La mala salut del periodisme provincià - El bloc d'en Titot\npublicat recentment a La\nLaura Crespo diagnosticava la mala salut del Rock Català. Però per\nfer-ho no es basava en una anàlisi contrastada de l?actualitat\nni en la investigació sinó en reproduir els tòpics i els estigmes sobre\nquals la premsa provinciana ha tractat la música catalana en els\nanys: és una música subvencionada, el rock no hauria de tenir llengua,\nQuan l?any 1991 el\nRock Català va omplir el Palau Sant Jordi, la premsa musical ?i els seus\nsatèl·lits a la premsa generalista? majoritàriament establerta a Barcelona s?adonaren\nque hi havia un moviment que feia tres o quatre anys que estava omplint places,\npavellons i camps de futbol amb 2.000, 4.000, 6.000 persones arreu de les\ncomarques del Principat i el seu enuig va ser enorme. Qui els havia donar\npermís per triomfar? No eren ells, els què decidien i pontificaven qui era bo i\nqui era dolent? Allò va ser una falta de respecte per a la seva professió\nbasada en un snobisme que els havia de situar com a jutges absoluts de la\na que només existia allò que ells beneïen i batejaven, i de cop una colla de\nprofans havia sortit de la marginalitat i havien gosat existir. I això era\nAleshores, aquesta colla\nde ?professionals ultratjats?, aprofitant que hi ha certs mitjans independents que depenen de les\nconsignes del partit que en aquells era a l?oposició; i que el partit que en\naquells moments era a l?oposició tant li era cremar llenya com cultura si el\nfoc del desgast era ben viu; engegaren?i cal reconèixer que, de manera eficient?\nuna campanya de desprestigi més que ferotge contra el Rock Català.\nSense ni una sola\nprova i només amb insinuacions, van arribar a fer creure a tothom que el Rock\nCatalà era poc interessant i que si havia tingut alguna repercussió era per la gran\nquantitat de subvencions que rebia. I d?aquí es desprenia, per lògica, que la\ngent que cantava en català ho feia no per les pròpies dots o idees sinó en tant\nque funcionari de la\nFixeu-vos en la\nperversa eficàcia de la manipulació que fins i tot alguns dels músics ?que\nevidentment no havien vist mai ni una ombra de subvenció? s?ho van arribar a\nque quan utilitzo l?adjectiu ?provincià? no ho faig en l?accepció de ?pagès? o ?rural?\nsinó en el sentit més romà de la paraula. Això és ?els vençuts?, aquells a qui\nl?imperi no només ha conquerit el cos, sinó també l?ànima i prefereixen\nengrossir les legions de la metròpoli sense importar-los el fet que precisament\nen l?acció d?unir-se als vencedors està l?autèntica derrota.\nquinze anys després seguim sentint la mateixa cantarella de la premsa\nprovinciana, però aquest cop amb l?agreujant que es repeteix des de la ignorància\nabsoluta. Potser en la ?professió? ja ha quallat el fet que contínuament\nestiguin sortint als programes de telebrossa de safareig una sèrie de\npersonatges que pel sol fet d?anar jugant amb un bolígraf entre les mans es\npensen que són periodistes.\nEs queixa, Laura\nCrespo que el disc català més destacat de l?any és un recopilatori de Sopa de\nCabra i blasma la poca creativitat i la necessitat de recórrer sempre a les\nmateixes cançons. Deu ser que el disc ?Love: Special Edition? que ha aparegut\ndels Beatles són tot cançons inèdites i no es remeten al passat sinó al futur.\nEs queixa que tots\nels grups utilitzen els mateixos acords i rasquen igual les guitarres però només\nsap anomenar Sopa de Cabra, Whiski?ns i Gossos. Deuen ser els únics que coneix.\nSona igual Obrint Pas, Xerramequ Tiquis\nMiquis, la Troba Kung-fu,\nSant Gatxo, Rauxa, …?\nanomena els primers perquè no pot evitar que existeixin. la premsa provinciana\nmai parlaran de la resta perquè no volen que existeixin. Prefereixen parlar de\nsubvencions, unes subvencions que cap grup ha rebut.\nNo pot dir el mateix\nel diari on treballa Laura Crespo.\n5 de gener de 2007 a les 6:27 pm\nbenvingut al món dels blocs de Vilaweb. Serà un plaer llegir-te\n5 de gener de 2007 a les 7:57 pm\nDues addendes al teu apunt:\n1. A InfoTv, televisió valenciana alegal tenen un concurs que hi han participat més de setenta (70) grups diferents. A Canal 9, en vuit anys hi hauran cantat uns 10 sols. A banda d’episodis lamentables com aquell de mugnlos en què presenten la mateixa peça en català i en anglès, pel mateix grup i nom de fictici, i és seleccionada la versió en anglès i el grup "fantasma" i foragitada el grup valencià que canta en català. Les situacions no són al·leatòries sinó conduïdes.\n2. Fa vint anys quan el Psoe valencià volgué esquarterar la Nova Cançó, l’entrevistadora li fa a Raimon, dues asseveracions semblants a les que tu esmentes:\nEnt: Els de la Nova Cançó teniu ja tot dit i sou avorrits….\nRaimon: jo continuer anant pel món i continue omplint els locals….crec que encara ens queden coses a dir.\nEnt: és que la gent diu que Raimon no té fusta de cantant ni veu i sols grata la guitarra.\nRaimon: et recorde que jo de menut ja era músic a la banda de música de Xàtiva. En quant a la manca de veu, et dire sols, que tinc dues escales de nota més que la Caballé.\nL’entrevistadora a sou de "su amo"…resta calladeta……..i un silenci tibant solcava les ones hertzines. Encara treballa a Canal 9. La veu de l’amo ja és diferent, ara es diu PP.\nQuan les opinions interessades es posen a circular es molt difícil deturar-les. I la realitat, però, continua sent tossuda\nCordialment Francesc, i t’ho havia de dir: que un cabró del Principat pose en solfa el Lisondo en una de les seues peces mereix tot el respecte del món.\n5 de gener de 2007 a les 8:09 pm\nEls de Catalunya Acció necessitem gent de pes i determinació i de peles!\nFins aviat, Salvador Molins.\n5 de gener de 2007 a les 8:15 pm\nHola Francesc Benvingut al món de vilaweb, un món fascinant. Moltes vegades mentre passejo per vilaweb tinc la sensació de que "La història de Catalunya al revés" s’ha fet realitat 🙂 Amb mort de Hitler incolsa!!\nPS: ara que m’hi fixo es la primera vegada que començo un article en un bloc i l’acavo en un altre (canvi de títol sobtat).\n6 de gener de 2007 a les 1:55 am\nDes de Reus i amb amor… ànims i endavant amb el bloc.\n6 de gener de 2007 a les 2:25 am\n6 de gener de 2007 a les 11:23 am\nBenvingut, Titot, a aquest món. I gràcies per deixar-li clares les coses a aquesta Laura Crespo (que per cert, espero que els reis li hagin dut mooooolt de carbó).\n6 de gener de 2007 a les 11:24 am\nTitllant-la d’ignorant, tu l’absols. Els ignorants són innocents. Ella no.\n6 de gener de 2007 a les 11:34 am\nMillor no parlem del tema de subvencions.\nD’això la Vanguardia en sap un munt!! (Hi ha qui en sàpiga més?????)\n6 de gener de 2007 a les 12:45 pm\nHi ha molta mes qualitat en una lletra teva que en tota la discografia d’en Bisbal. El CD de Guillem de Berguedà hauria de ser de "escoltada obligatoria" als col.legis. Es una obra brutal.\nQui cony s’han cregut que son aquets espanyols per a opinar de musica? Qui tenen de prestigi o de merit en aquest mon? Quants dels cantants espanyols han actuat al Olympia de Paris, per exemple? . La musica espanyola nomes es manté a base de refregir les vomitades anteriors. De Formula V a Bisbal tot sona igual. Mireu-vos una hora el canal de TV solMusica o qualsevol dels de musica espanyola i voreu que tots son iguals. Els unics "diferents" son alguns cantants sudamericans. M’encanten Molotov i les seves catalanades .!! ( ves a hacer la mano, hahaha)\nTota la musica espanyola es tant patetica com l’ultim cartell de Julio Iglesias : borros, difuminat, inexpresiu, etc etc Aixó si, el Tall Britanic es ple de cartells d’aquest home patètic, pero si vas a trobar musica en català, poc, vell i mal ordenat.\nBenvingut al mon real dels blogs.\nJosep Juanico ha dit:\n6 de gener de 2007 a les 12:47 pm\nVaig estudiar Periodisme a Bellaterra ja fa una colla d’anys i de "Crespos", n’hi havia un munt. No m’estranya d’ells aquest menyspreu de tot el que és d’aquí en favor d’una "modernitat": ho vaig viure.\nAra bé, penso que la feina la podriem començar per la "nostra", o sia, TV3. Ni tan sols els molinets o falques de programes i series és present la nostra música. Clar, queda més "guai" en anglès, fa més modern.\nLa gent no coneix els nous cantautors i grups en català. A mi, per fer-ho, a voltes m’han titllat d’integrista (?).\nCal ser optimista, i com diu l’amic Titot, guanyarem!\n6 de gener de 2007 a les 12:48 pm\nTampoc parla de Mishima, Mazoni, Sanjosex, Big Mama, Roger Mas, Lídia Pujol, Miquel Gil, etc etc. Aquests sonen tots iguals? Collons, volieu dir que aquesta tia no és sorda?\n6 de gener de 2007 a les 12:49 pm\nÉs com quan veus japonesos, que tots et semblen iguals. Dons els hispans quan senten cançons en català, just per això, totes els semblen iguals…és comprensible, jo quan escolto pop rus, i m’ho han fet fer, sempre em sembla tot igual quasi…\nRealment hi ha poca música bona bona en català, i de nivell instrumental tampoc n’hi ha gaire. A nivell castellà hi ha quelcom més, però tampoc escapa gaire de la mediocritat. A aquestes crítiques se les ha de respondre amb l’excel·lència en la pròpia professió i el despreci cap a aquesta xusma comentarista.\nQuanta raó tens amb això del provincianisme. El màxim exponent del provincianisme a Catalunya és el PSC en primeríssim lloc, i CiU i ERC en segon lloc. Però tots en paguem les conseqüències, tots anem amb la por al cos el complexe d’inferiorirat quan un hispà se’ns adreça en espanyol, i tots assumim que el "rock català" és una cosa nostra i per nosaltres, i que "la ureja de vangog" o com se digui és quelcom internacional. Tots ho assumim, cadenes de distribució incloses, qui anuncia Sopa en una cadena castellana?\n6 de gener de 2007 a les 1:23 pm\nTota la raó del món i sobretot, quan dius que aquests diaris provincians han volgut sempre desprestigiar la nostra llengua. Encara em recordo d’un article d’El Periódico on deia que la Beth havia introduit algunes cançons en català per calmar els més nacionalistes! … Com si el més natural fós cantar en castellà. En canvi el Periódico no va dir res quan els pares de la Beth quan trucaven a l’acadèmia OT havien de parlar amb la seva filla en castellà, que no és la llengua que parlen a casa seva. Allò sí que és normal, només faltaria que a la resta d’Espanya veiessin que en una "Región Periférica" la gent parla una altra llengua. Ara bé, segons El Periódico que una catalano-parlant canti en català és per calmar als més nacionalistes.\nEns prenen el pèl, el problema és que aquests diaris tenen una gran massa de lectors que se’ls creuen, com si els diaris que llegeixen fossin la veritat absoluta.\nPer cert, boníssima l’última frase Titot.\n6 de gener de 2007 a les 1:24 pm\nFatiga molt, la veritat, llegir articles com aquest de Laura Crespo. Més que pel que diu, pel que calla o –si creiem en la bona intenció– no veu. El discurset tòpic de que no interessa (sigui la música en català o qualsevol expressió que vulgui fer-se un lloc) té molt a veure amb acceptar els productes de consum de masses i, a la vegada, no qüestionar-se d’on sorgeix el que reclama de veritat la gent.\nDe debó creu, per exemple, que tothom vol la tv que ens ofereixen?, de debó entre l’oferta i la demanda hi ha una correlació a benefici del gust de la gent? O és que ens donen una tv. conformista per a què no ens haguem de replantejar moltes coses?\nA l’article de Crespo hi ha una mica de tot, entre la peresa de no haver de qüestionar-se coses i la convicció personal –que fa extensiva a tothom– de què la música en català no va enlloc, destinada a morir. Com is diguès, " tots ja sabíem que això no tindria futur".\nPer altra banda, m’ha semblar interessant el comentari d’en Titot de com va sorgir el rock català –i com, de fet, no deixa de sorgir empenyent des d’abaix, com sempre–, així com la indústria per fer calés arribà quan ja existia tot aquell pòsit, i no al contrari. Així neixen i han nascut molts altres moviments socials i culturals arreu del món (com el mal anomenat "boom hipanoamericà literari" que ja estava abans, que no fou una creació dels editors).\n6 de gener de 2007 a les 1:53 pm\nBenvingut Titot, esperem els teus brams!\nAlbert Arnedo ha dit:\n6 de gener de 2007 a les 2:06 pm\nResulta curiós que aquest nadal ha aparegut un cd que s’anomena "Tribut a Sopa de Cabra" i, a més, entre els cantants de les cançons hi apareixen alguns artistes més o menys famosos en l’àmbit castellà.\nAixò no fa més que demostrar que la música en català és un referent en molts àmbits i com a curiositat a mi em va fer molta gràcia sentir l’Amaral cantant "Camins" en català.\nI que ningú ho dubti: Seguirem lluitant! (i cantant!)\n6 de gener de 2007 a les 6:14 pm\nTotalment d’acord. El periodisme regionalista que tenim al principat, difon la idea que la Generalitat subvenciona (injustament, és clar!) a tot allò que parli català, i així amb aquestes faclitats al darrere, els ciutadans que vivim a Catalunya (que no tenen perquè dir-se catalans, poden dir-se senzillament ciutadans o bé cosmopolites) tenim tot el dia música sonant en català arreu.\nLa senyora Laura Crespo el que no sap és que el realment subvencionat és el diari a qui li paga el salari. L’antic govern català de CiU, tenia més de divuit mil subcripcions al diari La Vanguardia. 18.000!!. Subvencions que el govern tripartit, ara d’entesa, va retallar i suposo, que va repartir a altres mitjans amics regionalistes com ara El Periódico.\n6 de gener de 2007 a les 6:56 pm\nA banda de reaccions comprensibles a l’article, m,’agradaria obrir un debat. Per què s’escriuen aquests articles? Només per mala llet o hi ha alguna escletxa d’autocrítica per, potser, no aconseguir al cap dels anys comunicar el que ja és una evident producció musical normalitzada? És a dir, el cas de l’article de la Laura, respon només a desconeixement o a mala idea? Potser és una explicació massa simple. Què en penseu? Podem fer res nosaltres per contribuir a que no s’escriguin i publiquin articles que semblen tan clarament desinformats?\nelditalaiaga ha dit:\n6 de gener de 2007 a les 7:27 pm\nFrancesc, el concert del Palau va ser al 1991.\nI crec que ajuntes massa política amb música, quan no haurien de tenir res a veure. Dir que no t’agrada la música que es fa en català ara no és el mateix que anar a visitar el Valle de los Caídos. Ser tan radical no és bo, sobretot quant estàs criticant a algú per dir el que pensa de debò. Us esteu retratant juntant nacionalisme amb música. Tot el que sigui una crítica us ho preneu com un atac personal i al país. Esteu fatal. I total, us mireu el vostre disc dur i a veure quants mp3 teniu en català.\n6 de gener de 2007 a les 9:14 pm\nAnims Titot i bona gent de la musica en Català, malgrat tot, Som i serem!\n6 de gener de 2007 a les 9:37 pm\nAbans de tot, i en primer lloc, que sàpiguen els blocaires en general que a la meva classe de tutoria penso presentar tots dos articles i fer-los reflexionar-hi. A 4t d’ESO ja és hora que sàpiguen que tenim un país anormal, amb complexos absurds inexistents a d’altres llocs. En general, la gent "normal" dels PPCC no s’ha comprat mai un disc en català, o ben pocs. Això no és normal en cap país del món, aquí sí. Gaire normals, no ho som, doncs… No hi ha mitjans, potser? La gent no té oïda i no distingeix que hi ha música bona i diferent en català igualment com en altres llengües, o és que no l’han poguda/volguda conèixer?\nEn segon lloc, agraeixo a en Titot i a tota aquella gent anònima que com jo mateix ens esforcem perquè la gent entengui no ha de ser el millor ni el pitjor, que hi pot haver de tot com a tot arreu. El problema ve quan ens pensem que el d’aquí és el millor, o bé el pitjor (sovint sense ni saber que existeix, com la periodista, que va conèixer l’Empordà perquè aquesta sí que va sortir per la ràdio…). El normal és que la gent conegui i pugui triar entre la música que li agrada més en la llengua del seu país, i aquí no passa perquè no podem conèixer-la.\nI és que no és normal, tampoc, que en un país qualsevol un autòcton feliciti un cantant per fer música en la seva llengua. Ni tampoc, per exemple, que un adult hagi de donar les gràcies a un jove de 15 o 16 anys per haver carregat la culpa d’una societat passiva en haver estat empresonat i jutjat per demanar, en nom del fantasiós Exèrcit del Fènix, que tres cadenes de supermercats etiquetéssin també en català.\nAixí doncs, (anormalment) gràcies a en Titot i als pencaires d’aquesta terra,\n6 de gener de 2007 a les 9:56 pm\nLa qüestió que planteja l’escriptora: per què el nivell de la música catalana d’avui és tan baix?\nLa resposta d’en Titot: la culpa és de La Vanguardia per tenir fa 30\nanys un director dessignat a dit pel franquisme. Ah si, i una rondalla\nde vora el foc a on uns pobres músics antisistema que desafiaren\nl’establishment del peridisme català i aquest no s’ho perdonà mai.\nEntenc perfectament que Titot es senti al.ludit quan es parla de baixa\ncançó catalana (no seria millor tenir 1 grup bo que 4 de dolents?) . I com a resposta ens ve a parlar del franquisme… Dins\nla seva incoherència, és coherent.\nLocal Catal ha dit:\n7 de gener de 2007 a les 4:51 pm\nTitot!! Et saludem desde el teu club de fans d’Igualada! ara que no tens el Jimmy per anar a fer la birra a veure si vens al nostre Local i ens expliques històries de les teves!\nmira t’hem dedicat un espai a la nostra web: http://localcatala.wordpress.com/amics-de-localcatala/francesc-rivera/\na veure si ens fas un link bon home! o almenys entra i deixa algun comentari!\n8 de gener de 2007 a les 2:33 pm\nAcabe de descobrir el teu Blog, és una bona idea, ara falta que escrigues d´una manera continuada. Salut i teclat.\n8 de gener de 2007 a les 5:30 pm\nPotser un dia no massa llunyà, els músics que canten en català, hauran de fer com a valència perquè els autors i les seves cançons en català també surtin als mitjans públics i sobretot privats, en horaris d´audiència, i no a altres hores de la matinada, per dissimular una incompliment del 25%. Quan les sèries de televisió fetes aqui, tinguin la sensibilitat musical nacional, com passa amb el rara avis de Porca misèria, per qualitat i per normalitat si que hi sonen músics en català. Com ho veus des del teu vesant professional i de coneixement dels PP.CC.?\n8 de gener de 2007 a les 6:58 pm\nMés que res m’agradaria saber-ho, puig en aquests casos el primer que s’ha de fer a alguns periodistes? es la prova de l’alcoholemia -la de la ignorància no cal,va incorporada – I es que te nassos, un de pais on precisament hi ha una oferta molt variadade musica en català,de mestissatgte, d’instrumentistes, de gent de molta qualitat in surt la madame Chan-Chan a dir una collade bajanades.\nJo no entenc res. Ho sento.-\n8 de gener de 2007 a les 9:20 pm\nlAquesta senyora no demostra ni la bona ni la mala salut del rock en català, sinó només la seva manca majúscula de cultura musical en català i de passada una provinciana manera d’entendre l’universalisme. Res de nou sota la capa del sol…\nknirob ha dit:\n8 de gener de 2007 a les 10:01 pm\nHe llegit l’article en el blog del meu germà (…des de sant pol) ja que ell també li ha fet una bona crítica!! i he flipat la veritat!!!Però com poden fer un article sense saber de que parlen!!!???I com el poden publicar??\nPer començar, està clar, els catalans som bons en moltes coses, no per res, sinó perqué és així i prou!i això a moltíssima gent els molesta, no hi poden fer més els pobres, llavors o s’ho intenten carregar com poden o intenten fer-s’ho seu!!!\nEn aquest cas aquesta bona dona, no ha fet bé ni la seva feina i es fot amb la de la resta!!!Sap que una periòdista primer de tot es documenta???O millor encara, que parli d’alguna cosa de la que hi entengui, així no farà el ridícul d’aquesta manera!!!!Si hi entenc jo més de música, senyor!!!Per descomptat!!Ara que llegint això, la qual cosa hem anomenat article, no és gaire difícil saber-ne més que aquesta tipa!!!\nTampoc li costava molt fer alguna visita per internet, no?Ara! Que potser la dona, es pensa que navegar és agafar la barca i anar mar endins!!!Aiiix quina poca "picardia"!!! És que ni això!!!\nI està clar!!Poca música escolta la senyora!!!I això si n’escolta!!Sembla que només hagi vist un tall publicitàri de la TV i escoltat per casualitat alguna emisora de radio d’aquestes tan i tant súper-comercials per dir-ho d’alguna manera!!!!Quina pena!!\nBé, sort en tenim que els catalans pensem d’una altre manera!!!!\nAlmenys tenim més sentit comú!!\nRes ho deixo aquí que ja m’enrotllo massa!!\n9 de gener de 2007 a les 5:30 pm\nEn Titot escriu: "Sona igual Obrint Pas, Xerramequ Tiquis\nSant Gatxo, Rauxa, …?" i té raó.\nperò també podria afegir-hi Dijous Paella, Mesclat i Aramateix.\nJo personalment, també hi afegiria La Gossa Sorda, sobretot el disc "Garrotades", tot i que és difícil de trobar, perquè no és a les botigues normals.\n9 de gener de 2007 a les 5:41 pm\na mi m’agrada el rock català\na mi m’agrada Sopa de Cabra, i la versió de na Berta de l’Empordà.\nBé, confesso que l’ùltim CD que he comprat és el de MÔ.\nPerò és que haig de baixar un dia d’aquests a BCN a comprar-me el de l’Estanislau Verdet.\n9 de gener de 2007 a les 7:31 pm\nMés que allò que digui un diari estranger com La Vanguàrria, que és normal que ignori i/o menyspreï la nostra música, a mi m’amoïnia molt més allò que fan els mitjans de comunicació que teòricament són "nostres":\nI en una cosa sí que li he de donar tota la raó a la Laura Crespo. Aquest estiu farà 20 anys que segueixo la música que es fa en català. Llavors en tenia 16, ara en tinc pràcticament 36 i ***mai, mai i mai*** en aquests anys havia vist el panorama musical català tan fluix a nivell de concerts i de públic.\nHi ha 4 o 5 grups que més o menys funcionen (Els Pets, Lax’n’Busto, Obrint Pas i ????), la resta a pa i aigua, perquè el pastís se’l mengen grups estrangers o que són de casa nostra amb mentalitat estrangera, sobretot espanyola.\nTot el "cuento" del mestissatge des del meu punt de vista també fa estralls, perquè tal com s’està portant el mestissatge, és sinònim de descatalanització.\nActualment hi ha moltes propostes interessants i hi ha moltíssima més qualitat que 20 anys enrera, però en qüestió de difusió estem molt i molt malament. Negar-ho seria absurd. Els grups quasi no surten als mitjans de comunicació i per tant, tampoc surten del gueto on estan ficats.\nEl que oblida la "Laureta" és que ella i el mitjà al que treballa contribueix amb molt de gust a aquesta situació. La CCRTV també, evidentment. Si la CCRTV ho fa conscientment o inconscientment, això ja no ho tinc tan clar. Que la nostra música els importa ben poc, això sí que és indiscutible.\nI el pitjor de tot és que constantment hem de llegir que tothom renega del rock (en) català, que el dóna per mort i enterrat, etc. L’autoodi també porta a què no hi hagi memòria històrica. Algú se’n recorda dels 080, els B-30, els Detectors, els Duble Buble, els Tancat per Defunció, els Terratrèmol o els Zooil.lògics????\nEl que passa és que actualment hi ha un munt de grups que canten en català, però que es donen l’esquena els uns als altres i que només fan pinya entre alguns d’ells, ignorant descaradament la resta:\n* Els que fan ska, punk, etc.\n* Els que fan coses més tirant a rumba i tal.\n* Els que fan mestissatge, tipus Txeb Balowski, Dusminguet (que de fet, eren uns espanyolarros "de cuidado"), etc.\n* Els que fan pop-rock anomenat "independent" (encara no sé per què se’n diu així).\n* El que fan un pop-rock més "normal".\nSón "vasos incomunicats". No hi ha cap mena d’interacció. Als anys 80 i 90 això no passava. Hi havia més caliu, més ambient, més bon rotllo.\nPer exemple, els d’RGB no deixen que els grups de PICAP toquin al Senglar Rock. O alguna història rara hi ha. Vergonyós!!!!\nPotser és el preu que hem de pagar pel fet que la música en català s’hagi anat normalitzant, tot i que relativament, però sincerament, cada vegada m’agrada menys el que estic veient.\nI em temo que tu, Titot, també caus clarament en no voler sortir dels ambients en els que et mous normalment. A banda de grups d’ska, punk, rumba o mestissatge, trobo a faltar que de tant en tant també reivindiquis grups com La Caixa Fosca, els Pullover, els Relk, els Antònia Font, els Croma, els Pinka, els Pota Lait, els Família López o els Lexu’s, per posar només alguns exemples.\nSalut i independència!!!! //*//\nAlgú que et segueix des de l’any 92 (quasi res!!), tot i que cada vegada em sento més lluny de l’independentisme més esquerranós/de gueto\nLaia U.F. ha dit:\n11 de gener de 2007 a les 12:00 am\nDius que la Laura Crespo parla sens contrastar les dades. Potser sigui cert, però perdona que també corregeixi el que dius en el teu article. Assegures que cap grup català ha rebut mai una subvenció. Potser sigui així. Però el que segur que no és així és que en el seu dia, devia ser a principis dels 90, després que aquells 4 aconseguissin omplir el Sant Jordi un dia de juny de 1991, grups com Sau van rebre una oferta per rebre subvencions. Això ho ha explicat públicament Pep Sala en més d’una ocasió. També diu l’ex-Sau, i sento no tenir ara mateix el document al davant per citar-lo literalment, que ells la van rebutjar defensant que ells el que feien era música que no necessitaven cap ajuda de cap govern perquè tenien un contracte amb una discogràfica i que aquesta era ja la seva font d’ingressos.\nD’altra banda tampoc em sembla lògic que critiquis la Laura Crespo pel seu article, i parles de manipulació. Et recordo que la pàgina que has penjat tu de "La Vanguardia" no és precisament la que ens permeti tenir al davant l’article per poder-lo jutjar, sinó un exemplar de l’època franquista en el que molt bé es recorda que, en el seu dia, va ser un rotatiu fatxa. Ella manipula, però tu, també.\n11 de gener de 2007 a les 11:21 am\nSalut des de l’Empordà Titot,\nCal fer una lectura positiva de l’article de Laura Crespo. Ens ha tocat allò que no sona, ens ha indignat i ens ha fet opinar. Ara cal demostrar-li que s’equivoca, que l’escena musical en català és creativa i variada que s’han publicat un bon grapat de discos collonuts que han quedat oblidats per manca d’aparadors on fer-se sentir. A vegades és bo que ens busquin les pessigolles i ens facin reaccionar…encara que sigui amb alguna barbaritat.\n11 de gener de 2007 a les 1:53 pm\nMolt bones Titot, veig que en el teu bloc fas diana com sempre, primer de tot desitjar-te sort amb tots els teus projectes encara que de moment aparquis Dijous Paella però suposo que algun dia tornarà (per cert a veure quan ve en Josep M. Cantimplora per La Seu d’Urgell, t’ho dic perque se que tens contactes amb ell ….), doncs dir que el rock català segueix endavant i van sortint propostes força interessants i innovadores, com no citar el teu nou projecte: Ara Mateix, que el trobo "impresionant", desprès de l’emotiu concert de Berga de comiat de Brams (on ja fas fer un tic a aquest projecte a la presentació jejeje), beno però parlant de la resta de musics, hi ha molt de bó i de diversos estils, prova d’això son el seguit de concursos que es fan arreu dels països catalans amb grups que "canten" en català, però sembla que tan el nostre país com l’Estat Espanyol vulguin que aquesta música es converteixi en quelcom guetal, que sigui la raresa del mon, però hem de fugir d’això i obrir-nos i escoltar noves propostes que n’hi ha moltissimes, en tots els aspectes no tot s’acaba amb els Pets i Lax and Busto (que no tinc res a dir en contra d’ells, més bé al contrari, porto escoltant els Pets desde sempre i trobo que és un grup que es va superant dia a dia), però propostes diferents de diferents estils com poden ser; La Carrau, Dept, Lexu’s, Owix, Xerramequ…. i molts més de diferents estils per descobrir, fins i tot hi ha un grup que s’ha aventurat a fer pop-rock pels més petits: Macedònia, com es pot dir que el rock català és mort, el que falta és que tant a les radios com a la tv se li doni més importancia i a falta d’això entre tots fer servir el boca orella perque penseu que tot esta per fer i tot és possible…Salut i independència\n12 de gener de 2007 a les 9:07 am\nBon dia Titot! Fa un parell de mesos i mig que vaig publicar al meu bloc (Ges Avall) un article que vaig titular Síndrome del Discotecat. En aquest vinc a dir que si es vol es pot viure només de la música feta en català. La nostra llengua ha ocupat ja tots els espais i estils musicals i, a més, ho ha fet amb qualitat. Lògicament, això una espanyola que ni tan sols deu haver comprat mai un disc en català, en tot cas li deuen haver regalat les discogràfiques, no sap de què parla. Gràcies pel teu text! Records des de Torelló!\n6 de gener de 2008 a les 5:33 am\nun abraç amic des de el País Valencià, no faces cas als fatxes espanyolistes, serà que els d’operacion triunfo i similars no tenen subvencions i mitjans mes potents? hahah mare meua els espanyolistes quina ràbia ens tenen als independentistes.


