Maneres de viure | 2012 juliol 01\nFrom the daily archives: "diumenge, juliol 1, 2012"\nSe’n parla poc, de la gratitud, més enllà del gest propi de l’àmbit, dels gestos propis de la bona educació. Però ser agraït implica molt més. Segurament un cert grau d’humilitat per reconèixer que necessitem els altres.\nPer trobar resposta a la pregunta desconcertant d’avui contactem amb FRANCESC SAINZ, psicoanalista, professor de Treball Social de la UB, supervisor de Servis Públics de Salut Mental.\nLa llengua i el sentiment de país dels catalans\nUna enquesta del Centre d’Estudis d’Opinió confirma que creix l’independentisme i també la sentència del Tribunal Constitucional sobre la co-oficialitat del català i també sobre el tema de la inmersió lingüiística tornen a posar d’actualitat el tema de la llengua i del sentiment de país dels catalans. De tot plegat en reflexíona, des de La Finestra, el periodista i escriptor Antoni Puigverd.\nEntrevista fragmentada (I); L’arquitecte i urbanista Oriol Bohigas\nEstrenem conversa fragmentada. Aquest juliol conversant amb l’arquitecte i urbanista Oriol Bohigas, un dels artífexs de la transformació de la ciutat de Barcelona amb motiu dels Jocs Olímpics de 1992, dels que enguany, d’aquí unes setmanes es celebrarà el vintè aniversari. La trobada amb Oriol Bohigas es produeix en un indret molt singular de la ciutat, la Plaça Reial, a tocar de les Rambles, un espai amb una notable intensitat ciutadana i turística, sobretot des de que la ciutat és un potent reclam turístic del sud d’Europa\nConfesión de un ateo budista d’Stephen Batchelor\nFa unes setmanes constatàvem, en conversa amb l’editor i escriptor Agustí Pàniker, el bon moment que les religions viuen arreu del món. Ens els darrers anys han sorgit milers de nous cultes, barreges, fusions, reformulacions de velles creences que han canviat de pell. La globalització ha fet el món petit i fa possible la barreja de textures, el coneixement de noves formes, la pràctica de religions molt allunyades dels nostres orígens culturals. [Continue Reading…]\nPostal des de la Ribagorça\nA peu o en bicicleta Rafael Vallbona explora el territori en tota la seva amplitud i ple de matisos ens presenta un relat evocador d’una manera de ser i de viure. Avui immersió a La Ribagorça, un país amb dues administracions.\nLa manera de viure d’un apassionat de la bicicleta, en Jordi\nAugmenten les persones que aposten per exercir una mobilitat sostenible. I en Jordi viu aquesta tendència creixent amb absoluta convicció. De petit l’apassionaven els cotxes i les motos, però la bicicleta, que va entrar en la seva vida durant l’adolescència, va convertir-se en el seu sistema de mobilitat.\nHi ha gent que troba en objectes d’ús comú, el seu espai per créixer i desenvolupar el seu talent. Coses que passen desapercebudes per a la immensa majoria, tenen un punt d’interès que les converteix en úniques per algunes persones.\nLa bici pel Jordi va convertir-se en un sistema útil per la seva mobilitat de cada dia, però també en un projecte de vida. Anar en bici li servia per sentir-se millor, física i emocionalment. Per estalviar temps i diners. Per tirar del fil en la seva carrera universitària. Per desenvolupar, fins i tot, un projecte empresarial.\nAra en Jordi promou el transport de mercaderies en distancies curtes en bici, convençut de que hi ha una altre manera de viure i fer les coses.\nL’Eurovegas, el sentiment independentista i els partits de la selecció espanyola a l’Eurocopa\nLa Aquests són alguns dels temes que plantegem avui als tertulians ocasionals d’avui: la Irene Martínez, mestre, que durant més de 20 anys ha desenvolupat tasques en àmbits relacionats amb els serveis a joves, dones i educació i actualment treballa com a cap de comunicació d’una entitat pública. També ens acompanya Mercè Campo, antropòloga de formació i viatgera de vocació. Ha voltat per tot el món. Creu que “qualsevol viatge et pot deixar marca”. Ara fa de mediadora intercultural. També s’estrena com a tertulià ocasional en Ray Torrents, llicenciat en Ciències Empresarials i MBA per ESADE. Des de fa 21 anys treballa en el sector del turisme de negocis. És un expert en el sector d’ esdeveniments: congressos, fires i viatges d’incentius. És una persona inquieta, que es defineix com un apassionat de la comunicació.


Una copa de Soberano - Diari de Girona\nUna copa de Soberano\n21·07·21 | 06:30 | Actualitzat a les 10:42\nTemps enrere, quan Espanya encara dubtava què seria de gran, molts pares enviaven els nens a Anglaterra amb l’esperança que quan tornessin els podrien posar a la recepció de l’hotel o darrere el taulell de la botiga de souvenirs de la costa. Si bé no se sap fins a quin punt es compliren les expectatives, una cosa és segura, aquell jovent que els importava un rave aprendre anglès aprenguérem a esmorzar corn flakes i a fer cua per agafar el bus per anar a Piccadilly Circus. Per què estranyar-se del desori de la cua si al parer d’alguns veníem d’«una tierra de cabreros»!\nLa pandèmia de la covid ha propiciat que es decidissin a treure el nas de l’armari una sèrie de personatges que tampoc els agrada fer cues. Un armari que fa olor de naftalina i que només d’obrir-se deixa anar per terra la mantellina de la mare, una montera de torero, una ampolla de Varón Dandy, una casset del «novio de la muerte», una ampolla de Soberano i un tall mig florit de pernil ibèric. No són exactament negacionistes a pesar de tenir-hi un punt en comú. En el sostre del dormitori han retirat un mirall testimoni de moments íntims d’autocomplaença i en el seu lloc han col·locat una fotografia de l’Aznar amb la seva frase icònica: «A mi ningú m’ha de dir si haig o no de beure». Solen reivindicar el seu dret a ser lliures, que cap mal nascut coarti la seva llibertat sagrada.\nA mi tampoc em cauen bé les cues. Considero que un darrere l’altre, pendent només del clatell del de davant, se’ns posa una cara de pena que recorda la d’un gos quan s’atura a fer caca. Sempre que he pogut he anat a la meva. Les relacions amb els meus caps sempre han grinyolat. Les aglomeracions, sigui en forma de manifestació, processó o desfilades, on a més de sentida de suor d’aixella es respira fervor patriòtic, em provoquen urticària. No sé si la meva suspicàcia davant la superioritat té els seus orígens en una nit de firmament acabat de polir i un nombre infinit d’estrelles et convidaven a un viatge intergalàctic. La veu aspre del cap de patrulla dels esquirols que dictava que havia de continuar treballant em feu tornar a la terra. Però si una cua he fet convençut que s’havia de fer ha estat per vacunar-me. A aquestes altures de la pel·lícula les evidències sobre l’eficàcia de la vacuna són tan aclaparadores que haver-les de discutir m’obligarien a posar-me de quatre grapes. Resultaria complicat garbellar les morts i les seqüeles per la covid com a resultat de l’obcecació dels fanàtics.\nRememorant Bertrand Russell quan deia que havíem de distingir quins ponts s’han de dinamitar i quins conservar, és bo saber quines cues s’han de fer amb el cap ben alt i de quines hem de fugir com de la pesta. És de persona sensata saber quan la meva llibertat trepitja la de l’altre. Que hi ha un temps per ser agosarat i un altre que crida a la prudència. Que el carpe diem en un cap verd és un llumí en mans d’un piròman. Que l’esperit crític −una desconfiança prudent− és necessària, però no trepitjar la paranoia demana un morro fi. Els fets solen ser més planers del que sembla. No sempre hi ha una mà negra darrere una tragèdia. Som una espècie gremial per defecte a pesar que sovint la convivència tingui les seves servituds. Qui diu que ningú li ha de dir el que ha de fer no s’adona que des que es lleva fins que tanca el llum del dormitori no ha fet altra cosa que seguir el mandat d’unes normes d’urbanitat que de petit li inculcà la mainadera amb l’esperança que quan li creixessin els queixals del seny sabés portar-se bé amb els veïns i contribuir amb el seu granet de sorra que la societat, si més no en aparença, tingués una retirada amb la somiada Atenes de Pericles.


JUGUEN FINS I TOT AMB LA SALUT DELS NOSTRES FILLS PER SEGUIR AUGMENTANT BENEFICIS: COLÒNIES I ESPLAIS | PCPC\nD’escàndol, despropòsit i una autèntica presa de pèl als treballadors i treballadores i capes populars podríem resumir la gestió anterior, durant la i posterior a l’Estat d’Alarma i confinament, feta tant per la Generalitat com el Govern central.\nI tant o més escandalosa és la nova presa de pèl relacionada amb l’actuació de la Generalitat referida a les escoles bressol i l’ensenyament en general.\nSindicats i diverses organitzacions socials (AMPES, comunitats educatives…) han criticat la tornada a l’escola, el com s’ha fet i el risc que comportava i comporta tant pels treballadors i treballadores com per les famílies. Sens dubte, les pressions per obrir escoles bressol i centres educatius han arribat de part de les patronals del sector privat i concertat, les quals porten força temps reclamant a la Generalitat ajuts per les pèrdues que ells com empresaris del sector estan patint.\nA mig gas i amb força reserves, els informatius del règim burgès (premsa i TV) han insinuat per activa i per passiva als pares i mares no portar els nens a l’escola, han publicat notícies tendencioses a favor de no portar els nen, han fet entrevistes a sindicats on aquests denuncien la precarietat d’aquesta tornada i el risc per la salut dels professionals de l’ensenyament.\nFent cas omís al consell, s’han obert les escoles.\nPerò en paral·lel, els mateixos mitjans catalans que desaconsellaven portar els nens a l’escola, han animat dia rere dia, informatiu (TV3-TN) rere informatiu (TV3-TN) de totes les franges horàries han animat la població catalana a portar els nens i nenes, “ara més que mai” a les colònies, esplais i casals d’estiu -de pagament- tot indicant que la Generalitat ha quadruplicat les beques i ajuts a les famílies per tal que puguin portar els nens i nenes a “gaudir de l’estiu”, “a retrobar-se amb altres nens i nenes” i a “complementar l’educació perduda durant aquests mesos”.\nNo han faltat entrevistes a educadors, monitors i directors de casals i colònies afirmant que els “nens i nenes s’ho passaran tant bé”. No han faltat entrevistes a directors i encarregats diversos, com la Fundació Bofill, on asseveren “respectar totes les normes sanitàries que han marcat des de la Generalitat”. No dubten en entrevistar nens i nenes amb malalties severes (mentals i/o físiques) que demanaven a crits, des de la foscor del confinament, una mica de llum en forma d’esplai, esbarjo i convivències. No manquen profuses imatges dels grans paisatges que gaudiran els nens, d’enormes sales de jocs i monitors riallers i compromesos. No manquen tampoc pares i mares delerosos que els nens i nenes frueixin de la companyia i de l’ambient. No són gens menyspreables les campanyes institucionals de la Generalitat animant la participació. Afirmen als informatius de TV3 que “les mesures per poder anar inclouen encarregats responsables d’higiene sanitària, els quals vetllen en tot moment pel compliment de les normes, molt estrictes”.\nLes notícies i imatges de les obertures de les escoles ens mostraven professors temorosos, controls que ofenien la integritat dels nens i nenes, aules buides i pares espantats i insegurs; dificultat per poder oferir garanties i complir amb els requisits d’apertura i escàs interès general.\nAl dia següent d’apertura de les colònies i casals -recordem que la Generalitat ha quadruplicat les beques, que paguem tots els treballadors i treballadores amb els nostres impostos a les empreses privades que s’encarreguen del servei- la Generalitat va anunciar una flexibilització de les mesures sanitàries i d’higiene.\nÉs a dir, portar el nen a l’escola és quasi una temeritat del pare o mare; una “irresponsabilitat”, una flagrant omissió del deure de vetllar per la salut física i emocional del nen. Però en canvi, portar el nen de colònies, amb personal no qualificat ni preparat per garantir la sanitat dels infants; amb convivències que inclouen des de 7 a 14-15 dies de convivències, sortides grupals, excursions, activitats amb adults, etc. és una gran idea. Una idea meravellosa que es pot fer massivament; que s’ha de fer massivament, que és de bon pare portar el nen a fer-ho. , i que, a més, pel seu currículum escolar és magnífic ja que “estudien i aprenen, suplint les carències del curs interromput”.\nSuposem no té res a veure els “lobbies” de l’educació com la Fundació Bofill, la “nova pedagogia -Renovacions Pedagògiques”; ni la Fundació Pere Tarrés, Lúdic 3, La Rosa dels Vents o empreses similars, empreses que controlen el mercat de colònies, esplais i convivències, que compten no ja amb el suport de la Generalitat, sinó tot el seu recolzament i gestió, mitjançant la legislació -que a més flexibilitzen de forma escandalosa -un dia després de començar, amb tota la mala intenció!- les mesures per estalviar despeses a les empreses.\nUna presa de pèl on juguen amb la nostra salut, la dels nens i nenes i la dels treballadors i treballadores d’aquestes empreses, un sector amb beneficis multimilionaris i sous de misèria; una autèntica surrealista i kafkiana volta de cargol a la ja malaltissa i decrèpita ànsia de beneficis del capital front la vida treballadora.\nEn una paraula: capitalisme.\nNo es pot reformar ni “arreglar”. El capitalisme no té cura. Tant els hi és als empresaris i governants si enmalaltim o ens morim com els avis a les residències: només els importen els beneficis.\nAcabem amb aquest miserable sistema!\nQUE NOS ENS PREGUIN MÉS EL PÈL: ORGANITZEM LA RESPOSTA OBRERA I POPULAR!\ncoronavirus principal\t2020-06-29


