguines que tenen a casa. “Si incentivem la seva imaginació, creixerà la seva creativitat”. Les cançons i coreografies ens faran passar una estona divertida.\nGuillem Albà ha dirigit aquest espectacle interpretat per Olga Jiménez, Núria Benedicto i Albert Albà. L’escenografia és d’Alfred Casas i compta amb la música de Ferran Martínez i la il·luminació d’Oriol Ibáñez.\nArticle anteriorL’editorial: Reciclem més!\nPròxim articleAquest diumenge es celebra la 5a cursa i caminada “Montbui en marxa contra el càncer”


1981 / Text – Mini Print Internacional de Cadaqués\n1981 / Text\nMini Gravat Internacional, Cadaqués 81, neix de la creença que l’home aprèn i se supera mitjancant la inquietud de recerca de noves formes d’acció i d’expressió, per tal de comprendre millor i adaptar-se a les contínues mutacions del món que l’envolten.\nA partir de l’any 1960, Taller Galeria Fort inicia a Tarragona la seva dedicació donant a conèixer els més nous moviments dins les arts plàstiques. Instal·lat a Barcelona (1971), estudia més intensivament les diferents tècniques d’estampació artística. Ara, a Cadaqués, convoca tots els artistes que arreu del món projecten el seu coneixement i sensibilitat mitjançant l’aiguafort, la litografia, la serigrafia, etc., fins i tot els que inventen nous procediments d’expressió dins la gràfica.\nLa resposta ha estat massiva; 192 artistes de 34 països, amb un total de 470 obres, és el resultat. El fet d’ésser obres de petit format suscita un gran interès, per ser una especialitat poc coneguda dins l’àmbit internacional. L’home crea, l’home s’expressa, l’home inventa i ens vol dir coses des dels punts més diversos de la terra. Cadaqués, que ha rebut la presència de tants artistes famosos i ha inspirat obres d’art universals, rebrà ara de nou tots aquests artistes que han respost a la convocatòria.\nL’espectador sensible i inquiet, coneixent i observant, és qui en definitiva tancarà el cercle.


03 cpea rof_centres_artistic\nCap1 automatismos industriales\nby Juan José López A...\nAi conceptes procediments_v1.1_extr...\nby Raül Solbes i Monzó\nParametros estad ´ ´isticos para da...\nPlanificación eje fisica y quimica\nMi proyecto rele\nRaül Solbes i Monzó, Always learning\nReglamentació de les Escoles d'Art\nPROGRAMACIÓ DIDÀCTICA I AVALUACIÓ PER COMPETÈNCIES. ENSENYAMENTS ARTÍSTICS 3. ROF dels centres educatius. R00_CefireConselleria http://mestreacasa.gva.es/web/cefirefp/oferta_formativa_fp Raül Solbes Monzó raulsolbes@gmail.com Licencia Creative Commons: Reconocimiento - No Comercial – Sin Obra Derivada 3.0 España R06_CentreEscolar http://www.flickr.com/photos/83107364@N00/2404384026/ 2.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 2 Títol. Currículum. Projecte eductiu. Projecte curricular. Programació didàctica. Programació d’aula. Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 3.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 3 Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 El Decret 234/1997 regula l’organització i el funcionament dels instituts d’educació secundària Respecte a les Escoles d’Art no existeix cap legislació específica d’organització i funcionament general http://www.cece.gva.es/ocd/areaord/val/artes.htm Després d’analitzar tota la normativa relacionada amb els ensenyaments artístics, l’única que fa referència al Projecte Educatiu de Centre és el propi Currículum d’un ensenyament concret (articles 2 i 3) Aquest article fa referència al Projecte Educatiu i a la Proposta Pedagògica (Projecte Curricular), però en cap moment fa referència als apartats mínims que ha de tenir. PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 4.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 4 DECRET XX/XXXX que estableix el Currículum de ... Nivells de ARTICLE 2 concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 5.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 5 DECRET XX/XXXX que estableix el Currículum de ... ARTICLE 3 • Entorn de l’Escola. • Emprar recursos i metodologies relacionades amb el futur exercici professional. • Establir catàleg d’empreses. • Traslladar la realitat de l’empresa a l’escola (AAEE i complementàries). Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 6.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 6 DECRET XX/XXXX que estableix el Currículum de ... ARTICLE 3 • Foment de la cultura emprenedora. • Promoció els programes europeus i internacionals. • Establir vincles amb entitats externes amb la finalitat de coordinar ofertes formatives. Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 7.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 7 Projecte Educatiu d’una Escola d’Art. Deducció dels apartats mínims 1. Objectius i metodologia de l’Escola (anàlisi de l’entorn). 2. Orientació al respecte dels recursos i metodologies a utilitzar. 3. Catàleg d’empreses. 4. Orientacions al voltant de les AAEE i complementàries (traslladar la realitat de l’empresa a l’escola). 5. Orientacions al respecte del foment de la cultura emprenedora. 6. Orientacions per promocionar els programes europeus i internacionals. 7. Orientacions per establir vincles amb entitats externes. 8. Orientacions al respecte de l’oferta formativa i cursos d’especialització Ordenació acadèmica Escoles d’Art PEC (article 4). Projecte 9. Informació i orientació professional (article 5). Curricular Programació didàctica Tots aquests aspectes han de definir-se a nivell de l’Escola per tal de Nivells de concreció Decret 234/1997 poder desenvolupar la Programació Didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 8.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 8 Decret 234/1997 del 2 de setembre del Govern Valencià Reglament Orgànic i Funcional (ROF) Títol I. Disposicions de caràcter general. Títol II. Òrgans de govern. Títol III. Participació dels pares, mares i de l’alumnat del centre. Títol IV Òrgans de coordinació docent. Títol V. Autonomia pedagògica i organitzativa. Títol VI. Consell de delegats d’alumnes. Títol VII. Règim econòmic de l’institut. Títol VIII. Règim d’ensenyaments. Títol IX. Avaluació dels instituts. Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 9.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 9 V. Autonomia pedagògica i organitzativa. Projecte educatiu Serà coordinat i redactat per l’equip directiu Serà aprovat pel Consell Escolar. Serà publicat al tauler d’anuncis de l’institut. Inclourà: 1. Finalitats i intencions educatives. 2. Pla de normalització lingüística. 3. Criteris bàsics respecte a: • Organització. • Participació de diversos estaments. • Atenció a la diversitat. • Coordinació amb serveis externs. • Participació del Consell Escolar. • Reglament de règim intern. Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 10.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 10 V. Autonomia pedagògica i organitzativa. El projecte curricular d’etapa concretarà i complementarà el Currículum. • La comissió de coordinació pedagògica coordinarà i es responsabilitzarà de la seua redacció. • En el procés de reflexió ha d’assegurar-se que participe tot el professorat. • Seran aprovats i avaluats pel Claustre de Professors i es lliurarà una còpia al Consell Escolar. • Una vegada aprovats es faran públics i estaran en secretaria a disposició de qui els sol·licite. Inclourà: 1. L’adequació dels objectius generals a l’entorn i alumnat del centre. 2. Criteris metodològics de caràcter general. 3. Procés d’avaluació (avaluació i promoció). 4. Orientacions per incorporar els temes transversals. 5. Determinació de matèries optatives. 6. Tractament a la diversitat i adaptació curricular. 7. Criteris d’avaluació. 8. Pla d’orientació educativa, psicopedagògica i professional. 9. Programacions didàctiques. 10. Avaluació de projectes i programes d’innovació. Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 11.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 11 V. Autonomia pedagògica i organitzativa. Els continguts mínims que ha de tindre una programació didàctica en la Comunitat Valenciana (Decret 234/1997 del 2 de setembre, article 106) són: 1. Objectius. 2. Continguts. 3. Criteris d’avaluació. 4. Distribució temporal de continguts. 5. Metodologia didàctica a aplicar. 6. Materials i recursos didàctics a utilitzar per l’alumnat. 7. Concreció dels temes transversals del Currículum. 8. Activitats extraescolars. 9. Adaptacions curriculars i programes de diversificació. Nivells de concreció Ordenació acadèmica Escoles d’Art Decret 234/1997 PEC Projecte Curricular Programació didàctica Aquest contingut mínim es concreta i s’amplia a l’Orde 45/2011 Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 12.\n3. ROF DELS CENTRES EDUCATIUS 12 A-3.1 Analitza el Projecte Educatiu de la teua Escola i respon les preguntes següents: Qüestió Resposta 1. Quines són les orientacions metodològiques? 2. Quines són les orientacions al voltant de les AAEE i activitats complementàries? 3. Estableix criteris per a l’avaluació? 4. Estableix una estructura base per fer la programació didàctica? Programació didàctica i avaluació per competències. Ensenyaments artístics. Versió 1_2013 Recommended\nJuan José López Almazán\nAi conceptes procediments_v1.1_extractellibre


Becaris ,Literatura | Andorra Difusió\nConcurs literari Guillem de Belibasta\nJesús Bach, un dels impilsors del certàmen, ens visita per acostar-nos les bases del concurs, els premis, la temàtica i tot el que envolta el Guillem de Belibasta que s'organitza des de Tragó (Alt Urgell)\nOriol Solà ens posa sobre la pista de la 54a Fira del llibre infantil i juvenil que es durà a terme el proper mes d'abril a Bolonya. No cal oblidar que el bon hàbit de la lectura s'adquireix de ben petit.\nFoment de la lectura entre els escolars\nIsabel López Coll és mestra i porta un projecte relacionat amb el foment de la lectura entre els escolars. Atès que són pocs els lectors entre els escolars, ha engegat "un pas de llibre", on l’objectiu principal és que aquest projecte pugui arribar a tots els infants i que el preu no sigui un impediment. El preu de cada exemplar és de 2 euros. Parlem amb ella perquè ens ho expliqui tot plegat.\nÉs més que humà, és Ricard de la Casa\nTorn al Becaris de paper per a Ricard de la Casa. El Ricard ens porta una novel·la de 1953!! Escrita per Theodore Sturgeon, ens explica la història de sis persones extraordinàries que barrejant les seves habilitats juntes actuant como un sol organisme.\nOriol Solà i el Quixot\nOriol Solà, periodista i escriptor, ens porta la figura del que ha representat el Quixot.\nRicard de la Casa i la ciència ficció\n“Los Magos de Lev Grossman” és una de les propostes que ens porta en Ricard de la Casa. La ciència ficció agafa protagonisme al Becaris.\nOriol Solà ens porta una nova lectura\nEl periodista i escriptor Oriol Solà, un apassionat de la literatura, ens obre un nou llibre i ens en fa una pinzellada. No us ho podeu perdre!, us sorprendrà!!\nLes lletres amb Oriol Solà\nArribem al mes de juny i tots els col·laboradors del programa que tenen la seva secció mensual s'acomiaden, és el cas avui de l''Oriol Solà. Com és costum i habitual l'Oriol ens porta literatura i qualsevol tema relacionat amb les lletres!!\nEl retorn de Ricard de la Casa\nTorna Ricard de la Casa i amb ell el "Becaris de paper"!! En Ricard com és habitual es centra en la temàtica de la ciència ficció. Descobrim un nou llibre de la mà del nostre especialista en aquesta branca de la literatura de ficció i fantàstica.\nUrsula Kroeber Le Guin amb Ricard de la Casa\nDesprés de conèixer la notícia de la mort de l'escriptora Ursula K. Le Guin, mestre de la ciència ficció, en Ricard de la Casa, gran aficionat al gènere ens porta la seva figura i la seva obra. Le Guin forma part de la història de la ciència ficció a la mateixa altura que els també desapareguts Arthur C. Clarke, Isaac Asimov o Ray Bradbury, per nomenar tres personatges emblemàtics.