Parc Natural del Cadí-Moixeró | Mapes de Patrimoni Cultural\nParc Natural del Cadí-Moixeró Vallcebre\nCentre d'Interpretació del Parc Natural Cadí-Moixeró, c/ La Vinya nº1, 08695 Bagà.\nCarretera B-400, km 3, trencant a mà esquerra direcció als Hostalets.\nDOGC 357, del 24 d'agost del 1983\nEl Parc Natural del Cadí-Moixeró es troba dins la classificació de parc de muntanya, ja que les seves altituds van dels 900 als 2648m de la Canal Baridana ,que és el seu punt culminant. És un parc de gran extensió, més de 40 mil hectàres, on podem trobar gran diversitat d'espècies de fauna i flora. Situat al Pre-Pirineu, el tipus de roca, majoritàriament calcària, ocasiona un relleu esquerp.\nPel que fa a la vegetació, les parts més altes, de més de 2000 metres, són cobertes de prats alpins. Més avall, a l'estatge subalpí, trobem boscos de pi negre. El sotabosc és integrat sobretot per matolls de ginebró, de neret i de boixerola. A les parts més baixesd'aquests boscos i al vessant nord de les serralades es troben boscos d'avets. A l'estatge montà trobem, a les parts més humides, el faig, mentre que els roures i les alzines ocupen els solells. El pi roig forma majoritàriament els boscos de les zones baixes i mitjanes del parc, amb un sotabosc integrat bàsicament pel boix. En aquestes zones baixes hi ha també prats de dalla.\nPel que fa a la fauna, entre els mamífers destaca l'isard. El cérvol i el cabirol han tornat a repoblar el parc després de la seva extinció. Altres mamífers són la marmota, l'ermini, la marmota i el llop. Els ocells més vistos són el trencalòs, l¡àliga daurada, el voltor comú, el gall fer, le perdiu xerra i el mussol pirinenc. El llangardaix verd o lluent i la serp verda-i-groga són els rèptils més destacats, i en canvi, dels amfibis, ho són el tritó pirinenc, la granota roja i el tòtil. Els principals peixos del Parc són la truita, el barb de muntanya i el barb roig.\nUna petita part del municipi de Vallcebre està dintre el Parc Natural, concretament, la seva part nord. La zona del municipi que pertany al Parc Natural és la més propera a la riera de Saldes, tot al voltant de la zona coneguda com els Hostalets.\nConcretament, només la part dels Hostalets del municipi de Vallcebre, pertany al Parc Natural del Cadí-Moixeró.\nEl Parc Natural del Cadí-Moixeró es va crear pel Decret 353/83, de 15 de juliol, de Declaració del Parc Natural del Cadí-Moixeró (DOGC 357, del 24 d'agost del 1983). Comprèn les serres del Cadí i del Moixeró, el massís del Pedraforca, bona part de la Tossa d'Alp i el Puigllençada. Té una superfície total de 41.342 ha que es reparteixen entre les comarques del Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. L'òrgan rector està format per la Junta Rectora del Parc i el Consell Directiu (amb seu a l'oficina de Bagà); i l'òrgan gestor és el Departament del Medi Ambient i Habitatge, Direcció General del Medi Natural, Servei de Parcs. La gran extensió del Parc fa que s'hi pugui trobar gran diversitat de flora i fauna.