Quina és la clau de tot plegat? La pista la dóna la directora, Lourdes Pallarès: “Hem aconseguit ser un referent informatiu i també un altaveu de tot allò que fan les entitats”.\nOlesa Ràdio encara el futur amb il·lusió, disposada a entomar un repte gens fàcil: captivar l’audiència més jove, que no té com a referent natural els mitjans de comunicació, sinó Internet. Qualsevol estratègia en aquest sentit haurà de preservar, asseguren, l’esperit de servei públic.\nEls informatius, el principal actiu\nEl pal de paller de la programació és el seguiment de l’actualitat local a través de l’informatiu, amb dues edicions diàries, i el magazín matinal ‘Hotel Gori’. Presentat per Albert Galceran i Eduard Sanmartín, aquest espai de quatre hores diàries (de 8h a 12h) repassa el més destacat de la jornada amb cròniques, entrevistes i tertúlies d’àmbit polític, esportiu i social. També obre una finestra a la divulgació, amb seccions dedicades a diferents àmbits d’actuació municipal, com els serveis socials o l’ocupació.\nEls esports també juguen un paper destacat a la graella. Així, l’informatiu ‘La bombonera’ repassa diàriament l’activitat dels clubs locals, especialment intensa en disciplines com el futbol, el bàsquet i l’atletisme.\nCol·laboració amb altres emissores del Baix Llobregat\nLa proximitat i la similitud entre municipis va empènyer cinc emissores del Baix Llobregat a engegar ja fa alguns anys un informatiu setmanal conjunt, de mitja hora de durada. A més d’Olesa Ràdio, a ‘A 5 bandes’ hi participen Ràdio Abrera, Ràdio Martorell, Ràdio Esparreguera i Ràdio Sant Esteve, de Sant Esteve Sesrovires. Ben aviat se’n podria sumar una altra, Ràdio Sant Andreu, de Sant Andreu de la Barca. La presentació i la coordinació del programa és rotatòria i es nodreix de les notícies més destacades que l’actualitat hagi generat a cada municipi.\nUn altre projecte de col·laboració en què està implicada l’emissora olesana és ‘La tarda’, el magazín que La Xarxa fa conjuntament amb una trentena de ràdios locals i que es pot escoltar a tot Catalunya.\nÀmplia gamma de programes fets per col·laboradors\nEls vespres són dels col·laboradors, amb programes principalment culturals. I el cap de setmana, arriba el torn de l’espai més veterà de l’emissora, ‘So de cobla’. Fet per Olesa Sardanista, respon a la gran tradició sardanística que hi ha a la vila. S’hi pot escoltar música de sardanes, conèixer els autors locals que hi ha rere les partitures i també estar al dia de l’agenda d’actuacions.\nOlesa Ràdio té una seu molt cèntrica, ubicada a la Casa de Cultura, al costat de l’ajuntament. Les instal·lacions actuals es van estrenar fa cinc anys i compten amb dos estudis i una redacció. Pel que fa a l’emissió, es pot escoltar pel 90.1 de la FM i també es pot seguir la programació, en directe i a la carta, al web olesademontserrat.cat/olesaradio.\n‘Moments d’òpera’, una finestra oberta al món de la lírica[13/11/2015 14:40]


Anell Atlant en or 18 quirats | Comprar online a MeriTomasa\n> Col·leccions> Atlant>Anell Atlant en Or\nAnell Atlant realitzat únicament en or massís de 18 quirats. Sense trucs ni banys! Elaboració sobre comanda: cada anell és únic.\nVersió Premium Imperator: el disseny característic de l'anell Atlant consisteix en què les tres línies paral·leles són de plata, or i coure, i la resta de l'anell de plata. En aquesta versió tot l'anell és d'or. Acabat polit.\nTambé pots veure l'anell Atlant en or rosa.\nNo saps la talla del teu dit? Tria-la amb aquest pràctic Mesurador de Talles d'Anells de MeriTomasa, o amb aquest conversor de talles internacional\nPer què comprar la versió en or massís de 18 quirats? I per què comprar-lo a MeriTomasa?\nAnells Atlant artesanals de La Fàbrica de Tresors de MeriTomasa: versió plata, tres metalls i or 18 quirats. Brillant al centre, dos anells de la versió en or groc de 18kt.\nVersió Premium Imperator: el disseny característic de l'anell Atlant consisteix en què les tres línies paral·leles són de plata, or i coure, i la resta de l'anell de plata. En aquesta versió tot l'anell és d'or massís de 18 quirats.\nL'or groc és un metall preciós que es troba a la natura. El seu símbol és Au (del llatí aurum, "alba brillant") i es caracteritza per ser mal·leable, brillant, molt poc corrosiu (no l'afecta l'aire, ni la calor, ni la humitat, ni la majoria dels dissolvents) i, sobretot, escàs.\nSense trucs ni banys! Modelats en or massís de 18kt. Els fabrico jo mateixa sota comanda al meu taller, amb disseny exclusiu i fabricació 100% artesanal\nMoltes cultures ancestrals el van convertir en el metall de referència per a la joieria, veient en ell la representació del Sol, la divinitat, o l'energia de la Mare Natura.\nEl principal avantatge de realitzar el teu Anell Atlant en Or de 18 quirats és la seva elegància i la seva durabilitat.\nSense trucs ni banys! Si has fet una ullada per Internet és molt possible que l'hagis trobat més barat: possiblement hauràs vist anells Atlant només en plata de llei (o plata de menor qualitat) o realitzats amb altres metalls (com acer inoxidable o coure).\nUn altre truc que et recomano tenir en compte és que preguntis si l'or és massís o han produït en sèrie l'anell Atlant en plata i després han afegit l'or amb un bany.\nLa diferència principal dels meus anells Atlant respecte de les produccions seriades que pots trobar en d'altres webs és la qualitat i la fabricació artesanal. Jo només treballo amb metalls nobles (plata i or de llei, i en el cas de l'anell Atlant també amb coure electrolític pur). I elaboro cada peça artesanalment. El resultat és un anell únic, i de qualitat. Més fort i durador.\nAnell Atlant d'or groc de 18 quirats: un talismà poderós a prova d'al·lèrgies i oxidacions\nFabricació artesanal de l'Anell Atlant d'or de 18 quirats. Fet a mida a La Fàbrica de Tresors de MeriTomasa: cada anell és únic!\nL'anell Atlant en or de 18 quirats t'ofereix quatre avantatges sobre les altres versions de l'anell que pots adquirir a MeriTomasa:\nL'Atlant més poderós: l'or groc és el metall preciós relacionat amb el Sol, la divinitat o l'energia activa de la Mare Naturalesa en totes les cultures ancestrals, des de l'antic Egipte a les cultures precolombines d'Amèrica Llatina. Des d'un punt de vista esotèric o de creixement personal, la versió del teu anell Atlant en or de 18 quirats és la que t'aporta un major grau d'energia positiva i proactivitat.\nL'Atlant més luxós: l'or groc és també el metall preciós més preuat a la joieria clàssica i moderna com a signe d'estatus i de distinció. Això no vol dir únicament luxe, sinó sobretot amor per la joieria de màxima qualitat i exclusivitat. Són les típiques joies que formen part d'un patrimoni familiar que passa a pares (o mares!) a fills (o filles!).\nL'Atlant més durador: l'or groc és a més la millor vacuna davant de les oxidacions. El coure s'oxida. La plata també. L'or... molt difícilment. Aquesta resistència a l'oxidació, juntament amb l'escassetat, és el que fa de l'or el metall preciós de referència en joieria i la millor aposta per construir un aixovar que passi de generació en generació.\nL'Atlant a prova d'al·lèrgies: l'or groc és també la basa més segura per evitar al·lèrgies o reaccions adverses de la pell. Precisament per això l'or groc està tan valorat en joieria des de temps pretèrits. I precisament per això mateix guanya encara més valor en els nostres dies, per l'augment de la sensibilitat de la població a les reaccions de la pell a causa de la pol·lució ambiental, alimentària, dels cosmètics o els productes de neteja.\nEn resum: un talismà poderós en or groc de 18 quirats, amb l'exquisidesa de la joieria artesanal de màxima qualitat i la garantia de La Fàbrica de Tresors de MeriTomasa.\nComparativa dels diversos models de l'anell Atlant de MeriTomasa\n13,3% coure Des de 225€\n13,3% or rosa Des de 335€ Idèntic a l'anell Atlant en or, plata i coure, però canviant el coure per or rosa. T'agradaria tenir un anell Atlant de tres metalls però et preocupa que el coure es pot oxidar més fàcilment? Prefereixes una versió de l'Atlant amb menys manteniment? La solució és un anell Atlant en or groc, plata i or rosa.\n40% or Des de 445€\nAtlant en or rosa i plata\n40% or rosa Des de 445€\nIdèntic a l'anell Atlant en or groc de 18 quirats i plata. L'única diferència és el color de l'or: o bé groc, o bé rosa. Versió Forest Magician: si la versió en or groc és més energètica i apol·línia, aquesta és la versió per a fades i bruixes màgiques del bosc, per l'encís rogenc i venusià de l'or rosa. Ideal bodes: groc per ell i rosa per ella. O rosa per elles :-)\nAtlant en tres ors\n60% or groc\n13,3% or groc\n13,3% or blanc\n13,3% or rosa Des de 1.195€ Or massís de 18kt. La diferència és que les bandes de l'ona de Luxor estan realitzades en or groc, blanc i rosa. Versió Tricolor Lux Mundis Navigator: versió Lux Mundis, perquè fa créixer la teva bona vibra fins al cel, i Tricolor Navigator, perquè converteix la bona vibra en espurnes de colors amb cada raig de sol\nOr massís de 18 quirats: l'or es relaciona amb el Sol (o Déu) i l'energia activa de la natura. Estar modelat únicament en or groc de 18 quirats, i les propietats d'aquest metall preciós en relació a l'energia activa de la naturalesa, és la principal diferència d'aquesta versió de l'anell Atlant enfront de la resta d'anells que t'ofereixo a la meva Fàbrica de Tresors.\nPas a pas: com es fabrica un anell Atlant en or groc de 18 quirats?\n1r pas El punt de partida és un lingot d'or groc de 18 quirats, que estiro amb la laminadora fins aconseguir el gruix i l'amplada de l'anell, aproximadament 2 mm de gruix per 6mm d'ample.\n2n pas Comença l'aventura! Dono forma a la tira de metall arrodonint-la i soldant-la en forma d'anell. La proporció àuria i la geometria sagrada em marquen les diferents seccions: l'Ona de forma Luxor i les piràmides ocupen 2/5 parts del disseny total, i marco els punts cardinals de nord i sud amb els corresponents orificis, complementats per dos orificis més a 30 graus del sud.\n3r pas A l'exterior, treballo amb les meves llimes. Modelo el metall preciós per crear cadascuna de les formes: l'Ona de Forma Luxor, les piràmides, els triangles isòsceles... i a l'interior treballo amb les freses per gravar la Lemniscata: els 10 signes de l'infinit consecutius.\n4t pas Sembla fàcil: Ja només falta donar-li el toc final amb la polidora per treure-li tota la brillantor a l'or groc de 18 quirats!\nPer motius tècnics : com pots llegir en aquesta fitxa, l'anell Atlant és un artefacte calculat al mil·límetre, on les diferents figures i proporcions, des de l'Ona de forma Luxor fins a la Lemniscata interior, s'articulen formant un complex algoritme de geometria sagrada i proporció àuria. No vull alterar aquestes lleis amb el meu punxó, ni que sigui ubicant-lo al racó més discret de l'interior de l'anell, i per això no signo les meves peces.\n6 opinions de clients amb una valoració mitjana de 5 sobre 5\nAnell Atlant en or...\nAnell Atlant en Tres Ors


