Les Biblioteques de Barcelona superen el milió d'inscrits | betevé\nEl nombre de ciutadans amb carnet de biblioteca ha crescut un 3,7 % entre 2018 i 2019\nMeritxell Hernández Soler | divendres, 6 de març del 2020, a les 23.01\nAl llarg del 2019, la xarxa de Biblioteques de Barcelona va superar el milió d’usuaris inscrits, 1.003.188 concretament. Per tant, podem dir que tres de cada cinc barcelonins tenen carnet de biblioteques. Analitzem l’ús que fan els ciutadans de les 40 biblioteques públiques de Barcelona en sis gràfics.\nEn 10 anys, el nombre d’usuaris inscrits a la xarxa de biblioteques públiques ha crescut un 35,4 %. El 2009, 740.670 barcelonins tenien carnet de Biblioteques de Barcelona, mentre que el 2019 va acabar amb 1.003.188 inscrits. En una dècada, la proporció d’habitants de la ciutat amb carnet de biblioteques ha crescut any rere any, arribant al 60,8 % el 2019.\nSegons les dades de Biblioteques de Barcelona, el 55 % dels usuaris són dones. Per grups d’edat, un 67 % dels usuaris de les biblioteques són adults, d’entre 25 i 64 anys. Els joves (15-24 anys) representen un 13 % i els segueixen la gent gran (11 %) i els infants (9 %).\nEl Clot, Sant Gervasi i Gòtic, les biblioteques amb més proporció de carnets nous\nAl llarg del 2019, es van expedir 50.432 carnets de biblioteca nous. Una xifra lleugerament inferior a la del 2018, quan els nous usuaris inscrits van passar el llindar dels 51.000. Si ens fixem en quina de les 40 biblioteques públiques de Barcelona ha crescut més pel que fa als usuaris inscrits al llarg del 2019, la trobarem al districte de Sant Martí. La Biblioteca el Clot – Josep Benet va tancar el 2019 amb 1.398 carnets nous, que representen el 13,46 % del total de carnets registrats en aquest equipament.\nA la Biblioteca Sant Gervasi – Joan Maragall, els usuaris que s’hi han inscrit durant l’any passat suposen l’11,39 % del total. La Biblioteca Gòtic – Andreu Nin tanca el podi amb un 9,41 % de carnets nous respecte a tots els usuaris que hi estan inscrits.\nVols saber quants usuaris inscrits hi ha a la teva biblioteca de referència? Cerca-la en aquesta taula interactiva i podràs veure quina és la proporció entre els carnets nous del 2019 i el total de carnets que hi ha registrats.\nEls veïns de Gràcia, els que van més a la biblioteca\nAl llarg del 2019, cada barceloní va visitar les biblioteques públiques en quatre ocasions de mitjana. En la meitat dels 10 districtes de la ciutat s’ha igualat o superat aquesta xifra. Destaca especialment Gràcia, que repeteix com a districte on els ciutadans fan més visites a les biblioteques al llarg de l’any, 8,6 durant el 2019.\nEn segon lloc, trobem les Corts, 6,3 visites per habitant. Només dos anys enrere (abans de la inauguració de la Biblioteca Montserrat Abelló), el districte tancava el rànquing amb 1,95 visites per habitant el 2017. En canvi, els districtes amb menys visites per habitant a les biblioteques durant el 2019 són Sants-Montjuïc (2,8) i Horta-Guinardó (2,6).\nClica sobre cada districte per saber quantes visites per habitant es van registrar el 2019 i quantes visites i documents prestats s’hi van donar de mitjana cada dia.\nJaume Fuster, Sagrada Família i Ignasi Iglésias lideren el rànquing de préstecs\nL’any passat, les biblioteques públiques de la ciutat van prestar un total de 3.433.560 documents. Biblioteca per biblioteca, la Jaume Fuster va ser la que va registrar un major nombre de préstecs, 261.312. De fet, en la darrera dècada, la Biblioteca Jaume Fuster, la Biblioteca Sagrada Família – Josep Maria Ainaud de Lasarte i la Biblioteca Ignasi Iglésias – Can Fabra han encapçalat el rànquing de documents prestats. Només va canviar el podi el 2015, quan la Biblioteca Esquerra de l’Eixample – Agustí Centelles es va col·locar en la segona posició.\nSi mirem en detall els préstecs del 2019, veurem que els llibres representen més d’un 71 % dels documents prestats. En segon lloc, trobem els documents de vídeo, pel·lícules o sèries, que van suposar el 18,7 % dels préstecs. La música tanca el podi, amb el 4,3 % dels documents prestats el 2019.\nPel que fa als llibres, ‘Todo esto te daré’, de Dolores Redondo, va ser la novel·la més prestada a les biblioteques públiques de la ciutat durant el 2019.\nRecycled J, Aleesha, i el seu ‘Angelito’\nEl Lliure du a escena ‘El quadern daurat’, de Doris Lessing\n‘Subúrbia’ amb el Josep Xortó


Detinguts dos menors a Tàrrega per atracar dos joves amenaçant-los amb una navalla | Ràdio Tàrrega\nDetinguts dos menors a Tàrrega per atracar dos joves amenaçant-los amb una navalla\nUn dels arrestats també l'havien detingut la setmana passada per robar en un bar del municipi\nACN Tàrrega .- Els Mossos d'Esquadra i la Policia Local de Tàrrega van detenir dilluns dos menors, de 15 i 16 anys, com a presumptes autors de dos atracaments al municipi després d'amenaçar les víctimes amb una navalla. El primer va tenir lloc dissabte al carrer Via Lacetània quan els assaltants van sorprendre un jove i li van robar dos anells i una polsera. L'endemà, diumenge, els menors van atracar un altre jove a la plaça Nacions Sense Estat i li van sostreure el telèfon mòbil. Prop del lloc dels fets i gràcies a la descripció facilitada per la segona víctima, agents dels dos cossos policials van poder identificar els dos menors però aquests van aconseguir fugir corrent. Finalment, els van localitzar i detenir dilluns.\nEs dona el cas que el menor de 16 anys havia estat detingut la setmana passada per la policia local com a presumpte autor d'un robatori en un bar del municipi. El noi va quedar en llibertat amb càrrecs sota la responsabilitat del seu pare. Per la seva banda, l'altre arrestat va ingressar en un centre de menors.


