BLOQUE 3  | Principis i institucions constitucionals (UB) | Unybook\nBLOQUE 3 (2015)\nPROFESORA ARGELIA QUERALT\nDret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional Les fonts del Dret El concepte de font del Dret és un concepte constitucional; les fonts del Dret són les que estableix la Constitució. L’article 1.1 del Codi civil diu que les fonts del Dret de l’ordenament jurídic espanyol són la llei, els costums i els principis generals del Dret, però realment els costums no s’apliquen, sinó que només s’aplica el Dret escrit; potser només en el Dret internacional trobaríem algun exemple d’aplicació de costums.\nLa font no és la norma, sinó que la norma jurídica és el resultat d’activar la font. Són les anomenades categories normatives bàsiques previstes per l’ordenament jurídic les que indiquen com es fan les normes, qui les fa, per quin procediment es fan... i inclús quin contingut han de tenir, quan es fan... Així doncs, només sabent la font ja es té una informació prèvia al contingut concret de la norma.\nPer exemple, només amb el concepte llei ja sabem que la fa el legislador/les Corts Generals, com la fa, quan la fa, què regula... i que com a tal es relaciona amb la resta de normes d’una determinada manera segons la piràmide de la jerarquia normativa.\nI amb el concepte reglament, sabem qui la fa (el Govern), que el seu contingut no pot anar en contra de la llei, que només es pot fer quan una llei ho habilita...\nEl sistema de fonts i del conjunt de categories normatives són l’esquelet del nostre ordenament jurídic i permet saber a la gent quina norma és més important que l’altra, quina ha d’aplicar el jutge, si complir la llei o el reglament... El sistema de fonts del Dret i la distinció entre aquestes és el que possibilitat que hi hagi un sistema normatiu ordenat, organitzat, unitari, coherent i complet anomenat ordenament jurídic, i no un mer conjunt de normes jurídiques.\nFinalitats de les fonts del Dret Les finalitats fonamentals de les fonts del Dret són les següents: - Estableixen la regulació de la creació del Dret: Només amb el concepte llei o reglament ja sé molta informació relativa a la seva creació.\n- El sistema de fonts possibilita l’existència de l’ordenament jurídic - Determinar la validesa de les normes resultants i les relacions entre elles: Llei condicionada per la Constitució, reglament condicionat per la llei... i principi de substitució, principi de competència, principi de jerarquia normativa...\nLa Constitució com a font de fonts o norma normarum La Constitució defineix el sistema normatiu espanyol i conforma a ella s’han d’interpretar totes les normes jurídiques. Quan la Constitució parla de llei es refereix a totes les normes jurídiques escrites (Dret positiu) i a tot el sistema de fonts establert per la mateixa Constitució. Només en defecte puntual del Dret positiu s’aplicaran els Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional costums i els principis generals del Dret; aquests últims s’apliquen de vegades en Dret privat però en públic, quasi mai.\nEn aquest àmbit de les fonts del Dret, el caràcter de font de fonts/norma normarum de la Constitució s’aprecia en els següents aspectes: - Atribueix les potestats normatives/capacitat de fer normes de tot l’ordenament jurídic: Per exemple, el poder legislatiu té la capacitat de fer lleis, l’executiu de fer reglaments...\n- Estableix els procediments a seguir i les seves peculiaritats: Fixa els elements bàsics per a elaborar, aprovar, modificar, derogar... tant de les lleis, els reglaments, els tractats internacionals...\n- Estableix quina matèria pot regular cada font del Dret: L’article 81 estableix què ha de ser regulat per Llei orgànica, i el 82 estableix límits materials pel Decret – Llei, és a dir què no es pot regular mitjançant els Decrets-Lleis.\n- Determina les condicions de validesa i vigència de les normes - Determinar els diferents tipus de fonts del Dret de l’ordenament jurídic - Estableix principis d’ordenació del sistema de fonts Sistema de fonts establert per la Constitució El sistema normatiu establert per la Constitució és un sistema normatiu kelsenià, és a dir escalonat i amb la jerarquia normativa com a fonament de la validesa de les normes.\nEn la piràmide de jerarquia normativa de l’ordenament jurídic espanyol, es troben les següents normes jurídiques, de major a menor jerarquia: - La Constitució - La llei, indistintament de si és orgànica, ordinària, decret legislatiu, decret – llei, reglaments de les cambres....\n- El reglament En la piràmide s’aprecia la primacia de la Constitució sobre la llei, i la de la llei sobre el reglament. Cal considerar també en aquesta piràmide, però, la descentralització política de l’Estat i l’existència d’ordenaments jurídics autonòmics, el Dret de la UE, i el Dret internacional; els Tractats Internacionals tenen supremacia indiscutible respecte d’aquests, però normalment, degut a que part de la doctrina situen els Tractats per sobre de la Constitució, es diu que els situaríem fora de la piràmide.\nEls tractats que han Els principis constitucionals de l’ordenament jurídic El sistema de fonts està integrat per una sèrie de principis, molts dels quals recollits a l’article 9.3 de la Constitució, que regulen el mateix sistema de fonts. Aquests principis els classifiquem en tres grups: Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional Principis d’estructuració de l’ordenament jurídic (art 9.3) - Principi de jerarquia normativa (art 9.3): El principi de jerarquia normativa representa una ordenació vertical de les normes jurídiques (la superior condiciona la inferior), i és un criteri de validesa d’aquestes; les que no compleixen aquest principi queden anul·lades. És el TC qui pot declarar la inconstitucionalitat d’una llei per defecte de jerarquia normativa, però són els tribunals ordinaris els que controlen aquest principi en els reglaments, no el TC.\nCal considerar aquí també els ordenaments jurídics autonòmics; el Dret internacional, formalment per sota de la Constitució; el Dret comunitària, que té primacia però no supremacia sobre el Dret intern...\n- Principi de publicitat de les normes (art 9.3): Les normes per a ser aplicades han de ser conegudes pels seus destinataris. La publicitat de les normes és un requeriment dels poders públics perquè és un requisit per a la seguretat jurídica i una condició de validesa de les normes, és a dir que l’Estat està obligat a que tothom conegui les normes. Tanmateix, això l’Estat no pot aconseguir que tothom conegui les normes; el que sí que pot fer és posar els mitjans de publicitat necessaris per a que tothom accedeixi a les normes i les vegi. Així doncs, un cop que l’Estat ha ofert aquests mitjans, es presumeix que tots els destinataris ja són coneixedors i conscients de les normes.\n- Principi d’irretroactivitat de les disposicions sancionadores i no favorables o restrictives de drets individuals (art 9.3): Les normes sancionadores i a al vegada no favorables o restrictives dels drets i les que afecten els drets fonamentals, no poden ser irretroactives, és a dir que no es pot castigar amb una norma els fets ocorreguts anteriorment a l’entrada en vigor de la norma. També és un criteri de validesa normativa: una norma pot ser declarada nul·la si no compleix aquest principi.\nTanmateix, el Dret sí que pot ser retroactiu, pot tenir efectes cap enrere, tot i que no és el més normal ni freqüent.\n- Principi de seguretat jurídica (art 9.3): Les normes han d’estar redactades de manera que tothom les pugui entendre; han de ser accessibles a la gent i suficientment previsibles en les conseqüències sobre certes conductes.\nAquest principi es deriva de la suma dels anteriors i també és un criteri de validesa.\nPrincipis d’actuació dels poders públics - Principi de legalitat (arts 9.1, 9.3, 103 i 106): Els poders públics estan sotmesos a tot l’ordenament jurídic, especialment l’Administració i l’executiu.\n- Principi de responsabilitat (arts 9.3 i 106): Tots poders públics (legislatiu, executiu i judicial) han de respectar tot l’ordenament jurídic, especialment la Constitució. Hi ha mecanismes per a veure que els poders públics compleixen l’ordenament jurídic, i diferents grau a l’hora de demanar-los responsabilitats.\nDret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional - Principi d’interdicció/prohibició de l’arbitrarietat (art 9.3): Els poders públics han d’aplicar les normes jurídics i amb igualtat, i no guiar-se per interessos personals, religiosos, morals individuals...\nNo s’ha de confondre l’arbitrarietat amb la discrecionalitat. La primera suposo separarse de la llei i respondre a criteris no jurídics, de manera que es posen en marxa els procediments per a exigir responsabilitats llavors; mentre que la segona significa la llibertat total o parcial de decisió per a decidir, òbviament prevista per la llei.\nPrincipis d’ordenació del sistema de fonts i pluralitat d’ordenaments - Principi de la successió en el temps de les normes jurídiques: La llei posterior substitueix a l’anterior que regula la mateixa matèria.\nAixí doncs, per exemple, si hi ha una llei de 2012 i se’n fa una el 2015, aquesta del 2015 substitueix la del 2012; parlem de vigència.\nSuposant que s’hagués fet un reglament que desenvolupa la llei de 2012 que difereix de la llei de 2015, llavors el reglament s’haurà de canviar i adequar-se a la llei de 2015; parlem de jerarquia normativa, de la llei per sobre el reglament.\n- Principis d’articulació de l’ordenament estatal i dels ordenaments autonòmics (art 149.3): L’ordenament jurídic autonòmic i l’estatal són diferents. És la Constitució qui diu què fan les autonomies i què fa l’Estat, a través de les competències.\nL’Estatut d’Autonomia d’una Comunitat Autònoma és la norma institucional bàsica de cada Comunitat, és la font de fonts de l’ordenament jurídic autonòmic i ha d’establir el seu propi sistema de fonts.\nNo s’ha de pensar que entre l’ordenament jurídic autonòmic i l’estat la relació és de jerarquia i de superioritat de l’estatal sobre l’autonòmic, sinó que la relació és de supletorietat, de prevalença i de competències, tot i que en ambdós ordenaments la supremacia és de la Constitució. No s’ha de creure que entre una norma estatal i una autonòmica mana l’estatal, sinó que s’ha de veure en qui recau la competència per a legislar sobre aquella matèria: si en l’Estat o en la Comunitat Autònoma. És el TC qui determina, en cas de conflicte, quina de les dues lleis és la valida i quina quedarà, conseqüentment, invalidada.\nIntegració a la Unió Europea Quan Espanya va decidir integrar-se dins de la UE va acceptar la transferència de poder i de competències internes en favor de les institucions comunitàries. D’aquesta manera, això va comportar, per part de l’Estat, un autotrencament del sistema constitucional de fonts, ja que a partir de llavors Espanya es sotmetia també a l’ordenament jurídic comunitari, el qual compta amb els principis de primacia respecte del Dret intern i d’eficàcia directa.\nLa llei La llei és l’expressió jurídica de la voluntat general del poble elaborada pels representants del poble, anomenats parlamentaris, ja que la sobirania del poble està representada al Parlament.\nDret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional Amb el liberalisme apareix, com a contraposició a l’aparell administratiu i militar de les antigues monarquies europees, l’imperi de la llei; la submissió de tothom i de tots els poders públics a la llei. Així doncs, la llei, que passa a ser la principal/central/primària norma de tot l’ordenament jurídic, suposa subjectar el poder a la voluntat general i la garantia de la llibertat dels individus enfront de l’Estat i del Monarca; és el poble qui decideix el seu propi destí, a través del Parlament. Així doncs, la llei fou una eina vertebradora inicialment, durant el liberalisme, de l’ordenament jurídic (principi de legalitat).\nEl concepte de llei nasqué lligat al de Constitució; en un moment determinat el poder va exercir-se com a constituent i va elaborar una Constitució per tal de plasmar el contracte/pacte social d’una comunitat política que havia de servir de base de tot el sistema de l’Estat i tenia ànim de persistència (principi de constitucionalitat).\nAmb el conflicte Marbury – Madison, als EUA, on existeix un control difús de constitucionalitat de les lleis, es va decidir aplicar i reconèixer la Constitució per sobre de la llei (caràcter normatiu suprem de la Constitució) 15 anys després de fer la Carta Magna, mentre que Europa va tardar 1 segle i mig a adonar-se’n i donar aquest pas.\nActualment, la llei ja no és l’eix vertebrador de l’ordenament jurídic, sinó que és la Constitució, tot i que la llei segueix sent la resposta jurídica del canvi de la societat, ja que la llei va variant/renovant-se segons qui governi i les noves necessitats de la societat, però la Constitució és la mateixa.\nEvolució del concepte de llei Concepte formal: A l’Antic Règim no hi havia ordenament jurídic; els Reis i els Senyors dictaven les normes arbitràriament i ja està. És amb l’Estat de Dret quan neix l’ordenament jurídic. Abans, el concepte de llei era únic i ara hi ha molt tipus de llei, com l’orgànica, l’ordinària... les quals varien una mica en el procediment, la matèria que regulen...\nGeneralitat i abstracció: La llei està pensada per a ser general i abstracta, és a dir per a que pugui ser aplicada en tots els casos. Tanmateix, avui també hi ha, excepcionalment, lleis singulars o mesura, les quals estan destinades a una situació concreta en un cas concret amb persones concretes i difícilment s’apliquen més d’un cop.\nOmnipotència: Originalment, s’establia que la llei, com a expressió de la voluntat popular, en principi ho podia tot. Tot i així, amb l’arribada de l’Estat de Dret, i per tant també de les Constitucions, de vegades en aquestes s’introdueixen ordres al legislador per a que reguli quelcom concret amb un tipus de llei concreta, seguint un procediment concret, en definitiva, complint una sèrie de condicions.\nPrimacia i norma primària: Originalment, la llei era la norma primària i vertebradora de l’ordenament jurídic, però amb l’arribada de l’Estat de Dret, la norma jurídica primària i vertebradora de l’ordenament és la Constitució, i la ha llei s’ha d’elaborar conforma a aquesta.\nDret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional Lluita Parlament – Govern/majories – minories: Originalment, la pugna era entre el Parlament i l’executiu, ja que aquest últim requeia en el Rei. La llei aprovada en el Parlament sempre havia de lluitar contra els intents del Rei de anul·lar-la amb el seu dret de veto, de saltar-se-la... Aquesta pugna entre Parlament – Govern (Rei) finalitza el segle XIX amb l’arribada de l’Estat de Dret, moment en el que el Rei perd progressivament sobirania i aquesta passa a recaure en el poble. Ara la pugna no és entre Parlament i Govern, sinó entre majories i minories. Ara tota la sobirania resideix en el poble representat en el Parlament, i coincideixen sovint Govern i majoria parlamentària, de manera que molts cops les minories no poden controlar el Govern, perquè el partit que dóna suport el Govern té majoria parlamentària absoluta i no prosperen mai les mocions de censura.\nAparició d’altres normes amb rang de llei elaborades pel Govern: L’executiu pot crear normes amb rang de llei com per exemple el Decret – Llei.\nLa llei a la Constitució La Constitució no dóna una definició de llei, no diu què és.\nLa característica principal de la llei és que és elaborada per les Corts Generals, les quals són doncs els titulars de la potestat legislativa, i a través del procediment legislatiu, durant el qual participen i s’escolten tant a les majories com a les minories i es tenen en compte els seus interessos. Així doncs, la llei gaudeix d’una legitimitat democràtica directa, ja que emana de l’òrgan que representa el poble espanyol, és a dir, les Corts Generals. A més a més, la llei compta amb una presumpció de validesa de caràcter iuris tantum que només pot destruir-se si el TC declara la inconstitucionalitat de la llei, i si el TC no ho declara, preval la voluntat manifestada per l’òrgan on resideix la sobirania nacional.\nLes lleis ocupen una posició en els sistema de fonts i en la piràmide de jerarquia normativa inferior a la de la Constitució, a la qual hi està sotmesa (control de constitucionalitat de les lleis), però superior a la dels reglaments (supremacia respecte de les normes infralegals). Tanmateix, la Constitució dóna una llibertat d’actuació a la llei molt gran.\nHi ha diferents tipus de llei, depenent a la seva elaboració (especialitat procedimental), al seu àmbit d’actuació (reserves de llei), lleis estatals i autonòmiques... Cal destacar que en les lleis es diferencia entre força activa de llei i força passiva de llei: la primera eludeix a la capacitat de modificar normes d’igual rang; mentre que la segona eludeix a la resistència a ser modificat per normes posteriors de rang inferior al legal.\nUna reserva de llei determina l’àmbit d’aplicació de la llei, i consisteix en que, per mandat constitucional, algunes matèries només poden ser regulades per llei, excloentse així de la regulació d’aquesta matèria els reglaments.\nLa llei a Espanya ho pot regulat tot, hi ha una reserva general de llei; la Constitució no fixa cap límit pel legislador, no diu que la llei no pugui regular una determinada matèria, de manera que el legislador ho pot regular tot degut a que no hi ha reserves Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional reglamentàries, com a França. Malgrat això, sí que es troben a la Constitució reserves específiques de llei, és a dir matèries que la Constitució ordena al legislador regular, mitjançant una llei. Les reserves específiques de llei impliquen, doncs, un mandat al legislador per a que actuï d’una determinada manera, i a més a més garanteixen la participació de la minoria i la publicitat, i serveixen per a evitar que altres actors, principalment el Govern mitjançant un reglament i l’obscurantisme en la seva elaboració, ho regulin (principi democràtic). Les reserves de llei tenen dos principals funcions: prohibir l’entrada del Govern mitjançant un reglament, i imposar una obligació positiva d’intervenció reguladora de l’òrgan legislatiu.\nLa Constitució també pot contenir reserves de llei específica (no confondre amb reserves específiques de llei), com per exemple les reserves de llei orgànica. Les reserves de llei específica són un mandat instructiu al legislador on es diu que una determinada matèria es reguli per llei orgànica (per l’aprovació de la qual es requereix de majoria absoluta) i no per llei ordinària (la qual es pot aprovar per majoria simple) ni per cap altre norma, com per exemple els reglaments.\nProcediment legislatiu El procediment legislatiu és el conjunt d’actes que porten a la creació d’una llei, des de la iniciativa legislativa fins a la fase final de publicació de la llei. El procediment legislatiu és molt rellevant perquè permet la discussió parlamentària i perquè dóna publicitat a l’activitat dels representants.\nEls aspectes més bàsics estan recollits a la Constitució (arts 87-92) i la resta als Reglaments del Congrés (Títol V) i del Senat (Títol IV).\nFases del procediment legislatiu ordinari - Fase d’iniciativa legislativa (art 87): Subjectes legitimats per a iniciar un procediment legislatiu - Fase constitutiva; tramitació a les Cambres: Es presenten i discuteixen les esmenes - Fase de perfeccionament; integració de l’eficàcia: Inclou la sanció reial règia, la promulgació i la publicació (art 91).\nIniciativa legislativa (art 87) Segons l’article 87 de la Constitució, la iniciativa legislativa correspon o bé al Govern, al Congrés, al Senat, a les Assemblees de les CCAA i al poble a través d’una ILP: - Iniciativa del Govern (art 88): Són textos que reben el nom de projectes de llei i que són aprovats pel Consell de Ministres i posteriorment es presenten i sotmeten per a la seva discussió al Congrés dels Diputats (no al Senat). Els projectes de llei gaudeixen de prioritat en la tramitació parlamentària; inicien la seva tramitació automàticament (sense passar per la fase de presa en consideració que superen directament) i tenen prioritat respecte de les proposicions de llei.\nDret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional - Iniciativa del Congrés i del Senat: La iniciativa la impulsen els grups parlamentaris i els parlamentaris individualment, els qual presenten un text que rep el nom de proposició de llei. Poden presentar un projecte de llei 1 grup parlamentari o 15 diputats al Congrés, i 1 grup parlamentari o 25 senadors al Senat.\nFases: - Publicació oficial - Reemissió al Govern per a que manifesti la seva opinió sobre la presa en consideració de la proposició de llei i, si aquesta afesta a magnituds pressupostàries o pretenen modificar una delegació legislativa en vigor, es requereix obligatòriament de la seva conformitat amb la tramitació parlamentària.\n- Presa en consideració pel Ple de la Cambra on s’ha presentat la proposició de llei; si la votació en el debat de totalitat és favorable es procedeix a la tramitació parlamentària.\n- Reemisió del text aprovat a l’altra Cambra per a la seva tramitació.\nJa no cal repetir-se la presa en cosideració.\n- Iniciativa de les Assemblees autonòmiques: Els Parlaments autonòmics poden sol·licitar formalment al Govern l’adopció d’un determinat projecte de llei, o bé poden presentar una proposició de llei a la Mesa del Congrés (no el Senat); en aquest últim cas es permet delegar davant del Congrés un màxim de tres diputats autonòmics encarregats de defensar la proposició de llei presentada durant la presa en consideració.\n- Iniciativa Legislativa Popular (art 87.3): El poble pot presentar una proposició de llei si s’han recollit com a mínim 500,000 firmes d’acord amb aquesta proposició de llei. Tanmateix, no es permet fer proposicions de llei mitjançant un ILP en matèries reservades a la llei orgànica, en matèria tributària i pressupostària, de caràcter internacional, i les relatives a la prerrogativa de gràcia i a la reforma constitucional.\nFases: - Procés de recollida de firmes amb la garantia de la Junta Electoral Central.\n- Admissió de la ILP per la Mesa del Congrés, sempre que no hi hagi ja un projecte de llei, proposició de llei o proposició no de llei sobre la mateixa matèria (hi ha la possibilitat del recurs d’empara davant d’una inadmissió de la Mesa).\n- Reemissió del Govern per a que es pronuncia i opini al respecte.\n- Presa en consideració de la proposició de la llei per part del Ple del Congrés.\n- Normes per a la compensació de les despeses.\nFase constitutiva; tramitació a les Corts La tramitació a les Cambres no està regulada a la Constitució, sinó en els Reglaments del Congrés i del Senat: - Tramitació al Congrés dels Diputats: - Els projectes i proposicions de llei són presentats a la Mesa del Congrés, i aquesta ordena la seva publicació al BOCD, declara l’obertura del termini de Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional presentació d’esmenes (15 dies), i ho envia a la Comissió legislativa competent en la matèria.\n- Durant el Ple es discuteixen les esmenes, tant a la totalitat com a l’articulat, i se n’han presentat a la totalitat es celebra un debat en el Ple.\n- La Comissió debat sobre la iniciativa i les esmenes presentades.\n- Es nombra, d’entre els membres de la Comissió, la Ponència, la qual elaborarà un informe després d’elaborar un estudi tècnic sobre les esmenes presentades.\n- La Comissió estudia l’informe de la Ponència i elabora un dictamen després de produir-se la discussió política de les esmenes presentades.\n- El dictamen de la Comissió es remet al Ple del Congrés i aquest efectua un debat sobre el dictamen i una votació final en la que es requereix de majoria simple.\n- Remissió del text aprovat al Senat.\n- Tramitació al Senat: - Es remet al President del Senat el text aprovat pel Congrés.\n- Es reprodueix pràcticament el mateix procés que en el Congrés (Capítol I del Títol IV del Reglament del Senat), però en el Senat tot aquest procés s’ha de produir en un termini màxim de 2 mesos, o 20 dies en els procediments d’urgència (art 90.2) - Cal destacar que el Senat pot: - Aprovar el mateix text remès pel Congrés. En aquest cas, el text ja no torna al Congrés i passa a la última fase, la de perfeccionament.\n- Si el Ple del Senat presenta i introdueix esmenes, es remet el text al Congrés per a una nova presa en consideració, debat i votació de les esmenes al Ple del Congrés, les quals s’incorporen o es rebutgen per majoria simple.\n- Si es produeix un veto (per majoria absoluta) del Senat al text remès pel Congrés, aquest celebra un nou debat de totalitat sobre el text inicial remès pel Congrés al Senat i pot superar el veto del Senat si s’assoleix en la votació posterior la majoria absoluta. En el cas que no s’assoleixi, en 2 mesos es repetirà la votació al Ple del Congrés requerint-se aquest cop de majoria simple.\nFase de perfeccionament; integració de l’eficàcia La integració de l’eficàcia és l’última fase del procediment legislatiu i consta de les següents tres parts: - Sanció règia reial: Acte merament formal on el Rei sanciona la llei.\n- Promulgació: És l’acte mitjançant el qual el Rei fa constar que les Corts Generals han aprovat la llei que ell sanciona i que aquesta s’incorpora definitivament a l’ordenament jurídic. Realment, la sanció i la promulgació es produeixen en el mateix acte i moment.\n- Publicació: Amb la publicació de la llei sancionada i promulgada al BOE es materialitza el principi de publicitat de les normes, les quals entraran en vigor segons Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional el que en la mateixa norma s’estableixi, o, si no es diu res, al cap de 20 dies des de la publicació de la norma al BOE (vacatio legis).\nLlei ordinària i Llei orgànica Segons l’article 81.1 de la Constitució, són lleis orgàniques les relatives al desenvolupament dels drets fonamentals i de les llibertats públiques, les que aprovin els Estatuts d’Autonomia de les Comunitats Autònomes i el règim electoral general, i totes les altres previstes per la Constitució, i segons l’article 81.2, per a aprovar-les, modificar-les o derogar-les es requereix de la majoria absoluta del Congrés.\nÉs la Mesa del Congrés qui diu si el que es proposa tractar ha de ser regulat per llei ordinària o per llei orgànica, segons la matèria que es vulgui tractar.\nQuan es presenta una proposta de llei a la Mesa del Congrés, aquesta s’ha de passat per una etapa de presa en consideració per part del ple; a través d’una votació, en la que es requereix de majoria simple, el ple del Congrés decidirà si iniciar la tramitació de la proposta de llei o no.\nPosteriorment, després de discutir-se la proposta de llei per la Comissió i la Ponència, es torna a discutir al ple el dictamen de la Comissió i les esmenes presentades. Quan són propostes de llei ordinària, les esmenes es voten per separat i el text per parts; mentre que quan la llei és orgànica, el text no s’estudia per parts sinó que s’ha de fer una votació sobre el conjunt del text i aquest ha de tenir la majoria absoluta del Congrés per a ser enviat al Senat.\nEl text d’una proposta de llei ordinària que resulta del Congrés és enviat al Senat.\nLa llei orgànica i les matèries que regula La Llei orgànica és un tipus de llei reforçada que té encomanada immediatament per la Constitució el desenvolupament en certes matèries especialment rellevants. La Llei orgànica també es caracteritza pel següents aspectes: - No es pot elaborar a iniciativa d’una ILP - No pot delegar-se a la Comissió - Necessita d’una qualificació formal com a Llei orgànica - Requereix d’una votació final sobre el conjunt de la llei en la que s’exigeix la majoria absoluta del Ple del Congrés dels Diputats.\nEn l’article 81.1 de la Constitució es troba una reserva de llei orgànica, i s’estableix que aquesta només pot regular unes matèries específiques, les quals, també, només poden ser regulades per llei orgànica. Cal destacar que les lleis orgàniques també poden anar complementades per altres lleis ordinàries i per reglaments.\nAquestes matèries taxades són les següents: - Desenvolupament dels drets fonamentals i de les llibertats públiques: El TC fou qui digué que els drets fonamentals (que són els únics que s’han de regular, si és que es regulen, per llei orgànica) són els que pertanyen a la Secció I del Capítol II del Títol I. El TC va fer una interpretació restrictiva dient que l’orgànica només era per a regular els dret fonamentals; els seus titulars, límits i contingut (doctrina de les Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional matèries connexes; l’orgànica només regula el més essencial). Altres matèries no tant importants, en canvi, poden ser regulades per llei ordinària i/o per reglaments.\nTot i així, no tot el que afecta als drets fonamentals i a les llibertats públiques és de naturalesa orgànica; només ho és el que afecta al nucli intern i més important d’aquests drets i llibertats.\nQuan es vol fer una llei amb molts preceptes i només una part d’ells és de naturalesa orgànica, tota la llei es considerarà orgànica i s’haurà d’aprovar, per tant, com una llei orgànica, amb la majoria absoluta de la Cambra. En aquests casos, a les disposicions finals o addicionals llavors s’ha de dir quins són els preceptes de caràcter orgànic i quins no (matèries connexes). Tanmateix, si a les disposicions finals o addicionals això no s’especifica, tots els preceptes de la llei quedarien subjectes al règim de congelació de rang, és a dir que en un futur, només podran ser modificats per una altra llei orgànica.\n- Aprovació dels Estatuts d’Autonomia de les CCAA: Són normes aprovades a les Corts Generals per llei orgànica però són especials.\n- Règim electoral general: S’estableixen els principis, criteris bàsics i elements que constitueixen el sistema electoral.\n- Altres àmbits: La Constitució també ordena regular altres matèries per llei orgànica en altres articles diferents al 81.1, com el poder judicial o el propi TC.\nLes Lleis orgàniques s’han d’interpretar restrictivament degut al principi democràtic i al perill de petrificació de l’ordenament jurídic.\nInterpretació restrictiva del TC envers la llei orgànica El TC sempre fa interpretacions restrictives perquè defensa que en el sistema democràtic sempre s’ha de fer el que digui la majoria (simple). El fet d’exigir per a una norma la majoria absoluta és exigir un plus de democràcia i legitimitat de la norma que costa molt d’aconseguir, ja que aconseguir la majoria absoluta és molt més difícil que aconseguir la majoria simple. D’aquesta manera, si no s’aconsegueix la majoria absoluta, es produeix una petrificació de les lleis orgàniques; s’impossibilita el canvi de la llei orgànica, de manera que les lleis orgàniques que va elaborar qui tenia majoria absoluta no es podran canviar fins que s’assoleixi una nova majoria absoluta. El no poder arribar a una majoria absoluta requereix de buscar acords amb altres grups parlamentaris, i mentre no s’arribi a aquests acords seguirà vigent la llei orgànica que es pretén reformar i que potser està desnaturalitzada i no s’adapta a les noves necessitats de la societat (petrificació de l’ordenament jurídic).\nPer aquest motiu, per a evitar la petrificació del sistema jurídic en general i que les majories absolutes sorgissin massa, el TC va dir que les lleis per definició s’han d’aprovar per majoria simple, i només en alguns casos molt especials i importants s’exigirà la majoria absoluta.\nDret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional Posició jeràrquica en l’ordenament jurídic i TC Originalment, es deia que la llei orgànica era superior que l’ordinària en la piràmide de jerarquia normativa. Tanmateix, actualment això es nega i es diu que la relació entre els dos tipus de llei no és de jerarquia normativa sinó de competència En cas de dubtes en si una llei orgànica s’extralimita i regula matèries que no li pertoquen, o si una llei ordinària regula matèries reservades a l’orgànica, qui decideix és el TC.\nEn aquests conflictes, el TC pot rebaixar/degradar el rang del precepte de la norma que havia estat feta com orgànica i realment, segons el TC, és ordinària. Això el TC ho pot fer perquè la llei, aprovada com a orgànica, va comptar com a tal amb la majoria absoluta del Congrés, però el TC no podria augmentar el rang d’una llei ordinària a orgànica, perquè potser per aquesta llei ordinària no es a assolir la majoria absolta al Congrés, de manera que convertint el TC la llei d’ordinària a orgànica estaria donant per suposada una majoria absoluta al Congrés que potser no hi és.\nProposicions de llei Al Congrés, poden fer una proposició de llei o bé 1 grup parlamentari o bé 15 diputats, menter que al Senat poden fer una proposició de llei o bé 1 grup parlamentari o 25 senadors.\nPel que fa a la ILP, es requereixen de 500,000 firmes, i respecte als Parlaments autonòmics, aquests poden instar al Govern nacional a presentar un projecte de llei o bé poden aprovar al Parlament una proposició de llei amb la possibilitat d’anar al Congrés i presentar la seva proposició.\nCal recordar que tota proposició de llei es sotmet a la seva presa en consideració: la fase on es decideix si la proposició de llei es comença a tramitar o no mitjançant una votació al Ple de la Cambra en la que es requereix de majoria simple.\nEls reglaments El Govern, per a poder exercir la seva potestat reglamentària i elaborar un reglament, primer s’ha d’haver fet la llei que el reglament pretén desenvolupar, i la mateixa llei ha de contenir una habilitació expressa per a que hi hagi un reglament. Així doncs, per a poder el Govern fer un reglament, hi ha d’haver una habilitació legal prèvia i expressa en la llei; hi ha reglament quan la llei ordena que n’hi hagi.\nQuè passa si el Govern vol regular per reglament una matèria de la que no hi ha llei prèvia? Aleshores, es parla de reglament independent de la llei, i aquest no té cobertura legal. Existeix actualment un conflicte entre administrativistes i constitucionalistes en aquest tema: els primers diuen que si no hi ha restriccions ni reserves de llei s’ha de poder fer un reglament; mentre que els segons defensen que si no hi ha llei, no pot haver reglament. En tot cas, sí que hi pot haver reglaments (independents) abans que la llei en aquells temes en els que la Constitució no hagi establert una reserva específica de llei; normalment això ocorre en temes tècnics que requereixen d’una burocràcia i especialització amb les que només compta Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional l’Administració. Tanmateix, si sí que hi ha una reserva específica de llei en la Constitució llavors sí que és necessari d’una llei prèviament i que aquesta ho habiliti per a poder elaborar per part del Govern un o més reglaments (no hi pot haver reglaments independents llavors).\nQuan hi ha una reserva específica de llei, el legislador no pot desentendre’s i no fer una llei al respecte, així com tampoc pot fer-la malament i sense complir una sèrie de requisits, ja que aleshores aquesta llei pot ser declarada inconstitucional; ha de tenir un contingut mínim i cert, sinó es produirà la deslegalització de la llei.\nNormes amb rang i força de llei Són normes amb rang de llei el Reial Decret – Llei i el Reial Decret – Legislatiu. No s’han de confondre aquestes dues normes amb el Reial Decret, que té el rang de reglament i per tant està per sota de les lleis en la piràmide de jerarquia normativa i subordinat a elles.\nSimilituds entre Decret – Llei i Decret – Legislatiu - Ambdues normes són elaborades i aprovades pel Govern, o per les CCAA els Estatuts d’Autonomia de les quals ho permetin.\n- Ambdues tenen rang de llei, però tot i així el Parlament no se’n desentén de cap de les dues normes; ambdues passen pel Parlament: el Decret – Llei després de ser aprovat pel Govern per tal de confirmar-lo/convalidar-lo, i el Decret – Legislatiu abans que el Govern l’aprovi per tal de permetre que aquest ho faci.\nDiferències entre Decret – Llei i Decret – Legislatiu - El Decret – Llei el fa el Govern en cas “d’extraordinària i urgent necessitat”, com estableix l’article 86.1 de la Constitució. En canvi, el Decret – Legislatiu el fa el Govern quan les Corts Generals li ho permeten i li ho encomanen, és a dir que respon a un mandat de les Corts Generals el Decret – Legislatiu.\n- El Decret – Legislatiu, doncs, és autoritzar per les Corts Generals i en virtut d’això el Govern l’elabora; mentre que el Decret – Llei el fa el Govern i posteriorment el convalida el Congrés, però no el Senat.\nEl Decret – Llei El Decret – Llei és una disposició legislativa provisional dictada pel Govern en casos d’extraordinària i urgent necessitat. El Decret – Llei, així doncs, és elaborat pel Govern nacional o bé pels Govern autonòmics, si en l’Estatut d’Autonomia corresponent es contempla.\nEl Decret – Llei és una norma provisional que, en el termini de 30 dies des de la seva promulgació, ha de ser sotmès a debat i votació de totalitat (sense poder presentar-se esmenes) al ple del Congrés, el qual decidirà, per majoria simple, sobre la convalidació o derogació del Decret – Llei (art 86.2 CE i 151.1 RCD). Cal destacar que fins que no té lloc aquesta votació, el Decret – Llei, des de la seva publicació al BOE (no existeix la Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional vacatio legis), ja està vigent i és vinculant.\nAmb la convalidació del Decret – Llei, aquest perd el caràcter de provisional i s’incorpora definitivament en l’ordenament jurídic, però no convertint-se en llei, i els seus efectes ja són definitius. Si, contràriament, el Decret – Llei és derogat pel Congrés o no convalidat en el termini de 30 dies, llavors el Decret – Llei és anul·lat i perd la vigència.\nTransformació del Decret – Llei en llei (art 86.3) Si el Congrés decideix convalidar el Decret – Llei, el President del Congrés pregunta si algun grup parlamentari vol que aquest Decret – Llei convalidat es tramiti com a projecte de llei. Si algun grup ho demana, es procedirà a la votació per part del Congrés i del Senat, i si aquests voten favorablement a la tramitació com a projecte de llei, el Decret – Llei es tramitarà llavors efectivament com a projecte de llei i pel procediment d’urgència, sense que siguin admissibles les esmenes de totalitat de devolució però sí les esmenes parcials a l’articulat, de manera que si algun precepte del Decret – Llei es decideix no convertir-lo en llei, aquest precepte es mantindrà com a part d’un Decret – Llei i per tant serà vinculant fins que el Decret – Llei perdi la vigència.\nRequisits del Decret – Llei Hi ha dos principals requisits per a l’elaboració del Decret – Llei: el supòsit de fet habilitant i els límits materials.\n- Supòsit de fet habilitant: El Govern només pot fer un Decret – Llei en casos excepcionals i d’extraordinària i urgent necessitat de regular una matèria de manera immediata. Aquesta expressió d’extraordinària i urgent necessitat és un concepte jurídic força ambigu i indeterminat que el TC ha anat perfilant en la seva jurisprudència.\nEl TC afirma que és competència del Govern determinar quan la situació, per consideracions d’extraordinària i urgent necessitat, requereix d’una norma en forma de Decret – Llei, és a dir d’una regulació immediata per tal de donar resposta a situacions imprevisibles. Tanmateix, no es pot fer un Decret – Llei per incloure disposicions que, pel seu contingut i de manera evident, no guardin cap relació amb la situació que tracta d’afrontar, ni tampoc disposicions que per la seva estructura, independentment del seu contingut, no modifiquen instantàniament la situació jurídica existent. El TC també afirma que la Constitució, amb extraordinària i urgent necessitat, no es refereix a les situacions excepcionals d’amenaça per a la comunitat i l’ordre constitucional, sinó que el Decret – Llei és un instrument per a ordenar situacions que reclamen una acció legislativa immediata en un termini més breu que el requerit per la tramitació parlamentària de les lleis.\n- Límits materials (art 86.1): El Decret – Llei no pot regular unes determinades matèries similars a les reservades a la llei orgànica però no les mateixes, és a dir les següents: - Ordenament de les institucions bàsiques de l’Estat - Drets, deures i llibertats dels ciutadans regulats a tot el Títol I Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional - Règim de les CCAA - Dret electoral general Així doncs, el Decret – Llei pot regular les mateixes matèries que pot regular una llei ordinària. Conseqüentment, el Decret – Llei pot modificar el text d’una llei ordinària, però no, òbviament, d’una llei orgànica; el TC pot declarar, segons l’article 28.2 de la LOTC, la inconstitucionalitat d’un Decret – Llei si aquest envaeix en la seva regulació matèries reservades a la llei orgànica.\nEl Decret – Legislatiu En el Decret – Legislatiu, les Corts Generals cedeixen explícitament a través d’una llei la seva funció legislativa al Govern per a que reguli una determinada matèria, i això les Corts ho fan per dos motius: - Excés de treball de les Corts Generals - Regulació d’una matèria excessivament tècnica: En requerir-se de coneixements científics i tècnics, es cedeix al Govern la regulació d’aquella matèria perquè la seva burocràcia i tecnocràcia el fan més apte, coneixedor i capaç que les Corts Generals; els parlamentaris no tenen perquè saber de coneixements tan tècnics i especialitzats, però el Govern, amb els mitjans que té, sí que pot arribar a conèixer tot tema per especialitzat i tècnic que sigui.\nFases en el Decret – Legislatiu - Llei de delegació (acte del Parlament): La delegació de la funció legislativa té com a límits materials les matèries reservades a la llei orgànica i les que responen a funcions inherents i desenvolupades per les Corts Generals.\nEl Parlament pot revocar la cessió que ha fet al Govern de la funció legislativa sobre una determinada matèria en qualsevol moment, és a dir que pot decidir que torni al Parlament la capacitat de fer la llei (el Parlament no mai renuncia a aquella matèria ), mitjançant una llei que anul·li la Llei de delegació o elaborant una llei que reguli la matèria la regulació de la qual havia estat delegada.\nSegons l’article 82 de la Constitució, la delegació s’ha de fer mitjançant una llei formal de les Corts Generals feta expressament per a delegar explícitament la potestat legislativa sobre una determinada matèria concreta o bé dins un precepte d’una altra llei.\nTal i com estableix l’article 82.2, la delegació legislativa pot fer-se a través de dues modalitats diferents, és a dir que la cessió de la funció legislativa es materialitza/pren forma/pot fer-se de dues maneres diferents, en les quals el procediment és el mateix i només canvia el contingut: - Llei de bases per a text articulat (art 82.4): Es produeix respecte d’aquelles matèries de les que no hi ha una regulació prèvia o bé és molt antiga i no encaixa amb les necessitats actuals. Es diu de bases perquè el Congrés proporciona una delimitació precisa de l’objecte i abast de la delegació legislativa, i els principis , directrius i criteris més essencials a seguir pel Govern; s’orienta quin ha de ser el sentit Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional de la norma, marca i limita el que pot fer el Govern, fixa un termini màxim per a la creació i tramitació de la llei... De vegades es diu textualment “s’ha de tenir en compte...” “s’ha d’incloure...”, etc.\n- Llei ordinària per a text refós (art 82.5): Es tracta d’una llei ordinària on es determina l’àmbit normatiu de delegació i s’especifica si s’ha d’elaborar un text únic recollint totes les normes que estableix la llei ordinària per a text refós; o bé si es pot, a més a més, harmonitzar, aclarir, modernitzar i regular els textos que ja existeixen. Tanmateix, aquí l’activitat normativa del Govern és molt menor, o nul·la.\n*Existeixen unes condicions de la delegació legislativa al Govern comunes tant si aquesta es duu a terme mitjanant una llei de bases per a text articulat o mitjançant una llei ordinària per a text refós, i són les dues següents: - Les Corts Generals fixen un termini màxim per a la creació i tramitació de la llei.\n- El Govern no pot excusar-se i derivar/subdelegar la llei a un altre òrgan, sinó que l’ha de fer ell mateix (límits subjectiu constitucional), - Legislació delegada (acte del Govern): És el Decret – Legislatiu en si mateix, aprovat, dins del límit temporal establert en la Llei de delegació, pel Consell de Ministres i sense la possibilitat que el Govern s’excusi i derivi/subdelegui la llei a un altre òrgan; l’ha de fer ell mateix. El Decret – Legislatiu és una norma amb rang de llei i força de llei, tant activa com passiva, i definitiva; no té un termini de durada, contràriament al Decret – Llei, que sí que en té, ja que és provisional fins que el Congrés ho convalidi/consolidi.\nControl dels Decrets – Legislatius Els Decrets – Legislatius estan sotmesos als següents controls: - Control parlamentari: Les lleis de delegació també poden establir fórmules addicionals de control, sense perjudici de la competència pròpia dels Tribunals (art 82.6) - Control jurisdiccional (TC): Es pot impugnar davant del TC el Decret – Legislatiu si, per exemple, no segueix les directrius de la Llei de delegació, si el Govern subdelegués l’elaboració de la llei, si regulés matèries reservades per a una Llei orgànica, per presentar el Govern el Decret – Legislatiu fora del termini establert en la Llei de delegació, per contenir algun precepte contrari a la Constitució... La llei de bases executa un paper de paràmetre de control a complir pel Govern en elaborar el Decret – Llei.\nLa Llei de delegació també es podria impugnar al TC si fos una llei en blanc, és a dir si fos ambigua i no digués res, per envair matèries reservades a una Llei orgànica, per incomplir els límits constitucionals... en definitiva, si no complís la seva funció.\nSi el Govern elaborés el Decret – Legislatiu clarament fora del termini establert, una part de la doctrina diu que els jutges poden considerar el text llavors no com a llei, perquè s’ha passat del termini, pero sí com a reglament. En aquesta línia, en ser un Dret Constitucional Bloc 3: L’ordenament jurídic constitucional reglament, si regulés matèries reservades per a la llei orgànica, per exemple, el jutge ordinari podria ignorar aquets reglament i inaplicar-lo; aquesta part del reglament que supera els límits, ja siguin formals, materials o temporals, pot ser inaplicada pel jutge ordinari perquè no es tracta d’una llei, sinó d’una norma infralegal, un reglament (doctrina ultra vires).\nTanmateix, això comporta un problema, i és que inaplicar el reglament un jutge ordinari està fent un judici de constitucionalitat, una feina que potser no és la seva; alguns diuen que això ho hauria de decidir el TC. El més recomanable és que, davant d’aquesta situació, el jutge faci una qüestió d’inconstitucionalitat davant del TC.\nAltres normes amb rang de llei - Reglaments parlamentaris: Són normes jurídiques reglamentàries però amb rang de llei que responen al manteniment de l’autonomia normativa de cada Cambra, per això cada una de les quals fa el seu propi Reglament, el qual es fa a través dels procediments de reglament de cada cambra, no de llei.\n- Tractats Internacionals: No tenen ben bé rang de llei, sinó un rang apart i especial.\n- Convenis col·lectius Tractats Internacionals Segons l’article 93 de la Constitució, s’han d’autoritzar per Llei orgànica la ratificació dels Tractats que suposin la cessió de competències derivades de la Constitució, és a dir, de naturalesa estatal, com poder judicial, polítiques rellevants i importants.\nL’article 93 s’ha usat per a tot el que té a veure amb la UE i també per la ratificació de l’Estatut del Tribunal Penal Internacional, per tal de poder jutjar a espanyols que han comès un delicte a Espanya fora d’Espanya.\nEn altres temes no tant importants, els recollits en l’article 94.1 de la Constitució, les Corts Generals, per llei ordinària o majoria simple, dóna l’autorització al Govern, que prèviament l’ha demanat, per a la ratificació del Tractat Internacional.\nExisteix un tercer tipus de Tractat Internacional, els contemplats en l’article 94.2. En aquests casos, el Govern només ha de comunicar i informar al Congrés que ell mateix ho ha ratificat ja.\nTot Tractat té força passiva enfront de la llei, però tot i així, els que exigeixen la prèvia autorització de les Corts també tenen força activa enfront de la llei (art 94.1). En canvi, els que no han precisat de l’autorització de les Corts no tenen força activa enfront de la llei.\nTot Tractat Internacional preval sobre la llei posterior contrària al mateix Tractat. En aquests casos el TC diu que no es tracta de declarar la llei inconstitucional sinó que els jutges ja no aplica la mencionada llei.\nTot Tractat Internacional té força activa en front d’un reglament, però en aquests casos passa el mateix; no es declara inconstitucional sinó que ha de ser inaplicat pel jutge.\nPrincipis i institucions constitucionals - BLOQUE 1: TEMAS 1,2,3 (2015) Apunte\nPrincipis i institucions constitucionals - PROCEDIMENTS DE CONTROL CONSTITUCIONAL DAVANT DEL TC (2015) Apunte\nPrincipis i institucions constitucionals - REFORMA CONSTITUCIONAL (2015) Apunte\nPrincipis i institucions constitucionals - PRINCIPIS I INSTITUCIONS CONSTITUCIONALS_TEMAS 3 Y 4 (2016) Apunte\nPrincipis i institucions constitucionals - PRINCIPIS I INSTITUCIONS CONSTITUCIONALS_TEMA 5 (2016) Apunte