Per què la processionària és un perill per al teu gos? - L'Arca Clínica Veterinària Lleida\nPer què la processionària és…\nAmb l’arribada del bon temps, ens ve de gust més sortir amb els nostres gossos a gaudir de l’aire lliure.\nPerò, per a poder divertir-se sense perill en les sortides al camp, és important que coneguis un dels problemes més freqüents de la primavera: la processionària del pi.\nLa processionària: què has de saber?\nL’eruga del pi, o Thaumatopeapytocampa, és un lepidòpter. El terme processionària, el seu nom més comú, prové de la seva típica manera de desplaçar-se.\nEl seu cicle biològic fa que, a la primavera, amb la pujada de les temperatures, les erugues surtin dels seus nius i, guiades per una femella, surtin alineades a buscar un lloc en el qual enterrar-se i formar les crisàlides.\nEl període més comú per a trobar-les en el camp és des de febrer a maig, depenent de la zona geogràfica en la qual ens trobem.\nPer què el teu gos sent curiositat per l’eruga del pi?\nSegurament, les has vist en més d’una ocasió: una llarga filera d’erugues, de color cridaner, que travessen els camins i boscos.\nDoncs és precisament aquesta alineació i moviments de la processionària el que pot cridar l’atenció del teu gos, i fer que s’acosti per a ensumar-les o intentar jugar amb elles. També pot trobar nius d’eruga que han caigut a terra i el teu gos podria intentar agafar-los.\nNo obstant això, les conseqüències d’aquest contacte amb les erugues o amb els seus nius poden ser molt perilloses.\nEl contacte directe amb els pèls de la processionària és la principal amenaça contra els nostres peluts.\nAquests pèls contenen una substància tòxica anomenada taumetopeïna que, en contacte amb la pell o les mucoses, produeixen alliberament d’histamina, podent ocasionar lesions greus per inflamació i necrosi de teixits.\nEls gossos, generalment, s’acosten a la processionària amb les seves potes o la seva boca, de manera que els símptomes que podries notar si ha estat exposat són:\nIntents ràpids d’empassar-se la saliva.\nTocar-se la cara o la boca amb les potes.\nEdema o inflamació de la zona de contacte.\nCom has d’actuar en cas de contacte?\nSi creus que el teu gos ha estat en contacte amb la processionària, hauries de rentar amb abundant sèrum fisiològic o, si no pot ser, amb aigua, la zona afectada.\nÉs molt important que utilitzis guants per a evitar exposar-te a la substància tòxica a través del teu gos. Mai freguis la zona afectada, ja que trencaries els pèls de les erugues, donant lloc a un major alliberament de toxina i un empitjorament dels símptomes.\nÉs fonamental que portis al teu gos al veterinari al més aviat possible si creus que ha pogut tocar o menjar-se una eruga del pi, ja que els efectes poden arribar a ser molt greus, depenent de la localització i la intensitat del contacte amb l’eruga.\nQuè pots fer per a evitar-la?\nPer a prevenir problemes amb la processionària, l’ideal seria que evitessis passejar amb el teu gos per pinedes durant el període de risc (de febrer a maig).\nSi tens pins en la teva propietat, hauries de realitzar tractaments de fumigació preventius durant l’any. En cas que ja vegis bosses als nius, i s’acosti l’època de risc, pots instal·lar cons barrera per a evitar que l’eruga arribi al sòl quan surti.\nAixí mateix, pots podar les branques més baixes o treure d’elles les bosses, sempre protegint-te els ulls i les mans, i anant amb compte que el niu no caigui a terra bruscament. Sobretot, evita fer això últim els dies de vent, ja que podries dispersar pèls urticants.\nBy larcaveterinaria 10/03/2021\nPreviousPrevious post:Per què hauries d’esterilitzar el teu gos o gat?NextNext post:La desungulació: en què consisteix i quines conseqüències té per als gats?