Preguntes absurdes amb resposta científica\nInici: 01/10/2009 - 20:15\nFinalització: 01/10/2009 - 20:30\nTornem a la càrrega! Avui s'inicia una nova temporada del programa de ràdio "Sopa d'Estrelles".\nJúpiter amb Ío i Europa\nEl passat dia 21 d'agost vaig anar al Jardí Botànic Mar i Murtra, de Blanes, a oferir una observació astronòmica en el marc de les Nits d'Astronomia que organitza el Jardí.\nAl final de la sessió sempre mostro com es pot fer una fotografia planetària en 30 segons.\nEn aquesta ocasió però, la sorpresa va ser que, sense aplicar lents de Barlow, ni filtres infrarrojos i amb únicament una captura de 12 segons i 295 frames, van aparèixer els colors diferenciats d'Europa i Ío; a més de certes textures de les respectives superfícies.\nX Aniversari de l'Agrupació d'Afeccionats a l'Astronomia de Girona\nInici: 22/08/2009 - 22:15\nFinalització: 23/08/2009 - 00:00\nX ANIVERSARI DE L'AGRUPACIÓ D'AFECCIONATS A L'ASTRONOMIA DE GIRONA.\nDissabte, 22 d’agost, al Mas Roig II de Llagostera.\n22:15 Caminada nocturna des de la Plaça Catalunya fins al Mas Roig II (trobada davant del Casino)\n22:30 Presentació de l’activitat a càrrec de Rafael Balaguer (AAAGi)\n22:45 Projecció de la pel•lícula documental “In the shadow of the Moon” (100’), de David Sington (2007)\nUn cop acabat el film es podrà observar el cel amb telescopis!\nEs servirà coca i cava a tothom! Tots els actes seran gratuïts!\nNou impacte contra Júpiter!\nLes restes d'un cos còsmic, possiblement un cometa, van impactar a la superfície de Júpiter, a prop del pol sud del planeta, ha comunicat avui el Laboratori de Propulsió a Raig (JPL) de la Nacional Aeronautics and Space Administration (NASA).\nL'empremta de l'impacte va ser descoberta per un astrònom aficionat i va ser confirmada pel telescopi infraroig de l'agència espacial nord-americana que es troba a la muntanya Mauna Kea (Hawaii), informa el laboratori JPL en un comunicat.