Xarxa COMDES - Generalitat Valenciana\nXarxa de Comunicacions Mòbils Digitals d’Emergències i Seguretat\nLa xarxa COMDES\nÉs la xarxa de Comunicacions Mòbils Digitals d'Emergències i Seguretat de la Comunitat Valenciana (COMDES), la infraestructura de telecomunicacions que oferix la Generalitat a totes les organitzacions i flotes que presten servicis de prevenció, rescat, emergències i seguretat a la Comunitat Valenciana. Per a això, compta amb 174 estacions base en tot el territori i permet més de 1270 comunicacions de veu i dades simultànies.\nIntegra més de 10.000 usuaris de més de 200 flotes distintes, entre les quals estan els servicis d'urgències sanitàries, Protecció Civil, els consorcis provincials i locals de bombers, així com els cossos de Policia Local de més de 200 ajuntaments. COMDES funciona com una xarxa privada virtual per a cada flota i permet la intercomunicació per mitjà de grups de comunicació comuna per a facilitar el seu dispositiu operatiu local, comarcal i autonòmic.\nConstituïx el sistema de comunicacions normalitzat per als servicis essencials que intervenen en una emergència o catàstrofe en l'àmbit de la Comunitat Valenciana (Llei 13/2010, art. 54.2), així com una eina fonamental per a la coordinació d'actuacions en estes situacions.\nCobertura integral del territori gràcies a les 174 estacions base en funcionament.\nCapacitat per a més de 1270 comunicacions de veu i dades simultànies.\nInterconnexió amb altres xarxes públiques i privades de veu i dades.\nMés de 200 radioenllaços, amb redundància de camins en més del 90 per cent.\nEntorn multimarca que permet l'accés a la xarxa per mitjà de qualsevol terminal autoritzat, compatible amb l'estàndard TETRA (Terrestrial Trunked Radio), per a comunicacions de veu (fix, portàtil i mòbil) i dades (mòdem per a dades de sensorització, telemetria, etc.) entre dispositius.\nTelefonades individuals i de grup o segons perfils d'usuaris.\nConfiguració dinàmica de grups de comunicació per a cada flota.\nConfiguració dinàmica de grups de comunicació entre flotes.\nAutenticació de terminals i encriptació en les comunicacions.\nEnviament de missatges de text i posicionament GPS des dels terminals.\nComunicacions de dades i instal•lació d'aplicacions per a la seua explotació des dels terminals i servicis centrals.\nComunicacions de veu i dades amb xarxes externes.