L’Escola i Conservatori de música de la Diputació a Reus és actualment el centre de formació musical de qualitat de referència del Baix Camp. | Escola i conservatori de música a Reus. Diputació de Tarragona\nActualment compta amb més de 400 alumnes provinents de tota la comarca i el Tarragonès.\nEls 36 professors que hi treballen imparteixen més de 19 especialitats instrumentals, fet que fa que sigui l’únic centre a tota la província que ofereixi tot aquest ventall. Volem destacar la gran tasca artística paral·lela que fan molts dels professors que fan que repercuteixi en la qualitat de la seva docència.\nEl nostre centre, amb més de 24 anys d’experiència, ha nodrit de grans músics el nostre territori, algunes de les formacions locals són plenes dels nostres alumnes o exalumnes, donant aquest punt de qualitat rebuda al conservatori allà on van.\nEl centre està compromès cada dia més amb el territori i en especial amb la ciutat de Reus, són nombroses les col·laboracions amb entitats locals, escoles, instituts... on la música és l’eix principal.\nEl proper curs celebrem el nostre 25è aniversari i ho celebrarem amb tot un conjunt d’activitats i concerts de qualitat que faran gaudir a tot el públic i territori.


Psicoesport – Saüc PSICOLOGIA\nSóc psicòloga general sanitària i experta en psicologia de l’Esport, corredora i nedadora.\nM’encanta la meva feina, i m’encanta fer esport. La meva feina em fa sentir viva, i sortir a córrer o anar a nedar em fa tenir vida. Fer un equilibri entre físic i ment és el que m’ajuda a afrontar el dia a dia amb un somriure.\nVolent unir les meves dues passions, la PSICOLOGIA i l’ESPORT i per tots els beneficis que aporta l’activitat física, és pel que neix #psicoesport. I en aquesta àrea és on et vull ajudar.\n#psicoesport consta de diferents àrees d’intervenció, però totes tenen el mateix objectiu: aconseguir un bon equilibri cos – ment.\n#psicoesport dia a dia: preparem un pla de treball adaptat a la persona i a les necessitats per a incloure l’activitat en la teva vida diària i fer d’ella un estil de vida. Pot ser de manera individual o en petit grup.\n#psicoesport per esportistes: fem teràpia orientada a la millora de la motivació, l’autoconfiança, el rendiment, la preparació per a la competició, assessorament i orientació en situacions determinades (lesions, estrés…)


Apartment Fonyód *LXXXVIII * Balatonboglár Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 117 allotjaments a Balatonboglár.\nBalatonboglár, Balatonboglár, Hongria - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Fonyód *LXXXVIII *\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Balatonboglár, no busqui més enllà de Apartment Fonyód *LXXXVIII *. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartment Fonyód *LXXXVIII *, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana, nevera, forn microones per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de pesca. Apartment Fonyód *LXXXVIII * és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Balatonboglár.