Émile Durkheim  | Fonaments de Sociologia (UAB) | Unybook\nÉmile Durkheim (2016)\nProf: Josep Verdaguer\nFonaments de Sociologia Talia Martínez Pérez ÉMILE DURKHEIM (1858-1917) ÍNDEX 1. Biografia, context i idees centrals 2. La divisió del treball (1893) 3. Les regles del mètode sociològic (1895) 4. El suïcidi (1897) 5. Les formes elementals de la vida religiosa (1912) 1. BIOGRAFIA, CONTEXT I IDEES CENTRALS -Durkheim era un intel·lectual d’esquerres i republicà. A França, ser republicà significava ser opositor tant a la monarquia com al bonapartisme (època de la Tercera República, 1870-1940). Defensava els valors de la república (igualtat, llibertat i fraternitat) i es considerava que era demòcrata i prou progressista. Era partidari de l’anticolonialisme per una banda i de l’anticlericalisme per l’altra, és a dir, la separació entre l’església i l’estat sobretot en el camp de l’educació. El 1905 guanya l’esquerra a les eleccions; es dóna la separació església-estat i l’educació esdevé laica. Durkheim participa en una comissió d’experts que intenta trobar una manera d’educar moralment els infants sense recórrer a la tradició religiosa, que era la que cobria aquest camp. Apareix la sociologia com una de les maneres d’aconseguir-ho, i aquesta acaba esdevenint una mena de “religió civil” basada en la laïcitat i el patriotisme (conformat pels valors republicans); Durkheim creu, per tant, que la ciència pot guiar el comportament de les persones en el camp de la moralitat.\nDurkheim neix a Epinal (Lorena), fill d’un rabí jueu (d’Alsàcia). Tenia moltes possibilitats de seguir el camí de son pare i els seus avis. La seva llengua materna era jiddisch (jueu alemany), el seu context cultural era alemany però l’oficial era francesa (per les diferents annexions d’Alsàcia i Lorena durant el període històric). Es va veure afectat per l’afer Dreyfus (1894-1906) pel fet de ser jueu, que mogué intel·lectuals del moment en defensa dels afectats. El 1876 marxa a París a iniciar els estudis universitaris: això suposarà l’inici d’un gran canvi a la seva vida. Passa de viure en una societat molt tradicional en una comunitat tancada a les innovacions a una societat moderna, cosa que li suposa un gran xoc cultural fins al punt d’abandonar el judaisme i trencar amb la religió.\nL’any 1879 (després de dos intents frustrats) ingressa a l’ENS, una de les grans “Ecoles” parisines, de titularitat pública però dedicada a formar les elits intel·lectuals del país. El 1982 passa a ser professor de la Universitat de Bordeus. Tot i havent triat la modernitat i per tant haver acceptat “la mort de Déu”, considerava que en cap cas això donava pas a que tot fos possible. Les raons del seu pensament eren les següents: 1. Cal que hi hagi ordre social, ja que l’home és un ésser social.\n2. Coneix bé Saint-Simon i Comte, que ja han fet fallida.\n3. Cal preservar la cohesió social, s’han de trobar nous mecanismes (vivia en un període de crisi).\n4. Al final esdevindran “noves formes de religiositat”: la religió es la divinització de la societat, construir l’ordre social i justificar-lo.\nAquesta preocupació per la cohesió i l’ordre va estretament lligada amb el canvi a la modernitat (desorganitzada) des del tradicionalisme sever i organitzat de la seva primera comunitat. Durkheim acaba esdevenint el pare de: 1. La sociologia del coneixement: no hi ha idees falses, cadascuna respon a unes certes condicions d’existència. Les idees es construeixen socialment.\n2. El funcionalisme: s’ha de buscar la utilitat d’un fenomen social. És a dir, per explicar un fenomen no basta amb explicar-ne les causes, sinó la seva funció en el manteniment de l’ordre social. A La divisió del treball es planteja les funcions de la divisió del treball (quines necessitats socials satisfà). A Les formes elementals de la vida religiosa i a Les regles del mètode sociològic també: en aquesta darrera es pregunta la funció de les conductes desviades i marginals (el crim, per exemple) en la societat.\n2. LA DIVISIÓ DEL TREBALL SOCIAL (1893) -Suposa un recull de les idees centrals del seu pensament i de la seva lògica de la història.\nContext  Experiència personal de desordre  Fascinació per la llibertat  Gran pregunta: Com és possible l’ordre social? Li interessa pensar que és possible una societat en què hi hagi un ordre el més obert possible, compatibilitzar ordre i llibertat. Per això intenta entendre la gènesi de l’ordre social.\n Totes les societats humanes requereixen de solidaritat per tal de mantenir la comunitat junta; però aquesta varia al llarg de la història.\nPerò Durkheim no s’hauria plantejat tot això sense la seva experiència personal ni sense la societat en què es trobava (societat parisina, màxim exponent de la modernitat i per tant del desordre). A més Durkheim l’acusa també per venir d’on ve. França pateix una reforma moral i intel·lectual enorme.\n-Instrumentalitzat de la ciència: Durkheim creu que pot intervenir en la realització d’aquesta reforma moral i intel·lectual de França. Té una gran preocupació per l’ordre: Com és possible l’ordre social? Així desenvolupa una lògica de la història basada en la diferenciació social, factor que pren com a variable independent; és la diferència, per ell, entre la societat tradicional i la moderna. En la societat moderna, els grups professionals passen a ser els més importants (per sobre dels territorials i familiars, que ho són en la societat tradicional).