Ciutadella ja disposa del seu catàleg de camins rurals gràcies al compromís del PSM-Més per Menorca - PSM Més per Menorca\ndt. 20 d'abril - 15:18\nCiutadella ja disposa del seu catàleg de camins rurals gràcies al compromís del PSM-Més per Menorca\nPublicat el 4 desembre 2019 4 desembre 2019\nCiutadella és el primer municipi en disposar d’un catàleg de camins rurals, un inventari que es fruit del compromís del PSM-Més per Menorca i de l’alcaldessa Joana Gomila.\nEs tracta d’un document informatiu que recull les conclusions dels treballs d’investigació i de recerca sobre la situació dels camins públics i privats del terme municipal respecte a la titularitat pública, l’interès patrimonial o senderista. Aquest catàleg ve a actualitzar i a completar un document anterior, l’Inventari municipal de bens i drets, que incloïa, entre d’altres, un llistat de camins rurals i una fitxa de cadascun dels camins.\nEl nou redactat incorpora, però, tots els aspectes que la normativa de la Llei de camins públics i rutes senderistes de Mallorca i Menorca estableix que han de tenir els inventaris de bens municipals, com pot ser la justificació tècnica i fonts documentals o uns plànols o mapes actualitzats, entre d’altres aspectes. Es tracta, a més, d’un catàleg que no està concebut com un document definitiu ni fix, sinó que és obert a modificacions.\nAixí, sota el títol de ‘Catàleg municipal de camins rurals de Ciutadella de Menorca’, el document inclou un llistat de 93 camins rurals, amb una longitud total de 220,408 quilòmetres. Dels 93 camins, 52 es consideren de titularitat municipal clara, 9 són de titularitat municipal dubtosa i es recomana seguir-los investigant, 8 són públics però propietat d’altres administracions i, finalment, hi ha 24 camins que no disposen d’indicis de titularitat pública i, per tant, es consideren privats.\nDes del PSM-Més per Menorca volem expressar la nostra satisfacció per haver impulsat un projecte que facilitarà a l’Ajuntament un coneixement exacte de la xarxa pública de camins del seu terme municipal, així com el seu interès patrimonial i ambiental.\nTambé volem felicitar el tècnic de Medi Ambient de l’Ajuntament de Ciutadellam Xavi Cardona, que ha estat al capdavant de la reacció, i a altres professionals que hi han treballat: l’ambientòleg Antoni Llabrés, l’advocat Josep Masot, el geògraf Francesc Xavier Roig, l’historiador Xavier Mompó i el biòleg Jacint Genestar, així com els arxivers municipals Florenci Sastre i Marc Pallicer.\n← Defensem davant el Govern balear les inversions en l’àmbit de l’educació a Ciutadella\nArticle d’opinió – Ramon Orfila – De què tenen por les grans multinacionals? →