El blog d'en Joan: 2005\nAhir al vespre vaig veure l’anunci de les campanades de Telecinco i m’ha entrat un gran dubte, és casualitat o un boicot amagat? El cas és que ho anuncien dient que aquesta any les campanades ho celebraran amb Sidra i hi posen diversos arguments, l’Alonso, el 25 aniversari dels premis príncep d’Asturies, i no se si alguna cosa més. Potser estic susceptible però amb el context d’un injust boicot em sembla poc correcte, de forma conscient o inconscient potencien i fomenten aquest boicot.\nEntenc que davant d’un acte d’irresponsabilitat que ningú acaba de firmar i que només fomenta el trencament i la discòrdia els mitjans de comunicació, com han fet alguns polítics o personatges públics haurien de fer-ne una crítica clara, evitar el foment del boicot i fer accions de discriminació positiva... però massa sovint em sorprenen en anuncis o series comentaris com aquest que només tiren benzina al foc, una llàstima després ens demanen que siguem políticament correctes!\nImatge vs paraules\nQuan una imatge és bona li sobren les paraules, només un agraïment a la gent de Vilassar de Mar que ha fet una campanya que expressa el sentiment compartit per molts durant les festes de Nadal. Però com deia abans millor la imatge:\nQUE NO ET CONSUMEIXIN\nPENSA ABANS DE COMPRAR\nPublicat per Joan Lleonart a 16:08 1 comentaris\nFa uns dies vaig anar a veure el Circ Cric, i al tornar volia explicar-ho al blog... però el temps va refredar les paraules i com molts altres temes ha quedat a la carpeta de l’ordinador (dues frases al word i alguna foto il·lustrativa) no vull recuperar-ho però si comentar una sensació. Aquell Circ Cric del 2005 a Cerdanyola del Vallès no són els mateixos que el 2003 (?) a Mataró... en certa mesura han perdut, des del meu punt de vista, espectacularitat i màgia tot i que no puc dir que no sigui un espectacle atractiu.\nFa uns dies la Cristina em recomanava per dues vegades que anés a veure el circ d’hivern de l’ateneu de 9 barris, un espectacle Rodó, i no només perquè es tituli així, o perquè els elements circulars fan presència constant a l’escena (esferes, pilotes, pista, forats, boles de neu, volves de neu...) sinó perquè és un espectacle rodó, complert.\nDes de la senzillesa de l’espai i dels recursos, des de la simplicitat del gest i de l’expressió, i amb la relació atzarosa i astracanada (com diuen ells a la tarja) dels diferents personatges que es relacionen en aquell espai rodo generen un clima de complicitat amb els espectadors de totes les edats que ens fan passejar per lo poètic, pel riure, per la sorpresa, per l’espectacularitat, per la dansa... sense parar entrellaçant i posant en escena diferents històries al mateix temps i fent que sembli que el temps no pasi ni pels adults, ni pels més petits, la meva filla de tres anys s’ha passat 80 minuts captivada, amb la boca oberta i pràcticament sense articular cap paraula...\nPer acabar, tali com em va dir algú fa uns dies no ens podem guardar per nosaltres les coses i menys si aquesta ens l’ha donat un altre, per tant us faig arribar els consells de la cristina, amplificats (si és possible) per la meva modesta opinió, si voleu gaudir-los correu que el dia 8 de gener tanquen la paradeta, els podreu trobar a l’ateneu de 9 barris.\nTorno als orígens del bloc i vull comentar, breument, una peli. Això no vol dir que des del setembre no hagi tornat al cine (un Harry potter proper al llibre, unes històries de Narmia de conte, a part d’alguna més infantil) o alguna pel dvd (desaconsello el puente de Sant Luís Rey, lenta i carregosa) però ahir vaig anar a veure la menys humorística de les històries d’en Woody, tot i això una historia interessant, complerta i ben treballada.\nInteressant el dubte que et genera, és evident que la sort té un pes en la vida de tots però el personatge de la pel·lícula té bona o mala sort? Jo crec que aquest tenista gris (tècnicament complert, amb autocontrol, però sense el punt de genialitat dels mestres) passa per la seva vida com per les pistes de tenis, de forma calculada, construint acuradament una presó, de plata però presó, i que com quan jugava a tenis no sap aprofitar la jugada genial que li posa en safata l’Scarlett i trenca el joc en la última pilota... a més té la mala sort que la pilota que el podria portar a la presó real (però l’allunyaria d’una vida que no l’omple) toca a la xarxa i cau en el seu propi camp tirant la clau de la seva presó de plata al fons del riu.\nPublicat per Joan Lleonart a 15:16 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Cine, Circ, Espectacles\nCom cada any en aquestes dates ha sorgit en mitjans de comunicació, en reunions, en sobre taules el debat sobre el pessebre, fer-lo no fer-lo i sobretot on fer-lo. En aquest cas hi ha dos moments de debat un es particular, fem pessebre a casa o no? Discussió que pertany a la Núria i a mi i a la que s’hi incorporaran en Pere i l’Aina quan la raó els hi doni arguments...\nL’altre és quan discutim (ja fa dos anys) sobre la idoneïtat del pessebre de la casa gran. I m’adono que solem caure, per mi, en un fals debat. És cert que el pessebre és un element cultural, que s’ha anat trametent al llarg dels anys de pares a fills, però més enllà d’aquest valor el pessebre és un element de transmissió de creences i ideologia religiosa. Per mi aquest és el seu primer valor i l’element cultural és secundari. Un exemple, o un detall, en aquest pessebre no hi ha caganer que d’alguna forma és la imatge pagana de l pessebre però alhora és una imatge típica i tradicional del pessebre català. Per tant una primera reivindicació si el pessebre és un element cultural i tradicional posem-hi aquesta figura típica catalana.\nPer altra banda no discutiré quan està en llocs privats o en el carrer, és evident que l’expressió religiosa de les festes en la intimitat és plenament lògica i alhora l’expressió pública de les creences és un símptoma de maduresa social i da capacitat de respecte i de convivència. Per mi el debat real és el de la representació d’aquestes en un espai simbòlic com és la casa gran. Entenc que l’ajuntament i les diferents representacions del poder públic i del govern han de ser expressió dels principals valors que el constitueixen i que solen estar definits en constitucions i estatuts, la nació, la llengua, la bandera en aquest cas l’aconfessionalitat que tot i no ser la laïcitat que molts voldríem com a mínim obliga a no prendre partit per una confessió religiosa, un crucifix i una bíblia en el jurament d’un ministre o un pessebre dins de l’ajuntament vincula de forma directa estat i església per molt que ho vestim de llegat cultural o tradicional. Per tant una\nsegona reivindicació, no tornem a fer pessebre dins de la casa gran.\nEl principi públic diu que tots som iguals davant de la llei i per tant també en temes fiscals, però a l’hora de la veritat ha de venir la comissió europea i demanar-nos que revisem els acords que permeten a l’església no pagar IVA. I no només hauria de revisar aquest concepte sinó que podríem parlar de l’ibi, de les taxes d’obres i de la pràctica totalitat dels impostos. Jo també per la meva tasca social (molts anys de dedicació a l’educació en el lleure) em demanaré una exempció total d’impostos.\nAra ja podeu dir-me demagog, però la realitat és que el concordat permet a l’església no pagar impostos suposadament per la seva tasca evangèlica, social i educativa. La realitat és que aquesta exempció va més enllà i no es pagaven impostos per l’activitat econòmica generada en els baixos de l’escola pia (que te que veure això amb l’activitat educativa) i en canvi altres entitats privades dedicades a objectius similars (igualment lloables) pagen “religiosament”els seus impostos . Una pregunta oberta...quina diferència hi ha?\nFa uns dies al baixar al quiosc els vaig preguntar, irònicament, si havíem tornat uns anys enrere. Tots els mitjans tenien en portada la mateixa imatge... i això no deixaria de ser una anècdota, cert, una imatge que ens ha fet somriure a tots i que en un altre temps ens hagués recordat la vinculació entre dos poders església i policia. Però en el fons m’obria un interrogant més...que hi havia de noticia en la imatge i una ultima reivindicació als nostres mitjans de comunicació siusplau no feu notícia del que no té valor informatiu.\nPublicat per Joan Lleonart a 16:04 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Laicitat, Nadal\nVinc d’escoltar en Raül Romeva parlant a Premià de mar de cap on va Europa, i la veritat és que m’ha reconciliat amb la política europea. Venint d’uns dies de mercadeig governamental amb els pressupostos, de veure que el que és important d’aquestes reunions és el que et pots endur pel teu país.\nI sentir a algú que, tot i ser minoritari no està sol, que defensa fer un pas més i construir conjuntament una Europa que vagi més enllà de les associacions d’estats i del mercat comú que arrisqui en una estructura més transparent i democràtica i que aposti pel parlament europeu com a legislatiu i en un govern europeu com a executiu que no estigui definit per les reunions de caps d’estat. En definitiva un discurs que li doni un valor polític, democràtic i participatiu... en definitiva algú que sap que per construir cal ser capaç de mirar més enllà de les pròpies fronteres.\nPublicat per Joan Lleonart a 15:53 0 comentaris\nEncadenant “memes” m’ha arribat el repte de comentar la notícia de l’any i de passar el repte a cinc bloggers més…\nDe moment em dono uns dies per reflexionar sobre quina crec que és la notícia de l’any, primer perquè com diu en Miguel hi ha coses que encara estan per passar, segon perque depèn molt de quin eix faig servir em surten notícies molt diferents, si m’ho miro amb les meves ulleres, amb les de mataroní, amb les comarcals, amb les d’educador, amb les de polític, amb les de la laïcitat, amb les de iniciativa…\nPer tant us demano uns dies… però com que aquest tema correra I no vull que em prenguin bloggeros… llenço el repte a cinc més:\nEl cinquè o cinquena me’l reservo per si s’incorpora qui alguns sabem….\nPublicat per Joan Lleonart a 0:51 2 comentaris\nPublicat per Joan Lleonart a 13:50 0 comentaris\nMasses vegades hem de sentir estorats els talls de veu d’alguna ràdio, o ens sorprenen alguns articles de mitjans nacionals que es dediquen a ser llavor de crispació, que desprès reguem amb gotes de demagògia i que fan créixer lentament fins a formar grans mentides.\nMoltes vegades veiem reaccions entre els benintencionats catalans que amb la rauxa no mesuren quin impacte tenen els seus gestos, no s’adonen que tiren benzina al foc, no veuen que es posen al mateix nivell, no entenen que atien els comentaris de crispació, cal reaccionar amb més intel·ligència que ells i respondre’ls sense fer-los créixer en el seu ego i en el seu to.\nPublicat per Joan Lleonart a 13:44 0 comentaris\nEl matí, desprès d’obrir els ulls i mandrejar, desprès d’escoltar quatre paraules d’actualitat d’en Bassas, desprès de passar per les naturals rutines matutines que em transformen d’os roncador a homínid de carrer, desprès de tot això em sorprenc amb un gest maniàtic que solc repetir diàriament...\nObro l’armari on hi ha les tasses, agafo la primera que trobo la miro, i agafo la que hi ha al darrera... No és un gest racional, senzillament n’hi ha una o dues que utilitzo sistemàticament, sense un motiu concret, és un fet que repeteixo amb moltes altres coses..\nLes culleres de postres de la meva mare, n’hi ha dues que rebutjo sistemàticament o quan fa pocs dies estava jugant a paddel amb uns amics intentava sacar amb la pilota que m’havia anat bé en l’anterior punt, a quan abans d’anar a algun debat necessito sopar i xerrar amb en Jordi, o quan aixeco el coixí de certes cadires...I així podria anar posant més i més petites manies...\nDe tant en tant els diaris esportius ens parles de les manies o rituals d’alguns jugadors per que tinguin sort en un partit i solia pensar que eren petites tonteries que no tenien sentit. Però llavors em paro a pensar en les petites coses irracionals, maniàtiques i a vegades rituals que he fet en els últims dies i veig que segurament tots ens acompanyem de les nostres accions reiteratives, potser per cridar la bona sort, potser per repetir sensacions, o potser només perquè són això manies!\nA vegades tinc la temptació de descobrir les manies dels altres, una camisa vermella que es repeteix en alguns moments concrets, seure sempre a aquella cadira, tirar mig sobre de sucre al cafè, i així moltes més que podríem anar citant... però alhora tinc la sensació que al fer-ho vulnero una part intima de cadascú, aquella intimitat que a vegades no coneixem ni nosaltres mateixos.\nPublicat per Joan Lleonart a 14:43 1 comentaris\nEspais (I), Parpers, Valldeoriolf…\nAquest matí, cotxe carregat, sortida amb altres pares de l’escola que desesperadament cerquem casa per celebrar el cap d’any... evidentment ens despertem tard, però quelcom trobarem!\nConduint arribem a Parpers, el túnel evidentment, sembla que entre tots haguem oblidat les corbes, els marejos, el jabalí de oro (si no em falla el cap), la benzina... l’olor d’aigua salada al passar de llarg la collada i moltes altres coses que amb el estimat R-12 familiar de color verd, carregat amb els pares i les meves tres germanes (sis persones si no ens acompanyava ningú més, si ens veies ara la Tura!) enfilàvem el camí cap a Moià o a la tornada que volia dir que si no queia algun mareig més amb mitja hora arribàvem a casa. Però ara és molt diferent, 10-15 minuts i ja estem pràcticament a Granollers.\nAvui hem arribat al túnel i poc abans de sortir noto les ànsies per veure la llum, el cel i per retrobar-me amb el paisatge d’universitari, aquell en que amb el Ford fiesta d’en Joan o amb el meu R-5 (igual de destartalats) trèiem el cap per l’ull del túnel i primer de tot ens trobàvem amb sorpreses, sobretot al hivern, els laterals glaçats, la boira o alguna vegada la neu ens acompanyava, millorant i donant misteri a un paisatge prou maltractat per les persones, desprès observàvem el Montseny a la nostra dreta, com observador privilegiat de les diferents ferides que obrim a través del Vallès. Els dies clars, com avui, podíem observar els diferents cims i els diferents colors que omplen les seves vessants barrejant-se com a la paleta del pintor.\nDesprès arribàvem a la petita carretera de Valldeoriolf, que uneix Granollers amb la carretera de Vallromanes i que ens permetia arribar a l’A-7 sense pagar cap peatge. Però el que tenia un sentit economicista ens va fer descobrir una carretereta que planeja entre gran arbres centenaris, amb algun tractor avançant-hi lentament o treballant algun dels camps del costat, a vegades la boira, el fred o el plugim em donava la sensació de caminar pel paisatge d’alte muntanya o per una carretereta de Lleida, i ens desplaçava a centenars de kilometres de les zones urbanes que l’envolten. Es un petit oasis rural que ens permetia respirar entre els fums, carreteres, zones industrials i municipis d’alta densitat...\nAvui al tornar a passar per enèsima vegada pel túnel he tornat a tenir les ganes d’escapar-me cap a la petita carretera de Valldeoriolf... No se si els que em seguien ho haguessin entès, però estic segur que al parar tots haurien coincidit en el caràcter especial d’aquest espai.\nPublicat per Joan Lleonart a 16:03 4 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Ecologia, Mobilitat, Muntanya\nMarea verda, roja i violeta!\nFa pocs dies un amic em deia, amb raó, que no quedava gaire bé fer només una entrada `per publicitar dos blocs amics.\nHo sento hi torno a caure, però no em puc estar de donar la benvinguda al Angel Pagès i en Marius Garcia …\nI mentrestant seguiré mirant l’episodi III… deixo per altres dies fer entrades d’interès real!!!!\nPublicat per Joan Lleonart a 14:20 0 comentaris\nObsessions (I), ELS SUDOKUS...\nÉs cert he caigut a la Moda... i suposo que no serveis l’excusa de dir que m’hi vaig enganxar des del primer que vaig veure, crec que era al periòdico i que des de llavors no he pogut parar de fer-ne!\nUna anècdota, que evidència com n’estic d’enganxat, fa dues nits vaig decidir explicar com i perquè m’atrauen aquests reptes i mentre apuntava idees vaig buscar alguna imatge per fer més visual els comentaris... total que arribo a la web trebejos.net (una de les millors que he trobat) i em vaig quedar pillat quasi dues hores intentant fer el sudoku on línia del dia, us hi heu de donar d’alta però té nivell i pots participar en el ranking..., que per cert no vaig ser capaç de completar-lo...(i no és per posar-me floretes però ha estat el primer dia que he estat incapaç de fer-lo).\nDels Sudokus no entraré en la història, ni en la procedència ho podeu trobar a molts llocs, per exemple a la web citada abans , si que vull comentar dues modalitats interessants:\nEl Sudoku Samurai, els que compreu el país cada diumenge ja sabeu de que parlo, són cinc sudokus entrellaçats, en certa forma autònoms cada un però que comparteixen un dels quadrants. Aquest provoca que per deduir la posició dels nombres haguem de fer un treball en paral•lel dels 5 sudokus, entretingut i interessant (però agafeu-lo amb temps, no he baixat de 3h per fer-lo!)\nEl Sumoku, és un sudoku normal però incorpora una variable més al donar (a part d’algun numero) la suma dels diversos nombres adjacents. Per tant a la deducció topogràfica de la posició dels nombres cal incorporar les combinacions de nombres que sumen un resultat concret, “aquí pot anar un nombre que amb el del costat sumi 8” per exemple...apassionant per aquells que els hi agraden les matemàtiques!\nPerò anem al que deia al principi, que és el que provoca aquesta atracció (almenys a la meva persona). Hi ha diversos elements que els fan interessants:\nRepte; suposa un repte complex de resolució, possible si hi esmercem atenció i dedicació.\nManeig de variables, m’atrau aquells problemes que com la vida de cada dia comporta observar diferents factors per a fer possible una solució. Moltes vegades et troben en tenir en compte la columna per resoldre la fila o la interrelació dels diferents quadrants per a ubicar un nombre correctament.\nAbstracció, submergir-se en un sudoku suposa, al haver de concentrar l’atenció en la mobilitat dels 81 dígits, i en controlar que no s’escapi cap d’ells de la quadricula, que comporta la desaparició sistemàtica dels objectes i persones que t’envolten. Et trobes tu i els nombres sol, en una baralla per ubicar-lo en el seu propi espai per aconseguir que tot el conjunt sigui harmònic, trobar el lloc on cada nombre juga el seu paper únic i intransferible.\nLògica; un sudoku hi juga només la lògica en les seves diferents opcions de complexitat des de les premisses d’una o dues variables les prediccions, els supòsits múltiples,...\nPer mi aquest quatre són els més rellevants, els que em porten al cap d’una estona a tenir la quadricula amb l’engranatge a punt, amb tots al seu lloc jugant el seu paper, recollint el polsim de la goma i els trossets de mina del portamines, amb tots de nombres descartats (ratllats o mig esborrats) al voltant de la quadricula i amb el somriure complaent del qui ha superat, amb cert esforç, un repte més... fins que arribi el següent (“como la vida misma!”)\nPublicat per Joan Lleonart a 15:48 5 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Jocs, Sobre mi\nPoca activitat personal, nous blogs\nCom molts heu vist, i alguns m’heu comentat, fa dies que estic poc promiscu amb el tema d’escriure i no és que hagi fet el salt al meu bloc com fa el company oriol…\nDe fet m’ha costat trobar el moment, però torno a estar per aquí…i espero no deixar-te tant de temps en blanc…\nMoltes podrien ser les excuses, massa feina, actes d’estatut, els nens… però totes sonarien això, a excuses!!!\nEn forma de penitència (més dura encara pel qui no creu en deus, ni altres punyeteries…)he anat fent publicitat dels blogs (suposo que em sentia culpable del meu abandonament) per tant de moment us anuncio una incorporació (en Francesc Baselga ), i espero que en tinguem un parell més en dies (alguna pel baix maresme i una altre de BCN city) i comentar-vos que en l’últim Taller d’esquerra Verda (tractava del tema comunicació) varen citar el Maresme com exemple de comarca on prolifera aquest “mitjà de comunicació” ho poso entre cometes perquè entenc que els blogs no es poden posar dins d’aquesta definició.\nPublicat per Joan Lleonart a 15:59 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Blogs, ICV, Sobre mi\nPublicat per Joan Lleonart a 15:19 1 comentaris\nUna troballa, un petit punt de plaer que m’acompanya a la guantera del cotxe. Fa uns dies el vaig agafar, davant la insistència de qui em coneix més bé “segur que t’agradarà, agafa’l...” em deia i es cert, em coneix molt bé i sap com m’agrada aquest tipus de música, que posa notes i sentiments a flor de pell.\nNo és només que la veu sigui el contrast de colors entre un vermell viu i un blanc pàl•lid de la Leonor Waitling, a qui segueixo des de que la vaig descobrir en una sèrie sobre serveis socials, i he retrobat en algunes pel•lícules (aquelles que he pogut veure entre disney i dream works)\nHi ha músiques que tenen escenografia i aquesta la tinc clara. Nit, més enllà de les 12, c-32 per sobre de la riera d’Argentona, les llums de Mataró i les de l’autopista estan enteranyinades... per una calitja i també un sentiment aquella melangia que ens acompanya a vegades, aquell sentiment trist i gustos, la cantonada on es troben la insatisfacció i la satisfacció.\nLa música et captiva més si coincideix amb l’exterior i lo interior... i així em vaig tornar a retrobar amb una Leonor diferent, i molt ben acompanyada.\nDesprés d’un comentari a través del bloc d’en Ramon, he decidit provar de fer un canvi, he obert els comentaris a tothom (donat que l’altre opció és obrir a usuaris del blogger). Però la concepció és la mateixa.... per tant aviso ja abans que algú em titlli de censor, eliminaré sistemàticament els comentaris que no vinguin signats, els defensors de la llibertat d’expressió han d’anar a cara descoberta.\nPublicat per Joan Lleonart a 15:13 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Blogs, Sobre mi\nFa dies que no escric el blog, i no vol dir que no escrigui. Tinc cinc o sis temes començats, esbossats o redactats mentalment. Algun d’ells he arribat a posar-los negre sobre blanc.\nTot i això no hi ha manera, hi ha dos grans limitacions una el temps. Allò que tots et pregunten quan saps que fas un blog, d’on treus el temps? Doncs d’on puc, és a dir de la mateixa manera que els altres ho treuen per llegir, anar al cine, escoltar música o veure la tele. Aquesta primera limitació suposa el que és evident, quan et ve al cap les reflexions i les vas desfilant, com quan arreglava els cabdells de llana de la meva iaia, no sol ser normalment quan estic davant l’ordinador en el meu lleure, sol passar-me molt conduint, o al parc amb els nens, o fent una birra amb uns amics, o quan poso la radio al anar a dormir, o quan en una reunió les paraules es fusionen amb les idees i sents i et sents.\nL’altra situació o limitació és la contraria, quan tinc l’estona molt sovint els diumenges, o altres dies, a la mitjanit, llavors la meva ment s’emboira i les reflexions sobre els temes apuntats es queden allà dins, no sorgeixen, no emanen, no volen expressar amb claredat aquelles idees que fa poques hores o dies estaven aquí. I llavors el meu cap i les meves idees juguen a fet i amagar, s’amaguen entre les imatges i els records i em deixen amb les ganes de expressar el que penso...\nDesconnecto Internet, apago l’ordinador i vaig a dormir, i al cap d’unes hores aquestes idees tornen a aparèixer burletes, juganeres, mostrant-se impúdiques un altre cop per amagar-se quan entri al blog...\nDeu ser això la por al paper en blanc?\nPublicat per Joan Lleonart a 15:43 0 comentaris\nDesprès de tres dies intensos, no vull ser excesivament pesat… però si que vull repassar tres o quatre aspectes d’aquest dos últims i accelerats dies.\nDimecres anava a dormir amb una alegria, ho apuntava al propi blog, l’ensenyamnet públic era laic! Dijous al migdia comença el moviment, la quiteria em truca, has sentit notícies de l’estatut i m’encén les alarmes en Duran s’enroca i no aprovarà l’estatut si es manté el terme laic per l’ensenyament... ens comencem a moure, trucades a gent de la lliga per la laïcitat, arriba el primer mail (durant la tarda em van arribar 4 o 5 més) a mitja tarda el puc reenviar els grups del tripartit “Escola Pública laica, no perdem el tren de l’estatut”, converses amb amics i gent propera a moviments laics m’ho confirmen CIU està per treure el terme (sembla que més Unió que Convergència, segurament amb forces discussions internes), i hi ha por que ERC i PSC no ho mantinguin en ares a un pacte sobre finançament, sembla que els meus (amb veu de Bosch, Boada i Camats) és mantenen ferms i forçaran per evitar perdre-la!\nArriba la nit, desprès d’una tarda que per temes personals no em permet fer seguiment del ple (no m’he perdut res, està suspès), i les bones notícies arriben “tenim estatut” sms de la Quiteria, les notícies de Catalunya informació ho confirmen, “tenim estatut, amb laïcitat” sms de la dolors que em tranquil·litza. Quan puc entro a la web de notícies de la vanguardia i veig el redactat que sembla definitiu!!!! El llegeixo diverses vegades i encara no el puc entendre, tot i que és pot interpretar que la religió haurà d’estar fora de currículum i d’horari, un pas petit, però un avenç.\nFa uns dies un amic em deia, ”el vaticà està preocupat ja que veu Espanya com la punta de llança de la laïcitat en terres iberoamericanes”. Després del que ha passat avui no li podré dir mai més exagerat!\nCoincidències en imatges\nEspero ser més breu a partir d’aquí, sembla que després de la demostrada capacitat per trobar un gran pacte al parlament, els catalans seguirem donant mostres de coincidir en altres coses. Aquest vespre he fet un tradicional passeig per blogs amics i he trobat curiós la coincidència d’imatge (o casi) de la seva ultima entrada... mireu sinó en Miguel , Jordi,Ramon, Joan,...no serem menys:\nUn cop més es demostra la capacitat de diàleg entre els polítics catalans, el saber fer i el construir en el +,+. És a dir el consens en un text que suposa que tots renuncien a quelcom per assolir un bé comú. Un exemple de com ha quedat aquest estatut, tenia una juguesca sobre el bon port d’aquest debat amb una amiga de CIU, som incapaços de posar-nos d’acord amb qui paga el sopar (o remena la xocolata) donat que tots dos tenim la sensació d’haver guanyat...\nParlo d’oasis perquè tot i la tensió d’aquest tres dies, la imatge ha estat sempre de respectar la resta de polítics, d’escoltar, i de no cridar ni insultar... no he estat al congrés espanyol, però els que si que hi han estat diuen que el que és veu per la tele és una petita part del que hi passa, mòbils, xerreres, insults i crits... no m’estranya el “Vayase a la Mierda” del Labordeta\nL’estatut està al carrer\nUna gran sensació, aquest tres dies han servit per resituar, per fi, el debat al carrer. Tot el mal aconseguit per les picabaralles entre polítics, tot el debat cap a la galeria, o diàleg utilitzant els mitjans havien deixat amb una apatia enorme la gran majoria de ciutadans i ciutadanes... a mí que m’agrada molt la política m’havia arribat a cansar.\nDijous i divendres la gent n’ha tornat a parlar i es nota certa motivació al voltant, converses amb amics, pares d’escola que ho comenten al anar a buscar els nens, xerrada amb companys de feina... A veure si som capaços de mantenir aquest interès.\nEns toca entre tots dues accions de responsabilitat, una al govern (en Saura, i la resta de consellers ja s’hi ha posat) per aplicar pedagogia interna i externa, per mantenir l’interés i per no cansar més amb debats mediàtics estèrils. És a dir explicar, fer entenedor i païble el text.\nUna de personal, cal que tots fem un esforç per llegir el text definitiu o com a mínim resums i relectures de confiança. Per tal de conèixer una mica un dels texts legals més importants per als catalans i catalanes... primera ajuda... a el text de l’estatut\nPublicat per Joan Lleonart a 14:58 3 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Estatut, Laicitat, Política\nL’estatut més aprop?\nPrimer dia del debat de l’estatut i primers tres grans reptes superats:\nArt 1. Catalunya és una nació\nAprovat amb escreix, tot i les veus discordants del PP, ja podem dir amb veu alta allò que tots teníem clar als cafès, a casa i a al carrer. I ens permetrà sentir-nos més reconeguts col·lectivament, és important com un marc de reconeixement de la nostra història, de la nostra cultura i de les nostres tradicions. A partir d’aquí hem de poder construir entre tots una societat més justa, més social, més solidària... Ens posa un marc i ara toca posar l’accent en allò que ens ha d’interessar fer política, fer un estatut, pels ciutadans i ciutadanes i aquí tenim els dos grans reptes superats...\nPer cert recullo i signo les paraules d’en Joan Boada a la tribuna, definir la nostra terra com a nació no comporta la prohibició de sentir-se espanyol, però com a mínim permeti’ns sentir-nos catalans als que ens hi sentim\nTítol II, drets, deures i principis rectors\nAquest és, per mi, el gran repte! És a dir un capítol sencer que emmarca els drets de les persones i per tant limitarà l’acció política dels governs, i situa el poder polítics en els ciutadans. Aquest gran capítol situa i actualitza els drets de les persones i permetrà als governs legislar per fer un avenç social, és en aquest capítol en que es dona resposta a la gran pregunta de tots els ciutadans i ciutadanes, “perquè en servirà en el meu dia a dia aquest estatut?” Algun exemple:\nArt. 19.Drets de les dones; parla del dret al propi cos (no recordo redactat exacte) fet que permetrà legislar en nous supòsits de l’avortament.\nArt 20. Dret a morir amb dignitat, ens suposarà finalitzar dignament la nostra vida\nArt... (no recordo nombre), dret a l’amancipació dels joves... obliga a l’estat a treballar per permetre aquest fet, és a dir a fer una legislació laboral adequada, a fer política d’habitatge, a fer polítiques de formació professional...\nI per acabar s’hi estableixen mecanismes de garantia que eviten que aquest títol sigui un brindis al sol, amb el consell de garanties i la sala de garanties estatutaries del Tribunal superior de justícia de Catalunya.\nArt 21, l’educació pública laica\nNo diu més que una cosa que hauria de ser així, la constitució ho defineix vagament, però és propi d’un estat de dret separar estat de religió. El cito especialment perquè hem patit perquè s’aprovés, ha estat moneda de canvi fins a ultima hora per part del PSC, i ERC no s’ha definit clarament fins avui (mireu el pais del diumenge).\nPersonalment crec que l’escola, almenys la pública, no ha de ser un espai de catequesis o adoctrinament religiós (sigui de la que sigui) i que hem de començar a treure la religió dels horaris i dels currículums de l’escola. Aquest fet ha estat cavall de batalla del col·lectiu d’educadors d’escola pública i la legislació actual és prou ambigua per dificultar un fet natural...la divisió de poders. Conscientment no he parlat d’eliminar-ho dels centres escolars ni de no donar història de les religions, cultura i tradicions...aquest és un debat posterior, fem les coses pas a pas...\nUna satisfacció personal\nAquest matí, tot i que ha estat a ultima hora, he pogut assistir al ple (un moment polític històric). Captar el bullici, el moviment dels polítics, les converses d’última hora, les corredisses del periodistes, els nervis del portaveu al despatx del Grup, el cigarret relaxant d’una diputada... un moment curt (ja us dic que he arribat al debat de l’esmena a la totalitat del PP) però d’intensitat. Aconsellable pels que els hi agrada la política i fins i tot per aquells que en reneguen...\nI divendres tornem-hi, a veure com s’aprova l’estatut (lapideu-me per optimista), a copsar el discurs (el gir) de CIU a última hora i a celebrar un nou text que ens permetrà avançar com a país.\nPer cert estic escrivint aquestes ratlles escoltant el pantalla oberta dels “savis” i trobo molt encertats els comentaris d’en Toni Segarra,sobre que estem fent les normes de joc, ja demanarem que el davanter faci els gols! I l’altre comentari sobre que la política és construir i avançar pas a pas...\nPublicat per Joan Lleonart a 14:45 0 comentaris\nJornada de l’Alzheimer, l’estirament d’un euro\nAquest dissabte l’Associació de Familiars d’Alzheimer de Barcelona, a través de la seva delegació al maresme va organitzar una jornada de sensibilització i recollida de fons per l’entitat.\nMés enllà de l’activitat que és dugués a terme, sigui en forma de recol·lecta amb guardioles, venta de coques, flors, objectes d’antiquaris, llibres, tómbola o venta de polseres cal fer referència a allò que és més important el servei dels diners recollits, molts de cops la gent que fa el gest de posar un euro dins la guardiola acaba desconeixent l’ús real d’aquesta moneda. Ja que molts de cops ens aturem a la tómbola o comprem una coca sense aturar-nos a la parada més important, aquella en que ens poden informar del que fa l’entitat i que sol quedar amagada entre un quadre i una flor...\nAquells que hem tingut la malaltia a prop, veiem el dur que és per la família, com la persona que més ha estimat al malalt està al seu costat desgastant-se, donant-se, oferint-se per una persona que va apagant-se lentament, com aquell que agafa el vaixell i va veient lentament com la seva terra, la seva gent, la seva casa, els objectes impregnats de records i sentiments van allunyant-se lentament i és queden irremediablement en una platja que no tornarem a veure.\nAquest procés viscut molt en primera persona per l’esposa, el marit o algun fill o filla va minant lentament els fonaments del cuidador i fa imprescindible que algú l’agafi de la mà i li doni moments de respir i recursos per al seu acompanyament.\nI aquesta és la tasca que fa l’associació de familiars, aquesta associació estira al màxim l’euro posat a la guardiola. Si us apropeu a la seu de l’entitat podreu observar com ho fan amb la seva febril activitat que va des de la més nova unitat de respir, encertat nom ja que és el que obtenen els cuidadors, els grups d’ajuda mútua, el material de lloguer (grues, cadires per dutxa, llits adaptats) que faciliten la vida del malalt i del cuidador, formació, atenció psicològica... Un euro ben utilitzat!\nPublicat per Joan Lleonart a 8:13 1 comentaris\nEls estudis evidents\nVaig avisar que aquest tema sortiria un dia o un altre…i avui a les notícies de Tele 5 n’han donat una de gorda, un estudi comprova que el menjar xiclets o caramels evita els accidents de circulació\nDavant d’aquesta afirmació se’m obren dos qüestions, per una banda com és que es plantegen hipòtesis de treball d’aquest calat. Gran tema d’estudi, dins d’aquest àmbit podríem situar moltes hipòtesis similars, portar una llauna de cola al cotxe evita accidents, moure les cames, cantar, fins i tot parlar pel telèfon, a més podem afegir una conclusió: Ara ja sabem perquè ens burxem el nas quan estem al volant, ho fem per evitar un accident.\nPer altra banda una altre qüestió, perquè gastem recursos (no cal parlar de diners) en qüestions que qualsevol pot constatar amb la pràctica. De fet el reportatge de la tele ho deixava clar, en ell alguns conductors donaven l’evident resposta a la hipòtesis el masticar evita adormir-nos!\nI és cert, constantment les notícies ens parlen d’estudis, alguns finançats amb mitjans públics, que plantegen hipòtesis evidents amb concussions lògiques. És a dir estudis que dient-ho d’alguna forma plantegen preguntes de cada dia amb respostes que podem donar qualsevol. I és una llàstima perquè aquests estudis “ridiculitzen” una eina de treball interessant per a tots i totes.\nMentre escrivia volia recordar altres estudis similars i la meva memòria falla, us demano ajuda... recordeu estudis similars, d’aquells que al comentar-los amb companys ens fan passar una bona estona ?\nPublicat per Joan Lleonart a 14:20 1 comentaris\nLa perversió del sistema…\nAvui m’he trobat a un amic, en Raul, m’ha dit que ha vist el meu blog i que potser de tant en tant hi faria un cop d’ull i fins i tot un comentari. He agraït el comentari, anima a escriure de tant en tant, ara l’he hagut d’avisar en el meu blog per fer comentaris cal donar-se d’alta com usuari de blogspot (un tràmit com qualsevol altre) i és una acció a consciència.\nUtilitzo constantment internet, em serveix com element d’informació, de debat, de treball, de lleure, de comunicació, de participació, per comprar, per viatjar,... és a dir comença a ser un element imprescindible en el meu dia a dia. Tot i això com tot sistema té els seus defectes, costa corroborar les informacions, cerques quelcom i pots trobar-te amb webs no firmades que no pots saber d’on treuen la seva informació. Passeges per webs que permeten els fòrums oberts sense control, i no hem refereixo a censura, que eviti l’insult, la demagògia, la falsedat o la difamació. He arribat a veure webs de reconegut prestigi que basen les seves informacions en webs anònimes de dubtosa contrastació de la informació, iniciant articles dient segons publicava ahir la web.... a Canet hi ha embolic polític X.\nÉs a dir estem davant d’un mitjà que si no hi ha primer un ús responsable, és a dir a consciència de no penjar informació corroborada, veraç, no demagògica i respectuosa amb la resta, i segon una administració ràpida que eviti aquests elements estarem matant el mitjà.\nUn element interessant i preocupant és l’anonimat, interessant i positiu si és responsable aplicant criteris de respecte i d’informació contrastada .I preocupant i negatiu quan és fa servir per tirar la pedra i amagar-se, per insultar, per crear zitzània a organitzacions, famílies, amics...Massa vegades m’he trobat amb aquest últim escenari com per no permetre, en el meu cas i responsabilitat, l’anonimat, l’amagar-se en el meu petit espai d’internet.\nPublicat per Joan Lleonart a 14:59 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Blogs, Internet, Periodisme\nAteisme, cristianisme i laïcitat…\nAquestes reflexions surgeixen despres de comprovar les reaccions que genera la laicitat en els creients radicals i les defenses que genera en els creients més tolerants (que són molts...). Lo primer ja m'ho esperava, lo segon m'ha sorpres una mica més.\nDesprés de tenir una formació en escola religiosa, i de fer un camí (infància, adolescència i joventut) dins del catolicisme, això vol dir bateig induït, comunió consentida i confirmació a consciència- Aquest procés de vida va evolucionant amb multitud de fets (interns o externs), un es va formant, creix amb el dubte, amb la confrontació de les seves idees amb les de l’entorn, afrontant les pors... i és en aquest procés que la meva concepció de l’esser etern i de la força superior s’esquerda per anar creient més en la força de les persones i en la no necessitat d’aquest Déu.\nEn aquest camí, que vaig començar dins de la casa de l’església, he anat passat cap al cristianisme no orgànic (sense estructura eclesiàstica), per l’agnosticisme (la no necessitat d’un déu, sense necessitat de negar-lo,fins a situar-me en l’ateisme, és a dir jo (i reitero que parlo en primera persona del singular) no crec amb l’existència d’un déu, ni crec en una vida després de la mort (i per tant en la necessitat de viure aquesta vida d’una forma per poder accedir a un perdó etern), si que és cert que puc compartir i utilitzar conceptes utilitzats pels catòlics. Puc compartir, per exemple, que tenim una anima, la fe en els altres o certs ensenyaments de les escriptures que ens permeten una millor organització social.\nPerò aquest ateisme pot tenir, també, moltes cares diferents i aquí és on entra un altre valor més important (almenys per mi) i és la laïcitat. És a dir l’acció activa per la construcció col·lectiva d'un espai públic democràtic que ajuda a millorar la convivència entre ciutadans i garantir el respecte per a totes i cadascuna de les opcions filosòfiques i religioses personals.\nFa uns dies un company em deia, que hi havia confusió amb els termes i em posava com exemple el fet que una pregunta típica és “ets creient, ateu o laic?” és a dir situant-los els tres en un mateix pla i el que és pitjor en certa mesura en una confrontació, només pots ser una cosa!\nEntenc que la laïcitat, no és l’oposició a una creença religiosa sinó la construcció col·lectiva de l ‘espai comú i per tant el respecte i tolerància envers el que creguin els altres. I aquesta construcció col·lectiva, necessita d’una actitud laica de tots els sectors, existeixen cristians laics, musulmans laics, ateus laics,...de la mateixa forma que hi ha cristianisme radical, islamisme radical i ateisme radical, és com un doble vector , i no podrem construir bé aquest estat laic sinó hi ha la participació activa de totes les creences i opcions filosòfiques.\nEstic cansat de sentir que la laïcitat no està per sobre de cap religió, i és cert perquè no son elements comparables, la laïcitat ha d’estar dins de cada creença. Els laics, creiem el que creiem, hem de fer pinya comú per construir un estat respectuós i tolerant, no ens deixeu aquesta responsabilitat només als ateus o agnòstics laics.\nLa veritat és que la nostra història, amb una dictadura nacionalcatòlica per una banda i amb l’assumpció de la bandera de la laïcitat per part d’un sector, no ens posa en un bon marc les reaccions són de confrontació el debat és difícil, les persones reaccionem davant les religions o la laïcitat activa creant un grup d’anticossos, situant-nos tots a la defensiva o fins i tot a l’ofensiva...\nEls laics de tots els colors hem de saber fer un esforç per trobar un espai de diàleg comú que ens permeti crear i construir un estat laic de veritat.\nELS JOCS D’ORDINADOR…\nEl diumenge a “el pais” hi havia un article sobre els beneficis dels jocs d’ordinador, vaig llegir-lo amb interès donat que comparteixo l’opinió que el titular exposava i com a mestre és un debat que moltes vegades he tingut amb altres mestres o educadors...\nAbans d’entrar en els suposats beneficis, i per estalviar opinions contraries abans d’hora, cal esmentar que comparteixo la preocupació pels comportaments additius que pot comportar i per l’excés de violència que poden contenir. Però no més que altres elements que ens envolten, la tele, el cine, el tabac i molts altres elements poden ser igual de nocius. Per tant el primer que hem de tenir en compte és que en l’ús com adults i en l’acompanyament dels infants hem de ser conscients d’aquest perills i saber, i ensenyar a, fer un bon ús d’aquest mitjà.\nA partir d’aquí els beneficis que reporten poden ser diversos, millora dels reflexes, capacitats d’ús de certs aparells de control remot ( hi ha estudis que denoten una millor i més ràpida utilització d’aparells d’estereoscòpia), millor percepció de l’espai i identificació d’objectes en entorn de caos, més capacitat de concentració...\nTambé s’ha comprovat, el que molts hem vist en companys, infants i en nosaltres mateixos, que el interès per un joc o un aparell decau en un temps i es resitua en un ús més racional. La novetat ens atrau i captiva a tots, en jocs i en qualsevol cosa de l’entorn... sinó fos així les modes no serien modes. Per cert un altre dia haurem de parlar dels estudis “perogrullos”, d’aquells que preguntant a qualsevol s’arriba al mateix resultat sense necessitat de perdre temps i recursos, però avui no toca! (ui, massa anys de Pujol, perdoneu)\nPer acabar per tant una reflexió, no hi ha blanc ni negre, en els jocs d’ordinador i en molt poques coses en aquesta vida... però cal que siguem conscients i responsables en l’ús, acompanyament en el joc, jugar en l’espai comunitari, fer prendre consciencia de la diferència entre virtualitat i realitat...\nEls que el pugueu recuperar us aconsello la lectura de l’article, aporta més elements que els que la meva memòria us pot citar.\nPublicat per Joan Lleonart a 13:13 1 comentaris\nFeia temps que després de veure una pel•lícula no hem quedava assegut esperant que s’encenguin els llums, i no era per descobrir qui ha fet la musica de l’escena x. Ha estat una reacció a la perplexitat em que m’he quedat al final, pensant en si m’ha agradat o no, en el xoc d’utilitzar un context violent per transmetre un missatge interessant.\nLa veritat és que la pel•lícula feta entre la col•laboració de Lars Von Trier, el recordava gratament per “Europa”, “Rompiendo las Olas” i “ballant a l’obscuritat”, en tots tres casos em va impactar, provocant reflexions i sentiments interessants. I de Thomas Vinterberg, del que han parlat molt bé de la seva “celebració”, que després de veure dear wendy, hauré de recuperar al videoclub.\nLa veritat és que acostumat últimament al cinema d’animació, en part per “acompanyament” familiar, en part perquè en certa mesura també és interessant, m’he sobtat un vespre més impactat davant la pantalla negre, recordo que l’últim cop que vaig tenir aquesta sensació va ser amb “abajo el telon” de Tim Robbins. I el que és més important, ha estat d’aquelles que permeten allargar la sortida al cinema amb una conversa de reflexió, que obliga a parlar d’ella a cercar conjuntament els punts claus i les idees que ens intenten transmetre.\nMés enllà del que em va fer sentir, aquesta és una reflexió sobre la idiotesa de la violència desmesurada, i sobretot sobre la necessitat de cercar algun element que ens faci viure més enllà de la grisor de la rutina diària. És un recorregut per la immaduresa de les nostres societats, fent tics a els contes (Peter Pan) i en les més típiques pel•lícules de l’oest (escenes estil sol davant del perill), on un grup de joves pacifistes, i en certa mesura marginals, creen un grup, els dandis, partint de la seva relació amb les armes de foc. Aquesta situació aparentment innocent desembocarà en una història tràgica causada en gran part per la societat que els envolta.\nRes que, des del meu humil punt de vista, és d’aquelles pel•lícules que no ens hem de perdre.\nPublicat per Joan Lleonart a 13:15 0 comentaris\nJa fa temps que sento a parlar del tema i últimament en visito alguns amb certa assiduïtat. Al final entra el cuquet i des de fa dies tinc la intenció d'apuntar-me a la nova "moda".\nCal tenir en compte que entre els meus amics hi ha el Miguel Guillen, actiu en aquest tema des de fa molts mesos i "culpable" que me'ls miri amb més bons ulls que el que feia al inici.\nAvui,pel meu aniversari, m'he decidit a fer-me el regal i a crear-ne un. Aquí estem.\nNo pretenc res més que tenir un espai on abocar les meves petites reflexions, em serviran per compartir-les amb mi mateix i amb els que de tant en tant tingueu ganes, temps i valor per suportar-les....\nPublicat per Joan Lleonart a 12:00 3 comentaris