\nPer tal de racionalitzar tot això, Durkheim elabora dos models: 1. SOLIDARITAT MECÀNICA  Nul·la DTS (societats primitives i antigues).\n Societats ancades i estructures simples.\n Sense grups intermedis; individu/societat.\n Sense distinció públic/privat.\n Solidaritat mecànica: creences i pensaments ben reglamentats per la consciència col·lectiva.\n Tots plegats pertanyen a un mateix estil total.\n Solidaritat per similitud (no es toleren les diferències).\n Individu sotmès a la consciència col·lectiva  Dret repressiu 2. SOLIDARITAT ORGÀNICA:  SOLIDARITAT: No hi ha repetició de segments similars, sinó òrgans diferents amb funcions diferenciades. Cadascú produeix una cosa diferent i per tant cadascú té habilitats i coneixements diferents. Hi ha relacions de necessitat mútua per tal de cobrir les necessitats: de coordinació o a vegades de subordinació o superordinació. Però la característica bàsica és simplement la diferenciació: els individus tenen tasques específiques individuals; existeixen grups secundaris entre els individus i la societat, també amb formes de funcionar diferenciades. Hi haurà més autonomia individual però alhora més independència.\n ORGÀNICA: societat moderna. La solidaritat és un complex teixit de relacions contractuals, no només un sentiment de pertinença al grup. Els interessos són complementaris; augmenta l’autonomia individual i el dret és restituïu (pacte, contracte). Respon a una necessitat d’ordre i de limitació.\nLa diferència entre ambdues es veu des d’un punt de vista positiu. Necessito més l’altre perquè és diferent que no perquè pugui ser igual a mi. Sembla que es parli d’una societat ideal; es necessita la diferència i per tant s’ha de tenir cert grau de llibertat perquè aquesta interdependència que manté els individus junts es doni. Veiem que el desig de Durkheim, per tant, és el de trobar i justificar una societat on hi hagi l’ordre necessari però alhora estigui limitat, i l’individu pugui ser lliure. El París de l’època apareix, per contra, com una societat permissiva en tots els sentits; hi ha una certa falta de control, una sensació d’anonimat que pot abocar a la soledat, a la falta d’ajuda mútua.\n-En explicar això, Durkheim deixa una sèrie d’afers pendents: 1. Origen de la diferència social -Margaret Mead (1908-1978) a Sexe i temperament en tres societats primitives, 1935 critica el pensament de Durkheim. Realitza un estudi monogràfic sobre la personalitat cultural entre sexes i l’existència o no de temperaments culturals específics en 5 pobles diferents de Nova Guinea: Samoans, Manus, Arapesh, Mundugumor i Txambuli, vinculats i determinats pel sexe com a gènere. Pretén explicar el temperament que se li atribueix al sexe no té res de natural, que és una qüestió purament social.\n2. Motivació del canvi històric El canvi històric ve donat per dos factors: 1. La densitat dinàmica: fa referència a la quantitat de persones d’un grup social i el grau d’interacció existent entre elles. A més quantitat de persones, més grau d’interacció.\nLes estructures socials segmentàries d’aquella societat estructurada segons el model de la solidaritat mecànica es col·lapsa quan disminueix la distància entre tots els seus membres (similars entre ells).\n2. La intermediació progressiva de la consciència col·lectiva: la consciència individual només pot avançar a mesura que s’allunya de la col·lectiva; fet que es produeix quan la tradició es debilita, generalment. La societat, el col·lectiu, esdevé menys pròxim a l’individu i disminueix el seu nivell de control respecte d’ell. Les pressions col·lectives aporten el sentit de la vida als membres d’una societat quan s’individualitza.\nPER TANT: -El factor clau és el factor demogràfic, l’augment de la població. Aquest factor determina el canvi de la societat, però no és l’únic; ha d’augmentar també la interacció entre els individus (el que ell anomena densitat dinàmica). Aquesta densitat dinàmica ha d’augmentar de forma:  Material: urbanització, més comunicació.\n Moral: més interacció social, ritme de vida social més intens (estímul, activitat, diversificació).\nL’increment del volum i la densitat porta des de la societat regida per la solidaritat mecànica a aquella regida per la solidaritat orgànica. Augment de la interacció, de la influència recíproca. La densitat moral és un factor essencial de la civilització: “llei de gravitació del món social”. Porta de la societat basada en la simpatia, organitzada a partir de la fe i l’afinitat cap la societat de la reflexió, la raó i la innovació. Es pren, a més, la divisió del treball com a fonament de la moral, de la solidaritat social, com a font i base de l’ordre moral.\n4. EL SUÏCIDI (1897) Objectius -Durkheim volia demostrar la validesa del mètode que, dos anys abans, havia exposat a Les regles del mètode sociològic. Creia que les taxes i els tipus de suïcidi tenien relació o eren característics de certs tipus de societats, i volia demostrar-ho prescindint totalment dels motius individuals dels suïcides, estudiant-ho només des d’una perspectiva social.