Gonzalo Javier Rodríguez - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nGonzalo Javier Rodriguez (Buenos Aires, 10 d'abril del 1984) és un jugador de futbol argentí que juga de defensa central, actualment i des del 2012 a l'ACF Fiorentina.\n10 abril 1984 (36 anys)\n26 juliol 2002 –\n2002–2004 CA San Lorenzo 57 (4)\n2004–2012 Vila-real CF 184 (6)\n2012– ACF Fiorentina\n1.2 Debut a primera\n1.3 Al San Lorenzo\nDes de petit, Gonzalo practicava futbol en la Ciutat Esportiva San Lorenzo de Almagro en Buenos Aires. Participava dels torneigs infantils i després fou passant per les divisions inferiors del club.\nDebut a primeraModifica\nA mitjans de l'any 2002, San Lorenzo acabava una reeixida etapa amb Manuel Pellegrini com a Director Tècnic. Havia arribat l'hora de la volta de Rubén Insua al Cicló però aquesta vegada com tècnic de la institució.\nDesprés de l'èxode de l'enginyer i diverses de les figures del planter, la directiva apostava a les promeses del planter blaugrana, entre les quals estava Gonzalo Rodríguez junt a, per exemple, Pablo Zabaleta.\nFou així que el 26 de juliol, per la primera data del Torneig Apertura 2002 Gonzalo debutà en primera divisió en Rosario davant Rosario Central.\nAl San LorenzoModifica\nPoc temps després d'haver debutat, Gonzalo fou afiançans-se en el lloc que havien deixat Horacio Ameli i Fabricio Coloccini, estendards dels torneigs obtinguts en l'etapa anterior. Formà la dupla central junt a Claudio Morel, fonamentals per a l'obtenció de la Copa Suramericana de l'any 2002. Aquella fou la primera volta olímpica de la seva carrera.\nGonzalo jugà per dos anys en el club en un destacat nivell, que li permeté ser convocat en les seleccions Sub-20 i en la selecció major. El seu primer pas vestint la camiseta del club pel que fitxa durà dos anys, ja que en juny de 2004 fou transferit al Vila-real CF valencià.\nFormacions tàctiques de Gonzalo Javier Rodríguez en Football-Lineups.com (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gonzalo_Javier_Rodríguez&oldid=25078569»\nDarrera modificació: 28 set 2020 a les 03:27\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 set 2020 a les 03:27.