La Rosita i en Manel cuinen!: 2011\nUn "fast" pamtumata madrileñu amb oli d'Olicatessen... rico, rico, rico...\nMI "FAST" PAMTUMATA\nEl pitjor que hi ha a l'estiu és la calor, però encara és més pitjor haver d'estar a la cuina... però ja és l'ecatombe si acabes de venir de fer esport i et mors de calor, de gana i de set.... I com que a més érem una bona colla, amb criatures incloses, d'aquelles que ploren quan tenen gana i, al final, ja no saps de què estàs agoviat, si de la calor, de les pataletes, de la set, de la gana... vam decidir de fer un "pamtumata" d'aquells que et recomforten i no et deixen dormir fins a les 3 de la matinada, perquè ja se sap, això de sopar a 2/4 de 10 del vespre, "como que no!".\na l'atenció de la\nSenyora Rosita AMKS\nPerò aquest "pamtumata" és molt especial. L'hem amanit amb un oli que no es menja.. .ES BEU, SENYORS, ES BEU! És l'oli que l'any 2011 ha guanyat el premi al millor oli d'oliva extra-verge. Val a dir que és "ecològic", certificat, que jo sé que als de ciutat això us "pone"... però tant se val si l'és o no l'és. Jo en conec els productors i... són persones que fan la feina molt i molt ben feta, molt coherent i amb molta honestetat. Si cliqueu AQUÍ podreu xafardejar el seu lloc web, i podreu conèixer millor la feina que estan duent a terme!\nAixí doncs, per fer un bon "pamtumata" cal tenir, pa i tomàquets, un bon oli i, apa, a xucar.\nSi sou colla, millor compreu ciapatta, l'obriu sencera, la xuqueu, sa saleu, l'amaniu, la tanqueu com si féssiu un bocata gegant i el talleu a trossos.\nLa barra "antes de"\nCom que em sento molt "polaco", d'arrel garrotxina, a una cuina del "cuadrante nordeste peninsular" no es tira res, per tant, els tomàquets que heu utilitzat els poseu en un plat, talleu una bona ceba de figueres i l'amaniu amb sal, pebre, vinagre i oli i us servirà per posar damunt del "pamtumata" i alegrarà la resta d'ingredients que hi poseu.\nLa barra "después de"\nCom que estic a prop de Sant Pere Pescador, vaig aprofitar per comprar "tallarines", una mena d'escopinyes "pesqueñinas" de les que els santperencs n'estan molt orgullosos. Les poseu en una paella ben roent, unes gotes d'oli d'oliva i les hi tireu. Quan han ben fumejat i es comencen a obrir, hi tireu un raget de Chardonnay i ho flambegeu. Les deixeu acabar de fer tapades i les serviu calentes. Cal menjar-les només sortides del foc.\nL'amanida estil "polaco"\nAl "pamtumata" hi podeu afegir el que vulgueu. Nosaltres hi vam posar embotits ibèrics, embotits garrotxins, formatges francesos i anglesos.\nCLICADA D'ULL --> Tot i que els més catalanistes se senten el pa amb tomàquet molt "nostrat", paga la pena dir que també és el menjar típic de moltes regions d'Itàlia i de Grècia. És un menjar molt mediterrani!\nBON PAMTUMATA I QUE US APROFITI!\nEtiquetes: ceba de Figueres, El Rebost de l'Empordanet, embotits, formatges, Olicatessen, pa amb tomàquet, Primer plat\n3 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 19:07\nVELLUT DE TOMÀQUET AMB\nMOGOLLON DE MENTA\nI sí, és l'època que més bé entra el menjar fred. Avui us proposo un "vellut" de tomàquet. No té cap mena de secret, i "vellut" és el nom que rep la textura final. És apte per a vegeterians, ja que no s'hi posa cap porqueria com "quesitos" o cremes de llet tan usats pels que no saben cuinar... Bé, després del meu comentari tan constructiu, com sempre, us en detallo la recepta:\nAh! I bon juliol a tots! I cuideu força la vostra alimentació!\n1 k de tomàquets -els que vulgueu, total s'han de triturar i no es veuen\n20 ml de vinagre de mòdena\n10 ml de xerès dolç\n2 molles de pa\n1 C de mostassa antiga\nuna pisca de pebre\nOPTATIU: Fulles de menta. Si les agafeu del jardí, renteu-les bé.. si les compreu al super, no cal.\nTot i que no sóc gaire amic de la Thermomix -que l'únic que fa és triturar-te el cervell i fer-te més mandrós-, aquesta recepta la podeu fer amb el robot. Si no en teniu, segur que la vostra veïna o amiga de l'ànima que és més sofis que tu la té. Amb tot el morro, vés a casa seva i, quan ho tinguis fet, li'n dónes un xarrup i li passes el link al meu blog, així tindré més seguidors\nPosa-ho tot dins el robot i que ho trituri ben triturat\nAl cap de 10 minuts, ho passes tot pel xinès\nHo guardes a la nevera i tens vellut de tomàquet per a tota la setmana\nCLICADA D'ULL --> Com que fa molta calor i això és un primer plat, jo hi he afegit menta, ja que és molt depurativa i ajuda a digerir la resta de plats que continuen en un àpat. De ser plat únic, afegiu-hi alfàbrega, que hi queda molt bona, també!\nBONA TRITURADA I A BEURE MOLT DE LÍQUID, QUE FA MOLTA CALOR!\nEtiquetes: all, ceba de Figueres, El Rebost de l'Empordanet, molles de pa, mostassa antiga, oli d'oliva, pebre negre, pebrot verd, Plat vegetarià, Primer plat, sal, Tomàquet, vinagre de mòdena, Xerès Dolç\n1 comentari: Els cuiners: Manu & Rosita a les 15:00\nEl Tiramisù de Pazzaglia\nBona tarda-nit d'estiu, estimats lectors!!! Bé, avui us poso un post que un dia, fa temps, us vaig prometre: el tiramisù. No és original meu, però per als espanyols és ben original.\nCom que sempre he tingut un esperit lliure i aventurer, l'any 2003, si no recordo malament, vaig escapar-me una temporada cap a Itàlia. Era l'any que les "tapas" espanyoles feien furor a tot el món. Va donar la casualitat que, a Florència, tot fent de padrí de noces d'una amiga, em va tocar dinar amb els propietaris d'una de les millors pastisseries d'Itàlia, a la ciutat de Terni, a la regió de l'Úmbria, al costat del Laci. Quan van saber que jo era espanyol i que m'agradava la cuina, em van proposar d'anar-me'n una temporada al seu "ristocaffè" per fer tapes, paelles, fideuàs, cremes catalanes, recuits... és a dir, per fer cuina espanyola a les nits. Ells, a canvi, m'ensenyaven els secrets de la cuina i la pastisseria italiana. Val a dir que allà vaig aprendre a fer molt bons tiramisù, i d'altres pastissos, com el Panettone, per exemple. A més, dóna la casualitat que el patró de Terni és Sant Valentí i, amb la bona fama que tenen els de ca'n Pazzaglia, els mesos de novembre a febrer és una bogeria enviant pastissos de Sant Valentí al Japó. Aquí hi trobareu el link cap a la ristocaffè Pazzaglia. Si mai aneu per l'Umbria, aneu-hi a menjar... és una delícia!\nL'únic que necessiteu per fer aquest tiramisù és paciència... bé, com tot a la cuina, de fet.\n675 g nata de postres, de bona qualitat, si us plau\n15 g de cafè en pols\n75 g de licor d'ou o VOV -per als que viatgeu sovint a Itàlia, és la millor marca-\nBarregem els rovells amb el sucre fins aconseguir la textura de pomada, tal com es veu a les fotos\nROVELLS AMB SUCRE\n2.- Muntem la nata tal com es veu a les fotos\n3.- Afegim el Mascarpone a 1\nEL MASCARPONE ES POSA\nALS ROVELLS MUNTATS AMB SUCRE\n4.- Afegim 2 a 3 i hi posem el cafè en pols\nCAFÈ EN POLS DINS LA MASSA\n5.- Afegim el VOV a 4\n6.En una safata hi posem el licor de cafè i el cafè ristretto i hi banyem els melindros. Volta i volta i els anem colocant al motllo. Fem un pis de melindros i un pis de pasta de tiramisù. Una recomanació: deixeu un parell o tres de melindros constantment en remull així els podreu usar per anar tapant forats a mesura que feu les capes.\nCAFÈ RISTRETTO, MELINDROS I LICOR DE CAFÈ\n7. Un cop heu omplert el motllo, el guardeu a la nevera 12 hores o més.\nLLEST PER REPOSAR 12 HORES A LA NEVERA\nEl desenmotlleu i el poseu damunt d'una safata i apa, a "jalar-nos-lo", que està de mort.\nPERÒ!!!! Abans de menjar-lo hi falta l'ingredient principal gràcies al qual aquest postre en rep el nom: EL CAFÈ! És a dir, TIRAMISÙ vol dir "Tira-m'hi pel damunt". Per tant, un cop serviu el pastís al comensal, l'heu de ben regar amb un ristretto!\nCLICADA D'ULL --> Em van dir que a Itàlia, tret de Sicília, no es fa servir ni l'amaretto ni el vi de Marsala per fer el tiramisù, i encara menys el cacau, que això és un invent dels catalans, que van ser els primers en usar el cacau i, per extensió, la xocolata, a la cuina.\nBON PROFIT I A FER MOLT D'ESPORT!\nEtiquetes: cafè en pols, El Rebost de l'Empordanet, licor d'ou, licor de cafè, Mascarpone, nata, Pazzaglia, Postres, rovells, sucre, Tiramisù\n2 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 16:15\nUNA TRUITA "BASURA"\nSí, bé, perdoneu pel castellanisme, però crec que s'entén millor "basures" que escombraries o brossa, per allò del centralisme barceloní i el dialecte de la perifèria, i com que estem en un món global, crec que el traductor de google sabrà traduir millor el castellà que no pas les paraules inventades per no sé quin partit manava. Però bé, fins i tot a Olot, d'això en dèiem "basures" malgrat que un any tot va canviar i a escola ens obligaven a rectificar i ens feien dir escombraries... És el que té haver estudiat en escolapis prop de la frontera amb "Oh-Europa-Me-L'imatginava-Més-Gran" que l'únic que no van canviar és el "ditxu" tan nostrat "la letra con sangre entra..." o algu similar!\nBé, menjar de "basures" és el que els més rafinats i sofis en diuen "cuina d'aprofitament". I què millor per a la cuina basura que una truita. És a dir, abans de llançar-ho o donar-lo al gos, el millor és fer-ne una truita. I està, que t'hi mors! Però no pas perquè tingui virus o E-coli, ara que està de moda, o algun cuc d'aquells que sol sortir de les basures a l'estiu si te les deixes oblidades 15 dies a casa (sense ser sinònim de transtorn psicològic o maníaco-depressiu). No no, t'hi mors de lo bones que estan!\nEn aquest cas és la truita del risotto que va sobrar en aquest post. Com que encara fa fresca i visc dins d'un gruyère sense calefacció, vaig preferir deixar l'arròs dins la mateixa cassola. Si sou rafinats o maniàtics de la biologia o ciència alimentària i teniu nevera, ho podeu guardar a la nevera, sense cap problema.\nI per cert, com que ho vaig fer el dia que al poble va haver-hi una gran tormenta i ens vam quedar sense llum i sense res, vaig convidar a amics a sopar, i ells mateixos us poden dir que era BONÍSSIMA!\nI QUE BONA ERA!\nI res, per fer la truita, calen ous, batre'ls i ja està. És a dir, no té cap problema ni secret. Si algú encara no sap fer cap truita, que guglegi "tortilla" i li sortiran milers de receptes.\nCLICADA D'ULL --> A Girona, fa uns 15 anys, quan jo era estudiant mig indigent-okupa (als 90 es portava ser okupa de cases, no pas de places públiques com ara), hi havia un "garitu" que encara existeix on podies anar a menjar les millors truites de basura que s'havien fet mai. Ara s'han sofisticat una mica i les fan al moment!\nEtiquetes: cuina "basura", cuina d'aprofitament, Risotto, Segon plat, truita de risotto\n9 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 18:22\n4 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 21:03\nPollo "al ayuntamiento"\nJa sé que us tinc molt abandonats, però la feina és la feina i lo primer és lo primer. Però aviat atacarem de nou!\nAquests dies de tanta pau i benestar social, he trobat pel núvol aquesta recepta que va de conya per al dinar del 22 de maig...\nPOLLO AL AYUNTAMIENTO.\nIngredientes: (Un pollo. Un despacho.Varios chorizos.)\n5. Y él solito se va haciendo rico, rico, rico ...\nAh, i en aquest cas, no hi posem cap melmelada de El Rebost de l'Empordanet... que aquest "pollu" no se la mereix.\nQue us aprofiti a tots!\n1 comentari: Els cuiners: Manu & Rosita a les 15:07\nLlàgrimes de Gintònic o Ramon Freixa, Wilfredo Lam, André Breton i El Rebost de l'Empordanet\nFOTO ROBADA DEL BLOG IDASDECOCINA\nAquest matí de divendres ha estat especial. La gran alegria ha estat rebre un correu privat a través de Facebook des d'uns admiradors de Saragossa.\nEm passaven AQUEST LINK que us enganxo aquí perquè pugueu disfrutar d'una literatura culinària que està feta des de la passió i l'amor a les coses ben fetes.\nI ha estat un honor per a El Rebost de l'Empordanet(r) que se'ns estigui comparant amb l'obra pictòrica de Wilfredo Lam i la literatura d'André Breton. D'aquest últim, jo en sóc un fervent admirador, a més! Per a mi la seva millor obra poètica ha estat El Aire del Agua.\nAh, i per cert, la Rosita ha passat a la categoria d'"Escudera"...\nUna vez más, MUCHÍSIMAS GRACIAS, Idasdecocina!\nEtiquetes: El Rebost de l'Empordanet, Idasdecocina, Llàgrimes de gintònic, Salses\n4 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 12:34\nMaduixes amb llàgrimes de Gintònic - Gràcies a Pa de Nous\nFOTO DE LA RECEPTA DE PA DE NOUS, ROBADA\nDEL SEU BLOG!\nClicant aquí trobareu una recepta ben senzilla per a una nova aplicació ben original de les llàgrimes de Gintònic d'El Rebost de l'Empordanet(r)\nAgraeixo vivament a Pa de Nous per aquesta recepta. Moltes gràcies!\nEtiquetes: El Rebost de l'Empordanet, Llàgrimes de gintònic, Pa de Nous, Postres\n4 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 15:47\nFOTO ROBADA DEL BLOG: CUINAR ÉS GENERÓS\nUs linquejo aquí el que ha fet el meu tocaiu Manu(el) de Cuinar és generós.\nMoltes gràcies, Manu(el)\nAquí podeu anar al seu blog i a la recepta que ha titulat més amunt\nEtiquetes: Cuinar és generós, El Rebost de l'Empordanet, Melmelada de tomàquet amb alfàbrega, Plat vegetarià, Primer plat\n5 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 16:51\nYang i Yin... dues forces IN MEMORIAM\nUfff... Hi he sigut a temps! Finalment he pogut robar-me dues horetes per fer les compres i fer-me el dinar dedicat a la memòria de l'Empresari Santi Santamaria. M'ha fet molt il·lusió dedicar-li aquest temps i aquesta recepta. Tot i que vaig tenir la sort de conèixer-lo, cuinar amb ell i menjar amb ell a casa d'una amiga meva en un sopar íntim d'amics (érem 9), i d'això ja fa 4 anys, una setmana santa a l'Alt Empordà, mai més hem coincidit. En la intimitat, i amb tota la colla de gent que érem, va ser una persona respectuosa i que sabia compartir un temps i un espai amb tot tipus de gent, de classes socials, de pensaments, de maneres de viure... I el que més em va agradar, i impactar, a la vegada, és que aquell vespre va venir, amb la seva companya, amb un cabàs ple de menjar des de Sant Celoni per compartir-ho amb els amics.\nTot i així, el que més li he admirat -i que de fet admiro de tothom- és que era una persona molt independent, amb les idees clares del que NO cal ser ni fer, sorneguer i que va saber fugir de totes les capelletes, grupets i col·lectius que es fan i es desfan arreu. I ho admiro perquè, tant aquesta actitud com aquest tarannà em demostra el grau d'exigència que un humà pot arribar a aguantar per ser coherent amb ell mateix i, consegüentment, no haver-se d'avergonyir ni frisar per saber dir les coses pel seu nom i a la cara. I això, en una societat on, si no pertanys a cap grup i, encara menys, si no ets algú dins d'aquesta capelleta, esdevéns un "outsider" dins l'ofici que estiguis fent.\nI sí, aquell vespre vaig conèixer un Santi conscient de la petitesa del món en què vivim, una persona que ha dominat l'ofici de la cuina i un gran professional del món de l'Empresa.\nJo, d'aquesta recepta, prefereixo "etiquetar-la" com a Memòria... En Santi no marxarà de les nostres vides mentre el recordem i mentre la seva família continuï les seves petges. Espero, i creuo els dits, que cap d'ells es torni com els que sovint tenim per aquí pol·lulant en fires, renuions i grupets d'il·luminats...\nI ja que el Santi ha mutat les seves energies al Sud-est Asiàtic, he volgut fer un plat dedicat a la mutació, a la mutació constant de les coses. He usat ingredients d'aquí i ingredients orientals però, a l'hora de muntar el plat, he posat els ingredients més Yang a dalt de tot (a tocar al Cel, generador de la creació) i els més Yin a baix de tot (a tocar de la Terra, receptora de la creació). La salsa líquida, com qualsevol líquid, he respectat la idea de pensament taoista que els líquids són més dèbils (energèticament) que els sòlids. És a dir, he comparat el líquid de la salsa amb els rius, i la part sòlida, amb les muntanyes. L'aigua, gràcies a la seva docilitat i debilitat, té la força suficient per fer canviar allò que és més dur i perenne: la muntanya i les pedres.\nVinga, anem per feina que avui és tot molt llarg.\nPebrots vermells escalivats\nNetegem les carxofes i les partim en 4 parts. Trenquem el tronc dels espàrrecs per quedar-nos amb lo més tendre.\nHo posem a la vaporera. 20 minuts per a les carxofes, 7 minuts per als espàrrecs.\nEn una altra paella, preparem l'alga Kombú. La tallem a tires petites i la posem a la paella amb dos dits d'aigua, que deixi anar la sal. Quan estigui a punt d'acabar-se l'aigua, hi afegim les gambes. Un cop grenyals, apaguem el foc i ho guardem.\nEscalivem els pebrots. Fins que la pela sigui ben negra. Els netegem i els tallem a tires. Ho guardem.\nRatllem amb la mandolina el porro i el carabassó. Ho guardem.\nRatllem dues cebes amb la mandolina. Ho guardem\nPosem els xampinyons a la paella, sense oli. Quan estiguin torradets, hi afegim la ceba que deixarà anar l'aigua.\nQuan ja estigui tot una mica potxat, hi afegim el licor d'arròs.\nQuan ja s'ha begut el licor, hi afegim la salsa de soja.\nHi posem el Chile sencer a dalt de tot i deixem reduir.\nUn cop reduït, ho guardem.\nEmboliquem un quart de carxofa amb una tira de pebrot vermell escalivat. Tapem el cor de la carxofa amb la pasta kadaïfi.\nAmb oli ben roent, fregim el kadaïfi.\nHo posem sobre paper assecant i ho guardem al forn que se'ns mantingui calent.\nI ara ja podem començar a preparar el plat.\nA sota de tot hi posarem 8 espàrrecs, simbolitzant la rosa dels vents, marcant qualsevol direcció.\nAl bell mig, hi posarem les verdures que hem cuinat amb cura que no hi caigui la salsa\nMentrestant fem això, posem el salmó a la planxa, només marcat costat i costat, que el dins quedi ben cru.\nTambé, mentrestant, saltem amb una gota d'oli de sèsam, el carabassó i el porro. Han de quedar ben grenyals!!!\nPosem el salmó damunt les verdures.\nColoquem les carxofes amb kadaïfi intentant agafar volum.\nAl damunt hi posem el porro i el carabassó.\nAl damunt hi posem les gambes amb l'alga.\nHo reguem tot amb la salsa de les verdures fetes amb licor d'arròs.\nI, finalment, posem el Chile a dalt de tot. Qui se'l vulgui menjar, que el vagi mossegant a trossos petits i combinar amb les dues textures de verdures i el salmó volta-volta.\nCLICADA D'ULL --> Contràriament al que es creu a Occident, les espècies picants són yin. És a dir, ens refresquen i ens calmen. Tot i que de bell antuvi sentim el foc i ens posem a suar de cop, el que estem fent és treure l'energia yang sobrant i relaxar i equilibrar el cos.\nSanti: Estiguis on estiguis, ens veiem!\nEtiquetes: alga kombú, ceba de Figueres, chiles, gambes, licor d'arròs, oli de girasol, oli de sèsam, pasta kadaïfi, pebrots escalivats, salmó, Santi Santamaria, Segon plat, verdures vàries, xampinyons\n6 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 15:28\nUf! Ha costat... patiment, suors, last-minutes... bé, lo de sempre. I sí, les Llàgrimes de Gintònic se'n van a Innoforum 2011 a concursar. Clar, en una fira "pija" on es fan menjars "rarus" amb estris "etrambòtics" que ningú és capaç de fer a casa, i que com més "alienat" millor, El Rebost de l'Empordanet se les ha hagut de manegar per presentar una cosa que semblés que vingués de Júpiter, o d'Urà [és que Mart ja entra dins del nostre radi d'acció i ja el tenim pamat]. I ens ha sortit un pot com abduït d'estirat, amb uns colors blavosos que no sabem encara si qui ho va fer es va empastillar o si ha quedat glaçat del sustu que li ha provocat que el sol tingui més activitat des de dimarts passat.\nTant se val, la qüestió és que hem arribat a temps, i podreu veure la nostra darrera bogeria a la vitrina 1 d'Innofòrum al Forum de Girona 2011. Ho podreu admirar fins a marejar-vos i tastar fins acontentar-vos, del 20 al 23 de febrer!\nI lo dit, deixa de ser piju i fes-te sofis, i podràs compartir amb les teves amigues, tardes de diumenges ben gintonificades!\nCLICADA D'ULL --> Amb el gintònic que he arribat a prendre, avui us cluco els dos ulls!\nEtiquetes: El Rebost de l'Empordanet, Llàgrimes de gintònic, Salses\n3 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 17:02\nARRÒS "JAPI FÀMILI"\nL'arròs em torna boig. I de qualsevol manera: paella, bullit de mal de ventre, fregit, fet al forn, al vapor, tant se val, però que sigui arròs. I avui li toca el torn al "japi fàmili". No és ben bé el tipus de cuinat "familia feliz" xinès, ni tampoc el tipus "japi míl" del nostre estimat McDo. No pas! És un arròs que ens fa més "japis" que feliços perquè l'acabem fent amb Vermut Blanc! És a dir, acabes una mica més atontat del que normalment hom pot estar, però sense acabar essent "tontu" del tot. I si mai teniu un dinar-reunió-que-no-hi-puc-faltar-perquè-sinó-em-deshereten-i-he-d'aguantar-la-iaia-la mama-i-tots-els-difunts familiar, és el bon estat anímic per no acabar mig barallats o discutits. Vé't aquí la "japi fàmili".\nAquest cop he usat Martini, del barat, que per a cuinar per a un tot sol i de dia de "faner" ja està bé. [paraula garrotxina catalogada com a "català de transició" (és a dir, entre l'occità i el portuguès, i no és broma!) que l'estàndard en diu "feiner"]\nEl gust final d'aquest arròs queda entre mig d'un arròs oriental i un dels d'aquí... en gust, eh! No vull pas dir que geogràficament caiguem al Pakistan o a l'Uzbequistan... Ja veureu:\nArròs del Delta de l'Ebre, que és molt bo\nGambes -jo les tenia de la Sirena, que també estan bé, per sortir del pas\nAlls tendres -aquests vénen de Castelldefels, d'un conegut que té un hort ecològic al costat de la pista 3 de l'aeroport d'El Prat (glubs!)\nCeba tendra - del super de l'Escala, no en sé la procedència, però per a mi és producte local km 9 (estic a 9 kms de l'Escala)\nOli d'oliva andalús, molt bo\nMantega Irlandesa, exquisida\nSalsa de soja, del "todo a sien" dels xinus de Sant Pere\nMel de timó que em van regalar aquest nadal per fer-me passar el constipat. Molt efectiva, aquesta mel.\nUna pisca de Curry de Madràs\nUn got de carajillu de vermut blanc.\nBullim l'arròs fins deixar-lo grenyal (al dente). El rentem ben rentat i el posem dins d'una safata per anar al forn.\nEn una paella, hi posem una gota d'oli i dos bons cullerots de mantega. Hem d'aconseguir una "crema" com si vulguéssim fer pasta o risotto (evidentment, parlo dels italians, no pas dels restaurants o cases espanyoles que fan servir la crema de llet per fer plats italians)\nHi posem a saltejar les gambes. Hi afegim la ceba i els alls tallats grollerament, que es vegin.\nQuan la mantega ha començat a agafar una mica de color torradet, hi tirem el got de vermut blanc.\nQuan comenci a bullir, hi afegim la salsa de soja i la mel. Quan la mel ha quedat ben diluïda amb la resta de la salsa, parem el foc.\nTirem aquesta salsa per damunt de l'arròs, hi afegim la pisca de curry i els cacahuets.\nHo barregem tot. Ho podeu fer amb les mans o bé amb dues culleres. Jo ho he fet amb les mans, que sempre queda més bo. Però me les he rentades, abans, ok?\nHi barregem parmesà gratat.\nHo posem al forn perquè l'arròs s'acabi de fer. Fixeu-vos a la foto que l'arròs no queda inundat amb la salsa que he preparat, el mateix vapor acabarà de coure'l tot. Tot i així, de tant en tant el traieu del forn i el barregeu.\nFixeu-vos que no hi he posat sal perquè tant la salsa de soja del "todo a sien" com els cacahuets, ja en porten!\nCLICADA D'ULL --> Les sobres de l'arròs, tant si els feu al forn com si és una paella, es poden convertir en truites. A Olot, el dia que es menjava la paella era el dijous -deien que perquè era el dia que arribava el peix de Roses. Hi ha una altra versió que diu que perquè era el dia que les "txatxes" feien festa... eren així de senyorials, a Olot-. Per tant, els divendres ens en menjàvem la truita, i us asseguro que està MOLT BONA!\nAPA, A SER "JAPIS" I A MENJAR FORÇA!\nEtiquetes: alls tendres, arròs del delta, Arrossos, cacahuets, ceba tendra, curry de Madràs, gambes, mantega, mel de timó, oli d'oliva, salsa de soja, Vermut Blanc\n3 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 20:29\nUna salsa de calçots... NO PAS!!.. Una salsa Gincalçotònica!\nPOT DE KILO DE SALSA DE\nAra sí que feia dies que no feia cap incursió al meu petit i desordenat laboratori casolà (altrament anomenat cuina). Però arribo molt cansat a casa i el que em ve menys de gust és tornar-me a posar a la cuina. Però com que demà, unes amigues alemanyes -bé, de fet, només una, però té una gossa que és políglota-, ens han convidat a ca seva a fer una "calçotada", a mi i al Manu ens ha entrat la falera aquella de ser "ben educats" i portar alguna cosa. Sí, encara que demà sigui dimecres nit, farem "eine BBQ mit Kalzotten". I jo penso... WUNDERBAR!!!!!\nBé, com que els que ja m'heu conegut ja veieu que estic una mica aixelebrat, fet-i-deixat-estar, tot i ser garrotxí (d'aquells que en el seu moment van firmar perquè el Mc.Do cardés el camp d'Aulot [pronunciat a la garrotxina, sis plau]), he fet una salsa de calçots amb el super fabulós i sofis nou producte de El Rebost de l'Empordanet(R): Les llàgrimes de Gintònic!\nTot i que encara estava calenta a l'hora del sopar, l'he provada amb una amanida d'endívies i ceba tendra i estava... de MORT (de veritat, de veritat, pol niño jesú)!\nPer cert, si teniu algun pelut de quatre potes per casa, exploteu-lo com m'han fet a mi, que he hagut de triturar els fruits secs jo mateixa! Grrrrrr...\nAquí va la recepta de Salsa de Calçots que fa tothom i que podeu trobar a un milió de blogs dins el cibermón:\nUna cabeça d'alls escalivats\nUn all crú\n100 g d'ametlla torrada (si és de Casa Gispert, molt millor)\n30 g d'avellanes torrades (ídem)\n5 tomàquets escalivats\n80 cl. d'oli d'oliva, com més andalús, millor, que són més bons!\n1 llesca de pa torrat xucat amb vinagre de Xerès (jo he substituït el vinagre per un pot de Gintònic)\nla carn d'una nyora (les de Casa Gispert són incomparables!)\nPer tant, per fer la salsa Gincalçotònica només us cal treure el vinagre del vostre abast i tenir ben aprop la nova creació de El Rebost de l'Empordanet(r).\nEscalivem la cabeça d'alls juntament amb els tomàquets.\nEn un bol batedor o a la Thermomix(r) hi posem les ametlles, les avellanes, la carn de la nyora, el pa torrat, les llàgrimes de gintònic, l'oli, la sal i el pebre.\nHo batem fins que quedi tot ben finet.\nTraiem els tomàquets i els alls del forn. Traiem la pell del tomàquet i les llavors i posem la polpa del tomàquet a dins del got batedor.\nNetegem els alls i hi posem la pasta que ens quedarà o al ganivet o als dits (depèn de com els netegeu)\nHo tritureu tot fins que us quedi una salsa ben fina fina.\nDeixeu-ho refredar, tanqueu els pots i a la nevera. Espereu unes 24 hores abans no menjar-la, estarà més bona i els gustos s'hauran assentat.\nCLICADA D'ULL --> A mí, personalment, les salses me les faig sempre jo mateix. Les que venen de pot no m'agraden perquè, per abaratir-les, usen fruita seca d'estraper-lo o canvien ingredients en la fruita seca i queden com "soses". Totes les llàgrimes que elabora El Rebost de l'Empordanet poden ser el substitut del vinagre en qualsevol salsa o vinagreta, donant una consistència de iogurt i un gust ben original!\nAPA, QUE AQUESTA SALSA TAMBÉ QUEDA BÉ DAMUNT D'UNA AMANIDA O UNA CARN!\nEtiquetes: all, alls escalivats, ametlla torrada, avellanes torrades, El Rebost de l'Empordanet, Llàgrimes de gintònic, oli d'oliva, pebre negre, Plat vegetarià, sal, salsa gincalçotònica, Salses, tomàquets escalivats\n6 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 21:33\n11 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 19:07\nJornades gastroturístiques a Mas del Joncar - Sant Pere Pescador\nEl Rebost de l'Empordanet i el turisme rural Mas del Joncar de Sant Pere Pescador, organitzem jornades gastroturístiques actives de cap de setmana.\nEls hostes arribeu el divendres (mínim dues persones per omplir una habitació doble). El divendres vespre hi ha un sopar degustació. El dissabte... ens posem a treballar amb El Rebost de l'Empordanet a la cuina del Mas del Joncar. Prepararem el dinar que us menjareu. Després de dinar hi ha estona lliure i el vespre ens tornem a posar a la cuina. Els tallers són actius i participatius, aclarirem dubtes sobre coccions, ingredients, additius, com comprar, etc. Els tallers i les estades estan pensats per a adults. Absteniu-vos-en parelles amb nens petits o menors d'edat complicats.\nEl diumenge hi ha la possibilitat d'anar a visitar un celler de l'Alt Empordà amb tast de vins inclosos.\nLes dates que es duen a terme les estades són:\nMARÇ 4 - 5 // 18 - 19\nABRIL 1 - 2\nPer a més informació i preus podeu contactar l'Anna i el Miquel de Mas del Joncar a 972 521 072\nCLICADA D'ULL --> Com més aviat us hi apunteu, més contents estarem tots! S'hi està molt bé, al Mas!\nEtiquetes: Altres, El Rebost de l'Empordanet, Estades Gastroturístiques, Mas del Joncar\n2 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 20:30\nEL MEU PLAT "WALKING DEAD"\nUna vegada més, i molt amablement, el Manel de Mengívol m'ha tornat a regalar una bosseta d'arròs Carneroli de l'Estany de Pals. L'altra post sobre aquest mateix arròs va tenir un èxit impressionant entre els seus clients i, per això, ara me n'ha tornat a donar més. El més fàcil haguera estat fer un risotu, cosa ben evident, potser massa i tot. He preferit canviar de rotllo.\nI, segurament, us preguntareu per què en dic "Walking Dead", d'aquest meu arròs d'avui. Doncs les raons són ben fàcils: estava mort de gana, fins i tot tenia mal de ventre de la gana que tenia. Per altra banda, el color que en resulta, ja l'és el d'un cadàver que porta sis o set dies donant volts pel món sense ser atès de la manera que cal atendre un ens d'aquests. La llàstima és que no tenia suc de tomàquet -de fet, tampoc en sóc gens amant, ni del tomàquet ni del seu suc-, però si voleu jugar a "nits de terror" o deixar bocabadada a alguna amistat vostra, la idea és que, quan l'arròs surt del forn, hi feu algunes escletxes amb el ganivet, i hi tireu una mica de suc de tomàquet, just per semblar les llagues sanguinoses del walking dead en qüestió.\nVa, anem per feina que hi ha gana:\nL'ARRÒS DE L'ESTANY DE PALS\nCurri de Madràs (si us el voleu elaborar vosaltres, a discreció, porta: coriandre, mostassa en gra, cúrcuma, fenigrec, guindilla, comí, pebre vermell, all, fonoll i sal)\nELS INGREDIENTS DE LA PICADA\nMentre bullim l'arròs en una olla amb dues fulles de llorer, fem la picada.\nLa picada: els alls, el sèsam, el curri, el julivert, l'orenga i les ametlles crues. Ho piquem tot gentilment, a mi m'agrada trobar-hi els trossets d'all i d'ametlla. Hi afegim oli fins que aconseguim una pasta que en podríem fer una mandonguilla.\nPiquem el porro émincé.\nQuan l'arròs ja és bullit, el rentem ben rentat i el posem en una safata. Hi barregem la picada i hi afegim el salmó fresc esmicolat.\nHi tirem el formatge pel damunt, ho salem, ho barregem i hi tornem a afegir formatge pel la part de dalt, per gratinar.\nHo posem al forn, a 200 graus, però en posició baixa. Interessa que les verdures i la picada quedi una mica feta i que no se'ns torri el gratinat.\n"WALKING DEAD" ACABAT DE SORTIR DEL FORN\nQuan la cuina fa olor, ja podem retirar la safata del forn i menjar-nos-lo.\nFixeu-vos que l'única cosa que té una cocció "agresiva" és l'arròs. Tota la resta d'ingredients es posen en cru, tenen una cocció suau, i es deixen tots els ingredients granyals (els italians en diuen "al dente").\nCLICADA D'ULL --> Jo no sé si és el fet de passar-me set dies a la setmana comunicant-me, únicament, amb un ésser pelut i de 4 potes que es diu Rosita o bé és el fet de viure dins d'un gruyère que he arribat a la conclusió que aquesta sèrie de "Walking Dead" és una al·legoria a la societat actual en què tothom necessita lleis i referents per viure i sobreviure, fins al punt de ser, no ja uns titelles, sinó de viure atzarosament. És allò que abans els d'aquí en dèiem "borregus".... No sé... Algú s'ha adonat d'això?\nAPA, NO ESPEREU A JALOGÜÍN A PROVAR L'ARRÒS, QUE ESTÀ BO! BON PROFIT!\nEtiquetes: all, ametlles crues, arròs carneroli, Arrossos, curry de Madràs, Julivert, llavors de sèsam, llorer, oli d'oliva, Orenga, parmesà, porro, sal, Salmó Fresc\n3 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 16:30\nTrobada de "gastrobloggers" de llengua catalana el dia 5 de febrer de 2011\nDarrerament us tinc molt abandonats, però la feina és la feina, cal estar al peu del canó.\nDeixo aquest post perquè us pot interessar. En aquest link hi trobareu el resum i la informació detallada de la nova trobada de gastrobloggers en llengua catalana que es fa aquest 2011. Cal que us poseu en contacte amb el Manel del blog del mateix link. Les places són limitades, així que CORREU-HI a apuntar-vos-hi!!!\nJo no explico res més perquè ho explica molt bé el meu tocaiu!!!\nOBRIU LA GANA I AFILEU ELS LLAPIS!\nEtiquetes: Altres, Cellers Espelt, El Rebost de l'Empordanet, Formatgeria Mas Alba, trobada gastrobloggers llengua catalana\n5 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 12:35\nUn abric (o "papillote") de peix amb tàrtar potenciat amb un guacamole\nAvui sí que toca felicitar l'any a tots, i en especial els Manel's, ja que el primer de l'any és el nostre dia! Aquest és el primer plat que vaig fer per la nit de fi d'any. Un tàrtar de salmó embolicat amb un carpaccio de gamba. Per tant, el carpaccio en fa d'abric (o papillote) al tàrtar. [Com que no sóc partidari de moltes aberracions lingüístiques del Termcat, prefereixo usar una paraula catalana que s'ajusta a la francesa de "papillote" o bé deixar-la en francès tal qual com a respecte a una altra cultura].\nPer fer el tàrtar necessitem: salmó fresc, ceba tendra, tàpares, cogombrets en vinagre, Wasabi, mostassa antiga, sal i pebre. Ho tallem tot ben esmicolat i ho barregem tot. De Wasabi, poseu-n'hi poc ja que tindrem un guacamole que, al portar Tabasco, ja ajudarà a potenciar el gust dels peixos crus. Si voleu, al tàrtar hi podeu afegir un ou batut. Jo no n'hi poso mai perquè no sóc amant dels ous. Així mateix, si voleu, podeu amanir-ho una mica amb oli de sèsam o d'argan, però molt poc. Quan tinguem el tàrtar preparat, el guardem a la nevera.\nEL CARPACCIO DE GAMBES DAMUNT DEL FILM\nAra prepararem el carpaccio de gambes. Agafem unes quantes gambes i les posem sobre film, les aixefem una mica amb les mans i les cobrim amb més film. Amb l'ajut del corró, en fem una pel·lícula ben fina, talment com si vulguéssim fer un carpaccio. Quan aconseguim aquesta capa fina, llevem el film de la part superior amb cura de no emportar-nos carn de gamba. Amb l'ajut d'una cullera, hi posem una mica de carpaccio i, amb el film que ens ha quedat a sota, l'emboliquem per obtenir un abric, un "papillote", un caneló, un ravioli o el que més us plagui anomenar-ho. Ho deixem ben embolicat i ho posem una estona curta al congelador perquè agafi consistència.\nPer fer el guacamole, aquí trobareu la recepta.\nLa primera idea és que el guacamole vagi per damunt de l'abric però, com que hi ha gent que no els agrada el picant, millor posar-ho a part i que cadascú s'ho barregi al seu gust. Tot i així, els picants del wasabi i del tabasco són diferents. Mentre que el tabasco és "calent", el wasabi és "refrescant". Hi afegeixo una mica de rave que ajuda la digestió del peix cru i, en general, fa que tot el que és marisc sigui menys nociu per al nostre àcid úric!\nCLICADA D'ULL --> Aquest abric, tot i embolicat amb el film, el podeu posar una estoneta al vapor, just perquè es cogui la gamba però deixi el tàrtar cru. En aquest cas, si ho feu així, us recomano que hi afegiu una mica de Tamari a l'hora de servir.\nBON PROFIT I BON ANY!\nEtiquetes: abric, ceba tendra, Cogombrets, guacamole, mostassa antiga, papillote, pebre negre, sal, Salmó Fresc, Segon plat, tàperes, tàrtar, wasabi\n3 comentaris: Els cuiners: Manu & Rosita a les 12:34\nUn "fast" pamtumata madrileñu amb oli d'Olicatesse...\nJornades gastroturístiques a Mas del Joncar - Sant...\nTrobada de "gastrobloggers" de llengua catalana el...\nUn abric (o "papillote") de peix amb tàrtar potenc...