\nEls funcionalistes i els marxistes creuen que el subjecte propi de la sociologia no és l’individu, sinó l’estructura social i les relacions entre els seus elements.\nEl llibre  El llibre resulta ser un dels primers “treballs empírics” de la sociologia.\n Segons Durkheim, el suïcidi es deu principalment a una falta d’integració social.\n En l’estudi refuta un número important d’explicacions alternatives (com ara la malaltia mental).\n Mira de posar en evidència: o Que certs suïcidis responen a determinades condicions socials específiques.\no Que si la integració social disminueix, s’incrementa el número de suïcidis.\no Que el suïcidi és un fet social que s’ha d’explicar a partir d’altres fets socials.\n Dos factors principals: o Regulació: la relació entre l’individu i les normes socials o morals (reglamentació social).\nMassa regulació  Suïcidi fatalista / Poca regulació Suïcidi anòmic.\no Integració: relació entre l’individu i la resta del grup.\nMassa integració Suïcidi altruista / Poca integració Suïcidi egoista.\nTesi de Durkheim -Existeixen diversos tipus de suïcidi en funció de la relació entre l’actor i els seus contemporanis: 1. Suïcidi egoista: falla el mecanisme d’integració estructural.\n2. Suïcidi anòmic: és propi de temps de crisi moral i buit social  Debilitament de la consciència col·lectiva.\nAmbdós són típics de la modernitat.\n3. Suïcidi fatalista: causat per l’excés de reglamentació.\n4. Suïcidi altruista: causat per l’excés d’integració.\n-Durkheim es troba entre la necessitat d’un ordre i la necessitat de la seva limitació.\nCrítica utilitarista de Bentham i Spencer: l’individu no obra només pel seu interès.\nDurkheim s’imagina aquesta situació virtuosa en la “Societat amb solidaritat orgànica”.\nLes normes impliquen obligació; s’imposen externament i compten amb mecanismes de Control social. Però per què siguin efectives les persones han d’acceptar que en la norma hi ha una certa satisfacció sobre com han de ser les coses. Aquests valors compartits són els fets morals; i amb els fets morals venerem la societat.\n5. LES FORMES ELEMENTALS DE LA VIDA RELIGIOSA (1912) -El propòsit de Durkheim és cercar la gènesi i el funcionament de les qüestions lògiques en relació amb les condicions socials; estudiar d’on procedeixen els conceptes, les categories i el com les fem servir.\nAixí doncs, Durkheim afirma que els conceptes són representacions col·lectives.\nFormen part d’una realitat social que se’ns imposa, la qual compta amb uns mecanismes de Control Social eficaços en cas de “desviació”. Aquests conceptes i institucions se’ns imposen, tenen un caràcter coercitiu.\nPer demostrar això, analitza les societats primitives i descobreix una relació causal entre l’ordre social dels individus i l’ordre conceptual que s’atorga a les coses. “Els homes (societats primitives) classificaven les coses perquè (ells) estaven dividits en clans”. Les categories són funcionals per la societat. Sense elles no podríem entendre el món ni entendre’ns els uns als altres; la nostra realitat no seria possible. Els exemples més clars són les concepcions d’espai, causa, temps... Els sistemes de creences i les religions primitives, per tant, poden ser considerats com a cosmologies (és a dir, representacions completes i sistemàtiques del món): hi ha una confusió entre la societat i el tot.\nLes nocions fonamentals de la ciència són d’origen religiós. Els sistemes de classificacions primitius estaven destinats a fer intel·ligibles les relacions que existeixen entre les coses. La ciència es dóna de la mateixa manera i l’origen de qualsevol coneixement està en l’origen de les classificacions (habitualment socials, religioses).\nA partir d’aquí, Durkheim fa un balanç entre els mèrits d’aquestes nocions fonamentals (pioners de la sociologia del coneixement) i les crítiques que se li poden fer (fonts equivocades, les formes de classificació no sempre es corresponen amb les formes socials).\nLa divisió social del món -La societat no només influeix en quines són les notícies que ens arriben del món sinó també en la manera en què aquestes s’organitzen dins dels nostres caps. Dit d’una altra manera, en com classifiquem el món. El “classificar” és un fet social i, alhora, personal.\nLa dimensió social de tot plegat es fa visible amb les diferències culturals. En cultures diferents no només dividim el món en diferents maneres, sinó que l’estil amb què el dividim també és diferent.


Vacant feina Mercadona per a Barcelona de repartidor/a - Mercadona\nVacant de feina a Mercadona per a Barcelona de repartidor/a\nAmb l'objectiu d'ampliar el nostre servei al client, a Mercadona ens calen repartidors/ores per cobrir les nostres vacants a Barcelona.\nEl treballador a Mercadona és un actiu molt important. Mercadona té com a objectiu disposar d'una plantilla compromesa amb l'excel·lència i el servei, altament motivada i alineada amb la visió de la companyia per assolir els objectius del projecte comú. El que avui és Mercadona és el resultat de les idees i de l'esforç de tots: un equip ple de Talent.\nQuè t'oferim a Mercadona?\nSou inicial de 1.327 € bruts/mes amb progressió salarial.\nPer ser repartidor/a a Mercadona has de complir els requisits següents:\nDisponibilitat per treballar de dilluns a dissabte, en jornada setmanal de 40 hores.\nLlocs de treball en Mercadona per al Bloc Logístic d'Abrera