Casa dei Mombri Noli Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 31 allotjaments a Noli.\nPiazza Milite Ignoto 2, Noli, Noli, Itàlia, 17026 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa dei Mombri\nDissenyat tant per oci com per negoci, Casa dei Mombri està situat idealment a Noli; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Casa dei Mombri és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com magatzem d'equipatge, habitació familiar, màquina venedora.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, articles de tocador, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Casa dei Mombri no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (112)Parelles (31)Viatgers en solitari (6)Famílies amb infants petits (56)Famílies amb infants grans (3)Grups (16)


Paper de l'interferó gamma en la protecció enfront de la pesta porcina clàssica (PPC)\nUn estudi realitzat per investigadors del CReSA demostra que la inducció d'interferó gamma es correlaciona amb la protecció de la forma aguda de PPC que es confereix a porcs vacunats amb una vacuna d'ADN que expressa la glicoproteïna E2.\nLa PPC és una infecció vírica altament contagiosa que afecta a porcs domèstics i salvatges. S'ha provat que la immunització amb plàsmids que expressen diferents versions de la glicoproteïna E2 és una via efectiva per a induir protecció enfront del virus de la PPC (VPPC).\nPrèviament, aquest grup havia mostrat que la immunització amb una vacuna d'ADN que expressa la glicoproteïna E2 (ADN-E2) induïa una resposta de cèl·lules T- "cooperadores" en absència d'anticossos neutralitzants. No obstant, es desconeix el paper de la resposta de las cèl·lules T en la protecció contra el VPPC.\nEn el present estudi es van estendre aquests estudis per a caracteritzar en profunditat el paper de la resposta de cèl·lules T per una vacuna ADN-E2 i la seva correlació amb la protecció enfront de la infecció per VPPC. Així, porcs vacunats amb la vacuna ADN van induir una forta resposta immune cel·lular, caracteritzada per una inducció específica de cèl·lules T que expressen interferó gamma (IFN-gamma) després de la vacunació sense nivells detectables d'anticossos neutralitzants enfront del VPPC. Els nivells constants d'aquests cèl·lules T observades des de l'inici de la infecció fins a 7 dies post-desafiament en els animals vacunats podrien contribuir al control primerenc de la replicació del VPPC, almenys fins que es desenvolupen els anticossos neutralitzants.\nEn els animals infectats però no vacunats es van observar signes clínics greus de la malaltia, incloent-hi títols elevats de virèmia, pirèxia i disseminació del virus a diferents òrgans, comparat amb els animals vacunats, dels quals solament un d'ells va mostrar signes clínics lleus i un pic breu de virèmia. La fallada de protecció completa en aquest animal es va correlacionar amb un retard en la inducció d'anticossos neutralitzants, detectables solament a partir del dia 11 post-infecció. Al contrari, la resta dels animals que van desenvolupar anticossos neutralitzants tan aviat com el dia 2 post-infecció, van quedar protegits. Finalment, va semblar existir una correlació inversa entre una inducció primerenca d'IFN-alpha i la protecció observada, mentre que la IL-10 va semblar estar regulada de forma distinta en els animals vacunats i no vacunats.\nEls nostres resultats suporten la importància de la inducció d'una forta resposta de cèl·lules T per a conferir una resposta sòlida contra el VPPC.\nEs necessiten més experiments per a clarificar el paper que juguen les citoquines en la protecció enfront a PPC i per a obtenir vacunes d'emergència capaces de conferir una protecció forta i ràpida.\nAquest article va ser publicat en: Tarradas J, Argilaguet JM, Rosell R, Nofrarías M, Crisci E, Córdoba L, Pérez-Martín E, Díaz I, Rodríguez F, Domingo M, Montoya M, Ganges L. Interferon-gamma induction correlates with protection by DNA vaccine expressing E2 glycoprotein against classical swine fever virus infection in domestic pigs. Vet Microbiol. 2010 Apr 21;142(1-2):51-8.\nPer a contactar amb la persona a càrrec de la línea de recerca de PPC:\nDescarregui’s l’article complet: www.sciencedirect.com


Punts del govern al Ple de juliol: estrena de Lourdes Llorente, canvi de portaveu a ICV-EUiA i tarifació social a l'OMET | elCugatenc\nL'estrena de Lourdes Llorente com a nova regidora de la CUP-PC ha estat un dels punts principals dels que portava el govern, que també ha proposat començar a aplicar la tarifació social als seveis esportius de l'OMET i donar suport a la candidatura de la sardana per esdevenir Patrimoni Cultural Immaterial de la UNESCO, entre d'altres. També pots consultar el debat de les mocions i la contracrònica de la sessió plenària del juliol.\nAl Ple de juliol s'ha donat compte del canvi a ICV-EUiA pel qual el que fins ara era el seu segon regidor passa a tenir les tasques de portaveu. Gutiérrez s'acull a una dedicació exclusiva, com la que tenen Núria Gibert (CUP-PC) i Mireia Ingla (ERC-MES), per la qual cobrarà 35.000 euros anuals bruts amb la seguretat social a banda.\nEl govern ha donat compte al Ple de juliol de la sentència desestimatòria davant el recurs presentat per l'associació cannàbica Cànem Mil·lenari pel seu tancament després de l'estiu del 2015. L'associació pot recórrer però, de moment, la sentència dóna la raó a l'Ajuntament pels decrets i l'ordre de precintar el club. Del conflicte i a proposta de Ciutadans es va aprovar la creació d'una taula amb totes les parts implicades en què es treballaria una ordenança sobre els clubs de cànnabis que finalment es va aprovar l'abril passat.\nDesprés de la marxa de Ramon Piqué, la CUP-PC ha renovat la regidoria que recau en mans de Lourdes Llorente. La nova regidora ha jurat el càrrec per imperatiu legal, treballant per la independència dels Països Catalans i pel referèndum i criticant la monarquia espanyola. Al Ple també s'ha donat compte del canvi en la presidència del Consell de Barri de La Floresta, fins el moment capitanejat per Piqué. Núria Gibert, portaveu del mateix grup municipal, és la nova presidenta.\nTots els grups polítics han votat a favor de l'actualització de l'anomenat PAM d'Incendis que funciona com un manual d'actuació davant dels possibles incendis forestals que es puguin produir a la ciutat. El document actualitza alguns elements cartogràfics però, en essència, contempla actuacions similars davant d'un possible incendi.\nDesprés d'haver-se aprovat una modificació per reordenar l'edificabilitat, només el govern ha votat a favor de l'aprovació inicial d'una modificació provisional que ha de permetre regularitzar ESADE i que pugui ampliar amb noves instal·lacions esportives. L'oposició en boc s'ha abstingut. En el temps d'exposició pública s'han rebut al·legacions dels impulsors del projecte, que no s'han inclòs per no ser incompatibles amb la proposta redactada, i del grup empresarial Núñez i Navarro. L'aprovació provisional permet elevar l'expedient a la comissió d'urbanisme de la Generalitat que ha de permetre l'aprovació definitiva.\nJust al costat del futur mercat de Volpelleres es farà una nova edificació residencial. El Ple de juliol ha servit per aprovar una modificació d'un estudi de detall de la parcel·la que ha permès moure l'edificabilitat perquè l'edificació no quedés excessivament enganxada a la ja construïda al solar adjacent. La mesura ha estat aprovada amb els vots favorables de tots els grups a excepció de les abstencions de la CUP-PC i el PP. Amb això, el promotor pot començar a treballar per construir el nou edifici.\nEl nou edifici del Leonardo da Vinci ja està en construcció i l'Ajuntament ha decidit tancar l'expedient de la cessió del terreny a la Generalitat. Tots els grups han votat a favor d'aquesta mesura, a excepció del PP que s'ha abstingut.\nEl Ple de juliol ha aprovat un pas més en l'aplicació de la tarifació social amb l'inici de l'aplicació en l'àmbit esportiu a través de l'Oficina Municipal. La proposta del govern contempla tres rams de renda que poden ser bonificats amb un 50%, 30% o 15% de descompte en els seveis de l'OMET. Les rendes més altes no pagaran més ja que no es puja el preu de partida. S'ha fet una reserva al pressupost de 80.000 euros modificables. Es manten les bonificacions per família nombrosa i monoparental, de tal manera que el ciutadà pot elegir la bonificació que més li convingui sense poder-les acumular. Les esquerres han coincidit a dir que cal aprofundir més en l'assumpte. ICV-EUiA, que és el partit que més bandera ha fet de la tarifació durant els darrers temps, ha demanat un estudi previ de rendes i pujar el preu per a les rendes més altes. Si bé, el govern posa en valor no haver augmentat el preu a ningú. També Ciutadans ha reconegut la proposta com un bon punt de sortida. La proposta s'ha aprovat amb les úniques abstencions de la CUP-PC, ICV-EUiA i PP i el vot favorable de la resta de grups.\nEl govern, ERC-MES i Dimitri Defranc han votat a favor de la 24a modificació pressupostària del 2017 que ha de permetre, entre d'altres, pagar les obres de tancament de la deixalleria, millorar l'entorn de les escultures de Pep Codó a l'avinguda Pla del Vinyet, adquirir un centre de processament de dades, reconduir l'estalvi energètic de la marató d'estalgia (12.000 euros) a aplicar mesures contra la pobresa energètica i fer millores a la pèrgola fotovoltàica del parc Ramon Barnils.\nLa Junta de Portaveus ha acordat una declaració oficial per la qual el consistori dona suport a la candidatura de la sardana per esdevenir Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat per la UNESCO. És un acord de totes les forces polítiques.\nEl regidor cupaire deixarà de ser-ho en el proper Ple. Li pesa, especialment, haver de deixar la presidència del Consell de Barri de La Floresta però assegura que seguirà treballant des de la base, com ho havia fet abans.