Brotxa afaitat BLACK – Sempervirens\nBrotxa afaitat BLACK\nLa brotxa BLACK de Banbu, està fabricada en acer inoxidable amb acabat negre mat superresistent, és el joc perfecte a la maquineta Rebel.\nLa base d'acer fa que sigui robusta i resistent. Per la seva grandària i ergonomia s'adapta molt bé a la mà pel que et resultarà molt còmoda d'usar.\nEl pèl de la brotxa, és de kanekalon, uns pèls sintètics de molt bona qualitat que se solen emprar en la fabricació de perruques d'alta gamma i que imita gairebé a la perfecció al pèl de teixó (considerat el millor pèl per a brotxes d'afaitat) que, a més de donar-li un aire més autèntic a la brotxa, evita l'ús i explotació animal.\nGràcies a la densitat i extra suavitat d'aquest pèl, la brotxa t'ajudarà a fer i repartir l'escuma necessària per a l'afaitat, d'una forma més eficaç, còmoda i neta. A més, en emprar brotxa d'afaitat, estalviaràs molta quantitat de producte.\nL'ús de brotxa, tot i no ser necessari, si és aconsellable per a tenir un afaitat clàssic de qualitat, ja que, alhora que ajuda a formar i repartir l'escuma, permet una suau exfoliació de la pell i aixeca el pèl.\nEl cos de la brotxa està fabricat en acer inoxidable de primera qualitat, la qual cosa li confereix unes característiques estupendes quant a resistència i durabilitat.\nA més, el bany d'esmalt a l'aigua en color negre mat, li aporta un extra de protecció, ja que és una pintura molt resistent a cops i ratllades, permetent que la brotxa es conservi en perfectes condicions durant molt de temps.\nL'acer és un material 100% reciclable; no s'altera, ni allibera compostos, s'aprofita tot el material en el seu reciclatge, per a la fabricació d'una nova peça amb les mateixes característiques que l'original.\nEl pèl de la brotxa, està elaborat amb kanekalon, uns cabells sintètics de molt bona qualitat que se sol emprar en la fabricació de perruques d'alta gamma, per la seva densitat, per la seva suavitat i perquè imita gairebé a la perfecció al pèl natural de teixó, considerat el millor pèl per a brotxes d'afaitat.\nInstruccions d'ús i vida útil\nCom utilitzar la brotxa?\nMulla la cara amb aigua temperada. També, si vols un extra de cura, pots aplicar-te durant uns minuts una tovallola calenta. (A vegades no hi ha temps, però et suggerim que ho facis de tant en tant).\nMulla també la brotxa en aigua temperada, i tira una mica de producte (una miqueta és suficient). En el cas que empris sabó d'afaitat; comença a fregar en cercles sobre el sabó fins que faci escuma (has de fregar al voltant d'1 minut per a obtenir l'escuma adequada.\nPassa't la brotxa en la zona a afaitar, amb moviments circulars i generosament, fins que la zona estigui coberta d'escuma i ja pots començar amb l'afaitat.\nCom cuidar la brotxa?\nPer les característiques dels materials dels quals està feta aquesta brotxa, el seu manteniment és molt senzill, així i tot, recomanem les següents cures:\nRentar amb aigua i sabó abans del primer ús, sense emprar productes ni detergents agressius, per a eliminar possibles restes de pols de fabricació.\nDesprés de l'afaitat, recorda't d'esbandir bé la brotxa, assecar-la acuradament amb una tovallola, sacsejar-la i deixar-la que acabi d'assecar-se a l'aire, preferiblement amb les cerres cap avall en un suport per a brotxes.\nVida útil. Les brotxes d'afaitat són un producte molt durador. Si les cuides bé et duraran tota la vida en bones condicions\nEs presenta en envàs de cartó 100% reciclable i biodegradable\nL'acer pots rebutjar-lo en un punt net.\nL'envàs de cartó al contenidor blau.