Josep Mir (Pobla Mafumet): "Aquell ascens va ser un gran premi final" - FutbolCatalunya\nPublicat per: Carola Ugrinovic 28 de juny de 2020\nDia inesborrable per a l'expresident poblenc // FOTO: CF Pobla Mafumet\nUn camp ple de gom a gom amb una afició entregada, un equip confiat en capgirar l'eliminatòria i 90 minuts per endavant per fer història. Aquell diumenge del 2015 tot estava preparat perquè el club pobletà conquistés una fita, inimaginable, fins llavors.\nDues hores i una tanda de penal més tard, el patiment es va convertir en alegria desboradada entre la parròquia, els jugadors, l'staff tècnic amb en Martín Posse al capdavant i una junta directiva presidida pel Josep Mir. L'objectiu s'havia aconseguit: la Pobla de Mafumet estava a Segona B per primera vegada.\nRecordem aquell partit, precisament amb en Josep Mir, expresident del club i història viva de l'entitat.\nEl 28 de juny del 2015 és una data històrica per a la Pobla. Cinc anys després, expliqui'ns com va viure aquell, inoblidable partit?\nSincerament, no es pot explicar amb paraules. Va ser meravellós, fantàstic i, perquè no dir-ho, també imprevisible per com es va anar succeïnt el partit i l'eliminatòria.\nArriban al matx de tornada amb un 1-0 en contra. Quines eren les sensacions abans de saltar a la gespa?\nDe tranquil•litat. Sabíem que teníem un bon equip, que les coses s'havien fet bé i s'havia treballat dur durant tota la temporada i que, al final això era una loteria. Si aconseguíem l'ascens era el premi a tota aquesta feina ben feta i a una temporada excel•lent però no era, de cap manera, una obligació.\nCom a president, va traslladar algun missatge al vestidor?\nNo, crec que aquesta és una feina del míster, és qui sap de futbol i conviu amb el vestidor. Tot i que, jo era el president, tampoc entenia gaire de futbol (riures).\n"L’ascens va ser un premi a tota aquesta feina ben feta"\nEns centrem en el partit. Un partit dominant pels locals des del minut 1, amb moltes ocasions per obrir el marcador però on el gol no arribava. Tenia por que l'impaciència i l'ansietat s'apoderés de l'equip?\nEra una de les possibilitats, depeníem de que la piloteta entrés i ja sabem que el gol és molt capritxós. No obstant això, jo creia que alguna de les ocasions acabaria entrant, com finalment, va passar.\nEl porter Varo va ser decisiu // FOTO: CF Pobla Mafumet\nVan haver d'esperar fins al minut 71 per a que una d'aquestes ocasions entrés i Vadillo empatés l'eliminatòria. En aquell moment, va pensar que quedava temps per capgirar el marcador sense arribar a la prorròga?\nLa veritat que després de tant de temps en el món del futbol he après que això mai se sap. Penso que quan es va empatar, l'equip va saber jugar amb els nervis, no es va precipitar a l'hora de buscar el segon gol i no va cometre errors.\nNo va ser així, al final es va jugar una pròrroga i una posterior, fatídica, tanda de penals. La recorda?\nI tant que la recordo, sobretot el moment en que Varo va decidir llençar el primer penal de la Pobla, el qual el va convertir per, posteriorment, posar-se sota pals i aturar el del Gerena. Va ser una tanda de moltes emocions que van esclatar quan Joaqui va transformar el penal decisiu que donava l'ascens.\n"Va ser una tanda de penals inoblidables i de moltes emocions"\nNo vull oblidar-me de l'afició que va omplir de gom a gom el camp i que va portar l'equip en volandes.\nCorrecte. El camp feia goig i l'afició va estar de 10, potser aquest suport el vam trobar a faltar en alguns partits durant la nostra estada a Segona B. Tanmateix, l'ascens va ser una fita històrica per a una població de 4000 habitants.\nDe tot el que va viure durant aquella eliminatòria amb quin record es queda.\nÉs difícil quedar-me només amb un. Destacaria l'harmonia i la unitat que regnaven dins del vestidor i de les quals, Martín Posse, va ser el gran artífex. No se m'obliden els "asados" que preparava el míster, com s'encarregava ell mateix de posar la carn a la graella...\nCinc anys després l'alegria no s'esborra // FOTO: CF Pobla Mafumet\nEs podria dir que després de 17 anys com a president, aquell ascens va ser el colofó a tota aquesta trajectòria?\nSense cap mena de dubte va ser la cirereta dels pastís. Recordo que quan vam pujar a Tercera pensava que ja em podia morir perquè havíem assolit el nivell més alt. Per sort, em vaig equivocar, vam ascendir a Segona B i encara segueixo viu (riures).\n"No se m'obliden els "asados" que preparava el míster, Posse"\nVostè és conscient que és història viva del club pobletà?\nNo considero que jo sigui història sinó que ho és el club i que per casualitats de la vida em va tocar a mi presidir l'entitat durant aquesta època tan meravellosa. Això no treu que per a mi hagi estat i continui sent un orgull haver presidit aquest club.\nAl 2017 deixa el càrrec Segueix lligat al futbol d'alguna manera?\nNo, ara només assiteixo com a un espectador més al Municipal a veure els partits. El meu temps ja ha passat i ara els hi toca als demés gaudir i continuar fent-ho bé.