Forcanada, l’eterna seductora | FEEC – Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nIniciRessenyesExcursionismeForcanada, l’eterna seductora\nForcanada, l’eterna seductora\nVal d'Aran - Malh des Pois. Vèrtex #225\n“Bicorne i amenaçadora, la Forcanada es dreça a pic, sense que es vegi per on pot ser atacada. Té realment l’aspecte d’una fortalesa que es vol defensar.” Són paraules escrites pel pirineista Alfred Tonnellé. L’estiu de 1858 uns guies de Luishon i ell van conquerir el Malh des Pois, més conegut com a Forcanada. Malauradament, el jove il·lustrat francès tornà malalt del seu periple pirinenc i morí poc temps després per culpa d’una febre tifoide. L’itinerari que presentem segueix els passos d’aquell grup intrèpid per la via més “fàcil” d’aquesta difícil muntanya.\nEl recorregut s’inicia a la pleta d’Horno (1.455 m) en direcció S per la vall del riu Nère. L’aigua no la veiem, ja que és subterrània i veurà la llum en el Uelh d’Horno, al costat d’on havíem aparcat. El camí s’obre pas entre vegetació baixa i pedregams, tomba al SW i assoleix l’estany d’Eth Hòro (2.057 m), topònim referent a l’or que s’havia buscat en aquesta vall. El substrat de la zona és càrstic i el bell estanyol té un curiós xuclador per on s’escola tota l’aigua del riu.\nEsperonats pels xiulets de les nombroses marmotes que habiten a la vall, remuntem al SW el curs del riu. A una altitud de 2.450 m ens trobarem pràcticament tancats al final de la vall. Seguim un corriol ben fressat a la dreta fins que albirem uns altres estanyets. El camí es dirigeix cap al coll d’Alfred, però nosaltres ens desviarem a la dreta entre uns grans blocs fins a trobar un llom herbat pel qual pujarem al peu de la tartera de la Forcanada. Sobre els 2.700 m ens trobem encarats als dos cims que formen aquesta muntanya. Hem d’anar a buscar a la nostra esquerra el collet S per un corriol fressat que remunta amb ziga-zagues la tartera. Ens abocarem així per primer cop al vertiginós vessant obac de la Forcanada, ja que aquesta bretxa és el punt de sortida de la canal NW de la muntanya. No haurem de travessar el coll, sinó flanquejar una mica i enfilar-nos al cim S de la Forcanada (2.872 m). Cal anar-hi molt amb compte perquè la roca és descomposta i el perill, evident. Hi ha unes anelles fixades a la paret que ens poden servir d’assegurança. Fet el primer cim, baixem a l’enforcadura i continuem per l’evident i delicat itinerari fins al nostre objectiu principal, el cim N de la Forcanada(2.881 m).\nEl descens el farem pel mateix itinerari. Cal estar molt concentrats, sobretot en desgrimpar el cim S, on hi ha un parell de ràpels instal·lats que poden proporcionar més seguretat a la baixada.\nPunt de partida: pleta d’Horno. Hi arribem per una pista que parteix de la ctra. N-230 (PK 158), ben a prop de la boca N del túnel de Vielha.\nHorari: 10-12 h entre anar i tornar.\nDificultat: alta pel desnivell i la llargada de l’excursió i per la grimpada final (II+) sobre roca descomposta.\nTEXT I FOTOGRAFIES : Antoni Pardinilla i Xavier Maduell


CARTA A L’‘ARA’\nEl líder d’Esquerra assegura en un article al diari ‘Ara’ i a La Sexta que l’indult és un moviment que pot alleugerir el conflicte\nEl president d’ERC, Oriol Junqueras // EFE - Alberto Estévez POOL\nOriol Junqueras avala els indults com a primer pas per resoldre el conflicte polític entre Catalunya i Espanya. El líder d’Esquerra assegura en un article al diari Ara i a La Sexta que és un moviment que pot alleugerir el conflicte.\nFins ara Junqueras havia estat molt reticent sobre els indults i sembla que la posició comença a canviar. El republicà continua apostant per l’amnistia com a prioritat, però alhora diu que hi ha mesures per pal·liar el dolor de la repressió i de la societat catalana. En aquest sentit diu que els indults són gestos que poden alleugerir el conflicte.\nN’ha parlat també la portaveu d’ERC, Marta Vilalta: “Benvinguda qualsevol mesura que pugui alleugerir el dolor i patiment per la situació d’injustícia que pateixen els presos i preses polítiques, les seves famílies i les persones que ens els estimem. Els indults no són la solució, la solució ha de poder ser per a tots els qui pateixen aquesta repressió”.\nBenvinguda qualsevol mesura que pugui alleugerir el dolor i patiment per la situació d’injustícia que pateixen els presos i preses polítiques\nJunqueras aposta per la via escocesa del referèndum\nEn aquest article a l’Ara i La Sexta Junqueras també fa autocrítica sobre l’1 d’Octubre. Diu que la resposta del Govern no es va entendre com a plenament legítima per una part important de la societat catalana, i allarga la mà als que es van sentir exclosos. També aposta per la via escocesa del referèndum en lloc de la via unilateral. Diu que el referèndum és el que genera més garanties i reconeixement internacional.


Puigdemont exigeix a l'estat que "rectifiqui", "repari el dany causat" i s'assegui a "negociar" - Diari de Girona\nacn 31.12.2017 | 07:33\nEl president destituït i cap de llista de JxCat, Carles Puigdemont, ha exigit a l'estat espanyol que "rectifiqui", "repari el dany causat" i s'assegui a "negociar políticament amb el Govern legítim de Catalunya". "Vull posar en relleu que el govern espanyol té al davant una nova oportunitat de comportar-se com la democràcia europea que assegura ser i, per tant, reconèixer el resultat de les eleccions del 21 de desembre", ha assenyalat Puigdemont en el tradicional missatge de Cap d'Any, enguany gravat des de Bèlgica i que ha difós a través dels seus perfils de Twitter, Facebook i Instagram.\n"Molts ciutadans esperen que, fracassada la recepta de la violència, la repressió i la liquidació de l'autogovern, comenci finalment l'era del diàleg i la negociació que venim reclamant des de fa anys", ha continuat Puigdemont, que no ha aclarit si tornarà a Catalunya per ser investit però sí que ha assegurat que el 2018 el discurs de Cap d'Any del president es farà des del Palau de la Generalitat.\nEn la seva al·locució, Puigdemont no ha donat pistes sobre les negociacions per a la conformació d'un govern de coalició. "Les urnes han parlat, la democràcia ha parlat, tothom s'ha pogut expressar. A què espera el president Rajoy a acceptar els resultats?", s'ha preguntat el també candidat de Junts per Catalunya.\nCarles Puigdemont ha subratllat que el Govern espanyol té "una nova oportunitat de comportar-se com la democràcia europea que assegura ser i, per tant, de reconèixer el resultat de les eleccions del 21 de desembre i començar a negociar políticament amb el Govern legítim de Catalunya".\n"Els ciutadans catalans i els espanyols així ho esperen, però també ho esperen molts ciutadans europeus i també els seus governs i institucions", ha dit Puigdemont.\nUns ciutadans que, "fracassada la recepta de la violència, la repressió i la liquidació de l'autogovern, esperen que comenci finalment l'era del diàleg i la negociació que venim reclamant des de fa anys", ha considerat l'expresident català.\nPuigdemont ha valorat que el 21D es registrés una participació rècord de gairebé el 82 %, que ha qualificat d'"èxit democràtic històric", i ha agraït que les urnes "hagin emès amb tanta claredat un missatge que ja no admet discussió".\n"Els catalans -ha afegit- pensem el que pensem, volem i sabem fer servir les urnes per resoldre les nostres aspiracions i les legítimes discrepàncies sobre com hem d'encarar el nostre futur col·lectiu. Som un poble democràticament madur que s'ha guanyat el dret a constituir-se com república d'homes i dones lliures".\nS'ha preguntat, "de què ha servit tanta repressió?" i "de què ha servit provocar tant dolor a les víctimes de la violència de l'1 d'octubre, als membres del Govern i a la mesa del Parlament, als alcaldes i als líders socials empresonats, als bombers, mestres i policies que han de desfilar pels jutjats o temen una delació ideològica?"\nEn aquest sentit, ha titllat d'"escàndol" i "vergonya" per a un país de la UE que l'exvicepresident Oriol Junqueras, l'exconseller Joaquim Forn, i els líders d'Òmnium i l'ANC, Jordi Cuixart i Jordi Sánchez, continuïn a la presó "per les seves idees polítiques".\nMalgrat aquesta situació, Puigdemont ha expressat bons auguris per a Catalunya el 2018, en el que "el discurs de Cap d'Any del president de la Generalitat es farà, com no pot ser d'una altra manera, des del Palau de la Generalitat".