Sanació energètica – Neus Miquel Tàpies\nRep sanació energètica i els missatges que els teus guies et volen fer arribar.\nConnecta amb l’energia de la teva ànima i dels teus guies. Retroba la teva pau interna i sent l’amor profund que t’arriba durant la sessió.\nAmb la sanació energètica, reconnectes amb la teva energia d’ànima, amb l’energia dels teus guies, amb l’amor. La freqüència que et fan arribar t’ajuda a reconnectar amb la teva essència, a sentir-te a casa.\nT’ajuda a nivell físic, emocional, mental i energètic. Ajuda a relaxar la ment i el sistema nerviós.\nTreballa bloqueigs emocionals i energètics, siguin teus, d’aquesta vida o d’altres vides, que et vénen de família o externs.\nLa canalització de missatges t’ajuda a retrobar-te, a reconnectar amb la teva energia i a tenir més claredat interior. Els missatges són una eina per a fer una evolució, la vibració de les paraules és més important que les paraules en si. No és una canalització per a respondre preguntes sinó per entrar a un estat de connexió profund.\nAquesta connexió amb l’amor, t’ajuda a obrir el cor i a equilibrar el teu cos emocional i energètic. Quan el cor està equilibrat i en coherència, envia senyals al cervell perquè s’equilibri i entri en coherència. T’aporta claredat.\nEl cor i el cervell en coherència propicien emocions que ens fan sentir bé i aclareixen la ment.\nAmb la ment clara, és més fàcil decidir què vols fer i enfocar-t’hi. La coherència del cor ajuda a crear millors circumstàncies al teu voltant per aconseguir allò que vols fer. Cadascú viu situacions diferents segons la seva història i els privilegis o discriminacions que viu. La coherència del cor t’ajuda a poder veure i rebre oportunitats millors, tenint en compte els factors externs que t’afecten.\nPer mantenir aquest estat de coherència després de la sessió, recomano fer meditacions i utilitzar flors de Bach, colors, olis essencials i altres tècniques que et puc recomanar.\nPots fer una canalització puntual o canalitzacions continuades (cada 3-4 setmanes) per fer un creixement personal i energètic amb l’energia que necessites a cada moment.\nLes sessions es poden fer en persona, per telèfon o online (amb o sense vídeo).