Training Wall > Entrenament funcional · Aiguajoc\nACTIVITATS Aquabdominals Aquactiva't Aqua gac Aquagym Aqua cross training Aquahvit Aiguadance Training Wall / Entrenament funcional SH'BAM Body Combat Zumba Cycling En Forma Body Balance Ioga Cross Training CTC GAC Abdominals Body Pump Gac/Cross Training\nLa training wall és un concepte que ens permet entrenar en vertical, treballant les extremitats superiors i inferiors de manera simultània, coordinada i compensada.\nAixò implica un potent treball de la musculatura estabilitzadora del tronc per a mantenir la correcta alineació del mateix en tot moment. Aquest sistema d’entrenament ofereix un treball funcional 100%, ja que tota la musculatura ha d’estar activada en perfecta harmonia perquè l’exercici es realitzi de manera satisfactòria.\nBeneficis de l’entrenament funcional:\nL’entrenament funcional integra tots els moviments del cos humà. Es basa en un treball de força funcional, la qual involucra tota la musculatura del cos i no un sol múscul aïllat. Es tracta d’entrenar la força que s’utilitza en els esports i la vida quotidiana.\nA. Zona d’entrenament lliure. En aquesta zona l’usuari podrà entrenar lliurement o seguir alguns dels circuits d’entrenament proposat pel centre. Aquests circuits s’exposaran en la mateixa sala amb uns vinils. Els usuaris també podran consultar els vídeos tutorials que es penjaran a la nostra web.\nB. Zona d’entrenament dirigit per un tècnic amb sessions de 30’. Es farà una programació d’aquesta activitat amb circuit.\nhoraris Training Wall / Entrenament funcional