País Gegant reobre el debat entorn els caps de festa – Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya\nPaís Gegant reobre el debat entorn els caps de festa\n6 juny 2015 10 setembre 2016 acgc\nEl passat dissabte, 30 de maig, el Centre Cívic El Social de Terrassa va acollir la quarta sessió de País Gegant, nom que identifica el Congrés Nacional de Gegants i Imatgeria Festiva a Catalunya. Així, Terrassa agafa el relleu a les sessions fetes a Olot, Solsona i Berga.\nLa sessió s’inicià sobre les 10.00 h amb la benvinguda per part de les entitats organitzadores d’aquesta sessió: Amador Codina, per part de l’Agrupació de Colles de Geganters de Catalunya, i Amadeu Aguado, regidor de Cultura de Terrassa.\nLa primera ponència anà a càrrec de Jaume Bernadet, conegut com a “Jaumet”, que explicà la trajectòria de Comediants en la utilització de capgrossos i nans en els seus espectacles. Toni Serés, tècnic de la Generalitat en cultura popular, explicà les característiques i les singularitats de les màscares, els capgrossos i els esparriots a escena. Seguidament, Jan Grau féu una ponència sobre les diverses tipologies, els estils i les funcions dels caps de festa. I, ja per cloure la sessió matinal, en Jordi Grau, artesà i constructor geganter, exposà la particularitat, la comoditat i la portabilitat dels capgrossos i nans.\nDesprés del dinar, Marc Galí, que entrà portant el seu propi capgròs, inicià les ponències. Ell, estudiós de la cultura popular egarenca, féu una explicació de l’origen de la festa del Capgròs de l’any a Terrassa. Seguidament, Montse Garrich, gestora cultural i membre de l’Esbart Català de Dansaires, féu un repàs a les diverses tipologies de balls, danses i coreografies dels nans i capgrossos.\nPer acabar, es féu la taula rodona en què Siro Gorgojo, Jan Grau, Jordi Grau i Montse Garrich van debatre sobre la funcionalitat dels capgrossos i nans dins la festa. La taula fou moderada pel president de la Coordinadora de Terrassa, Manel Tomàs.\nLa sessió finalitzà amb la projecció de l’obra “El Somni d’un Capgròs”, produïda l’any 2000 per l’Agrupació, Comediants i Capgrossos de Capellades amb motiu de la primera Trobada Nacional de Capgrossos.\nText: Xavier Navarro\nacgc capgrossos caps de festa congrés país gegant terrassa\nXXI Trobada del Vallès a Matadepera\nEn Treball i na Cultura viatgen fins a Milà!


Recomanacions de Llibres Infantils i Juvenils: de maig 2015\n10:04 Marta 4 Comments\nHooola a tothom!! Bé, avui us porto un nou post relacionat amb una mini-adicció que tinc... ELS EMOJIS! Però vull dir, qui no té una adicció a aquestes caretes tant adorables?! En tinc moltíssimes de preferides, però en aquesta book-tag us ensenyo les més recents que he utilitzat i les relaciono amb un llibre que crec que capta el que vol dir aquest emoji.\nAquesta és una col·laboració amb la Magic 25 del blog http://magicbooks25.blogspot.com.es! Si voleu veure el meu video aneu al seu blog! Com ja sabreu a aquestes alçades, aquesta és la 3ra col·laboració del projecte:\nI aquí jo li cedeixo el blog a la Magic que us penja les seves respostes!\nCara plorant de riure\nPer aquest emoji trio el llibre “Wonder” de R. J. Palacio, per la innocència de l’August, perquè tot i ser un llibre una mica trist, hi ha hagut punts en que m’ho he passat molt bé amb ell.\nCara ensenyant les dents\nAquest, no se perquè, em recorda a algun thriller o llibre de l’estil, per tant triaré Hielo negro de la Becca Fitzpatrick, perquè em va tenir en tensió, i alhora em va agradar molt.\nPetó amb cor\nAquest el relaciono amb qualsevol llibre carinyós, i l’associaré amb Mi corazón en los días grises de Jasmine Warga, perquè tot i ser un llibre una mica trist, em va encantar, i la relació entre els personatges em va enamorar!\nGat amb ulls de cor\nEl món blau. Estima el teu caos de l’Albert Espinosa és el primer llibre que em ve a la ment en veure aquest emoji. Podria dir qualsevol llibre d’Espinosa, però aquest és l’últim que he llegit d’ell, per tant, li ha tocat.\nAquesta cara crec que tots l’associem amb la mateixa saga (si l’heu llegit, es clar) i no pot ser una altra que After! Mai vaig pensar que trobaria escenes tan eròtiques. Tot i això va ser una saga que em va agradar.\nMoltes gràcies Magic per col·laborar amb el blog!\nEns veiem en el següent post! Adéu!!


Amics arbres · Arbres amics: El Faig púrpura: un arbre espectacular\nUna mutació el va carregar d'antocianines\nEl Fagus sylvatica var. atropurpurea és un arbre d´una bellesa extranya, sorprenent, impactant. No sembla possible que un arbre així pugui ser real. Quan el vaig veure als jardins del "Champ de Mars", molt aprop de la Torre Eiffel de París, no m´ho podía creure. És l´ovella negra del jardí, el ciuró negre, l´annereta lletja, però la seva negritud no el fa lleig, gens lleig, més bé tot el contrari. Em vaig quedar extasiat davant aquest arbre imponent d´un color granat tan intens que d´enfora sembla negre.\nEl contrast amb la verdor dels altres arbres és el més bonic, el més cridaner. El seu color és degut a una mutació metabòlica que el fa sintetitzar antocianines en quantitats astronòmiques, les quals s´acumulen a les seves fulles, als seus fruits, als seus branquillons, a les seves branques principals i secundàries i també a l´escorça de la seva soca. Engrandint les fotos amb un doble clic s´aprecia millor la seva bellesa.\nLes antocianines són pigments hidrosolubles sintetitzats per les cel.lules vegetals per a protegir-se dels rajos ultravioleta del sol, sobretot als brots tendres de moltes plantes que quan maduren perden el color púrpura o vermell que és superat o enmascarat pel color verd de la cloròfil.la. A més de protegir les plantes dels rajos solars, també es troba a moltes flors per a atreure als insectes polinitzadors. Les antocianines poden ser vermelles, púrpures o blaves. S´acumulen dins les vacuoles de les cèl.lules vegetals i són les responsables, juntament amb altres pigments, del color dels pètals de moltes flors.\nTal vegada el més espectacular del faig púrpura és la seva soca amb una escorça d´un color intermig entre negre, gris obscur i granat. Aquest altre exemplar creix al bellíssim "Jardin du Luxembourg" de París. Li vaig calcular un diàmetre d´uns 80 centímetres. L´escorça és molt llisa i suau al tacte. Segurament supera el segle de vida.\nPosat per Juan Bibiloni a les 20:42\nPels que estem acostumats a només veure l'espècie habitual de fulla verda és verament sorprenent. Aquesta primavera he tingut la sort de veure'l enmig de faig de fulla verda salvatge als boscos del sud d'Anglaterra.\nAl parcs anglesos se'n poden veure de realment espectaculars.