Sindicat d'Estudiants dels Països Catalans: Valoracions i reflexions del SEPC sobre la Llei d’Educació de Catalunya (LEC)\nValoracions i reflexions del SEPC sobre la Llei d’Educació de Catalunya (LEC)\nEl passat 16 de novembre el conseller d'Educació, Ernest Maragall, presentava les bases del que vol ser la futura Llei d'Educació de Catalunya, és a dir, una llei que regularà tot l'ensenyament no universitari del Principat. Tot i ser una llei tan important pel sistema educatiu català, aquestes bases han estat tant mal fetes que han aconseguit el rebuig de tots els sindicats de professors, de les associacions de pares i de les d'estudiants. Com a Sindicat d'Estudiants dels Països Catalans, no podem ser deixar de criticar una llei que, tal i com a passat amb el procés de Bolonya, tendeix a la privatització de l'ensenyament, en aquest cas, el no universitari.\nEn línies generals, podem dividir aquesta llei en cinc punts: majors autonomia dels centres educatius, augment del poder de les direccions dels centres, avaluació del professorat i dels centres, més reconeixements a la concertada i municipalització de l'ensenyament no universitari. Totes aquestes mesures, segons la introducció del document, van encaminades a l'excel·lència i a l'equitat, però el cert és que tal i com s'exposen, portaran una major fractura social i una disminució de la qualitat.\nPUNTS CRÍTICS DE LA LLEI\nEn paraules textuals del document de les bases: “també es podria obrir la possibilitat de gestió de centres de titularitat pública a entitats cooperatives i sense ànim de lucre o a equips de professionals”. És a dir, aprofita les cooperatives impulsades fa un temps en centres on volien fer innovació pedagògica, per colar que aquests puguin ser gestionat per grups de professionals amb “un projecte definit”, sense especificar quina és la professió d'aquest.\nSi seguim llegint, veiem que la llei defensa un augment clar de l'autonomia de les centres: “L’autonomia dels centres educatius es considera un dels elements fonamentals per possibilitar la millora dels seus resultats i per fer un ús més eficient dels recursos destinats al servei educatiu públic.” A sobre considera que els centres actualment no saben administrar el recursos i que per això tenen problemes, no serà que no tenen prou recursos?\nTot seguit detalla que els centres han de tenir capacitat de decidir sobre els aspectes de gestió, econòmics i de recursos humans. Això està encarat clarament a importar els sistema de gestió privada a l'educació pública, un fet que arreu on s'ha aplicat ha fet augment la fractura social i el fracàs escolar de les classes més empobrides. A més a més, sumat al que diu la resta de la llei suposa la voluntat d'obrir la porta a la privatització de l'ensenyament no universitari català:\nDesregularització de la situació del professorat. La llei pretén que els centres puguin decidir sobre el professorat que volen tenir, això suposarà d'una banda la desregularització de les condicions laborals del professorat, així com la possibilitat de crear centres la primera i de segona categoria, ja que els millors professors podran anar als centres amb un millor pla pedagògic.\nExternalització de serveis. En paraules textuals, en centres tindran “la facultat de contractar serveis necessaris i més adequats per als objectius que s'hagin marcat”. És evident, doncs, que la Generalitat pretén delegar en l'empresa privada serveis necessaris per els centres, això xoca frontalment amb la idea d'ensenyament públic que sempre hem defensat.\nMés poder a les direccions. L'augment de l'autonomia suposarà també un augment del poder de les direccions del centres que, segons la llei, han de ser “competents, professionals, formades, estables, reconegudes i amb capacitat de prendre decisions”. Tot fa pensar que la creació de direccions especialitzades (recordem que pot ser que siguin externes) farà disminuir la capacitat del consell escolar i del claustre de professor de resoldre els conflictes i de tirar endavant els centres conjuntament. No es pot pretendre que els estudiants, els professors i els pares se sentin identificats amb els centres si no hi poden participar.\nUn altra punt crític de la llei és que cada centre podrà definir les normes de convivència i aplicar-les d'acord amb els criteris pedagògics que els regeixin. Aquest fet, tenint en compte com seran les futures direccions de centres, pot desembocar, en molt centres, en un paquet de mesures restrictives que limitin la llibertat dels estudiants (com ja estem veien que passa a altres indrets de l'Estat). Cal destacar que la llei farà que les famílies i els alumnes s'hagin de comprometre a respectar aquestes normes si es volen matricular al centre.\nInstitut d'avaluació i Ordenació Curricular:\nD'altra banda, pel que fa a l'avaluació del professorat i dels centres, la llei preveu la creació de l'Institut d'Avaluació i Ordenació Curricular (IAOC). Aquest institut serà l’òrgan extern encarregat d'avaluar la qualitat dels centres i del professorat, tot i que no s'especifica qui el formarà. La presència d'aquest institut sumat als sistemes de promoció que s'esmenten a la llei, no fan més que fomentar la competència entre els professors i els centres enlloc de fomentar la col·laboració entre ells. Aquesta competència que pot ser útil en una empresa privada, no podrà ser mai en el mon educatiu, on la col·laboració entre professors és la base del desenvolupament pedagògic.\nL'IAOC també serà l'encarregat de proposar els currículums i de revisar-los quan calgui. Cal que totes les propostes de currículum es facin tenint en compte el marc dels Països Catalans, la seva història i la seva cultura. És indispensable que els Països Catalans tinguem un currículum propi, degut a que tenim una realitat diferenciada dels Estats espanyol i francès.\nMés reconeixement a l'escola concertada:\nLa llei, lluny d'apostar fortament per l'escola pública, reconeix l’escola privada concertada com un element més del “Servei Públic d'Educació” i parla d'augmentar la concertació de centre per la de fer la planificació de l'oferta educativa. A més a més, en aquest planificació diu que hi constaran tots els centres educatius privats sostinguts amb fons públics, és a dir, a l'hora de veure a quins llocs fan falta nous centres o un augment de les places es tindrà en compte de presència de centre concertats, sense tenir en compte que la ideologia d'aquests pot distar molt del que hauria de reflectir l'educació pública.\nEns trobem davant d'una llei que serà clau en el futur de l'ensenyament a casa nostra i que ara per ara és una agressió frontal al model d'ensenyament públic que sempre hem defensat. L'augment de la privatització, la presència de direccions tancades en comptes de democràtiques i participatives, la competència entre el professorat, la major autonomia dels centres,... son actuacions que en comptes de fomentar l'equitat i la qualitat de l'ensenyament, causaran una major fractura social a la societat. Cal que ens fixem amb els model escandinaus si volem millorar la qualitat i no que ens deixem guiar pel model educatiu britànic o americà i per les directrius de l'OMC.\nD'altra banda, una llei com aquesta a de comptar amb la participació de mestres, professor, AMPAs i estudiants, ja que només d'aquesta manera es pot intentar buscar una sortida a l'ensenyament català.\nPublicado por Sepc en 8:38


Sarego OldTown Apartments Krakow Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSarego 20, Krakow Centre, Krakow, Polònia, 31-047 - Veure al mapa\nMés informació sobre Sarego OldTown Apartments\nSarego OldTown Apartments, ubicat a Krakow Centre, Krakow, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSarego OldTown Apartments també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Krakow. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sarego OldTown Apartments és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Krakow.


XAREL·10: Qui sóc? - 005\nAquest és el 1100è post de XAREL-10. Potser no n'hi ha per fer-ne un do de pit, però és bonic haver-hi arribat i tenir ganes de continuar endavant. Gràcies per ser-hi. :-)\nFeliços 1100, Mac! Però no, no sé qui és... hehehe!\nFelicitats per aquests 1100\nFelicitats pels 1100 posts!!!!\nLes cares no se'm donen gens bé, em sembla que ho hauré de dir totes les vegades que hi hagi aquest joc. Però 1100 posts no els deixo passar! Moltes felicitats, i a seguir! Aquest blog és una meravella.\nMOLTÍSSIMES FELICITATS, MAC!!\nPER MOLTS ENIGMES!! ;-))\nOstres, així, de moment, no sé pas qui pot ser, però crec que potser la QUADERN hagi tingut una bona intuïció... :-)\nEm guanyes de 300...\n1100!!! co... felicitats.\nJo també diria que és la Teresa Pàmies.\nNo ho tinc gens clar, però... de moment, la MONTSERRAT CARULLA...\nÉs que em sembla que la Teresa Pàmies tenia una altre forma de cara... però bé... seguiré buscant a estonetes :-))\nEnhorabona Mc! la millor notícia són les ganes de continuar...\nSóc molt poc fisonomista i no sé veure si s'assembla a la Teresa Pàmies o a la Montserrat Carulla... ni idea.\nLa primera que m'ha vingut al cap és Mercè Rodoreda, però trobo que no s'hi assembla gens o sigui que dic per dir alguna cosa...\nPer molts anys!!!1100, maare de déu senyor.\nVaig a mirar-me aquest carona d'aprop\nPer molts posts, Mac! Enhorabona de veritat. Jo diria que no et veig ni en la llunyania!\nDe la carona d'aquest àngel... ni idea!\nQuè tal La Montserrat Caballé ?\nCom que hi ha això del do de pit, de tot el que s'ha dit fins ara gairebé em decantaria per la resposta de la Mireia (a banda que les boques de les senyores que heu dit no em lliguen amb la foto i no sembla una dona de "l'era botox").\nVoto per la Caballè però m'hi continuaré fixant.\nAh, i felicitats per la pila de posts!\n1100 felicitats....posa per curiositat un dia els comentaris....si blogger no ha perdut el compte\nÉs un número ben rodó. Felicitats i que en vinguin molts més!\nGràcies a tots per les felicitacions, el millor d'haver arribat als 1100 posts és que sempre hi sou. :-))\nI parlant de l'enigma d'avui, doncs té raó en JO RAI! quan sospita que això del "do de pit" no és casualitat :-D per això la MIREIA l'encerta quan diu que aquesta nena és la soprano Montserrat Caballé. Felicitats!! :-))\nI jo que no vaig pensar que en això del "do de pit" hi hagués una pista amagada!!... Aaaaaiiii... A partir d'ara llegiré detingudíssimament cada paraula que escriguis als posts! :-)))\nHo trobo divertit que ho fessis així!! (Sí, ara al proper estaré mirant a veure com ho formules i no hi haurà cap pista!! hahahaha)\nASSUMPTA: Sempre s'han de llegir detingudament totes i cadascuna de les paraules que escric als posts :-DD.\nPerò ja et dic ara que segurament no hi haurà cap pista en el proper. En aquest cas i per celebrar que té un número tan rodó, us he volgut fer una picada d'ull amagada. :-))\nJOAN GASULL: L'altre dia se'm va passar contestar-te la pregunta. Ho faig ara: el teu va ser el número 13.737 (Blogger dixit)\nMC! Per molts apunts més!\nPer cert, Pere, això de "blog.cat" sembla una contradicció... :P\nGràcies, PUIGMALET. Pel que fa al logo, doncs ja me l'he trobat fet. Ja saps que encara que em decanto més pel "blog", tampoc no em fa nosa el "bloc".


Salvador Cardús: 'Aquest any pot acabar essent el principi de tot' - Opinió contundent - VilaWeb\nSalvador Cardús: 'Aquest any pot acabar essent el principi de tot'\nVeig venir que l’any 2012 serà veritablement determinant per al futur polític de Catalunya. El desafiament que representa la majoria absoluta del PP a Espanya, però amb un estat econòmicament feble per a no dir ruïnós, indefectiblement, ens portarà d’una banda a una enorme tensió política abans d’arribar l’estiu. Tanmateix, d'una altra, serà la gran oportunitat per a respondre-hi amb el coratge que ha faltat al país –i particularment als governs anteriors- quan l’estat també passava moments delicats. S’ha acabat allò d’anar a salvar Espanya per fer mèrits que, després, mai no han estat reconeguts.\nEn aquest sentit, la meva esperança –que alhora és un desig- és que els catalans estiguem a l’alçada de les circumstàncies. La societat civil haurà de demostrar la seva capacitat de pressió i mobilització col·lectiva, a més d’aportar idees i projectes veritablement constructius. I el govern haurà de dirigir –amb la resta de partits que s’hi avinguin- el gran salt que ha de fer el país. Perquè n’estic segur, CiU es jugarà la legislatura vinent, en molt bona part, aquest mateix 2012. Així com el PSC és el 2012 que haurà de decidir si vol seguir o no un procés de valencianització que l’acabi fent insignificant a Catalunya, circumstància que podria donar pas a una nova gran força de centre esquerra veritablement catalanista. De la mateixa manera, serà aquest any que ERC podrà demostrar que sap entendre el país abans de fer-lo, i ICV haurà de convèncer del seu compromís nacional abans de les campanades del 2013.\nNo és que pensi que el 2012 sigui el final de res, però sí que pot acabar essent el principi de tot. I el meu desig és que no el deixem passar de llarg.\nEl 2012 ens portarà a una enorme tensió política abans d’arribar l’estiu.\nNo és que pensi que el 2012 sigui el final de res, però sí que pot acabar essent el principi de tot.


