La insòlita i precoç teulada de la novel·la valenciana - El Temps\nLa insòlita i precoç teulada de la novel·la valenciana\nL’any 1973, un molt jove Amadeu Fabregat (Torreblanca, Plana Alta, 1948), guanya la primera edició del Premi Andrònima dels Octubre amb una contundent primera obra, “Assaig d’aproximació a ‘Falles Folles Fetes Foc’”, un text torrencial, de factura curosa i exploratòria. Una fita en la novel·la valenciana en català que ara es reedita revisada i amb part de l’aparell crític que va generar.\nAmadeu Fabregat. Fotografia: Rafa Gil\nEncara no hi havia posada el fonament d’un edifici mínimament sòlid pel que fa a la novel·la en català feta al País Valencià quan a algú se li va ocórrer col·locar les teules amb una obra primerenca, insolent, polisèmica i profundament aliena al context. Escrita a una edat inversemblant.\nAquell personatge s’anomenava Amadeu Fabregat. I l’obra en qüestió portava un títol desconcertant, tractant-se d’una suposada novel·la, Assaig d’aproximació a “Falles Folles Fetes Foc”, un llibre començat el 1972, quan el futur director de RTVV tenia vint-i-quatre anys. Un any després, la criatura rebia un bateig magnificent en guanyar la primera i històrica edició del Premi Andròmina de Narrativa dels Premis Octubre, l’emblemàtic guardó que va traure endavant l’editorial Tres i Quatre encara sota la bota de la dictadura franquista. L’apadrinament de la cerimònia va recaure en un jurat format —poca broma— per Vicent Andrés Estellés, Ramon Pelejero Sanchis (Raimon), Maria Aurèlia Capmany, Josep Iborra i Joan Francesc Mira.\nL’any 1974 es publica el llibre, amb una estupenda coberta dissenyada per Rafael Gassent, que mostra el cap burleta d’un —aleshores— barbabigot Amadeu Fabregat, amb la testa coronada per iconografia popular valenciana secció estudis folklòrics. Una pista de la irreverència que contenia el llibre. Una manera de jugar a despistar, pel contrari, pel que fa a la profunditat, maduresa i ambició de l’obra. Una proposta trencadora, amb un punt elitista, que necessitava de la complicitat d’uns lectors gairebé inexistents.\nCom bé diu Carles Fenollosa en la introducció a l’edició crítica d’aquest Assaig d’aproximació a “Falles Folles Fetes Foc”, es tractava d’una “jove pedrada enmig de l’anquilosat i desert llac narratiu valencià del franquisme”. Un text dens i exploratori, postmodern abans que alguna cosa semblant a la postmodernitat fera acte de presència al País Valencià. Bastant més citat que llegit.\nFabregat proposava una dens i polisèmic artefacte narratiu, amb un narrador que, dirigint-se a una tercera persona, parla (o més aviat escriu) de la significació que va tenir Falles Folles Fetes Foc, l’assaig fictici escrit per Lluís Muntanyà i Villaroya. Amb el pretext de l’aproximació al text i al personatge, l’autor llançava una torrentera en un únic paràgraf que juga a la metaliteratura, als equívocs i al dibuix sense obturador ni miraments dels ambients intel·lectuals i polítics de l’època. Un riu farcit de frases sinuoses, serpentejants, filtrat per una sintaxi electrificada, un lèxic recargolat i imaginatiu i un model de llengua gojosament invertebrat, probatori: “Les donasses es treien el típicvestit, suara ben esquerdat, fet gairebé un parrac de tantes manotades i urgències mal contingudes, a la vora de l’arròs i amb la flaire sensualíssima dels tarongers, els dos eficients afrodisíacs que la Ciutat indiferent i bruta que només vibra amb el Foc, quan arriba el mes de març, oferta als visitants, sense oblidar la menjada d’anguiles damunt els malucs lletosos, com emblanquinats, de les camperoles de cos escumejant”. Gloriós.\nUna construcció formal alçada del no-res en la qual la història de fons (l’impacte de “l’assaig que tu anomenaves peça teatral”, diu el narrador repetidament), és el mant sobre el qual dipositar reflexions sobre un temps amb un “dèficit aclaparador de Pàtria”, que agafa la simbologia del foc i les falles com un element provocatiu, ingredient deliberadament jocós d’un to general juganer, surrealista.