La cuina de sempre: Trufa cuita de cobertura blanca (Ganache)\nRecepta bàsica en pastisseria i que us servirà per fer diferents elaboracions dolces.\nLes quantitats son sempre relatives ja que podeu aconseguir tota mena de textures variant les proporcions de nata i cobertura. En qualsevol cas, totes les "trufes" o "trufats" necessiten de repòs i canvi de temperatures. A posteriori, han de ser treballades una estona per aconseguir la textura més apte per a una mànega pastissera. A través de les fotografies entendreu millor aquesta explicació.\nEn resum, amb aquesta recepta aconseguireu un dels ingredients necessaris per fer, per exemple, una mona de Pasqua o decorar un cupcake.\n225 de nata per muntar (33% de greix)\n400 de cobertura blanca\n- S'hi pot posar més cobertura si busqueu una textura més ferma\n- Podeu barrejar diferents cobertures per obtenir diferents colors de ganache\nTEMPS D'ELABORACIÓ: 25\nJo utilitzo cobertura de xocolata blanca en format gotes. Peseu-la i poseu-la en un bol.\nPoseu la nata a bullir en un caçó. Compte que si arrenca el bull us pot vessar, més si és una quantitat petita com aquesta.\nJust arrencar el bull, apagueu el foc i aboqueu la nata sobre la cobertura.\nAra, a poc a poc, amb una barnilla aneu remenant i fonent la cobertura.\nA mida que es va fonent, va canviant de color.\nAssegureu-vos bé que no quedin grumolls. Remeneu mentre sigui calent. Deixeu-ho refredar a temperatura ambient.\nPodeu aprofitar per fer ganache de dos colors.\nUn cop fred, cobriu el recipient amb paper film per evitar que la trufa agafi pell i la guardeu a la nevera.\nL'endemà (o quan toqui) ja la podreu fer servir. Notareu una textura cremosa però també ferma, massa fins i tot per escudellar pastissos.\nJo us recomano passeu la trufa a una batedora elèctrica i la remeneu una estona per tal d'aconseguir una textura més apte per ser treballada. Es la forma d'oxigenar (muntar) la trufa. Fins i tot, si cal, es pot arribar a escalfar una mica amb un bufador per sota del recipient.\nAra ja tindreu una textura perfecte per fer les vostres elaboracions.\nAquí us deixo l'exemple d'una mona de Pasqua.\nAutor: lacuinadesempre.cat a les 11:17 Etiquetes: Pastisseria , Postres


Tarragona podria acollir els primers castells de la represa per Santa Tecla\nL'ajuntament, les quatre colles de la ciutat i la Xarxa Santa Tecla esperen rebre l'aval del Procicat en els dies vinents\nEls pilars de les colles tarragonines en la diada adaptada de Sant Magí del passat 19 d'agost (ACN)\nLa Diada de Santa Tecla de Tarragona del proper 23 de setembre podria veure les primeres construccions de 7 pisos des de l’esclat de la pandèmia. L’ajuntament de Tarragona, les quatre colles castelleres locals i la Xarxa Sanitària Santa Tecla han el·laborat un protocol i esperen que el Procicat el validi durant els dies vinents.\nL’objectiu és que la jornada compti amb un castell, que com a màxim haurà de ser un 3de7, a més d’un pilar. Per aquest motiu, cada formació haurà de reunir de 120 a 140 castellers, que hauran de complir amb la pauta complerta de vacunació de la Covid-19.\nA més, el protocol també contempla altres aspectes com l’entrada a plaça, els desplaçaments castellers, els dos assajos (que es realitzarien el 17 i 21 de setembre) i els castells a realitzar.\nEl protocol inclou que un equip mèdic de la Xarxa sanitària Santa Tecla farà un seguiment i un recull exhaustiu de les dades dels castellers participants a l’estudi a partir de quatre test d’antígens als quals se sotmetrà cada participant, un abans dels assajos, un altre el mateix dia 23 abans de l’actuació, i un últim 15 dies després.\nDes del consistori subratllen que, d’aprovar-se per part del Procicat, esperen que el protocol sigui útil també per a la resta del món casteller.


Notícies - L'Associació de Municipis per l'Energia Pública comença a caminar per assolir el control local de l'energia\nL'Associació de Municipis per l'Energia Pública comença a caminar per assolir el control local de l'energia\nSant Cugat forma part d'aquesta unió de municipis que busca tenir una participació activa en la producció, la distribució i la comercialització\nSant Cugat posa també la municipalització de l'energia a l'horitzó (21/set/20)\nSant Cugat, un dels municipis impulsors de l'Associació de Municipis per l'Energia Pública (23/jul/20)\nPlaques solars / Foto: EMD Valldoreix\nel 23/febrer Anna González Societat PDF\nL'Associació de Municipis i Entitats per a l'Energia Pública (AMEP), a la qual s'ha adherit l'Ajuntament de Sant Cugat, ja és una realitat. 74 municipis, quatre entitats, 81.000 euros de pressupost i un objectiu comú donen forma a aquesta nova associació que representa una població de gairebé 3 milions de persones, el 40% del total de Catalunya. L'AMEP s'ha constituït aquest dimarts amb l'objectiu de difondre i promoure la titularitat, la propietat i la gestió públiques de les xarxes de distribució d'energia elèctrica i donar suport als municipis que vulguin encaminar-se cap a aquest model.\nI això és precisament el que busca Sant Cugat, promoure la transició cap a un model energètic "just, democràtic i sostenible", que passa, inevitablement, per fomentar el consum sostenible, però també per incorporar la gestió municipal a la comercialització i la distribució.\nAixí ho ha defensat la comissionada per l'Emergència Climàtica i regidora de Sostenibilitat, Alba Gordó, qui ha avançat que Sant Cugat ja està estudiant la possibilitat de crear una comercialitzadora pública. "El fet de plantejar-nos poder tenir una comercialitzadora pública és interessant perquè ens dona més joc en aquest sistema energètic."\nDe fet, ha explicat Gordó a Cugat Mèdia, s'està definit quins han de ser els objectius d'aquesta comercialitzadora per poder licitar en breu l'estudi que haurà d'avaluar, entre d'altres, la seva viabilitat.\nEs tracta d'un pas més per, com ha destacat Gordó, "aprofundir en la governança democràtica del sector energètic" i que també passa per una xarxa de distribució pública.\nTenir control municipal\nEn aquest sentit, des de la recent constituïda associació s'ha reivindicat el paper del món local en el canvi energètic cap a un sistema basat en l'energia renovable i la sobirania energètica. És per això, que els municipis que formen part de l'AMEP han reclamat tenir una participació activa en la producció, però també en la distribució i la comercialització.\n"Volem ser els responsables de la xarxa de distribució pública", ha afirmat el regidor de Medi Ambient de Terrassa, Carles Caballero, qui ha recordat que la distribució està en mans de cinc empreses que ostenten l'oligopoli i que l'AMEP treballarà per "recuperar el control de la xarxa". Una xarxa, de la qual ha dit, es finança amb els diners dels consumidors i de la qual els ajuntaments no tenen cap mena d'informació.\nD'aquesta manera, la incorporació com a membre fundador de Sant Cugat i la resta de municipis i entitats ha de servir per intercanviar coneixements, promoure la col·laboració, incidir en les polítiques relatives a l'energia i facilitar assessorament tècnic i jurídics, entre d'altres.\n"Units som més fortes". Aquesta és la intenció amb la qual l'AMEP neix formalment amb la voluntat de continuar creixent.\nEl fet de plantejar-nos poder tenir una comercialitzadora pública és interessant perquè ens dona més joc en aquest sistema energètic.\nAprofundir en la governança democràtica del sector energètic i resoldre una anomalia que és que la xarxa de distribució d'un bé bàsic sigui privada. Volem que sigui pública. Sant Cugat és la primera ciutat en nombre de plaques fotovoltaiques, però ens hem de corresponsabilitzar en tot l'impacte de tot el consum energètic de la ciutat.


MÚXING - Club Esquí Terrassa\nEl múixing es l’esport en que els gossos tiren normalment d’un trineu i del muixer (conductor del trineu). Existeixen varies modalitats, tant en neu com en circuits de terra.\nExisteixen 2 modalitats de muixing segons sigui en terra o en neu\nFINALITZACIÓ: A consultar\nEl nostre equip competeix en diferents modalitats, en terra, amb sis gossos caçadors i amb carro de 4 rodes i dos equips de 6 o 8 gossos nòrdics i amb carro de quatre rodes. En neu competim amb sis gossos caçadors i sis o vuit gossos nòrdics i amb trineu.\nMODALITATS EN NEU\nMODALITATS EN TERRA\nHISTÒRIA DEL MÚXING\nInicialment el múxing existia com una necessitat primaria de diversos pobles situats al Nord d’Europa, molt al nord, en latituds situades al voltant del Pol Nord.\nEls gossos eren “el motor imprescindible” dels seus vehicles… els trineus. Inicialment , els trineus, eren grans plataformes de transport. Animal i/o familiar.\nAquests pobles criaven gossos, exclusivament per al tir, per a enganxar-los davant d’un trineu de càrrega, i anar d’un lloc a un altre a caçar l’ós (si tenien sort) i les foques. Carregaven la caça sobre el trineu i … cap a casa.\nTambé, en epoca de desgel, seguien a les balenes al llarg de la costa, amb la familia sobre els trineus, per poder caçar-les.\nEntre el 1860 i 1930, molts d’aquests gossos “nòrdics”, van ser comprats i portats a U.S.A, Alaska i Canadà. Inicialment per a utilitzar-los com a animals de transport sobre neu i entre poblacions sense comunicacio. Aleshores van començar a competir entre “els tirs mes rapids”. Al final i unicament, van acabar criant-se per celebrar-hi curses.\nÉs doncs, d’aquests primers “gossos nòrdics”, de la seva cria a Canadà i U.S.A. i d’aquests primers participants a competicions, que esdevé a meitat del 1900, l’esport del MUSHING.\nPer poder realitzar aquesta activitat cal complir la condició de soci. És necessari un certificat mèdic (no cal oficial) en el que hi consti el nom i cognoms del facultatiu segell i nº de col∙legiat és suficient. Signar el full de condicions i autorització paterna o del tutor legal, en totes les opcions estar en possessió de l’assegurança o llicencia de la temporada vigent.\nQuotes de soci no incloses en el preu del curs.\nVeure cuotes de soci\nContacta per a fer la inscripció, saber la informació de preus i tota la informació addicional que necessitis.