La web del Restaurant La Parra renova la seva imatge.: El històric local de Sant Celoni compta amb una nova web dissenyada i programada per Virtual Domus on poder gaudir amb detall de totes les seves especialitats.\nInici > Notícies > La web del Restaurant La Parra renova la seva imatge.\nLa web del Restaurant La Parra renova la seva imatge.\n6 de novembre del 2008\nEl històric local de Sant Celoni compta amb una nova web dissenyada i programada per Virtual Domus on poder gaudir amb detall de totes les seves especialitats. Diverses galeries de fotos flash ens portaran a través dels plats i postres de la casa, així com de la història del local. La pàgina compta amb un panell d'autoadministració multi-idioma que permet actualitzar qualsevol part de la mateixa fàcilment i sense necessitat de coneixements informàtics.


The Crime Box - Scape Show - Club TR3SC\nVoleu que aquesta nit mori algú? La seva vida depèn de vosaltres. Teniu seixanta minuts per respondre a una pregunta o ella morirà. Desequilibrada, sarcàstica, incisiva, seductora, autoritària, aquesta és la persona que us repta a resoldre els enigmes que us planteja. Una carrera contrarellotge on els espectadors o són capaços de resoldre les proves o la víctima morirà.\nNo et perdis aquesta gran experiència teatral!\nFins al 26 de maig de 2018


Sant Feliu qüestiona la reclamació del cap de la policia per danys al seu vehicle - Diari de Girona\nSant Feliu qüestiona la reclamació del cap de la policia per danys al seu vehicle\nEntre les reparacions dels desperfectes causats per la nevada s'hi inclouen canvis d'oli, de líquids i de les catifetes\n07·02·11 | 00:00\nEl cap de la policia, Josep Miñarro. aniol resclosa\nEl cap de la Policia Local de Sant Feliu de Guíxols, Josep Miñarro, ha presentat una factura a l'Ajuntament perquè li pagui els desperfectes que va patir el seu vehicle personal durant la nevada del passat 8 de març, ja que va estar a disposició del cos durant aquella setmana. La factura puja 1.657,73 euros (inclòs l'IVA del 16%) i, malgrat que es va presentar el passat mes de maig, encara no s'ha pagat perquè els responsables de fer-ho no veuen clar que tot els elements reparats o substituïts s'hagin danyat per la nevada.\nFonts de l'Ajuntament han explicat a aquest diari que la factura segueix la seva tramitació administrativa però que no està clar que s'acabi pagant tot ja que entenen que no s'acredita convenientment que el que s'ha canviat i arreglat sigui perquè va quedar malmès durant aquella setmana. Com a elements que no acaben d'encaixar als responsables municipals hi ha el canvi d'oli i filtres, unes noves catifetes o els netejavidres. El regidor de Seguretat i Hisenda, Pere Ararà, va manifestar aquest divendres que no tenia coneixement d'aquesta factura.\nMiñarro va explicar també divendres que durant la setmana de la nevada del 8 de març va posar a disposició de la Policia Local el seu vehicle tot terreny i que, actualment, el pagament per part de l'Ajuntament de la factura pels danys està seguint la seva tramitació administrativa. De fet, es troba a l'àrea d'Intervenció.\nEl cap de la Policia Local de Sant Feliu va precisar que ara està en discussió si la factura s'ha de tramitar com si fos la factura d'un proveïdor de l'Ajuntament o com si fos una reclamació per danys patrimonials. En principi, segons ha pogut saber aquest diari, la factura es tramitarà per aquesta darrera opció.\nEl que no està tant clar és que l'informe d'Intervenció sigui favorable al pagament, segons fonts municipals, ja que no es creu que tot el que va arreglar el taller s'hagués danyat per aquesta setmana de patrullatge per la nevada.\nMiñarro va portar el seu vehicle al taller del concessionari Peugeot de la ciutat, el mateix que arregla els vehicles policials del cos ganxó. I, d'acord amb la factura que el garatge va enviar a l'Ajuntament, hi ha una llarga llista d'intervencions. La factura està encapçalada per: «Reparacions efectuades arran de la nevada». Sense l'IVA, la mà d'obra puja 454,50 euros, mentre que la despesa en materials és de 938,58 euros.\nFiltres, catifetes, líquids\nD'acord amb la factura, dins l'apartat de materials, destaquen els 114,90 euros d'un pilot, els 337,40 de dos pneumàtics, els 124,40 d'un retrovisor, els 105 de dos equips nous de manguins o els 52,55 de l'oli del motor. També hi ha líquid refrigerant i líquid rentaparabrises, un joc de catifetes, un filtre d'oli, un altre d'aire i un tercer de combustible. Quant a la mà d'obra, queda palès que es va canviar l'oli, els filtres d'oli, aire i combustible. La despesa més important en aquest àmbit són els 189 euros per substituir els dos manguins de dues transmissions.


El Servei d'Atenció Domiciliària atén 319 usuaris el 2019 i es pl\nEl Servei d'Atenció Domiciliària atén 319 usuaris el 2019 i es planteja augmentar la plantilla\nNoticies » Societat 17 de gener, 2020\nEl Servei d'Atenció Domiciliària va assistir el 2019 un total de 319 persones i va prestar atenció d'una manera regular a uns 200 usuaris. El grau de satisfacció dels beneficiaris és molt alt segons una enquesta. Tot i que es cobreix la demanda d'hores actuals, el Govern es planteja augmentar la plantilla de 31 persones.\nEl Govern, que fa dos anys i mig va assumir el Servei d'Atenció Domiciliària, fins aleshores competència dels comuns, es planteja augmentar-ne la plantilla, que actualment formen 31 professionals.\nTot i això, el ministre d'Afers Socials, Habitatge i Joventut, Víctor Filloy, assegura que ara mateix es cobreix la demanda d'hores. Al 2019 es van atendre un total de 319 usuaris, però els que reben assistència regular del servei són uns 200, una desena més que al 2018.\nFilloy destaca que el servei va més enllà de l'assistència pròpiament dita i que sovint els professionals creen vincles emocionals amb els usuaris i són un gran suport també per als familiars de les persones dependents.\nEl servei té un preu públic de 9 euros l'hora i si hi ha usuaris que no poden assumir-ne el cost se'ls exonera del pagament totalment o parcialment.\nTambé existeix un servei gratuït d'un banc de productes de suport. Una de les usuàries, a qui ha visitat el ministre, Cristina Garcia, explica que rep assistència tres cops a la setmana. "La qüestió és mantenir-se una mica actiu en la mesura que puguis", opina.\nEl grau de satisfacció dels usuaris del servei és alt. Una enquesta revela que el 90% el valoren com a excel·lent o molt bo.


La violència que no veu Budó - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 28 d'Abril de 2021. 11:20h.\nUn informe assegura que el 92% dels atacs "té autoria independentista"\nLa portaveu del Govern, Meritxell Budó, va condemnar ahir en roda de premsa “els atacs de la ultradreta que s’han produït aquests darrers dies”. “Alguns descobreixen en aquests moments que hi ha una extrema dreta mentre que d’altres ja fa temps que ho hem descobert”, va afegir.\nTambé va sentenciar que “aquesta escalada a Madrid ens demostra que el que cal és no blanquejar aquestes actituds, no blanquejar aquests col·lectius, tolerància zero amb aquestes actituds que han aflorat de manera irracional al nostre país”.\nTot i això, durant el 2020 s'han comptabilitzat a Catalunya "380 incidents de violència política i odi ideològic, una mica més d'un diari", segons un informe de l'Observatori Cívic de la Violència Política a Catalunya.\n"El 91,84% dels actes violents té autoria independentista", assenyalen. "D'aquesta xifra global, un 28,95%, s'han registrat en xarxes socials i el 71,05%, en punts geogràfics de Catalunya".\n"Dels de 380 casos, 349 han estat incidents violents perpetrats per persones o grups independentistes", afegeixen. També indiquen que "els grups que han patit més reiteradament la violència han estat els de l'òrbita constitucionalista: 52 d'un total de 62 atacs a partits polítics, un 83,87%".\n"Els partits polítics víctimes d'atacs han estat: Vox (37,10%), PSC (20,97%), Cs (14,52%), ECP (6,45%) i PP (4,84%). La formació Vox ha patit gairebé el 40% de les agressions i les formacions secessionistes han patit 10 atacs, un 16,13% del total, dirigits a ERC. Ni la CUP, ni PDdCat ni JxCat han estat objecte d'agressió", indiquen.\n"De 12 incidents violents contra entitats, 10 els van patir les constitucionalistes (4 contra S'ha acabat!) i 2, entitats independentistes. S'han constatat 21 atacs a les diferents Forces de l'Ordre i Cossos de Seguretat, 3 contra el Poder judicial i 1 contra la Fiscalia", expliquen.\nTambé denuncien "un elevat nombre d'agressions a periodistes (17 casos, 11,63% del total), que converteix aquest col·lectiu present en concentracions públiques en què ha patit major nombre d'incidents violents. La violència política contra autoritats, institucions i professionals ha provingut gairebé exclusivament de l'àmbit secessionista, 1 96,58%", asseguren.