\nUna reflexió alhora sobre l’escriptura, amb possibles claus autobiogràfiques (“de tan joves com érem, mancats de les experiències profundes del dolor o del pler imprescindibles per forjar grans històries”) i fragments veritablement descriptius de les estructures intel·lectuals del moment: “Altrament, la crítica més influent d’aleshores, aterridorament luckasiana, estigmatitzarà el llibre pel fet de no tractar-se d’un text compromès amb cap de les causes vigents aquell semestre”.\nUn enginy literari del qual s’ha d’extraure la substància, que s’ha de visitar amb el mateix esperit sense prejudicis que el va empentar, primera i única novel·la d’un autor celebrat per la crítica però sense públic objectiu. Una obra punxeguda, ambigua, una explosió nuclear sense irradiació ni pluja àcida, massa precoç per remoure unes bases que no podien ser sòlides o febles perquè no existien.\nUna recuperació oportuna i escaient que, tal vegada, mereixia una posada en valor actualitzada: els textos de l’edició crítica, molts escrits de manera coetània de l’obra de Fabregat o pocs anys després, tenen interès i la insereixen en els corrents i autors principalment europeus que alimenten el text, però per raons cronològiques no poden posar Assaig d’aproximació en tensió i relació amb el que s’ha fet o deixat de fer narrativament parlant al País Valencià. Un contrast que fa més refulgent, innovadora i insòlita l’única novel·la d’Amadeu Fabregat.\nAssaig d’aproximació a ‘Falles Folles Fetes Foc’\nPerifèric, Catarroja, 2019\nEdició revisada, 212 pàgines\nEdició crítica, 350 pàgines


L'acció culmina mesos de feina que han realitzat els alumnes del Costa i Llobera, Montserrat i [email protected] Centre de Formació amb persones migrades\nRuta contra l'oblit arreu dels carrers de Sarrià © Frederic Esteve\nAmb uns quinze minuts per damunt de l’hora prevista, la Ruta Contra l’Oblit començava des de la plaça de Sarrià i deixava el seu pas un silenci reflexiu als veïns i veïnes que hi van interactuar. Va ser el dimarts 15 de juny a la tarda quan els carrers de la vila van omplir-se de prop de 30 persones per denunciar el racisme institucional i per reivindicar el tancament dels Centres d’Internament d’Estrangers. Aquesta acció és la culminació de mesos de feina en què alumnes de l’Institut Montserrat, Costa i Llobera i del [email protected] Centre de Formació han dut a terme diversos tallers i intercanvis amb persones migrades en el marc del programa educatiu Contra l’odi fem art, construït per la Fundació Guné i l’Associació Dëkkandoo.\nEn fila d’un, i vestits de negre, els participants sostenien cartells amb els noms i les històries de les persones que han mort en els CIE. En molts casos, joves d’edats similars als que ara reivindiquen lluitar contra el seu oblit. Custodiats al cap i al final de la marxa per una unitat de Mossos d’Esquadra i de la Guàrdia Urbana, la performance aconseguia l’objectiu de generar atenció i consideració als qui aquella hora coincidien al carrer amb la ruta.\nBaixant Major de Sarrià, una de les estudiants del Costa i Llobera que ha format part dels tallers explicava com aquest projecte li ha servit per veure que totes les persones són iguals, independentment de la seva procedència o característiques: “Jo per exemple abans quan veia una persona negra pensava que em podrien fer alguna cosa i m’agafava la bossa”. Arribant a plaça Sant Vicenç, un company d’origen Guineà complementava aquesta visió: “Molts pensen que els migrants venim aquí a robar, però res més lluny, nosaltres també tenim educació i venim per construir una vida millor, però també patim per haver deixat la nostra família, la nostra gent, els nostres costums”.\nLa majoria dels participants eren alumnes i professores que han format part de les activitats (creació de cartells, teatre, creació de cançons i videoclips de música urbana, debats, etc.) en el marc del programa, però també d’altres espontanis que se sumaven per visibilitzar que el racisme hi és a tots els barris i que cal seguir conscienciant sobre el que passa als CIE.