Càmera en mà pels carrers | Cinema Actualitat | El Punt Avui\nCàmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers + Càmera en mà pels carrers E-mail\n20 maig 2018 2.00 h\n50 anys de la primavera del 68\nCàmera en mà pels carrers\nEl Maig francès va ser filmat amb entusiasme pels joves cineastes i Canes es va suspendre\nEl documental 'Grandes tardes, pequeñas mañanas', del fotògraf i director nord-americà William Klein, fa un retrat intens i fidel del Maig del 1968 WILLIAM KLEIN\nCàmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers Càmera en mà pels carrers E-mail\n“El sistema és capaç de fagocitar el que sigui, i ho ha fet tranquil·lament amb el Maig del 68”, opinava el director Carlos Saura en una entrevista en aquest diari, coincidint amb l’aniversari de la revolta. Ell va ser protagonista involuntari del Maig francès: el dia que va començar la vaga general, el 13 de maig del 1968, es projectava la seva pel·lícula Peppermint frappé al Festival de Canes. “No diré noms, però directors francesos, alemanys i de tot arreu volien seguir. A la tarda hi havia programada una sessió, vam anar a veure si la projectaven i van començar a fer-ho. Amb Godard, Truffaut, Malle, Polanski i Geraldine Chaplin, que era la meva dona llavors, vam pujar a impedir que s’obrissin les cortines.” S’explica fins i tot que Godard va colpejar Geraldine Chaplin, en pensar que s’oposava a la suspensió de la sessió.\nEra inevitable que els joves subversius de la Nouvelle Vague, que havien revolucionat el llenguatge cinematogràfic uns anys abans, s’afegissin a la festa amb furor revolucionari. De Gaulle, a més, havia censurat pel·lícules com El soldadito, de Godard, o La religiosa, de Jacques Rivette. Cineastes més allunyats del nucli dur de la Nouvelle Vague, com Claude Lelouch, o que directament no en formaven part, com Roman Polanski, es van afegir a la vaga a Canes, mentre “els carrers eren plens d’estudiants cridant llibertat, tothom es va tancar als hotels i va anar marxant en iots, avions, trens...”, recordava Carlos Saura.\nA més de suspendre Canes (l’únic cop en 71 edicions), els cineastes de la Nouvelle Vague van baixar al carrer càmera en mà (seguint el cànon del moviment) per enregistrar els esdeveniments i formar-ne part. Sols o agrupats en col·lectius com el grup Dziga Vertov o el Medvedkin, van filmar moltes imatges de les revoltes d’estudiants i la vaga general. La pel·lícula que més bé retrata aquella època és el documental Grandes tardes, pequeñas mañanas, del fotògraf i director nord-americà William Klein, al qual pertany la imatge de dalt. Rodada i estrenada al cap de poc en universitats i circuits alternatius, va ser refeta pel mateix Klein deu anys després, i el món va descobrir el seu caràcter de document excepcional. Capta amb una extraordinària intensitat l’atmosfera dels grans moments de la revolució: manifestacions, reunions, debats públics...\nLa diàspora de Praga\nEls càmeres del Maig del 68 estan en primera línia, ben a prop de l’acció. De la Primavera de Praga, que es va iniciar el gener del 1968 i va acabar dramàticament el 21 d’agost del mateix any amb la invasió soviètica, ens han arribat imatges ben diferents. Txecoslovàquia era un petit país envaït pels soviètics, i les imatges que ens han arribat semblen filmades d’amagat, furtives, llunyanes. Fruit d’una planificació del règim socialista a partir del 1948, el cinema txec va trigar anys a esclatar amb una gran generació de cineastes com Milos Forman, Jirí Menzel, Ivan Passer... “A partir del 1960 es produeix una enlluernadora eclosió que el 1966 cristal·litzaria amb 26 premis obtinguts pels llargmetratges txecs en festivals internacionals”, escriu Romà Gubern a la seva Historia del cine. I hi afegeix, sobre els efectes de la Primavera de Praga: “Els esdeveniments polítics van determinar la diàspora d’alguns d’aquests autors.” El cas més emblemàtic va ser Milos Forman, mort el mes passat, que es va exiliar als Estats Units i hi va dirigir títols tan cèlebres com Algú va volar sobre el niu del cu-cut (1971) o Amadeus, guardonada amb vuit Oscar el 1984.\nA més d’afectar la producció i els creadors, les revoltes del 1968 han estat el tema de nombroses pel·lícules. La insostenible lleugeresa del ser (1988), dirigida per Philip Kaufman i protagonitzada per Daniel Day-Lewis i Juliette Binoche, adapta la novel·la homònima de Milan Kundera ambientada a la Primavera de Praga. Bertolucci va dirigir el 2003 Els somiadors, una visió del Maig del 1968 des de l’interior d’un pis, on una noia francesa, el seu germà i un estudiant nord-americà (interpretats per Eva Green, Louis Garrel i Michael Pitt) exploren els límits de les emocions i l’erotisme. Més fèrtil, el cinema sobre la revolta francesa inclou títols com Los amantes regulares, de Philippe Garrel; el documental Morir a los 30 años, de Roman Goupil; Milou en mayo, de Louis Malle, o Después de mayo, d’Olivier Assayas.\nCanal: Suplement Cultura\nCanal: Suplement Cultura - Cinema\nCultura 20-05-2018, Pàgina 10\nEls bombers afectats per botulisme demanden la conservera dels fesols\nGrífols presenta els resultats positius d’un assaig clínic contra l’Alzheimer\nEl rei mena la pressa a ERC per saber si Sánchez és investit\nUna empresa de Blanes inverteix gairebé 2 milions en un centre de formació\nResurrecció de l’Audrey\nUnes 1.500 persones es manifesten per la Constitució a Barcelona amb PP i Vox i sense Cs\nInterior va ordenar actuar l’1-O, segons caps policials\nL’Ajuntament de Barcelona és expulsat com a acusació en l’1-O


Goteres al metro de Sagrada Família de Barcelona\nLa pluja inunda la parada de metro de Sagrada Família a Barcelona | Vídeo\nBarcelona - Dissabte, 27/07/2019 - 17:04\nEls tuitaires han inundat les xarxes amb imatges de les principals artèries de Barcelona negades per la pluja, però l’aigua també ha entrat en algunes parades de metro com Verdaguer, a la línia 4, i Sagrada Família, a la línia 5 i 2. En un vídeo que circula per internet es pot veure com els viatgers es veuen sorpresos al vestíbul de Sagrada Família per unes espectaculars goteres.\nLes afectacions per la pluja se sumen als microtalls a les línies 1 i 2, per la qual cosa la mobilitat amb el metro dissabte al matí s’ha complicat per a molts usuaris del transport públic.\nLes fortes pluges, que han deixat més de 40 litres per metre quadrat en tot just una hora, han paralitzat la ciutat de Barcelona; també l’aeroport del Prat, que s’ha vist obligat a suspendre totes les seves operacions entre les 12.53 hores i les 13.30 hores.\nBarcelona dedica a masoveria urbana 8 cases comprades a un fons inversor\nTemes: TMB - Transports Metropolitans de Barcelona Pluges


ERC i Junts per Catalunya, al capdavant en intenció de vot, segons una enquesta de l'ICPS - VilaWeb\nERC i Junts per Catalunya, al capdavant en intenció de vot, segons una enquesta de l’ICPS\nUn 73,7% dels catalans és contrari a la intervenció de la Generalitat amb el 155, segons l'estudi\nERC serà la força més votada a les eleccions del 21-D, seguida de Junts per Catalunya i PSC i Ciutadans, segons l’enquesta elaborada per l’Institut de Ciències Polítiques i Socials (ICPS) durant el mes de novembre. En intenció directa de vot, els republicans obtenen el 21,3% del suport del cens electoral, seguits de JxCat (12,6%), i després per PSC i Cs, que pràcticament empaten en vots (11,8% i 11,7%, respectivament). La CUP té en aquesta enquesta el 4,1% de suport i el PP, el 3%. La suma del vot independentista, sobre el cens, és del 38%, i la del vot unionista, del 26,5%. Catalunya en Comú obtindria el 9,7% del suport. Cal tenir en compte que en aquesta mateixa enquesta hi ha un 15,2% dels enquestats que diu que no sap qui votarà, i que un 4,3% diu que no votarà.\nL’enquesta també mesura fins a quint punt l’augment de la participació que es preveu per al 21-D pot afectar els partits. I conclou que els més afavorits per l’augment de la participació serien, per aquest ordre, Ciutadans, el PSC i Catalunya en Comú. En canvi, entre els nous votants qui en trauria més profit seria ERC.\nTambé demana sobre el resultat que obtindria avui un referèndum sobre la independència de Catalunya. El resultat és aquest: un 47,4% (del cens, no de la participació) diu que votaria sí; un 37,1%, no; un 10,3% no votaria; un 1,1% votaria en blanc i un 4,1% diu que no ho sap.\nL’enquesta també demana sobre la declaració d’independència del 27 d’octubre: el 47,7% hi està molt en desacord o bastant en desacord. El 35,9% hi està molt d’acord o bastant d’acord. I hi ha un 14,1% que no hi està ni d’acord ni en desacord.\nI sobre la intervenció de la Generalitat amb l’aplicació del 155, el 73,7% hi està en desacord, o molt o bastant. I un 14,8% hi està molt o bastant d’acord. El 8,9% diu que ni s’hi oposa ni ho aprova. El 50% dels qui diuen que votaran el PSC el 21-D s’oposen a la intervenció de la Generalitat per part del govern espanyol, un 32% l’aproven i un 16% que no s’hi manifesten. També gairebé un 30% dels votants de Ciutadans desaproven el 155 i un 18% dels del PP.\nVegeu ací tots els resultats del sondatge:


Actualitzat Dimecres, 13 de gener de 2021. 23:44\nHi haurà un dia que Leo Messi no serà jugador del Barça. La intenció de l'argentí a l'estiu era la d'abandonar el club de la seva vida i ara mateix és tota una incògnita. El crac blaugrana ha reiterat la idea de tenir un projecte guanyador per quedar-se, però Josep Maria Bartomeu no ho va saber gestionar. Veurem si ho podrà fer el següent president, però de moment els culers tenen una gran oportunitat per aconseguir el primer títol de la temporada.\nEl Barça ha superat a la Reial Societat gràcies a la loteria dels penals i ja és a la final. I ho ha fet sense Leo Messi. La baixa de la Pulga ha estat la gran sorpresa del dia i és que unes molèsties l'han impossibilitat ser al Nuevo Arcángel. Després d'uns mesos de muntanya russa, els blaugrana semblen que han trobat el camí de la victòria i Ronald Koeman ha trobat el sistema amb el qual l'equip està més còmode.\nDe Jong i Griezmann celebren el gol / Europa Press\nL'absència de Messi s'ha trobat a faltar. Als culers els ha faltat clarividència i decisió en els últims metres i aquests fets se sumen al gran moment amb el qual arribava el '10'. El 2021 li havia canviat la cara i la seva versió golejadora havia tornat a escena.\nNavegar sense el teu capità té els seus riscos i en certs trams del partit, la Reial ha sigut millor, però al final la gran defensa culer s'ha imposat a l'ofensiva basca.\nDe Jong, Pedri i Araújo\nDe Jong, Pedri i Araújo han estat homes claus en aquest dimecres a la nit a Còrdova. L'holandès està donant detalls de qualitat i una versió que s'assimila més a la que es va veure a Holanda, Pedri segueix en la seva línia de les últimes jornades i l'uruguaià és un mur darrere que està fent notar menys la pèrdua de Gerard Piqué. I què dir de Ter Stegen que ja no s'hagi dit, ha estat l'heroi de la nit.\nPedri davant la Reial / Europa Press\nHa estat una semifinal molt disputada i en la qual s'ha hagut d'arribar fins als penals per decidir qui obtindria el bitllet per l'últim tren. La Reial ha perdut a terres andaluses, però la temporada que estan fent fins ara està sent d'escàndol.\nAquest triomf també serveix per seguir amb les bones sensacions a can Barça i amb la possibilitat de sumar el primer títol de la temporada. Qui li hagués dit a Koeman que estaríem en aquesta situació al gener després de veure's en una mala dinàmica de resultats. El futbol té aquestes coses. El guió es pot canviar 180 graus en pocs dies i ara mateix el Barça surt molt reforçat.\nImatge principal: Messi arriba a l'estadi / EFE