Romania i influencies | Wikiteka, apuntes, resúmenes, trabajos y exámenes de Secundaria, Bachiller, Universidad y Selectividad\nRomania i influencies\nEscrito el 20 de Mayo de 2009 en catalán con un tamaño de 9,97 KB\nT1- La Romània I les Llengües romàniques\nRomania denomina el conjunt de territoris en que, com a conseqüència d’haver format part de l’Imperi romà, avui es parla una llengua derivada del llatí, o el que és el mateix, neollatina o romànica. En canvi, Romània Perduda a aquelles terres en què en un moment de la historia s’hi van parlar el llatí o una llengua neollatina que, després, va ser substituïda per una altra d’una famïlia diferent. Romània Nova, terres on posteriorment es van expandir les llengües neollatines (Amr Sud, Centrl,Quebc)\nLlengües romàniques son el galaicoportuguès, el castellà, el català, l’occità, el francès, el sard, el romanx, l’italià i el romanes, dalmata(extint).\nLlengües embrionaries son varietats lingüístiques, no han assolit una normalització plena i han quedat absorbides o satel·litzades per una llengua veïna dominant.\nLes llengües romàniques no deriven del llatí amb què Ciceró, Horaci o Virgili van escriure les seves obres , sinó que provenen del llatí vulgar. Es una varietat lingüística en l'àmbit col·loquial. Permeable a les innovacions i a la incorporació de présecs germànics, s'apartava de la norma establerta pel llatí clàssic.\nLa fragmentació lingüística de la Romània\n-Substrat: La llengua existent en cada territori abans de l’arribada dels romans va deixar la seva empremta i, en alguns casos, va condicionar la implantació del llatí.\n-Procedència dialectal i social dels colonitzadors: les característiqües del llatí que s’implantava arreu de l’imperi presentaven algunes diferències motivades per l’origen geogràfic i social dels colons.\n-La intensitat de la romanització: La romanització no va arrelar arreu de l’imperi amb la mateixa força. Hi hagué zones on la presència romana va calar amb força i va esborrar pràcticament els pobles i les cultures anteriors, altres llocs on la romanització va ser epidèrmica i es va diluir amb la caiguda de l’imperi.\n-El Superstrar: les aportacions lingüístiques posteriors van ser diverses i desiguals segons els territoris. En uns casos, la influència va modificar substancialment el romanç, francès, però en altres va ser més superficial, català.\nLa divisió de la Romània\nLa Romània lingüística es divideix en dos grans blocs: l’occidental (portuguès, castellà, català, occità, francès, sard,romanx) i l’oriental (italià i romanès).\nEs basa en el tractament diferent que fan de la marca de la sonorització de les oclusives sordes(PTK), i del plural.\nT4 La formació de la llengua catalana\n*Influències lingüístiques dels pobles preromans\nEl llatí, va rebre la influència de les llengües parlades anteriorment en aquestes terres, com l'ibèric, el basc, el celta..abans de desapareixer sòta la romanització vcan deixar traces en el llatí. Contacte entre el llatí i el parlans preromans, trets i de les característiques van enetre en el llatí.\nEtapes en la configuració del món preromà:\n-Arribada dels pobles indoeuropeus: Es tracta d’una invasió que va produir-se en dues tongades. La primera va tenir lloc entre els segles X i VII aC. i correspon a un poble anomenat Urnenfelder, mentre que la segona,que va esdevenir-se entre els segles VII-VaC., va comportar l’arribada d’un seguit de pobles que s’apleguen sota la denominació de celtes.\n-Contactes amb pobles amb una cultura superior: grecs i fenicis. A partir del segle VII aC. i com a conseqüencia de les activitats mercantils a què es dedicaven, grecs i fenicis van establir-se en punts del litoral. Concretament, els grecs van fer-ho a Roses i Empúries, mentre que els f. Van ocupar l’illa d’Eivissa. El contacte dels pobles indígenes amb aquestes cultures va ser fonamental per al floriment de la cultrua ibèrica a partir del segle VI.\n- Els pobles indígenes i la formació de la cultura ibèrica: El fons autòcton corresponent a aquestes terres no és unitari. En realitat, podem destriar dues cultures diferents: els pobles de base bascoide i la civilització ibèrica. Aquestes cultures es manifesten en llengües diferents\nEls camins porten a Roma\nCaiguda de l’Imperi romà l’any 476 (sV). En general, les nostres terres van ser profundament romanitzades. La implantació del llatí en els nous territoris conquerits era una prova més de l’eficàcia del procés de romanització. L’establiment de legionaris i mercaders va resultar decisiu a l’hora de convertir les ciutats en focus d’irradació del llatí.\nEn el procés de romanització va passar del bilingüisme a un monolingüisme llatí, s.I aC. deixen d’aparèixer inscripcions en llengua ibèrica.\nLa gent del nord: Els visigots\nLes llengües germàniques van actuar com a superstrat damunt les llengües romàniques, i en alguns casos van contribuir força a reorientar-ne l’evolució. Els vsigots eren un poble germànic que, ja havia sofert una primera i superficial romanització. Les diferents temptatives de constituir un regne visigòtic no van quallar en una organització política sòlida i unitària. Amb la progressiva adopció del llatí com a llengua, la conversió al catolicisme i, la unificació juridi amb el liber iudiciorum, es va afavorir la integració de les dues comunitats. La influencia del superstrat germànic en el català no es gaire significativa. La majoria dels germanismes del català van ser incorporats a través del llatí vulgar. Més remarcable el léxic relacionat amb el món militar. Aportació fràncica a la llengua catalana. La marca hispanica\nLa gent del sud: els àrabs\nL'arribada dels musulmans, un trencament historic, va tenir repercussions decisives en la futura orientació política i cultural de la península ibèrica. L'invasió musulmana propicià el naixament de les nacions penisnulars, les terres catalanes s'incorporaren a l'imperi carolingi. La influència dels àrabs va ser diversa segons la durada i la intensitat del seu domini a la Catalunya Vella. Amb pro feines es van establir durant un segle en la Catalunya Nova. Com a conseqüencia un diferent grau d'arabització.\nÀrabs i Mossàrabs\nMossàrabs- Població cristiana que vivia en territori musulmà.\nL'aljamia- la llengua dels mossàrabs.\nLes variants parlades actualment en aquests territoris s’anomenen dialectes consecutius (consc de la repoblació). Les variants del Principat, en canvi s’anomenen dialeces constitutius, ja que són el resultat de l’evolució directa del llatí.\n*EL CATALÀ A L’EDAT MITJANA\ns.VII-VIII, la fragmentació del llatí vulgar a la Romània devia ser prou important per poder parlar ja de l’existència de llengües diferents. Llengües que només coneixen l'oralitat, l'escritura reservada al llati medieval, distinta i allunyada del llatí clàssic.\nConcili de Tours (813), primer testimoni escrit. En francès els Juraments d'Estrasburg. Durant aquests seles sinstal·la en la societat catalana un conflicte lingüístic, llatí i català, o la llengua escrita i la llengua oral. La societat experimentava una forta expansió pol´ti i económica al marge de la tutela eclesiàstica.\nEls primers textos en llengua catalana\nEls primers documents escrits íntegrament en català corresponen a la segona meitat del s.XII. Es tracta de dos textos que s’inscriuen en els dos àmbits dominants en la vida medieval: el jurídic i el religiós. El primer text català de què es té constància és la traducció d’un petit fragment d’un codi de lleis visigòtic, el Liber iudiciorum.\nS.XII segon document català: les Homilies d’Organyà (passatges de l’Evangeli).\nL’obra d’un geni: Ramon Llull\nLa contribució lul·liana a la consolidació del català no té paral·lel en cap altra llengua romànica. Amb la seva obra, l’escriptor mallorquí va dur a terme una ingent tasca de codificació que afectà tant el pla sintàctic com el lèxic. Creació d’un fons lèxic abundantíssim, format per aprox per 7000 mots. Llull primer autor en trancar l'hegemonia, el llati com a vehicle d'expressió de les disciplines científiques i humanístiques.\nA més del català, Llull va escriure en tres llengües més: Llatí, occità i àrab.\nDos factors incidiren en aquesta darrera opció idiomàtica: la voluntat d’accedir al ric fons cultural i científic aràbic, i la pretensió de difondre les seves idees entre els fidels musulmans.\nExpansió territorial i consolidació lingüística: les cròniques\nA partir de 1213, els interesssos polítics i econòmics de la corona d'Arago s'orientaren cap al sud i cap a la Mediterrània. El procés d'integració territorial paral·lela a l'expansió lingüística.\nLlengua i poder: la Cancelleria\nEl lligam existent entre llengues i poder. La Cancelleria, l'organisme encarregat de depatxar tota la burocràcia relacionada amb el govern de la Corona d'Aragó, mantenia una estreta vinculació amb el poder. La Cancelleria va tenir un paper decisiu en la resolució del conflicte lingüístic existent entre el llatí i les llengües vulgars. Els escrivans de la Cancelleria havien de conèixer i redactar amb elegància en llatí, en català i en aragonès.\nEl segle XV: Un periode de claroscurs\nEls territoris catalans vivien encara en situació sociolingüistica peculiar que afectava el món poètic. A mitjana segle XV, el català havia deixat enrere els conflictes lingüístics que havia protagonitzat amb el llatí i l'occità. Ens trobem amb una llengua que adquereix el seu segle d'or de la literatura catalana.\nromània nova català mapa donde se asentaron las lenguas romanicas (sardo, portugues y frances) romània nova i romània perduda romania llengua superstrat griego una llengua romànica o neollatina romania perduda romania nova romania influència catala conflicte català occità a la corona d'aragó romània nova una llengua romànica: romania perduda romania lingüística llengues romaniques i la romania fragmentació lingüística de la Romània infuència superstrat Romània romania monolingüisme Romània perduda romània nova i perduda la romania i les llengües romàniques romània la nova, la vella i la perduda


La cavalcada de reis de muro: una de les més antigues....i enguany una de les més curtes - COPE Alcoy\nInicio / Opinión / La cavalcada de reis de muro: una de les més antigues….i enguany una de les més curtes\nLa cavalcada de reis de muro: una de les més antigues….i enguany una de les més curtes\nPublicado por: Cope Alcoy 31/12/2019\ten Opinión Deja un comentario\nArticle de Carol Ivàñez, regidora de Compromís Alcoi\nPer a qui no ho contra, es tracta d’un dia molt especial. Els infants estan molt nerviosos, esperant amb il.lusió l’arribada de ses majestats, que venen de la serra desprès d’un llarg viatge. Tots volen pujar a les carrosses a besar als Reis de l’Orient i es monta un xicotet caos, sobre tot a la meitat del recorregut, a l’avinguda de València. Seguiment s’accedeix a la plaça de l’ermita, on es fa l’adoració. Aquest acte es realitzava dins de l’esglèsia i fa uns quatre anys es va traslladar a aquesta plaça per a que més públic poguera gaudir d’aquest moment important. Posteriorment, a l’entrada de l’Ermita, les autoritats reben a ses Majestats i tots entren a l’Ermita repleta de gent per tal d’adorar a la, Mare de Déu i on el senyor retor els dedica unes paraules i felicita a tot el poble. Desprès la cavalcada continua pel casc antici és on es pot gaudir de forma més propera, més intima, més especial i, per a mi, amb més encant. És cert que hi ha menys públic que a altres zones, però nombrosses famílies encara esperen l’arribada dels reis en els balcons de les cases i al carrer. Aquests carrers tenen un encant especial, potser sóc una romàntica i pense que aquestes tradicions s’han de preservar i sóc partidaria de mantindre els recorreguts antics, per on passen les festes i les procesons. Perquè aquestes tradicions són l’esència de qui sóm, i es tracta de donar-li vida al casc antic des de les institucions i no de rematar-lo. Que ja està per desgràcia molt ferit.\nCrec que l’actual equip de govern ha errat amb aquesta decisió, sense tindre en compte les sensibilitats dels veïns i veïnes d’aquests emblemàtics carrers. Molts d’ells ja sónmolt majors, però tenen la il.lusió (potser de les poquetes que els queden) d’acollir a fills, nets, nebots i, fins itot, algúnrebesnet, d’esperarjunts a vorer arribaralsReis de l’Orient i vorer com els més xicotets reciten el «tirori-tirori», tal i com ho feien ells a la seua edat.\nPrevio: Alcoy despide el año con la San Silvestre y una gran fiesta\nSiguiente: Informativo matinal martes 31 de diciembre 2019