Declaracions del president d'Adif: "La xarxa d'AVE no té sentit amb l'actual número de passatgers" - TRENPASSIÓ\nDeclaracions del president d'Adif: "La xarxa d'AVE no té sentit amb l'actual número de passatgers"\nEl president d'Adif ha declarat que la xarxa de l'AVE no té sentit, i que cal invertir més en serveis de rodalies i mitja distància. Foto: Vox Populi\nEl president d'Adif ha afirmat que l'expansió de línies d'AVE "no té sentit amb l'actual número de passatgers" i que per salvar el ferrocarril cal invertir en els serveis de rodalies i mitjana distància.\nEl president d'Adif, Gonzalo Ferre, ha assistit a un esmorzar informatiu en què ha parlat sense embuts i mostrant la seva opinió sobre l'AVE i la posició d'Adif davant la propera liberalització del transport de viatgers per ferrocarril.\nTRENS D'ALTA VELOCITAT A MITJA DISTÀNCIA\nAquesta és la proposta del president d'Adif per fer guanyar terreny al tren a mitja distància, que el 2013 va moure 30 milions de passatgers, mentre que l'autobús va arribar gairebé als 200 milions.\nPensa que amb trens més ràpids en mitja distància, "s'estaria creant un nou producte que abans no existia, ia més amb capacitat d'absorbir passatgers d'altres mitjans de transport". A més defensa la creació de nous serveis de rodalies.\nEncara que, segons Gonzalo Ferre, un dels majors problemes per al ferrocarril és l'absència de congestió, que no mou els ciutadans a aprofitar els avantatges del tren.\nPel que fa a l'alta velocitat, el president d'Adif creu que té gran marge de creixement si es compara amb les xifres de països com Alemanya o França, però sense "invertir de manera indiscriminada". En aquest sentit, ha estat molt dur amb la xarxa ferroviària actual, de la qual diu "cal fer molta imaginació" perquè "tingui la productivitat que el contribuent es mereix".\nEl president d'Adif defensa els actuals cànons\nTampoc li ha tremolat la veu a Gonzalo Ferrer a l'hora de declarar que ell no veuria raonable baixar els cànons després de la liberalització perquè "si les baixéssim, estaríem subvencionant amb diners del contribuent activitats de tercers". Tot i això, ha afirmat que s'acabarien baixant si el Govern així ho decidís.\nTambé ha descartat tenir un preu per Renfe i un altre per a la seva competència per ser una opció discriminatòria.\nFont: Europa Press / Ferro Rail / Deia