La campanya Una poma per la vida recapta 65.000€ per l’esclerosi múltiple - Bonpreu\nLa campanya Una poma per la vida recapta 65.000€ per l’esclerosi múltiple\nEls supermercats Bonpreu i Esclat han col·laborat amb la Fundació Esclerosi Múltiple per recaptar fons destinats a iniciatives per aturar l’impacte de l’esclerosi múltiple\nS’han venut 43.350 pomes solidàries en només dos dies (25 i 26 d’octubre)\nMés de 400 voluntaris i voluntàries, entre associacions i particulars, s’han sumat a la iniciativa per animar la compra de pomes solidàries\nLa 12a edició de la campanya solidària “Una poma per la vida”, impulsada per la Fundació Esclerosi Múltiple i els supermercats Bonpreu i Esclat, ha aconseguit vendre 43.350 pomes en només dos dies, que es tradueix en una recaptació total de 65.025 euros.\nEls fons recaptats amb aquesta campanya solidària, que va celebrar-se els dies 25 i 26 d’octubre a tota Catalunya, es destinaran íntegrament a la Fundació Esclerosi Múltiple, que treballa per acompanyar les persones amb esclerosi múltiple (EM) des del moment del diagnòstic i oferir els serveis necessaris en funció de l’evolució de la malaltia: neurorehabilitació, intermediació laboral o suport psicològic.\nPer aconseguir-ho, s'ha comptat amb l'ajuda d’un equip de més de 400 voluntaris i voluntàries, molts d’ells persones amb esclerosi múltiple, que s'han sumat a la iniciativa. Tots ells han col·laborat en aquesta nova etapa de la campanya amb la cadena Bonpreu i Esclat per vendre el màxim de pomes solidàries que, com a novetat aquest any, han estat pensades per regalar i personalitzar amb quatre divertits missatges.\nUna altra de les grans novetats d'aquest any ha estat l’aposta pel producte de proximitat. Totes les pomes venudes provenien de les comarques de Lleida i de Girona, contribuint a l'economia local i a la protecció del medi ambient. La campanya, ha comptat amb la participació, com a padrins, del presentador de televisió Quim Masferrer, la periodista Xantal Llavina, l’actriu Lloll Bertran i el Mag Lari, que van fer una crida a la participació ciutadana a través de les seves xarxes socials.\nUna de les dades que deixa la campanya de 2019 és el rècord de pomes venudes en un mateix establiment. El Bonpreu de Banyoles ha batut tots els registres d'anys anteriors amb un total de 1.097 pomes venudes en només 48 hores. També han batut rècord els establiments de Centelles i Valls que van vendre 975 i 941 pomes respectivament. No és la primera vegada que els veïns i veïnes de Banyoles demostren la seva solidaritat amb aquesta malaltia. I és que, el passat 22 de setembre, més d'1.700 persones es van reunir per participar en la segona edició de la marxa solidària "Fem la volta a l'Estany".\nL'esclerosi múltiple és una malaltia neurològica crònica del sistema nerviós central que afecta el cervell i la medul·la espinal. No és hereditària, ni contagiosa, ni mortal, però no té cura i avui dia és la segona causa de discapacitat neurològica en adults joves, és a dir, en persones entre els 20 i 40 anys, afectant sobretot les dones. Té múltiples manifestacions i es pot presentar de manera diferent en cada persona. Prop de 47.000 persones conviuen amb la malaltia a l’Estat Espanyol, unes 7.500 a Catalunya.\nEls clients de Bonpreu i Esclat donen més de 54.000€ a la Fundació Amics de la Gent Gran\nBonpreuEsclat ja envia a casa la compra online al Vallès Occidental


Solucions – inbusol\nProgramari – Serveis – Mitjans\nIntegració - Suport\nLa implementació del servei es porta a terme pel nostre equip d’experts certificats pels editors.\nEls programes proposats són acuradament seleccionats per a la integració en entorns complexos utilitzant les tecnologies més avançades del mercat. L’organització de l’aplicació de servei té com a objectiu garantir la qualitat, els costos i el temps per a totes les parts del projecte.\nL’organització en general consisteix en 4 passos:\nLa fase d’inicialització que permet la implementació de l’estructura del projecte, recordar els objectius, mitjans, funcions, responsabilitats i el calendari provisional.\nL’establiment d’un pilot que és definir la configuració de destinació i l’elaboració de procediments d’instal·lació ..\nEl desplegament i la generalització de la solució en la infraestructura de producció del client.\nFormació de grups d’interès i usuaris.\nEl transcurs d’aquests 4 passos creus acompanyats permet aconseguir la recepta de l’aplicació de servei.\nSeguiment de la solució, llavors passa entre el centre de suport de la mà INBUSOL basat en Barcelona.\nAmpliar el coneixement de la seva infraestructura d’impressió i optimitzar la seva eficàcia.\nLa impressió és una tasca omnipresent en la seva activitat diària. Però, ha fet controlar? Els usuaris estan satisfets?\nL’auditoria d’impressió INBUSOL té la solució per determinar les seves necessitats reals.\nMoltes empreses no saben realment estimen els costos de la seva infraestructura d’impressió o com actuar per reduir-les. Davant l’alarmant creixement de TI despesa anual en impressió, serveis d’auditoria desenvolupats per INBUSOL proporcionen la resposta a aquestes preocupacions.\nL’auditoria d’impressió INBUSOL\nQue consisteix en un potent conjunt de programari i serveis professionals, subministrament INBUSOL impressió li permet obtenir una visió clara del seu sistema actual i identificar les diferents àrees de millora per optimitzar les operacions i reduir els costos. D’acord amb els seus desitjos, diversos nivells de serveis i les anàlisis estan disponibles i li donen la flexibilitat per adaptar-se a la seva situació i els seus objectius.\nAquests serveis són proporcionats per especialistes, consultors de sistemes d’impressió, que faran que vostè es beneficia de la seva experiència en l’execució dels seus projectes.


El Millars, un tresor natural - Opinión - El Periódico Mediterráneo\nEl Millars, un tresor natural\nProtegir i millorar el paratge, primer objetiu del Consorci des del seu naiximent fa 10 anys\nDesprés de dos anys, el Consorci del Paisatge Protegit de la Desembocadura del Millars ha celebrat aquesta setmana la seua última junta de govern amb Vila-real en la presidència. Dos anys en els quals els ajuntaments de Vila-real, Borriana i Almassora, la Diputació i la Generalitat hem treballat, de la mà dels regants, amb tota la il·lusió per donar a conéixer, protegir i millorar l’enorme tresor que tenim en la nostra terra, el Millars.\nDes del seu naixement ara fa 10 anys, els objectius del Consorci han sigut sempre aquests. El primer d’ells, difondre el paratge, amb el convenciment que és impossible estimar les coses que no coneixem. Amb aquesta finalitat, hem fet ús de les eines al nostre abast, jornades, visites guiades i noves tecnologies, a través de web, xarxes socials i la difusió de vídeos que posen de manifest els grans valors naturals de la desembocadura. Un altre dels objectius fonamentals és protegir el Millars de les agressions i de l’impacte de l’ésser humà. Hem pogut controlar activitats agressives amb l’entorn com la caça o pesca furtives i els abocaments; també s’ha incrementat la vigilància al paratge, amb servei nocturn, i aquestes accions s’han vist reflectides en la recuperació d’espècies com la llúdria o les genetes.\nPerò posar en valor l’entorn natural i protegir-lo no és suficient; les administracions implicades hem de treballar, dia a dia, per a millorar l’espai. I així ho hem fet, amb la neteja de canyes invasores, la reparació de camins o la recuperació de patrimoni, com l’assut dels Corrents. La reconstrucció de miradors i mobiliari urbà amb l’ús pilot de materials reciclats, les actuacions contra les plagues de mosquits o la creació d’una seu fixa del Consorci al Centre de Natura de Vila-real, a més de la incorporació del Sindicat de Regs al treball de l’entitat, completen les actuacions de millora continua de l’entorn.\nA tots aquests element, li hem de sumar un quart objectiu fonamental: la gestió sostenible dels recursos. La creació d’un coto de pesca, l’ús de l’espai per a competicions esportives o la possibilitat d’usar piragües són les principals accions d’aquesta línia d’actuació, en la que s’insereix també l’ús de l’aigua com a font de riquesa, per al conreu de les nostres terres.\nTot este treball ha estat reconegut enguany per la Generalitat amb el Premi Biodiversitat. Un reconeixement que no és, en absolut, a la presidència de Vila-real sinó a tots els que treballem pel nostre Millars. Començant pels tècnics del Consorci, gent experta que estima el paratge i treballa amb passió perquè tots l’estimem, cada dia, un poc més. Per suposat, un agraïment també al representant de Diputació, Luis Martínez; Generalitat; regants; a l’alcaldessa de Almassora, Merche Galí, i la seua antecessora, Susanna Nicolau; i a l’alcaldessa de Borriana, Maria Josep Safont, qui agafa el testimoni de la presidència del Millars per a seguir treballant, tots de la mà, en protegir, donar a conéixer i millorar el nostre tresor natural.


Sitgesinfoguia – La regidoria d’Esports organitza una sessió informativa per presentar les Estades Esportives 2018\nLa regidoria d’Esports organitza una sessió informativa per presentar les Estades Esportives 2018\nLa xerrada tindrà lloc el proper 3 de maig, a les sis de la tarda, a l’escola Miquel Utrillo. Les Estades Multiesportives s’oferiran aquest any del 2 al 27 de juliol. El període d’inscripcions serà del 4 al 13 de maig.\nEl Departament d’Esports de l’Ajuntament de Sitges ja prepara una nova temporada de les Estades Multiesportives que se celebraran aquest any del 2 al 27 de juliol. Es calcula que hi passaran prop de 200 nens i nenes de 6 a 12 anys per setmana. Per tal de poder explicar totes les novetats i les característiques del casal d’estiu, s’ha previst una primera reunió informativa el 3 de maig a les sis de la tarda a l’Escola Miquel Utrillo.\nLes Estades Esportives permeten als infants practicar diversos esports com l’escalada, escacs, arts marcials, esgrima o activitats aquàtiques, entre moltes altres propostes. El regidor d’Esports de l’Ajuntament, Eduard Terrado, recorda que “l’objectiu que ens plantegem amb les Estades Esportives és que els infants aprenguin a relacionar-se i a compartir mitjançant l’esport, que tinguin experiències amb d’altres nens i nenes amb qui no estan en contacte durant la resta de l’any. Des de el Departament d’Esports apostem per obrir els habits i els valors de la vida esportiva a tots els sitgetans i per això cal començar a introduir aquests habits des de la infància, entenent que això comporta un benefici en la cohesió social i en el benestar i la salut pública.”\nL’activitat s’ofereix a diferents emplaçaments, però els punts de referència són el Pavelló de Pins Vens els matins i l’Escola Miquel Utrillo a les tardes, de dilluns a dijous, i els divendres es destinen a fer sortides de tots els diferents grups.\nLes persones interessades hauran de fer les inscripcions a l’Oficina d’Atenció Ciutadana (OAC ) i a través d’Internet del 4 al 13 de maig. Un cop finalitzi el període d’inscripcions, es faran les autoliquidacions segons els torns que s’hagin sol·licitat. En cas que es vulgui renunciar a alguna de les places assignades, caldrà que es manifesti durant el període de reclamacions (del 16 al 18 de maig) mitjançant un correu electrònic a l’adreça oac@sitges.cat. En cas que el nombre de sol·licituds superi les places ofertades, es procedirà a ordenar les sol·licituds per ordre alfabètic i d’acord amb les lletres que resultaran del sorteig que es farà durant l’acte de presentació del proper dijous dia 3 de maig de 2018 a les 18 hores a l’escola Miquel Utrillo.\nL’any passat van passar 245 nens i nenes diferents durant les 4 setmanes de les Estades que van fer un total de 672 usos (tenint en compte la repetició de torns).