Grup de Recerca de la Pedra Seca C.E. Castellar: d’abril 2014\nPel fet de que s'ha ajuntat prou tropa al lloc habitual de trobada, s'ha decidit anar a la barraca 36 o "del Pit-roig" amb la intenció de fer la fotografia oficial de finalització, ara que està tan maca amb els lliris que s'han pogut encabir en el seu breu caparró, coronant el caramell com si ballessin una sardana.\nPosteriorment, els membres del grup han canviat de gorra per a transformar-se en arqueòlegs, desplaçant les seves experiències i eines cap a la ubicació on encara s'intenta trobar vestigis de l'infortunat mas Cosidor.\nAbans de posar-se en la feina i com que l'hora era molt propera a l'habitual, els membres del grup han decidit esmorzar, tot espantant una petita serp que escalfava el seu breu organisme al sol.\nAixò de l'arqueologia té una part fina que encara costa una mica de respectar. L'eina que fan servir els del grup és gruixuda i contundent, que respecta poc la peça fina que es pugui trobar en la seva trajectòria, però allà tampoc s'esperen troballes importants, tal vegada un tros de ceràmica o una rajola esmicolada prèviament.\nUna secció s'ha dedicat a arribar al paviment del que podria haver estat una estança del mas, una altra secció a reconstruir un mur de pedra seca, que ja va aparellat amb la professió, i la tercera secció a destapar un canal de rec. Això no ha estat tan rigorós com es pot arribar a entendre, ja que per les diferents seccions s'anaven bellugant els membres del grup, en funció del que els hi venia en gana fer.\nCom a balanç final de la jornada es pot dir que s'ha arribat al que seria el paviment (sense rajoles) d'una estança, a destapar el canal de rec i a refer el mur de pedra seca.\nEncara hi ha feina en aquest memorable lloc.\nPublicat per Jesús a 16:53 Cap comentari:\nEls membres del grup ja tenen la seva ànima en pau. Tots ells, els que hi eren avui, han porgat les seves culpes amb la dura penitència de l'aixecament de pedra, que els atorga una netedat d'esperit com per a passejar-se pel Nirvana amb el cap ben alt i llambregant, per sobre de les seves espatlles, l'expressió dels atònits espectadors.\nLa barraca ha quedat llesta per a la seva inauguració, en el moment oportú en que es pugui reunir tota la tropa que ha intervingut. El fàl·lic caramell que s'ha instal·lat al sostre en dóna fe de la finalització d'aquesta obra, quina part civil ha estat equipada amb una ferma taula de cerimònies.\nEl número 36, que és el que li correspon, ha estat esculpit a la dura pedra que ostenta al seu frontal, just a sobre de la llinda que defineix el marge superior de la porta. Ara ja pot passar a formar part del catàleg de les barraques reconstruïdes i, fins i tot, de les que han sortit del no res.\nEls abnegats obrers han arreplegat les eines de treball i han abandonat aquell indret deixant-lo més agradable de com el van trobar, tot pensant en el proper repte en el que hauran d'escampar les seves energies.\nEl juganer pit-roig encara no ha confirmat ni denegat la seva presencia en el solemne acte de posada de llarg de la barraca, quan sigui engalanada amb la quadribarrada per al seu passi a la posteritat digital.\nPublicat per Jesús a 12:10 Cap comentari:\nReportatge de Canal Terrassa Vallès sobre les barraques de pedra seca, protagonitzat pel nostre company Joan Roura.\nEl dia ha estat intens per a les diferents brigades que s'han muntat entre els membres del grup. Uns han decidit arreplegar pedra, que han col·locat ordenadament pels voltants de la barraca amb la intenció de posar-la a sobre més ordenadament encara. Uns altres s'han entestat en desfer un gran roc que hi reposava allà des de vés a saber quan, pot ser des del Plistocè o encara abans. El cas és que una idea pot ser més punyent que qualsevol estri punxegut de ferro i, com era d'esperar, han triomfat en el desenllaç de la seva dèria. D'allà han sortit algunes llesques bones, que han tapat uns quants forats, i una peça enorme que constituirà la taula que s'ubicarà al costat de la barraca. La tercera brigada es dedicava a pujar les parets amb les pedres que trobaven pels voltants, amb la gràcia que els hi aporta la seva bona voluntat i l'experiència acumulada de la ja tanta pedra que ha passat per les seves mans.\nQuan ha tocat el sol, més o menys cap a tres quarts de deu, s'ha procedit molt fervorosament a celebrar la cerimònia de l'esmorzar, on es fa una exposició de les preferències de cadascú en aquesta mena de comunió, en la que el pa i el vi és substituït per altres viandes més sucoses i potents a l'hora de arreplegar energia. Elí, Elí, ¿lama sabactani?\nLes campanes de l'església, que empenyien el metàl·lic so amb força cap a la vall, han tocat dotze vegades quan s'ha procedit a col·locar la pedra tapadora. Una pedra de grans dimensions que ha requerit el concurs d'uns quants braços armats de perpalines i altres estris per si es resistia en el decurs de la lluita aferrissada que ha tingut lloc. Ufff! ja està al seu lloc. Ara caldrà tapar forats, posar terra, el caramell i els lliris ... Una jornada més de treball i la foto finish.\nEl pit-roig estarà content. Ara ja té una caseta d'hivern en la que aixoplugar-se, si és que vol fer-ho, o si li ve de gust convèncer alguna amigueta per a niar allà; vés a saber que pot discórrer pel petit cap d'un pit-roig.


Carla Zaplana | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nSucs verds (Cossetània Edicions) és el primer llibre de Carla Zaplana. Ha estat tot un èxit editorial que ja va per la tercera edició i que ens acosta a una alimentació més sana i ben a l’abast de la mà. Carla Zaplana és nutricionista, dietista i coach de salut. Des de fa uns quants anys, aquesta empordanesa viu als Estats Units, on té una consulta privada; a més a més, dirigeix tallers d’alimentació, de salut i benestar per a particulars i empreses, i col·labora en premsa nacional i internacional. També fa programes grupals on-line a través d’un grup privat de Facebook on, tal com ens explica, ofereix la fórmula ideal per aconseguir canviar la nostra alimentació per una altra de més sana, neta i saludable. En parlem en aquesta entrevista.\nEls sucs verds són els sucs fets a base de vegetals, sobretot de fulla verda (com els espinacs, la col kale, enciam, ruca, dent de lleó…), i una petita quantitat de fruita.\nAls Estats Units, on vostè viu i treballa, tenen molta repercussió els ‘sucs verds’. Per què, curiosament, en un país la imatge del qual es té des de fora sol ser el ‘fast food’ i la percepció que s’hi menja molt malament?\nCorrecte, del que també m’he adonat durant els meus anys de viure als Estats Units és que és un lloc d’extrems. Hi ha molt de tot i exagerat, i la moda o la preocupació per la salut també hi tenen cabuda. Arran sobretot de veure els beneficis d’aquest estil d’alimentació, això ha acabat arribant a Hollywood, on les estrelles i personalitats conegudes se n’han estat fent ressò. A estats com Califòrnia, Colorado i ciutats importants d’arreu del país hi ha molt activisme envers una alimentació ecològica, slow-food i sostenible, i s’hi ofereix una gran varietat de restaurants, cafeteries i supermercats saludables.\nQuins tipus de ‘sucs verds’ aplega en el seu llibre? N’hi ha un per a cada necessitat i ocasió?\nEl llibre aplega un recull de 30 receptes, cada una diferent i amb algun benefici ressaltat: augment dels nivells de ferro, tractament antienvelliment, antiinflamatori… No obstant això, tots aquests sucs ens aporten energia i ens ajuden a depurar el nostre cos aportant-nos sobretot hidratació i una gran quantitat de vitamines, minerals, enzims actius i antioxidants. Totes aquestes substàncies són la clau per gaudir d’una salut de ferro.\nEn el llibre Sucs verds explico fil per randa com preparar els sucs d’una manera molt senzilla, i a més a més hi presento una fórmula bàsica per compondre el propi suc sense haver de seguir una recepta fixa. I sí, tothom pot preparar-se els seus propis sucs.\nA part d’un ganivet i una fusta on poder tallar els vegetals, l’estri essencial per a la seva preparació és un extractor de sucs. La millor opció són els extractors de pressió en fred, ja que funcionen a molt poques revolucions i això fa que el suc no s’escalfi i es perdin part de les vitamines i els enzims. Per altra banda tenim els extractors per centrifugació, els de tota la vida; sí, em refereixo als sorollosos que en un tres i no res et fan el suc. Aquests apugen la temperatura del suc degut a les seves altes revolucions i no aprofiten tant els vegetals, descartant clarament una polpa humida.\nUna altra opció per preparar-los és utilitzar una batedora o vas americà i tot seguit colar-los amb un ’xino’. Aquesta opció és més laboriosa però sempre pot ser un recurs. En aquest cas, si no ho coléssim, tindríem un batut en comptes d’un suc.\nSí que es pot improvisar, sobretot si es té una bona salut. En cas de patir diabetis per exemple, s’aconsella de no utilitzar fruites en la seva elaboració, o bé en petites quantitats i amb peces de fruita amb un contingut moderat de sucre, com ara llimona, aranja o poma verda àcida (varietat Granny). En cas de tenir pedres al ronyó o de patir alteracions renals, es desaconsella de prendre sucs que continguin vegetals rics en oxalats, com ara la remolatxa o els espinacs.\nPrimer de tot, els sucs verds són una gran font d’hidratació pel seu contingut en aigua, però a més es tracta d’una aigua de qualitat, ja que és alcalina pel seu elevat contingut en vitamines, minerals, enzims actius i antioxidants. Prendre aliments alcalins ens ajudarà a prevenir els mecanismes de regulació del pH de la sang, com ara la inflamació o la descalcificació dels ossos.\nPer altra banda els sucs verds són una manera molt fàcil i pràctica de prendre part de les vitamines i minerals que el nostre cos necessita diàriament. Aquests no han de ser en cap cas un substitut d’amanides ni del consum de fruites i verdures senceres, sinó un afegit, una aportació extra de bona nutrició. Les vitamines, minerals i enzims actius són la clau per a un bon estat de salut, ja que tenen un efecte antioxidant en el nostre organisme, és a dir, s’encarreguen de combatre l’efecte dels radicals lliures (originats per la contaminació, les toxines dels aliments i l’ambient i el mateix metabolisme dels nutrients) que provoquen l’envelliment de les nostres cèl·lules. En definitiva, els sucs verds ens aporten un efecte ‘anti-aging’ o antienvelliment.\nPer altra banda generen un efecte depuratiu en el nostre cos, no només perquè el seu elevat contingut en micronutrients ajuda a activar el mecanisme natural de depuració del cos, sinó perquè el seu contingut en clorofil·la ens ajuda a netejar la sang. La clorofil·la té una estructura molecular molt similar a l’hemoglobina, la proteïna encarregada de transportar oxigen a través de la sang a totes les cèl·lules del nostre cos. Diversos estudis han demostrat que un elevat consum de clorofil·la augmenta l’oxigenació de la sang.\nEls sucs verds també ens ajuden a regular el trànsit intestinal, i tot i que la seva aportació de fibra és poca, ja que la gran part es descarta, ens estimulen el moviment peristàltic.\nI per últim, i el que més nota la gent en començar a prendre aquest màgic elixir verd, tenim l’increment dels nivells d’energia. Per començar, el fet que no requereixin digestió estalvia energia al nostre organisme, energia que es pot fer servir per a la resta d’activitats diàries; i en segon lloc, el seu efecte oxigenant i l’aportació de sucres simples, vitamines i minerals que ens passen de manera pràcticament instantània a la sang representen una injecció de vitalitat innegable.\nLa meva recomanació és prendre el suc verd de bon matí com a substitut del cafè, ja que ens activarà igualment i alhora ens mantindrà els nivell d’energia al llarg del dia d’una forma molt més estable.


Els goigs de Manlleu: Mare de Déu de la Font\nLa Mare de Déu de la Font és una imatge mariana situada en un templet construït el 1722. Presideix una font per on raja l’aigua que, antigament, era extreta d’un pou situat davant mateix de l’església de Santa Maria i de la Casa del Comú de Manlleu.\nLa devoció dels manlleuencs per la Mare de Déu de la Font és molt antiga i destacada. A la primera meitat del segle XIX, el Dr. Ramon Andreu, fill de Manlleu, va els primers goigs dedicats a la imatge. D’aquests, en queden poquíssims exemplars. En aquella època, segons Domènec Torrent i Garriga, estava envoltada de retaules i altres ofrenes de devots, però el bisbe de Vic els va fer retirar per considerar-los poc apropiats per aquell lloc.\nGoigs de Nostra Sra. de la Font de Manlleu. Vic: J. Trullás, 1850 (lletra de Ramon Andreu)\nGoigs de Nostra Sra. de la Font de Manlleu. Vic: Imp. de J. Valls, 1862 (lletra de Ramon Andreu)\nEl 1929 es van estrenar uns goigs nous que actualment encara es canten. La lletra és de mossèn Joan Puntí i Collell i la música de mossèn Ferran Gorchs:\nGoigs de la Mare de Déu de la Font de la Vila de Manlleu. Manlleu: Tipografia Manlleuenca, 1929 (lletra de mossèn Joan Puntí i Collell i música de mossèn Ferran Gorchs i Rabat)\nLa font també va ser víctima dels temps polítics. El 1936, iniciada la Guerra Civil, es va destruir la imatge . Aleshores es va acordar canviar-ne el nom pel de “Font de la Igualtat”.\nA primers de la dècada de 1970, es va arranjar l’entorn de la font i es van canviar les rajoles que en decoraven el frontal. Les antigues estaven molt malmeses, s’havien col·locat al segle XIX i eren d’una gran senzillesa. Les noves van ser obra del ceramista barceloní J. Vives, amb dibuix de Francesc d’A. Pujol i Escalé on consta un fragment dels goigs escrits l’any 1929.\nAnualment organitzen la seva festa, que ja se celebrava a finals del segle XIX en paraules de Domènec Torrent i Garriga, i que té lloc el diumenge dins l’octava de Corpus; al matí es diu una missa a l’església de Santa Maria i, a la tarda, es resa el rosari i es canten els goigs.\nL'any 2013 es van reeditar els goigs escrits per mossèn Puntí i musicats per mossèn Gorchs. L'edició va anar a càrrec de l'associació Amics dels Goigs de Barcelona; les il·lustracions i compaginació a càrrec de Toni Donada i Modiroles; l'edició musical, per Josep Capdevila i Sanitjas; i la nota històrica i coordinació per Joan Arimany i Juventeny. La presentació, a Barcelona, es va fer a la seu dels Amics dels Goigs, el 29 de maig, i a Manlleu, per la festa del 9 de juny.\nAquests goigs contenen, també, un codi QR mitjançant el qual es pot veure un audiovisual sobre la font, la Mare de Déu i la seva festa així com la melodia de mossèn Ferran Gorchs.\nPublicat per BIBLIOTECA MUNICIPAL DE MANLLEU a 16:30\nUns altres goigs de sant Policarp, i de sant Pere Damià que fa també la seva festa avui, , els podeu veure en aquest blog tot escrivint el seu nom a un cer...