Divendres, 3 de juliol de 2015 / Meritxell Bayarri / L'Altaveu\nJordi Arnau Espuga: "He fet dos gegants que són un homenatge al cinema clàssic dels anys 60"\nLa colla Estimem els Gegants de les Borges Blanques presenta aquest dissabte dos nous gegants. Inspirats en el cinema clàssic dels anys 60, es tracta de dues icones molt representatives del 7è art que es donaran a conèixer aquest dissabte, 4 de juliol, a la Plaça de la Constitució. El borgenc Jordi Arnau Espuga ha estat el constructor d'aquests gegants que ja porta fent des de l'estiu passat: "Volia fer una nova parella de gegants més lleugers perquè els pogués portar tothom i a més amb una indumentària diferent, que no estem acostumats a veure", explica.\nL'acte d'aquest dissabte començarà a les 7 de la tarda a la Plaça. Primer es presentaran els nous gegants i després començarà una petita cercavila que finalitzarà a la Placeta del Terrall amb una ballada conjunta. Els padrins d'aquest bateig seran Manel Vidal dels gegants del Grup 'Vivall' i Maria Eugènia Porqueres, membre dels Diables del Grup Recerca de les Borges Blanques. En la presentació també hi seran presents la Colla Gegantera 'La Pessigolla' de Valls i el Grup de Gegants 'Terra Nostra' de Poboleda.\nJordi Arnau Espuga, estudiant de Belles Arts a Barcelona, ja té experiència en la construcció de gegants però amb aquests que batejarà aquest dissabte ha volgut fer un pas endavant: "He fet uns gegants que molta relació amb Catalunya en si no tenen però és un homenatge que he volgut fer per la passió que tinc pel cinema clàssic més la passió que tinc per cultura popular". Entre els altres treballs que ha fet Espuga, destaca el gegant de l'escriptor Josep Vallverdú que va fer pel seu treball de recerca de batxillerat com també la construcció del Gegant Astaroth que li van encarregar el 2013 per celebrar els 25 anys dels Diables del Grup Recerca.\nDimarts, 16 de juny de 2015 / Meritxell Bayarri / L'Altaveu\nLluc Baños: "L'espectador ha de prendre una posició més activa a l'hora de veure una exposició"\nAquests dies i fins al 27 de juny es pot visitar a la planta 0 de l'Espai Macià una exposició d'art contemporani creada per l'artista Lluc Baños Aixalà. En la mostra s'hi poden veure 8 dibuixos, una escultura i un vídeo que representen tots ells objectes reconeixibles. "L'exposició gira al voltant de la poètica dels objectes trobats, dels processos de creació i d'intentar posar atenció a les petites coses que passen al voltant mentre un està concentrat en una determinada tasca", explica l'artista a Ràdio les Borges.\nL'associació cultural Arts25400 ha estat l'encarregada d'organitzar aquesta exposició que es titula 'La festa era fora'. Lluc Baños explica que amb el nom d'aquesta mostra el que pretén és que l'espectador prengui una posició més activa a l'hora de veure l'exposició i que es doni conta que tot el que veu allà dins i que li transmet alguna cosa també s'ho pot troba a fora. "Incentivar d'alguna manera un esperit més curiós, no buscar les coses en el lloc on creus que han de ser sinó aprendre-les a trobar-les a tot arreu", comenta l'autor en referència al títol de l'exposició.\nBaños, nascut a Barcelona l'any 1985, es va diplomar en Disseny Gràfic per l'Escola Eina i es va llicenciar en Belles Arts a la Universitat de Barcelona i l'Accademia di Belle Arti di Bologna. Ha rebut diversos premis entre els quals destaca el LAUS Plata per la categoria Projecte Final de Carrera. Fa sis mesos va rebre una beca d'escultura de la Fundació Güell a partir de la qual han sortit les obres que ara exposa l'Espai Macià, algunes d'elles creades a l'espai Major 28 de la Floresta. De cara a la tardor, Baños té previst ampliar aquesta mateixa mostra i portar-la a Barcelona.\nDijous, 4 de juny de 2015 / Meritxell Bayarri / L'Altaveu\nOctavi Espuga prepara el seu segon curtmetratge, CondAmned, pel qual ha obert una campanya de micromecenatge\nEl realitzador cinematogràfic de les Borges Blanques, Octavi Espuga, està preparant el seu segon curtmetratge que es titula CondAmned. Un film de terror que transcorre al segle XIX en plena decadència victoriana. La història comença quan en Jack, un home de 80 anys, es troba tancat en una cripta juntament amb una noia i allà es trobaran una espècie de presència que va cap a ells. CondAmned és un curt que s'inspira per una banda, en la literatura d'Edgar Allan Poe i el cinema de terror clàssic dels anys 50 i per l'altra, conté l'estètica de sèries tan actuals com American Horror Story. El film, que té 10 minuts de durada, es rodarà íntegrament a la ciutat de Lleida i es faran servir espais poc concorreguts dels túnels de la Seu Vella als quals normalment no té accés el públic.\nPel que fa al repartiment, l'actor protagonista serà Alfonso Delgado, una de les cares més populars de la televisió que va participar en l'anunci de 'Loterías del Estado' d'aquest any. L'altra actriu principal serà l'Aida Qui, actriu lleidatana que ha fet la seva carrera entre Barcelona i Madrid. En aquests moments el projecte es troba en fase de preproducció. De fet, s'ha obert una campanya de crowdfunding per acabar d'assolir els 4.000 euros que fan falta per tirar-lo endavant. Una campanya estarà oberta fins al dia 24 de juny i que oferirà recompenses com la possibilitat de veure el rodatge en directe o de participar-hi com a extra.\nDesprés de l'èxit de Silent Agony, Espuga està preparant el seu segon curtmetratge. El primer el va estrenar l'any 2011 i va ser premiat i va quedar finalista en nombrosos festivals de tot el món, entre els quals destaca el premi al 'Fear Fete' dels Estats Units i la nominació a l'Imagine Film Festival d'Holanda.