\nEn arribar al parc de Santa Amèlia, tot formant un cercle es van llegir un a un tots els cartells: “Sempre es parla de xifres, com si no fossin persones les que moren sota el racisme institucional. De fet en alguns casos ni se sap el nom de persones en procés de deportació o tancades als CIE. Amb aquesta ruta el que fem és memòria, dir el seu nom, no deixar que les seves històries caiguin contra l’oblit” va explicar una militant del col·lectiu Tanquem els CIE, Àurea Martin.\nEren quarts de sis i la ruta finalitzava amb crits de “Tancarem els CIE”. D’allà, ja sense formar fila tot el grup va pujar al Teatre de Sarrià per un visionament de les cançons realitzades als tallers.\nContra l'oblit fem art\nCosta i Lloberta


ERC: la marca blanca de la corrupció sanitària\nDurant 30 anys CiU i PSC han treballat per convertir la sanitat catalana en un niu d’opacitat i corrupció. Ara ERC se suma al club.\n3 de marzo de 2014 16:33h\nLa notícia és molt important però ha passat relativament desapercebuda. És normal. A primera vista sembla una notícia més. Mirem com ho explicava La Vanguardia: “El passat dimarts 25 de febrer el Govern va acordar ”la creació d’un ens que aglutini la gestió de tots els equipaments públics de Lleida“.\nCertament no sembla una notícia per convertir-se en Trending Topic. Però si mirem amb atenció veurem que estem davant d’una notícia històrica, tant des del punt de vista sanitari com polític. En les següents línies us convido a descobrir el que s’amaga darrere tot plegat.\n1) El maleït Tripartit\n1) El maleït TripartitLa relació entre CiU i el PSC ha passat en aquests últims 30 anys per tota mena d’alts i baixos. Però la sanitat ha estat sempre un punt de trobada per a aquests dos partits. Fins i tot avui, en ple terratrèmol nacional, tots dos partits voten plegats per fer de la sanitat catalana un feu opac, corrupte i impune on col·locar càrrecs a dit i fer rics empresaris ‘afins’.\nDurant els últims dos anys des de la revista cafèambllet hem documentat i denunciat en articles, llibres i en centenars de xerrades aquesta “sociovergència sanitària”. Una de les reaccions més recurrents davant la nostra denúncia ha estat el record del Tripartit. La cosa sol anar així:\nJo: - CiU i PSC han convertit la sanitat catalana en un niu de corrupció\nInterlocutor: - Si, però tampoc cal oblidar ERC i ICV-EuiA... Ells van formar part del Tripartit.\nÉs veritat. Durant els governs tripartits la conselleria de sanitat va estar en mans del PSC i això no va suposar, com molts esperaven, un canvi de rumb en la gestió de la sanitat catalana. Durant el Tripartit fins i tot es va aprofundir en alguns dels aspectes més sinistres del model sanitari pujolista. Així, des de la conselleria de sanitat del Tripartit, capitanejada per Marina Geli, es va apostar per la privatització i la manca de transparència, arribant fins i tot a fer servir la conselleria per tapar escàndols milionaris. Està documentat. Sense cap mena de dubte el pas del PSC per la conselleria de sanitat és una de les taques més fosques d’aquest partit i hauria de fer enrogir de vergonya als pocs militants honestos que queden al partit.\nDavant una situació tan greu, doncs, és del tot pertinent preguntar-se sobre la responsabilitat dels socis de govern del PSC: ERC i ICV-EUiA. Són responsables aquests dos partits dels disbarats sanitaris del PSC? Haurien d’haver pressionat per apartar el PSC del camí de l’opacitat? Haurien d’haver aixecat la veu davant els escàndols? Haurien d’haver estat més contundents? Si, sense dubte.\nCrec que ningú –ni tan sols els seus dirigents- poden negar que ERC i ICV-EUiA tenen una important de responsabilitat en els desastres sanitaris impulsats pel PSC. I encara podríem anar més enllà: no només les omissions són el problema d’ERC i ICV-EUiA. Casos de corrupció rampant com el d’Innova a Reus haurien d’avergonyir els militants de tots dos partits.\nUn cop dit això, em reafirmo en una cosa que he repetit en articles i xerrades arreu del territori: tot i els molts retrets que li puguem fer a ERC i ICV-EUiA, seria un error posar-los en el mateix sac que a CiU i PSC. I fonamentaré la meva afirmació.