Parking Shakespeare ataca la primera tragèdia del seu dramaturg\nDesprés d'una dècada, versionant les comèdies al Parc del Nord, Parking Shakespeare s'ha atrevit aquest any amb una tragèdia sanguinària. I se'n surten amb prou consistència. Les camises hawaianes i l'ukelele amb alguna cançó divertidament intranscendent han donat pas a una de les tragèdies més sanguinàries i gores del dramaturg anglès. El salt al buit és immens. Perquè és molt perillós que el públic prengui la violència de l'escena com un acudit del despropòsit. La direcció d'Israel Solà (i la seva adaptació) senta les claus i no abandona gens els actors, davant d'un públic que els observa, a tocar, i en el que no poden refugiar-se en escenografies, ni cops d'efecte de la llum o el so.\nProbablement,és de les obres més ben escoltades.Perquè l'èpic dels seus personatges porta a fer veritables discursos davant dels que haurien de ser els tribuns romans, que viuen passivament la venjança dels derrotats gods per delmar la família de titus Andrónicus. Amb una simplicitat molt lúcida (les armes dels Titus són fuets del cavall mentre que els gods assassinen amb ferros de golf) la carnisseria es produeix al mig dels til·lers. També han sabut aprofitar bé les referències locals (el lloc en què Aaron es troba amb Tamora i ordeixen una part del pla alhora que assassinen i violen el germà del rei i Lavínia,la filla estimadíssima de Titus, que surt viva però sense mans ni llengua per no poder delatar quins han estat els seus botxins.\nLes similituds amb Otel·lo són notables. Perquè Aaron, com Iag, ordeix una conspiració dins de la mateixa Cort. I perquè Aaron i Otel·lo es reconeixen com a negres, que els diferencia de a resta de la Cort. I els assenyala. Ben sensibles a les demandes del col·lectiu Tinta Negra, es reserva el paper del malvat Aaron (un molt convincent Ricard Boyle). També llueix per les seves ardits traïdores i enrevessades Ester Cort. I sobta la capacitat de transmetre dolor i patiment del nét de Titus, Íker Castell Daifuku. En termes generals, la companyia de comèdia aguanta molt bé aquest gir dramàtic. En la seva primera dècada de trajectòria, doncs, sembla que han iniciat un trajecte per anar versionant (en una hora i mitja aproximadament) les diferents tragèdies de Shakespeare al bosc dels Til·lers els propers estius. Independentment, de si es reprèn la carrera del Parking d'hivern (en el que exploren la dramatúrgia contemporània dramàtica). Hi ha equip i la història aguanta la proximitat i la vulnerabilitat del públic de carrer.MOlt bona feina d'afinació interpretativa.


Les Borges retrà homenatge al president Companys, en el 80è aniversari del seu assassinat - Notícies de les Borges Blanques i les Garrigues - Ràdio Les Borges 107.1 FM\nLes Borges retrà homenatge al president Companys, en el 80è aniversari del seu assassinat\nAmb un acte a la plaça de la Llibertat que es farà dijous, 15 d'octubre, a les 20 hores.\nEl proper dijous, a les 20 hores, a la plaça de la Llibertat de les Borges Blanques, se celebrarà un acte d'homenatge al president Lluís Companys, que va ser assassinat pel règim franquista el 15 d'octubre del 1940, a dos quarts de set de la matinada, al fossar de Santa Eulàlia del castell de Montjuïc, a Barcelona, quan tenia 58 anys.\nCom ja s'ha fet des del 2016, l'acte es farà de manera unitària entre partits, englobant-hi així l'acte institucional de l'Ajuntament, i entitats de la societat civil de caire sobiranista i que treballen per la recuperació de la memòria històrica com Òmnium Cultural, l'Ateneu Popular Garriguenc, l'ANC i la Comissió ciutadana per la memòria de les Borges.\nA més dels parlaments corresponents, com és habitual, es farà l'ofrena floral al monument dedicat a Companys. Enguany, es prendran mesures de seguretat com la utilització de macareta i distància entre els assistents.\nL'acte d'homenatge a Companys del 2016 (foto: arxiu).


Crispetes i memòria històrica | B Llibertari\nLola de B.\nCal Bassacs, febrer de 2016\nBarcelona es una ciudad cultural con muchos teatros\nEls últims mesos una temàtica comuna ha colonitzat l’escena teatral catalana: la Guerra Civil i la llarga nit del feixisme que encara perdura. Hem pogut veure propostes dramàtiques diverses girant sobre l’eix esmentat; un seguit de produccions que van estrenar-se en el seu moment a la capital i ara volten per províncies.\nEl 12 de febrer Un Cel de Plom de Rafel Duran es va interpretar a l’Atlàntida de Vic. Uns mesos abans havíem pogut veure El meu poble i jo de Lluís Danés al Kursaal de Manresa; i tot just el 20 de febrer Només són dones va aterrar al Teatre Municipal de Berga per baixar l’11 de març a Manresa.\nPas a pas, obra a obra; Un Cel de Plom està basada en la biografia novel·lada de la històrica militant comunista Neus Català. Un Cel de Plom fa un repàs a la trajectòria vital i política de la Neus. Així doncs, repassa la seva implicació a la Guerra Civil, l’exili, la resistència francesa… per acabar amb l’intent del retorn a una normalitat impossible un cop alliberada del malson nazi. És una obra interpretada per la televisiva Mercé Aránega d’una forma estàtica, és un monòleg lineal en consonància amb una escenografia tan mínima com sobrera o uns visuals redundants i simplistes. Un Cel de Plom és un exercici de desgana sobre l’escenari, des de la deixadesa en la interpretació fins al conjunt d’elements escènics erràtics que l’acompanyen. És, també, una coproducció de l’Ajuntament de Barcelona.\nEl meu poble i jo és una amalgama inconnexa de diferents recursos artístics: l’abús tan contemporani com habitual de les macroprojeccions, uns poemes d’Espriu falcats amb calçador i una ballarina i una actriu que volten perdudes, exemptes de discurs (pur hedonisme estètic), sobre un escenari que se’ls fa gran. Tot plegat evidència que és una obra poc treballada, un encàrrec fet amb presses, sota una direcció gairebé inexistent. L’obra fa gala del segell distintiu de Lluís Danés, una marca escènica innovadora en els seus inicis, però massa recurrent i mimètica en els seus muntatges posteriors. És una producció del Memorial Democràtic de la Generalitat.\nNomés són dones, no tot podia ser erm, és una obra compacta, plena de força i on l’elecció de les tres disciplines que imposa és un encert pel treball impecable de la direcció i el compromís escènic de les tres intèrprets. Sens cap mena de dubte, aquesta obra és una de les millors peces teatrals dels últims anys. És un imperdible pel relat punyent que narra la quotidianitat de la repressió. No es pot relatar una època tan fosca des de la comoditat estàtica que ens mostra Un Cel de Plom o des de la buida espectacularitat que ens ofereix El meu poble i jo. I això a Només són dones és cosit amb un treball excel·lent en clau femenina. És, a més a més, una producció que no sorgeix de la iniciativa de l’Administració pública.\nPerò, com reaccionem, com a públic davant d’aquesta petita allau de propostes teatrals sobre la repressió, el franquisme, la memòria història… Quin és el paper que assumim com a espectadors? Em temo, que majoritàriament aquestes propostes no són res més que eines involuntàries de desmobilització. És a dir, anem al teatre a presenciar història viva i la reacció podria ser pràcticament la mateixa si en comptes d’escoltar el testimoni d’una supervivent de Ravensbrück haguéssim patit Sister act: la inacció permanent per sistema. Estem instal·lats en un estat de contemplació davant la buida espectacularització de tot plegat. Som subjectes passius i acostumem a entendre la cultura com una forma més d’oci i consum. Aviat les obres que narren la repressió recent seran un subgènere teatral tan innocu com les comèdies del Paral·lel , pur entreteniment forjat a cop de taló per l’Administració. I em penso que és així perquè la seva concepció, la gènesi artística d’aquestes obres, excepte contades excepcions, no busca res més que distreure al personal i parar la mà. Estem banalitzant el patiment dels nostres avis, estem construint i alimentant un teatre asèptic. De fet, la reivindicació més gran que ha protagonitzant el teatre la última dècada ha estat per la rebaixa de l’IVA.\nI, mentrestant, interpretem a deportats als camps nazis, a dones recloses a les presons franquistes o a poetes exiliats com elements del passat que cal homenatjar des de l’equidistància política, sota el paraigües grandiloqüent de la democràcia, com si les lluites per les que van morir només fossin només vigents per fer teatre.


Els Canons dónen el sus a La Patrona\njuliol 26th, 2015\nPollença obri les seves portes a les festes més esperades dels pollencins i visitants. Entre coets, senyeres i canonades grans i petits viuen el moment més esperat de l’any. Les tradicionals festes en honor a la Mare de Déu dels Àngels ja han començat!\nEleccions simulacre de Moros i Cristians\njuliol 20th, 2015\nDivendres passat, centenars de ‘pollencins’ van participar en l’elecció democràtica dels protagonistes del simulacre de moros i cristians 2015. Josep ‘Balater’ encarnarà Joan Mas al simulacre entre moros i cristians que tornarà a celebrar-se el 2 d’agost, festivitat de la Mare de Deu dels Àngels, […]\nSan Fermin Llubiner 2015\nEl “chupinazo” del San Fermin a la mallorquina ha arribat a Llubí. Centenars de persones s’han concentrat a la Plaça de l’Esglèsia per donar la benvinguda a les festes de Sant Fermí Llubiner 2015. El llançament del “chupinazo” ha anat a càrrec d’en Joan Carles […]\nVerbena de Sant Cristòfol a Biniali\njuliol 11th, 2015\nL’equip de balearslive volia veure com era una verbena a un lloc com és Biniali. Unes festes divertides amb un alt poder de convocatoria, molta gent, molta jovenea, bona música de versions conegudes per tots i moltes ganes de festa que ens van deixar amb […]\nFestival de Musica de Pollença 2015\nPollença torna a obrir una nova edició del seu Festival de música. Serà del dia 18 de juliol al 22 d’agost. Enguany celebren 54 anys. El Festival de prestigi internacional es presenta amb vuit actuacions musicals de diferents estils. S’ensata amb la presentació de Pegasus, […]\n18ena Trobada de Bandes de Música\nLa XVIII Trobada va reunir a Pollença 17 Bandes de musica arribades d’arreu de les Illes Balears, amb un final en el qual totes les bandes van tocar a l’uníson els temes ‘La Balanguera’ i ‘Visca Pollença’ en homenatge a la banda de la localitat […]