El 16% de joves catalans entre 16 i 24 anys ni estudia ni treballa - Empordà\nEl 16% de joves catalans entre 16 i 24 anys ni estudia ni treballa\nLa Direcció General de la Joventut alerta que aquest percentatge s'està «cronificant» des del 2008\nEFE 08.03.2017 | 06:30\nEl 16,7% dels joves catalans entre 16 i 24 anys ni estudia ni treballa, un percentatge que «s'està cronificant» des de l'any 2008 i al qual es pretén fer front a partir de 10 programes d'inserció social i laboral que es van presentar ahir a Barcelona.\nLa Direcció General de la Joventut de la Generalitat ha elaborat un estudi sobre la situació d'aquest segment de joves, les dades del qual es van fer públics ahir al matí.\nPer fer front a aquesta situació, s'han presentat 10 iniciatives socials l'objectiu de les quals «és reconnectar els joves que estan desconnectats del mercat laboral i de l'activitat formativa», ha afirmat Estanis Vayreda, director general de l'empresa pública Suma que, al costat de la consultoria d'acció social Upsocial, han dut a terme la selecció de programes d'inserció.\nLes dades es refereixen al quart trimestre del 2016, i també revelen que 1 de cada 4 joves actius a Catalunya no té feina i que la taxa d'activitat juvenil ha caigut de manera ininterrompuda des de l'inici de la crisi, situant-se en el 58,3%, fet que suposa 13,7 punts menys que el 2007, quan se situava en el 72%.\nAmb l'objectiu de fer front a aquesta situació s'han presentat 10 pràctiques «innovadores provades amb èxit a Espanya i altres països, enfocades a ajudar els joves desconnectats, sense l'ESO finalitzada, aturats sense formació adequada i joves sobrequalificats», va explicar Vayreda.


Victoria Álvarez, exparella del primogènit de Jordi Pujol / ARA\nBarcelonaL'exparella de Jordi Pujol Ferrusola María Victoria Álvarez ha advertit aquest dilluns que la controvertida unitat central de delinquència econòmica central, la UDEF, té un informe "molt fort" sobre la dona de l'expresident Jordi Pujol, Marta Ferrusola, que encara no s'ha fet públic.\nEn declaracions a Antena 3, Álvarez ha dit: "Crec que aviat sortirà l'únic informe de la UDEF que encara no s'ha fet públic, el de Marta Ferrusola. Si la confessió de Pujol ha posat la gent amb els pèls de punta, la informació de Ferrusola serà molt forta".\nÁlvarez ha insistit que la dona de l'expresident "s'ha encarregat de cosetes bastant importants de diners" i ha subratllat que la família Pujol és com "un clan que funcionava com una màfia". "Quan algú no volia alguna cosa es dedicaven a inundar-li les finques i a fer coses", ha destacat.\nDiners per a l'estat català\nA més, l'exparella del fill de Pujol ha donat per bona la informació que ha publicat la revista 'Interviú', en la qual s'afirma que des del 2011 els diners guanyats pels Pujol a través de comissions d'obra es van començar a destinar a la creació d'un nou estat català. "Tot forma part d'un pla molt, molt rebuscat de la família Pujol que ja anirem sabent" ha sentenciat per a continuació afegir que "'Interviú' té bastanta raó" en tot el que ha publicat.\nD'altra banda, Álvarez ha qüestionat que el president de la Generalitat, Artur Mas, no sabés res de l'activitat financera dels Pujol i ha recordat que el dirigent català "va estar 30 anys enganxat a ells i a més va ser conseller" d'Economia i Finances. "Que no s'ha assabentat d'això? Va home, va!», ha etzibat.\nUn "pacte d'estat" per callar\nAixí ha insistit en l'existència d'un "pacte d'estat" per guardar silenci al voltant del cas i s'ha mostrat convençuda que si no fos pel procés sobiranista "no hauria sortit", però "han hagut de posar fre d'alguna manera", ha reblat. I encara ha anat més enllà, i s'ha permès asseverar que Rajoy no està sent prou ferm davant el sobiranisme: "El president del Govern té poder en l'executiu i no cal que s'escudi amb el Tribunal Constitucional. Podria haver parat això d'una altra manera".\nJordi Pujol Marta Ferrusola Policia comissions


Asari Kazuma PE 300m Verd comprar i ofertes a Waveinn\n0.120 mm Green 0.300 mm Green\nDescripció Asari Kazuma PE 300m\nEstàs interessat en Asari Kazuma PE 300m? En aquests moments el producte està en estoc a waveinn, la teva botiga online de nàutica i pesca. A waveinn trobaràs tot tipus de productes de nàutica i pesca de la marca Asari. No esperis més i gaudeix del Asari Kazuma PE 300m en molts pocs clics. Descobreix a waveinn una àmplia varietat de material de nàutica i pesca avui mateix!\nCaracterístiques Asari Kazuma PE 300m\nTecnologias Asari Kazuma PE 300m\nUna cosa rígid\nJuan antonio - 09/09/2018\nBona relació preu / qualitat. M'ha durat una mica menys d'un any, utilitzant-setmanalment. Una cosa rígid en comparació d'altres trenats de major preu\nBuena relacion precio / calidad. Me ha durado algo menos de un año, utilizandolo semanalmente. Algo rígido en comparación de otros trenzados de mayor precio\nGran producte d'una increïble resistència i docilitat. Salutacions des d'Argentina.\nEs posa millor, però, està bé si no aspira al màxim.


Xerrada 'El poble valencià i el record de Jaume I (1876-1908)' - El Miragall\nXerrada 'El poble valencià i el record de Jaume I (1876-1908)'\n03.10.2019 11.30 h\nEl pròxim dimarts 8 d'octubre de 2019 es realitzarà una xerrada al 2n pis de l’Obrera a les 19.30 h a càrrec de Rafael Roca (UV), anomenada 'El poble valencià i el record de Jaume I (1876-1908)'\nLa xerrada inclosa a la programació al voltant del 9 d’Octubre.\nSeguint la línia dels últims anys, l’Ajuntament de Castelló ha programat una xerrada per a divulgar i conèixer la història de les valencianes i els valencians des de la Conquesta de València per les tropes catalanoaragoneses de Jaume I.\nEn l’actualitat el 9 d’octubre es considerada la diada de les valencianes i els valencians, i una de les festes més lligades a la identitat valenciana, però sempre ha sigut així? Des de quan les valencianes i els valencians reivindiquen la figura de Jaume I? Des de quan el celebrem? Per a resoldre algunes d’aquestes preguntes i plantejar-ne moltes més, l’Ajuntament de Castelló ha convidat Rafael Roca, filòleg i professor de la Universitat de València que ens ha preparat una xerrada on reflexionarem al voltant de la recuperació contemporània de Jaume I.\nEl poble valencià i el record de Jaume I (1876-1908)\nEl rei Jaume I «el Conqueridor» és, en l’actualitat, un personatge històric àmpliament admirat i estimat pel poble valencià. Però no sempre ha sigut així, ja que, a finals del segle XVIII, la seua memòria va quedar pràcticament diluïda a favor de la d’altres heroics històrics, com ara el Cid Campeador. D’aquesta manera, el procés de recuperació del record de Jaume I com a símbol i senyal identitari del poble valencià se situa en la segona meitat del segle XIX i els primers anys del XX; i, més concretament, en tres fites culturals que varen estar encapçalades pels protagonistes del moviment de la Renaixença: la commemoració del VIé centenari de la mort del Conqueridor, que se celebrà a la ciutat de València en juliol de 1876; la visita que una quinzena d’escriptors i artistes realitzaren en maig de 1882 al Monestir de Poblet, on fou enterrat; i la commemoració del VIIé centenari del seu naixement, que es commemorà a València en 1908.\nRafael Roca - foto UV\nRafael Roca és professor titular del Departament de Filologia Catalana, coordinador de mobilitat del Grau en Filologia Catalana i secretari de la Facultat de Filologia, Traducció i Comunicació de la Universitat de València. Així mateix, és membre de la Societat Verdaguer d’Estudis Literaris, de l’Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana, del Grup d’Estudis de la Literatura del Vuit-cents, de l'Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes, de l’Institut Superior d’Investigacions Científiques-IVITRA i membre corresponent de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.\nHistoriador de la literatura, ha centrat l’interés de les seues investigacions en l’estudi dels escriptors i les institucions del segle XIX. Entre els seus llibres, cal destacar: Escrits polítics (1866-1908) de Teodor Llorente (IAM, 2001), Teodor Llorente, el darrer patriarca (Bromera, 2004), Poesies valencianes de Constantí Llombart (AVL, 2006), Teodor Llorente, líder de la Renaixença valenciana (PUV, 2007) –premi Ferran Soldevila de Biografies i Investigacions Històriques (2006)–, La Renaixença i la Ruta del Cister (Cossetània, 2008), El valencianisme de la Renaixença (Bromera, 2011) –premi d’Assaig Mancomunitat de la Ribera Alta (2010)–, La Renaixença valenciana i el redescobriment del país. El Centre Excursionista de Lo Rat Penat (1880-1911) (Denes, 2011), Obra Valenciana Completa (AVL, 2013) de Teodor Llorente i El sol de nostra glòria (Institut Alacantí de Cultura Juan Gil Albert, 2018) –premi d’Assaig i Investigació Francesc Martínez i Martínez (2018). És també el secretari de redacció de les publicacions periòdiques especialitzades Scripta. Revista Internacional de Literatura i Cultura Medieval i Moderna, de la Universitat de València, i Revista Valenciana de Filologia, de la Institució Alfons el Magnànim-Centre Valencià d’Estudis i d’Investigació.


Senglanassos: de juliol 2014\nJORNADA 21 I 22 AL FAU\nAquesta vegada tornarem a unificar les dues ultimes jornades amb la mateixa crònica, més que res per no repetir-nos... Crec haver fet quasi totes les divagacions possibles sobre la feina que estem fent al Fau.\nDe fet aquestes dues últimes jornades han estat molt importants, hem coronat el campanar i una vegada trets els xindris, (Vaja destruïts...perquè va costar deu i ajudar treure’ls...finalment vam utilitzar aquella màxima que sempre funciona de “divideix i venceràs”), amb el forat net s’ha pogut albirar des de molts llocs el troç de cel que fa lluir l’arc de mig punt. Aquest fet ha donat peu al redescobriment de la recuperada silueta que lluirà durant dècades o esperem que centúries l’ermita del Fau.\nTot aquest moviment va començar amb gent de Maçanet però que ara ja es podria dir que s’hi ha embrancat gent de tota la comarca. Més de cent persones amb aquesta vintena de jornades hi ha participat. El gruix principal som els de Maçanet, maçanetencs inquiets que dels més joves als més savis els separen més de 40 anys, i que jornada rere jornada van teixint aquesta teranyina invisible que fa de Maçanet un gran poble. Però no s’hauria pogut fer res sense els motoristes reconvertits en els traginers del segle XXI, vinguts d’arreu de l’Empordà i que mai han tingut un no per resposta. O els ADF Les Salines que amb les cremes controlades han esponjat la zona. O els amics del Gat de la Jonquera o del Centre Excursionista Empordanès que sovint han aparcat els seus projectes per a empènyer el del Fau. O la gent anònima que ha donat algun calerot per la sorra. I també als Ajuntaments d’Albanya i Maçanet per no trobar problemes i anar buscant solucions.\nDe fet això no és un agraïment, no sóc ningú per donar les gràcies! Les gràcies les trobarem concentrades en aquest petit tros de cel separat del gros per unes pedres. La restituïda silueta de l’ermita del Fau ens anirà projectant petites dosis de felicitat cada vegada que l’observem.\nJo sóc de l’opinió que la felicitat no cal anar-la a buscar, cal anar-la deixant pel camí...així el dia que la perds només n’has de seguir el rastre.\nAquest dissabte dia 2 d’agost hi ha una jornada al Fau molt maca. Pujarem un aparell que es sol posar als campanars... No feu campana!!!\nA dos quarts de 8 al Parking.\nPublicat lluis a 30.7.14 5 comentaris:\nJORNADA 21 I 22 AL FAU Aquestavegada tornarem a u...