Milers de treballadors es manifesten contra el Govern a Bucarest - Diari de Girona\nMilers de treballadors es manifesten contra el Govern a Bucarest\nMés de 400 persones van necessitar assistència mèdica i 70 van ser hospitalitzades, entre elles onze policies\nreuters/ep 12.08.2018 | 00:51\nUn moment dels enfrontaments entre manifestants i policies. reuters\nDesenes de milers de persones van prendre divendres a la nit els carrers de Bucarest i d'altres ciutats de Romania per protestar contra el govern del partit socialdemòcrata.\nLa manifestació va estar organitzada i promoguda per empleats romanesos que treballen a l'estranger. Els manifestants van queixar-se de la corrupció arrelada, dels baixos salaris i dels intents del partit de govern de debilitar el poder judicial en un dels estats més corruptes d'Europa.\nA Bucarest, alguns manifestants van intentar obrir-se camí a través de les línies de seguretat que custodiaven l'edifici del Govern. D'altres van llençar ampolles i pedres contra la policia antiavalots. La policia va assegurar que grups de provocadors estaven a la plaça. La policia va fer servir un canó d'aigua i va ruixar la multitud de manera progressiva amb gasos lacrimògens.\nAl final, més de 400 persones van necessitar assistència mèdica. Segons l'Agència d'Intervenció d'Emergència ISU, entre els ferits hi ha dos policies que es van separar de la seva unitat. Desenes de milers van protagonitzar protestes pacífiques en altres ciutats romaneses.\nEntre els manifestants hi havia el camioner Daniel Ostafi, de 42 anys, que treballa a Itàlia des de fa quinze anys i que va qualificar de «corruptes» els governants romanesos. Mihai Podut, un treballador de la construcció de 27 anys que se'n va anar el 2014 primer a França i més tard a Alemanya, també es va mostrar molt enfadat per la corrupció dels governants del seu país d'origen.\nEl president romanès, Klaus Iohannis, va condemnar el que va valorar com a ús desproporcionat de la força per part de la policia, però un portaveu d'aquest cos, Marius Militaru, va negar un ús desmesurat de la força i va apuntar que només van intervenir per neutralitzar els grups violents.\nEn total va haver-hi 70 hospitalitzats, entre els quals onze gendarmes. Una agent va ser hospitalitzada per haver patit fractura de columna cervical.


Hôtel Notre Dame Rochefort-Montagne França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 34 allotjaments a Rochefort-Montagne.\nPlace de la Basilique, Orcival, Rochefort-Montagne, França, 63210 - Veure al mapa\n"Looking out at Notre Dame Basilica from our hotel room, hear..."\nConvenientment situat a Orcival, Hôtel Notre Dame és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHôtel Notre Dame ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, restaurant, bar, caixa forta.\nL'ambient de Hôtel Notre Dame es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, caixa forta a l'habitació són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hôtel Notre Dame és una elecció inteligents per a viatgers a Orcival, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (225) Parelles (124) Viatgers en solitari (16) Famílies amb infants petits (46) Famílies amb infants grans (17) Grups (23)


“Cada vegada es parla més dels productes de qualitat, però menys del que caldria”\n17/12/2021 - 17:03h\nEntrevistem la pregonera de la Fira del Gall 2021, la periodista gastronòmica Tana Collados, directora del programa ‘Gent de mercats’\nTana Collados és una de les periodistes gastronòmiques més reconegudes de Catalunya. El seu vincle amb TV3, on la setmana que ve estrena la nova temporada de ‘Gent de mercats’, l’ha convertit en una de les cares amables de la reivindicació de la cuina i els productes de qualitat de la terra. Dimecres va protagonitzar el pregó de la Fira del Gall 2021 a Vinseum.\nLa pandèmia ha canviat la forma de veure i viure la gastronomia. També la manera d’explicar-la?\nSobre la manera d’explicar la gastronomia, pensava que hi hauria més canvis dels que realment hi ha i hi haurà. El que sí que hi ha és una presa de consciència en la restauració sobre alguns temes. Ja es feia l’exercici de voler consumir de proximitat i de voler saber l’origen dels productes, no és d’ara. Però el que crec és que la pandèmia el que ha fet, en tots els àmbits, és accelerar tendències. Per tant, allò que passava en temps de confinament i restriccions, com el take away i el delivery, ha vingut per quedar-se. Per altra banda, pensava que hi hauria més canvis en la forma d’afrontar la gastronomia del dia a dia, però no n’hi ha hagut tants, i tampoc han tancat tants restauradors com pensava.\nAquesta sisena onada pot ser una estocada final per a la restauració?\nAquesta sisena onada m’ha sorprès tant com a tothom, i no sé cap on aniran les coses, però jo crec que el sector gaudeix de bona salut. Hi ha ganes de gastar, i s’està veient aquest final d’any. Consumim molt de tot. Si hi ha un hàndicap, serà l’econòmic, produït per l’increment de les matèries primeres.\nDes del 2008, en què va ser pregonera, ha canviat molt la forma de veure la gastronomia catalana i els productes de qualitat?\nLa feina que s’està fent des de les institucions i els mitjans fa que cada vegada es parli més dels productes de qualitat, però menys del que caldria. Fa molts anys que parlem del tema, i un canvi radial no hi ha sigut. És una gran assignatura pendent. Esperaria, per exemple, que a la Fira del Gall hi hagués més productors dels que hi ha. Enguany són els mateixos que fa 11 edicions. Potser sí que hi ha més consum de gall, però no és prou. M’agradaria trobar-lo a més llocs, i durant tot l’any. Encara molt camí per recórrer.\nNingú dubta ja de la qualitat de la proposta del país?\nJustament per això em sap greu la situació en què ens trobem. La gastronomia i els productes catalans són coneguts, però no tan consumits com haurien de ser. El vi català a Catalunya no és el que es beu més encara ara, i això que som el país del vi. Encara no ens creiem tot el que fem i tot el que tenim.\nXavi Gonzàlez | 24/11/2021 - 12:00h\nEva López | 17/12/2021 - 19:07h