\n2) La sanitat pública és d’esquerres\n2) La sanitat pública és d’esquerresPel que fa a ICV-EUiA i la sanitat catalana, una de les primeres coses que destaca és la figura d’Agustí Colom. Els eco-socialistes van maldar per a que Colom formés part de la Sindicatura de Comptes i ho van aconseguir. Des de la Sindicatura Colom ha fet una tasca investigadora enorme que es plasma en desenes d’informes sobre el sistema sanitari català que són una veritable enciclopèdia de la corrupció, les irregularitats i el despreci per les lleis arreu del sistema sanitari català. Uns informes que no van ser més suaus quan afectaven a la gestió del Tripartit i que van provocar situacions increïbles al mateix Parlament de Catalunya.\nPel que fa a ERC els republicans ha reivindicat històricament una sanitat netament pública i importants veus dintre d’aquest partit han estat cabdals en la denúncia de la corrupció i l’opacitat del sistema sociovergent. Recordem per exemple que un dels primers a posar en qüestió el paper de l’empresariat convergent en la sanitat va ser Joan Puigcercós qui es va interessar ben aviat pels negocis de Ramon Bagó. Cal tenir molt present també la figura de Joan Ridao. Va ser ell qui l’any 1998 va definir de manera brillant, cartera i contundent la base del problema de la sanitat catalana en seu parlamentària:\n“Les reformes posades en marxa pel Govern són una aplicació a ultrança de les tècniques de gestió empresarial. La creació d’empreses públiques i ens instrumentals escapen del necessari control polític i democràtic. Tot i que es nodreixen en bona part dels recursos públics no estan subjectes al control i la fiscalització democràtica d’aquest Parlament.” Joan Ridao · 10 de desembre de 1998 · Parlament de Catalunya.\nLa meva lectura de tot plegat és: no podem obviar les coses que ICV-EUiA i ERC han fet malament a l’àmbit de la sanitat. És més: com a partits potser encara no han fet un exercici prou profund per veure què va fallar. Però, insisteixo, en cap cas se’ls pot posar al mateix sac pestilent que ocupen CiU i el PSC. Així ho he defensat fins el passat dimarts 25 de febrer quan es va conèixer la notícia de la que parlàvem al principi. El que està passant a Lleida obliga a replantejar-se el lloc que ERC ha d’ocupar en la història de la infàmia sanitària d’aquest país.\nAquest mateix dissabte, abans de dinar i després d’haver llegit amb detall els plans de Boi Ruiz per a la sanitat lleidatana vaig tenir clar que calia analitzar el paper d’ERC en tot plegat i vaig fer el següent tuit que va respondre Joan Tardà:\n@_cafeambllet @Esquerra_ERC @albaverges @junqueras @OriolAmoros Estic esperant l'article amb candeletes! Creu-me, la gent honrada mai pateix\n— Joan Tardà i Coma (@JoanTarda) 2 de marzo de 2014\n3) ERC: sense frens i en baixada\n3) ERC: sense frens i en baixadaDurant els últims mesos ERC ha recolzat en repetides ocasions les polítiques de CiU en molts terrenys. Un exercici d’equilibri inestable que els republicans presenten com “responsabilitat” davant el delicat escenari polític català.\nUn dels terrenys on ERC està facilitant les coses a CiU és el sanitari. Cada dia és més difícil per a les bases d’ERC justificar el suport a un Boi Ruiz amb dos objectius molt clars:\n1· Tapar les tones de brutícia que surten de la sanitat catalana (una onada que només ha fet que arrencar)\n2· Seguir treballant en favor dels interessos de les grans multinacionals sanitàries, de les mútues i dels empresaris amics.\nFins ara l’explicació que donen a ERC -sobretot regidors honestos i gent que creu de veritat en la sanitat pública- és que el suport dels republicans està condicionat:\n- No estem d’acord amb el que fa CiU però si no fos per nosaltres els seus atacs a la sanitat serien molt més forts – em diuen regidors i militants de Vallirana, Ciutat Vella o d’Arbúcies.\nI s’ho creuen. I fins i tot jo els he donat el benefici del dubte. Potser si que s’ha de ser pragmàtic, potser si que s’ha d’acceptar el mal menor. Però aquest benefici del dubte ha saltat pels aires el passat 25 de febrer. El suposat fre d’ERC sembla que no funciona i CiU s’ha passat de frenada.