Bétera archivos - Pàgina 89 de 141 - Noticias CAMP DE TURIA\nDiputació ofereix un complex sociosanitari de Bétera per a acollir refugiats del ‘Aquarius’\nEl President de la Diputació de València, Jorge Rodríguez, ha oferit al president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, el complex sociosanitari de Bétera per a acollir als refugiats del ‘Aquarius’, el buc de rescat que es dirigeix rumb a València, al costat d’altres dos embarcacions, amb 629 persones immigrants, després de la negativa d’Itàlia…\n12 juny, 2018 Deja un comentarioBéteraBy c.sorli\nArrestat per pressumpte delicte d’agressió sexual a Bétera\nEl passat dilluns la Guàrdia Civil va arrestar a Bétera un home d’uns 38 anys acusat per pressumptes delictes d’agressió sexual, detenció il·legal i lesions. Abans d’aquesta detenció, els investigadors van localitzar a diversos testimonis que asseguraven haver patit abusos sexuals en unes cites a les quals acudien buscant treball. Suposadament, l’acusat escribia anuncis d’ofertes…\n8 juny, 2018 Deja un comentarioBéteraBy redaccion\nTaller de lectura per a estiu a Bétera\nDes de la Biblioteca Municipal de Bétera, s’ha organitzat un taller de biblioteca d’estiu per a xiquetes i xiquets d’entre 6 i 10 anys. Aquest taller de lectura començarà el 25 de juny i finalitzarà el 20 de juliol. Aquest es portarà a terme de dilluns a dijous de 10.00 a 12.00 hores. Les plaçes…\n7 juny, 2018 Deja un comentarioBéteraBy redaccion\n6 juny, 2018 Deja un comentarioBéteraBy redaccion\nCarla Gelde i Omayra Calvo, seran les Falleres Majors 2019 de Bétera, després de rebre la telefonada que els feia l’Alcaldessa de Bétera, Cristina Alemany, el passat dissabte, 2 de juny. La jornada començava a les 11.00 horesval saló de plens del Castell, on les quatre candidates a Fallera Major, Carla López, Valeria Ramirez, Carla…\n4 juny, 2018 Deja un comentarioBéteraBy redaccion


Fabricant i proveïdors de productes per a organitzadors de sucre de fusta de la Xina de Caddy Caddy - Productes a mida Preu - PinXian\nOrganitzador de fusta de sucre Caddy Rack\nArticles: Organitzador de rack de sucre de fusta AA26 i 27-WO (fusta), importador paquet de tassa de pa refinat paquets de sucre de palla tasses de paper tassa de paper desechable rack d'emmagatzematge rack ● Love this container condiment! És bonic i es veu millor quan els clients poden veure-ho a causa del tauler negre de ...\nArticles: AA26 i 27-WO (fusta)\norganitzador de rack de fusta de sucre de fusta Importat paquet de tassa de pa refinat paquets de sucre de palla tasses de paper tassa de paper desechable rack storage rack\n● Estimeu aquest contenidor de condiment. És bonic i es veu millor quan els clients poden veure-ho a causa del panell negre als costats. Es veu més elegant que una bústia barata que la majoria dels llocs utilitzen. I també té molts condiments.\n● L'organitzador de condiment es pot utilitzar per exhibir sucre, edulcorants artificials i cremes no lactis, així com paquets de salsa de tomàquet, mostassa, condiment, sal, pebre i molt més. Amb el seu disseny de nivell únic, podrà organitzar totes les necessitats de cafè i condiment, mentre que estalviareu l'espai del taulell\n● Aquest organitzador de condiments és excepcional. Es tracta d'una mida compacte que s'adapta perfectament a la manca d'espai. Organitza els nostres sucres, culleres i altres condiments de cafè tot en un sol lloc. Ens va agradar tant aquest producte que quan vam començar a vendre entrepans, vam demanar que un segon organitzador s'adaptés al nostre sandvitx i a les necessitats de condiment de sopa.\n● Color: fusta\n● pes: 3.85KG\n● material: pineda\n● Ús: principalment utilitzat per al cafè, les botigues de te de llet posen tasses de paper, fàcils d'usar.\n● Mida de cartutxos: 815 * 1180 * 510MM\n● * 20 '/ 40' / 40HC = 114/265 / 301pcs\nHot Tags: organitzador de fusta de canya de sucre de fusta, Xina, fabricants, proveïdors, preu, compra, personalitzat, en estoc\nUn parell de: Botiga de queviures negre casa Copa dispensadors Següent: Accessoris de la llar cafè sucre pal titular\nConjunt de vas amb el titular\nGravat Acrílic CNC\nFlascons xarop Boteller\nOrganitzador de Control remot\nAcrílic gravat amb làser\nSafata per organitzar cafè


invasió subtil: Marró\n18 de juliol 2005\nLa banalitat global, milers i milers de persones movent-se a toc de xiulet, en aquest cas el xiulet d’una companyia de telefonia mòbil. Deu ser la cançó de l’estiu de tota la vida –pel que fa a qualitat musical no hi ha grans canvis– reconvertida d’acord amb els nous temps, i amb un cert vernís de neohippisme de targeta de crèdit. “Eva María se fue”, “Caribe Mix” i, ara, Carlinhos Brown: l’evolució de l’espècie. L’únic misteri, però, està en el temps que tardarà en empassar-se a Carlihos Brown el mateix sistema que l’ha fet esdevenir un fenomen publicitari omnipresent, bombardejat fins a l’avorriment. La bombolla, tanmateix, sempre acaba per esclatar.\nanotat per Pere a les 09:24\nAxi con cel c’anan erra la via\nUna cura de repòs\nProblema de perspectiva\nMesquida, o el temps escrit\nCobrar per avorrir-se\nAgua para todos (y todas)\nDel llenguatge (I)\nJelinek i l'art\nClaude el discret


IB3 | Desallotgen la festa il·legal de Llinars del Vallès\nPortada > espanya > Desallotgen la festa il·legal de Llinars del Vallès\nDesallotgen la festa il·legal de Llinars del Vallès\nHi participaven unes 300 persones sense complir les mesures de seguretat sanitària\nEls Mossos d’Esquadra han desallotjat, en un dispositiu amb més de 200 policies i una vintena de furgons, la festa il·legal de Llinars del Vallès, a Barcelona. La trobada va començar per la nit de Cap d’Any i hi participaven unes 300 persones sense complir les mesures de seguretat sanitària.\nUna excavadora s’ha d’obrir pas per iniciar el desallotjament de la festa il·legal de Llinars del Vallès. Passades les dotze del migdia, entren els furgons policials. Això, quaranta hores després de l’inici. A dins, centenars de persones juntes i sense màscares.\nEls Mossos d’Esquadra els volen identificar un per un i que surtin progressivament. La festa va començar el vespre del dia 31 de desembre. Els veïnats varen començar a sentir música techno a tot volum.\nLa policia ja havia anunciat que avui desallotjaria la nau abandonada i molts han sortit. Però d’altres tenien la intenció de quedar-hi fins dilluns.\nEntre els assistents, hi ha gent dels pobles del voltant, però també molts estrangers. Hi ha francesos, i fins i tot alguns venen, amb cotxe, des d’Itàlia i els Països Baixos. Es desconeix qui ha muntat la festa, però l’Ajuntament de Llinars del Vallès parla d’una acció molt ben organitzada a través d’internet.


En menys de quaranta huit hores dos xiquetes han estat assassinades pel seu pare i altres tres dones també han estat assassinades per les seues parelles. A data de hui, (01/10/2018) ja són catorze les dones assassinades al mes de setembre i setanta set en el que portem d’any. D’eixa xifra hi ha huit menors assassinats.\nCap mitjà de comunicació important ha obert les seues edicions amb aquestes xifres. Com tampoc ho han fet amb el que ha passat amb les cinc dones assassinades.\nAquestes víctimes del terrorisme masclista han estat assassinades dos vegades, com a mínim, perquè els tractament informatiu que s’està fent del tema està, implícitament, justificant a l’assassí tractant-lo de bon pare, bon espòs etc.\nA una societat moderna com pretén ser la nostra, aquestes noticies deurien estar tractades d’altra manera, deuria haver molta més sensibilitat cap a les víctimes d’aquest terrorisme que ens està assassinat pràcticament cada dia.\nLa brutalitat d’aquestes morts sense cap sentit sembla que no desperta interès mediàtic. Senzillament «informen» de que una altra dona o criatura ha estat assassinada i ja està. No s’analitzen les causes ni les repercussions d’aquests assassinats. De vegades sembla que, fins i tot, formara part de la previsibilitat del que ha de passar cada setmana o cada dia.\nSense cap anàlisi no pot haver reflexió sobre les causes. I sembla que no interessa massa que es reflexione sobre el tema.\nAmb setanta set assassinats de dones damunt la taula, hem fet minuts de silencis, hem alçat les veus a places i carrers, hem denunciat en públic i en privat aquests assassinats, però sembla que no se’ns escolta.\nA més, el vergonyós espectacle viscut recentment quan des del PP i Ciutadans van fer xantatge precisament amb la ficada en marxa del Pacte d’Estat ens dóna una idea de la poca importància que aquests partits li donen a la seguretat de les dones i, també, a la seua vida.\nAmb actituds com les viscudes als últims anys on les retallades varen afectar greument a les polítiques de prevenció, formació i sensibilització, ara veiem que, malgrat tot, aquests dos partits tornen a ficar pals a les rodes de qui si que els vol donar un impuls seriós a aquests temes, per tal de millorar la qualitat de vida de moltes, massa dones i criatures. I fins i tot preservar les seues vides.\nSi no fem formació per al personal docent, per als agents jurídics, per al cossos i forces de seguretat de l’Estat, al personal sanitari; si no anem a les escoles i als instituts a parlar i escoltar amb la gent jove i explicar que l’amor romàntic és el pitjor enemic de les xiques joves i que limita alarmantment la seua llibertat en nom d’un amor mal entès, en definitiva si no actuem de forma ràpida i continuada, estem condemnant a moltes dones i xiquetes a vides senceres d’humiliacions i vexacions.\nNomés trencant eixa complicitat patriarcal anomenada silenci que envolta a massa gent i en massa llocs podrem ajudar a que alguna dona i alguna criatura puguen eixir dels seus inferns. O, el que encara és millor, que mai apleguen a entrar.


Els col·legis podran obrir al juliol per a oferir classes de reforç - Barcelona - CADENA 100\nEls col·legis podran obrir al juliol per a oferir classes de reforç\nEl curs finalitzarà com cada any al Juny\n16 abr. 2020, 13:07Actualitzat 13:28\nEls col·legis podran obrir les aules al juliol perquè els estudiants que així ho desitgin puguin fer classes de suport, reforç i realitzar altres activitats lúdiques. Això sí, la finalització oficial del curs acabarà al juny, tal com ha passat en anys anteriors.Fins ara, les classes no presencials i el tele-estudio s'ha convertit en el protagonista dels milions d'estudiants al nostre país, a l'espera de veure què passaria finalment.\nD'acord amb les declaracions de la ministra, no es planteja ni està sobre la taula tornar a obrir les portes dels col·legis mentre les autoritats sanitàries no donin el vistiplau per a això. Això sí, en la reunió que ha mantingut amb les diferents comunitats autònomes, s'ha decidit obrir les portes a l'estiu perquè els estudiants que així ho desitgin (i les famílies que ho sol·licitin) puguin rebre classes de suport, de reforç.\nEl tercer trimestre tindrà un caràcter formatiu amb mesures de recuperació, de reforç i dels continguts essencials. Aquestes estaran degudament tutoritzades, és a dir, es duran a terme activitats per a complementar l'après. Aquest punt va lligat a la idea de que tot s'adaptarà i flexibilitzarà per a donar total importància a l'aprenentatge competencial essencial.\nEncara que, en el tercer trimestre es podran realitzar activitats d'avaluació per a aprovar aquelles matèries suspeses en el primer i el segon trimestre. A més, les notes de les activitats referides als continguts del tercer trimestre, valdran als estudiants per a millorar la seva nota global contínua i, d'aquesta manera, passar de curs sempre que sigui possible.