Roger Casadellà: “Els instituts porten els alumnes a veure obres teatrals en anglès d’un nivell baixíssim” | elCugatenc\nRoger Casadellà: “Els instituts porten els alumnes a veure obres teatrals en anglès d’un nivell baixíssim”\n29 febrer 2017\nEls Tallers de Teatre Sílvia Servan celebren durant cap de setmana la seva mostra i, alhora, ja han començat a treballar en la Lliga Impro d’enguany que serà oberta al públic el 18 de febrer i març, el 20 d’abril i el 20 de maig a les set de la tarda al Casal Torreblanca. Aquesta competició de teatre improvisat acabarà amb una gran final que coincidirà amb la Festa Major. Marta Uxan i Roger Casadellà, monitors dels tallers, parlen amb elCugatenc sobre aquesta iniciativa, l’arrelament del teatre a la ciutat, els reptes, les obres a La Unió –que és la seva seu– i de com funciona la Taula d’Arts Escèniques de l’Ajuntament amb interrelació amb altres agrupacions i entitats del teatre de la ciutat.\n– La Lliga Impro estrena la segona temporada. La referència de teatre d’improvisació de molta gent és l’Impro Show que fan Planeta Impro al Teatreneu de Gràcia. Neix d’aquí la idea?\n– Roger Casadellà [RC]: Més bé al contrari perquè volem recuperar la idea original. Les lligues impro neixen al Quebec amb el format de crear un tipus de teatre que acosti nous públics i nous actors. És un treball molt horitzontal perquè als equips, per exemple, ja no hi ha un director sinó un entrenador. Un cop aparegut al Quebec, a diferents llocs es creen noves lligues impro. Després diverses companyies professionals agafen el concepte de la lliga i l’adapten a aquest tipus d’espectacles com el del Teatreneu. Nosaltres recuperem la idea original amb equips diversos de gent diversa que s’enfronta per fer un combat teatral per crear un espectacle per divertiment del públic.\n– És més amateur que el que pugui fer una companyia professional?\n– RC: En el nostre cas sí, fins un cert punt. Però de lligues impro hi ha professionals i amateurs. A la nostra enguany hi participa una companyia que es dedica a fer impros i, alhora, un grup d’amateurs absolutament que ho van veure a l’edició anterior i han decidit llençar-se a la piscina. L’any passat hi van participar dues escoles que es dediquen només a fer improvisació i grups d’alumnes dels nostres tallers de teatre.\n– Quina dificultat té la improvisació en teatre? Estem acostumats a l’obra ja escrita i l’actor que se l’ha d’aprendre.\n– Marta Uxan [MU]: Quan ens fem adults ens jutgem molt, i dalt de l’escenari encara més. En canvi, quan som petits podem jugar a papàs i mamàs i comencen a sortir històries. Amb la improvisació hem de tornar a reprendre aquest nen. És el principal inconvenient tot i que a la gent que li agrada i s’ho passa bé surt a jugar. Bàsicament és joc, unes premisses, cinc segons per preparar ràpidament i tirar-te a la piscina. No és fàcil però la idea és passar-t’ho bé i no pensar massa.\n– RC: A nivell acadèmic, totes les escoles i instituts de teatre el treball es basa en improvisacions. El nostre treball per arribar a fer un Shakespeare molts cops és a base d’improvisacions, construcció de personatge i situacions... En una segona fase ja entra el text, que en el fons és improvisar sabent què has de dir. No està tan allunyada una cosa de l’altra tot i que sí en el format final perquè en un impro els actors no saben què passarà i en un de text està tot tancat i decidit. En la base, naixen paral·leles. A totes les escoles es fan improvisacions per aprendre a ser actor; després ve el text.\n– Així i tot, en una obra ja escrita es pot controlar més bé el moment; ara s’introdueix drama, ara comèdia... Això es perd amb la improvisació?\n– MU: Depèn, de vegades surten coses espectaculars dalt de l’escenari amb una improvisació. Les improvisacions d’espectacle són molt ràpides però a classe n’hem fet algunes que m’encantes. En el fons treus coses del teu interior, moltes emocions. No crec que s’hagi de separar perquè al final porta a la creació d’una obra o un espectacle.\n– RC: Molts espectacles actuals, que són creacions col·lectives de companyies, neixen a partir d’improvisacions. És a dir, el treball de fer el text es basa en unes improvisacions per discutir i mirar quines idees són bones. Què té més valor? Són coses diferents que neixen d’una mateixa base. Poden haver improvisacions molt ben fetes i obres de text molt mal fetes i viceversa.\n– Pel que dieu sembla que fer una obra de Shakespeare, per exemple, està molt més lluny de la improvisació que algunes contemporànies?\n– RC: Segurament sí. En el cas de moltes obres del circuit alternatiu, absolutament. En poques hi ha un dramaturg al darrere que treballa en base a un text. Moltes es fan a partir d’idees i el dramaturg va construint a partir del que ha anat succeint.\n– Com és la Lliga impro d’enguany?\n– RC: Farem quatre semifinals i una gran final per Festa Major. A les semifinals participen dos equips de tres persones. Els guanyadors passen a la final a quatre. Prèviament hi ha hagut una sessió prèvia per escalfar motos amb improvisadors individuals. Són quatre proves en cada espectacle i, en cas d’haver-hi empat, una de desempat.\n– Quines opcions té la gent que vol anar a veure-ho?\n– RC: Les dates que ja tenim tancades al Casal Torreblanca, ja que el Mut participa en l’organització de la Lliga. El públic ha de tenir una participació activa ja que quan arribi es trobarà uns paperets en què haurà d’escriure títols inventats. A partir dels títols es faran les proves. Un cop fetes les representacions, el públic haurà de decidir quin grup ho ha fet millor cenyint-se al títol escollit i vota.\n– Hi ha molta gent interessada en fer teatre a Sant Cugat o només el limita als ímputs que ens arriben des de les agrupacions?\n– MU: Hi ha molt moviment, molts joves interessats en fer teatre i provar. Hi ha moltes companyies. Potser falta potenciar-les perquè potser hi ha algunes que queden apartades i no acaben de florir tant com podrien. Al marge d’això, hi ha molta gent involucrada i que vol aprendre, no només als nostres tallers, també a altres escoles.\nAixí i tot, sempre dic que a les escoles públiques ens falta una classe de teatre dins de l’horari lectiu. El teatre educa, ensenya valors i disciplines importants per a la vida.\n– Deies que falta potenciar algunes entitats. És una qüestió de les pròpies agrupacions, de l’administració, del públic..?\n– MU: Una mica de tot. Hi ha una mica d’haver-nos assentat i no voler tirar endavant. També les administracions, en veure que no hi ha molta lluita, no s’hi fiquen massa.\n– Des de la perspectiva qualitativa, són bones les agrupacions santcugatenques?\n– RC: Deu ni do el nivell que hi ha! Ja sigui gent d’aquí que fa teatre aquí o que participa a companyies de fora, hi ha molt bon teatre. No estem parlant de les companyies més top sinó també de caire més alternatiu.\nAixí i tot, el teatre és més complicat que la música pel que fa a espais. Potser ens manquen espais on poder-ne fer. Al Teatre-Auditori és impossible accedir perquè aixecar un teló són 2.000 euros. La Unió està en obres eternes. El Siglo està molt lluny –no sé què ens passa a la gent de Sant Cugat que ens costa moure’ns–. Ens falta l’espai petit però no sé si és només una qüestió d’espai.\nPer exemple, com pot ajudar l’Ajuntament? Ara, després d’haver creat la Xarxa de Centres Culturals Polivalents (XCCP), fa un programa molt treballat on hi ha la programació només d’allò seu. Caldria que hi hagués la programació de tot, també dels espais alternatius. Estem en l’època de la sobreinformació i per això és difícil arribar amb un lloc on es pugui trobar tot.\nCostaria ben poc que el Teatre Auditori o la XCCP, que són els qui tenen els recursos, encartessin en algun mitjà local la seva programació també incloent les alternatives. També la de petits bars que l’Ajuntament no para de limitar per l’assumpte dels sorolls. A la primera reunió de la Taula d’Arts Escèniques fa quatre anys es va dir que hi hauria un portal en què quedaria recollit tot però encara no existeix, tot i que semblava que ja estava fet.\n– La gent sap de teatre? O potser no cal saber de teatre per gaudir-ne?\n– MU: No cal saber-ne. Si el text et mou i et remou, no cal que sàpigues d’on ve l’autor ni de quina època és aquella obra. El teatre és visual i emocional, la resta és interessant per a la gent que ens hi dediquem. La gent hauria d’anar més al teatre per viure l’experiència.\n– RC: A nivell de públic hi ha un gran percentatge de gent que no va mai al teatre. Més que desconeixement del text o de l’autor és de les possibilitats que hi ha al teatre. Hi ha l’exemple de l’impro, que agrada a tothom. El teatre no és gens complicat. És curiós com ara poses un còmic i a tothom li agrada com a conseqüència d’El Club de la Comedia de la tele. Ara tothom sap que existeixen monologuistes i a tothom li agrada.\n– Necessitem més teatre en la tele?\n– MU: Sí, abans es feia però ara és extraordinari. Ara et posen Mar i cel un cap de setmana i no et tornen a fer teatre fins a saber quan.\n– RC: No costaria tant un programa setmanal amb una representació d’una obra que ja no s’estigui fent al teatre. Així i tot, són dos llenguatges diferents. Hi ha també un problema de públic. Jo faig teatre infantil i veig com els pares porten els nens però ho deixen de fer quan fan 8-9 anys. Si el nano no recupera l’interès per si mateix, ja ningú més el portarà a veure teatre. Als instituts sí els porten però, com tenen tanta fixació en complir el currículum d’anglès, els porten a veure obres en anglès d’un nivell baixíssim. No els porten a veure obres potents en què quedarien flipant.\n– O sigui, el problema d’edat és d’educació?\n– RC: Als joves els agrada fer teatre però no hi van. A nivell de públic és complicat, és un debat que ja hi havia fa 40 anys. També és cert que la gent del teatre ens hem de baixar de dalt del pedestal. És curiós que a l’Auditori per exemple veus parelles, famílies i grups de dones que van a veure teatre. No veuràs grups d’amics.\n– Deies abans que La Unió està d’obres eternes. Diuen que al 2019 s’acaben...\n– RC: Perquè diuen que venen eleccions, no? [Riuen] La sensació de les obres és que l’Ajuntament juga al Scattergories. Les obres s’eternitzen a nivell de temps de manera exagerada. Sempre hi ha excuses i sempre diuen que estem sobre calendari perquè, com el joc és seu, l’adapten. Han aparegut dificultats però s’haguessin pogut posar més les piles. No crec que sigui ni tan sols per mala bava de l’Ajuntament, hi ha una descoordinació entre departaments considerable. És la sensació que tenim com a Tallers de teatre.\n– Però per al 2019 sí que hi confieu?\n– RC: Ja no hi confiem, estem a l’espera.\n– És una qüestió de tràmits? Per la part política expliquen que cal, per exemple, una modificació del Pla General Metropolità (PGM) que ha de tenir exposició pública i revisió per part de la Generalitat i, per tant, trigarà uns mesos.\n– RC: Però això ja se sabia quatre anys enrere. Sempre apareixen coses però ho fan amb molta poca previsió. A mi m’hauria passat però jo no sóc d’Urbanisme de l’Ajuntament.\n– Ara quin és l’estat?\n– MU: Que està tancat. Podem anar perquè tenim quatre trastos allà però no podem fer cap activitat.\n– Mentrestant esteu a la Casa de Cultura. Com es porta aquest espai tenint en compte que ja hi havia moltes entitats allotjades?\n– MU: Gens fàcil. No tenim prou espai per tenir tot el material; tenim vestuari, atrezzo, mobles... Les sales no són adequades perquè és un centre preparat majoritàriament per donar classes.\n– RC: Hi ha algunes aules de cos però no sempre disposem dels espais. Ens ho combinem per poder-hi accedir. Però és cert que hi ha vegades que necessitaríem unes taules i unes cadires per fer uns exercicis i no les tenim.\n– Ho heu parlat amb la gent de la Casa de Cultura o de l’Ajuntament?\n– RC: Sí, clar. Però al final has d’anar fent i has de carretejar una taula que tenim a un magatzem que compartim totes les seccions de La Unió i les entitats de cultura popular i tradicional, un espai com aquesta sala on hi és tot.\n– MU: Estem bé però no és el lloc adequat.\n– No n’hi ha cap possible?\n– MU i RC: No.\n– A la Taula d’Arts Escèniques el govern va prendre el compromís de cedir un espai, segurament a Volpelleres, perquè les diferents agrupacions compartissin magatzem.\n– RC: Ha anat canviant de lloc i ara no sé on serà. És una bona idea perquè es posa un espai per guardar escenografies, vestuari i atrezzo alhora que es fa una base de dades comuna perquè les companyies es puguin demanar coses entre elles. És un punt interessant i s’hi treballa a la taula. A nivell nostre, però, això no ens dóna resposta. Com a escola necessitem atrezzo i vestuari per treballar el dia a dia. No és el mateix vestir uns nens o muntar un escenari concret perquè improvisin que fer-ho sempre vestits de carrer.\nEl teatre és joc. De fet, hi ha idiomes que no diferencien entre interpretar i jugar, és play. Ens manca poder disposar de tot això al lloc on fem classe. Les nostres obres de teatre són una part dels exercicis, l’últim pas d’un procés; no és l’objecte pel qual estem. Són dues coses diferents. Això donarà resposta a la socialització i magatzematge però nosaltres continuarem amb un problema d’espai.\n– També des de la Taula es va intentar fer alguna cosa conjunta entre les diferents agrupacions per celebrar el dia mundial del teatre. Finalment no es podrà fer enguany. Què ha passat?\n– MU: És molt difícil coordinar molta gent diferent, amb horaris i objectius diferents. Si es vol fer, ha de ser a llarg termini.\n– RC: El dia mundial del teatre neix de la idea de visualitzar el teatre a Sant Cugat, com ja es feia amb el dia mundial de la música. Mentre és relativament fàcil muntar escenaris a cada cantó per al dia de la música, és complicat el mateix model al teatre perquè requereix d’una concentració, un espai i una microfonia que no es té –no hi ha suficients micros inalàmbrics–. Encara no s’ha trobat la fórmula bona i es van fent tantejos. Durant dos anys s’ha provat el Celler però no ha acabat de funcionar. Enguany es planteja el vestíbul del Teatre-Auditori.\nNosaltres plantegem que el millor lloc seria l’Auditori perquè tothom poguéssim fer peces curtes a un lloc realment guapo de teatre. Segurament no interessa perquè ja té la seva programació top i no la seva programació popular.\n– Entre agrupacions hi ha des d’enveges per subvencions a molt bones relacions. Com ho percebeu vosaltres?\n– MU: Nosaltres ens relacionem amb algunes companyies que de tant en tant ens demanen actors i ho comuniquem als nostres alumnes. Veiem enveges, però com a tot arreu.\n– RC: És complicat gestionar els interessos de tothom quan no hi ha diners per a tots. Nosaltres tenim bona relació amb tothom. Hem intentat establir lligams i ponts més enllà de les entitats de teatre: participem del Carnaval, Festa Major... Volem establir relacions amb la xarxa de Sant Cugat en sentit ampli.\nQue s'obri el teló\nAhir dissabte dia 2 d'abril es va celebrar la tercera mostra de microteatre en motiu del Dia Mundial del Teatre. L'acte va tenir lloc al Celler Cooperatiu. En total, van participar 11 grups de teatre i hi va haver 19 representacions.\nVera Giró: “Sant Cugat es mereix un teatre amb propostes més arriscades”\nTransmet teatre quan parla, quan es mou, quan riu… una llavor cultivada amb la Sílvia Servan que ella ha cuidat i regat amb passió.