\n4) CiU: destrossant Catalunya\n4) CiU: destrossant CatalunyaLa notícia del 25 de febrer confirma un dels pitjors malsons de la sanitat catalana: la destrucció de l’Institut Català de la Salut (ICS), l’empresa pública més gran de Catalunya.\nL’ICS és una de les dues potes del sistema sanitari català i representa la sanitat pública en la seva accepció més pura. L’altre pota és la que representa el sector concertat, promogut durant dècades per CiU i PSC.\nAls sociovergents sempre ha agradat més el sector concertat que l’ICS per un motiu molt clar: mentre que l’ICS està controlat pel Parlament i està subjecte a mesures de control molt estrictes, el sector concertat és el paradís de les adjudicacions a dit, dels amics fent-se rics i el lloc on col·locar als inútils del partit que necessiten poltrona.\nSense dubte l’ICS té problemes i sense dubte calen reformes i millores en la seva gestió. Però cal deixar clar un fet objectiu: el 95% de tots els escàndols de corrupció, d’adjudicacions i de sangoneres dels partits cobrant sense treballar tenen lloc al sector concertat. Recordem, un altre cop, les paraules de Ridao:\n“Tot i que es nodreixen en bona part dels recursos públics no estan subjectes al control i la fiscalització democràtica d’aquest Parlament.”\nPer això, no és d’estranyar que l’objectiu de la sociovergència hagi estat sempre convertir l’ICS en un xiringuito a mesura de la seva ambició i dels comptes de resultats dels empresaris amics. Per sort i gràcies a anys de resistència –també d’ERC- el desmembrament de l’ICS s’havia pogut aturar. Lamentablement, però, ara ERC ha canviat de bàndol.\nAl gener de 2013 sortia a la llum una notícia que va encendre totes les alarmes: la Generalitat havia encarregat un informe per desmembrar l’ICS i crear en el seu lloc consorcis i entitats públiques subjectes al dret privat. L’informe l’havia fet l’empresa PWC (on trobem ex-alts càrrecs de CiU) i havia estat encarregat quan Josep Prat era president de l’ICS. La forta oposició que va trobat el pla i el fet de que poc després Prat fos detingut per la Guàrdia Civil a instàncies d’una denúncia de la CUP de Reus, van fer que el pla es paralitzés. En aquell moment no poques veus d’ERC es van posar la medalla de que la seva pressió era la que havia parat els peus a CIU.\nPerò cabra avesada a saltar, fa de mal desvesar i ni Boi Ruiz ni CiU han renunciat a desmembrar l’ICS i convertir-lo en un regne de taifes abonat a la corrupció. És a dir: ERC no frena res i la prova és la notícia del 25 de febrer. En la nota de premsa publicada pel Departament de Salut queda totalment clar:\n“El CatSalut ha rebut del Govern l’encàrrec de proposar en un termini inferior a 6 mesos el projecte d’unificar sota la titularitat d’un únic ens jurídic, de naturalesa pública, propi i independent tots els dispositius assistencials” de la zona de Lleida.\nEn definitiva: la mateixa cantarella que fa 30 anys que CiU i PSC utilitzen per desviar centenars de milers de milions d’euros públics cap a un sistema opac i corrupte. Allà on Boi Ruiz diu “ens jurídic de naturalesa pública” cal llegir “entitat opaca i fora del control democràtic i ciutadà”.\nPerquè cal recordar que eren “ens jurídics de naturalesa pública” els que gestionaven els hospitals de Blanes i Calella quan van desaparèixer 2,4 milions d’euros en mans d’alcaldes i alts càrrecs, entre ells el diputat convergent Xavier Crespo. (7)\nPerquè cal recordar que eren “ens jurídics de naturalesa pública” els que gestionaven l’hospital Sant Joan de Reus, on els informes falsos, els sous exorbitants i les contractacions a dit formaven part del dia a dia.\nPerquè cal recordar que eren “ens jurídics de naturalesa pública” els que s’encarregaven de gestionar l’hospital de Sant Pau quan diversos càrrecs cobraven desenes de milers d’euros sense anar a treballar.\nAquests són només 3 exemples però podríem posar més: Hospital de Badalona, Hospital de Berga, SEM, Cotxeres de Borbó, Parc Taulí, Institut d’Alta Tecnologia PRBB... tots “ens jurídics de naturalesa pública”, tots implicats en escàndols intolerables.\nAquests “ens jurídics de naturalesa pública” que ara proposa Boi Ruiz per l’ICS són els que han permès que el sector concertat fos la gallina dels ous d’or de la sociovergència. Per això ara volen convertir l’ICS en “ens jurídics de naturalesa pública”... perquè ho tindran més fàcil per col·locar amics, fer anar la porta giratòria i, en definitiva, seguir enriquint-se sense el molest control públic del Parlament.\nInsisteixo: L’ICS té moltes coses que poden i han de ser millorades... però podem estar segurs que si les ‘millores’ les fa Boi Ruiz serà com apagar un incendi amb benzina.\nÉs per tot això que el silenci d’ERC en aquesta operació no és un detall sinó que situa al partit en el bàndol dels que destrossen la sanitat pública i, cal dir-ho, la democràcia. Perquè el que proposa CIU (i recolza ERC) no és més que un atac a la democràcia i a la sobirania del Parlament de Catalunya, com va assenyalar Ridao.\nQuan Tardà va veure el meu tuit, relacionant ERC amb la corrupció sanitària va respondre que “la gent honrada mai pateix”. Tardà no pateix segurament perquè sap que ERC no té –en principi- cas Bagó ni cap Crespo entre les seves files. En base a aquesta assumpció sempre m’he negat a posar ERC en el mateix sac que CiU i PSC.\nPerò no tenir cap Bagó, cap Crespo ni cap Manté al partit no vol dir que s’estigui fent tot el possible per lluitar contra la corrupció a la sanitat. Perquè la corrupció a la sanitat no és cosa de uns descontrolats que es salten la llei sinó que és cosa d’un sistema que promou aquestes pràctiques. Un sistema creat, com dic, per CiU i PSC durant 30 anys.\nPer això, quan veiem a ERC callar davant el que està passant a Lleida, no ens queda més remei que assenyalar la seva acció com una acció corrupta. Perquè està sobradament demostrat que la transformació de l’ICS que impulsa Boi Ruiz és obrir la porta a la estafa, l’enriquiment i l’espoli d’unes elits. Perquè està demostrat que el que persegueix CiU és el mateix que fa 30 anys que persegueix de la mà del PSC: convertir la sanitat pública (el 30% del pressupost de la Generalitat) en el seu 'cortijo'.\nLa corrupció que avui veiem al sistema sanitari català té el seu origen en decisions polítiques que es van prendre fa molts anys al Parlament. Unes decisions polítiques que en el seu moment ERC va denunciar i va combatre. Doncs bé, avui ERC està recolzant les decisions que són el terreny perfecte per a la corrupció que descobrirem demà.\nEpílegOriol Junqueras i companyia es passegen aquests dies per pobles i ciutats dient que el problema de la sanitat es la manca de diners, uns diners que es queda Madrid. I aquí acaba el seu discurs, senzill, clar, entendible i, segurament, no del tot erroni.\nPerò Junqueras i companyia s’obliden de que el Parlament de Catalunya podria, demà mateix i sense el permís de Madrid ni de Merkel, prendre mesures per combatre una realitat que fa 30 anys que ens acompanya: un sistema sanitari que és el paradís del frau. Junqueras tindria una oportunitat d’or per exercir des del Parlament la sobirania que tant reclama, la que reclamava fa anys en Joan Ridao... Però a CiU exercir aquesta sobirania no li interessa i ERC és l’eina imprescindible per no fer-ho i per aprofundir en la vergonya i en la destrucció de la sanitat dels catalans.\nERC està en tot el seu dret de seguir l’estratègia que consideri més oportuna. Però recolzar CiU en la seva destrucció de la sanitat pública és una línia vermella. Més enllà del tactisme polític, recolzar la destrossa de l’ICS representa el punt de separació entre els que defensen la sanitat pública i els que no. Representa la diferència entre els que creuen que els catalans tenen dret a un sistema sanitari just i democràtic i els que creuen que la sanitat és només un lloc on amics, coneguts i empresaris propers poden fer-se rics, saltant-se la llei i fora del control democràtic i sobirà del Parlament. Que el passat dimarts s’hagi anunciat l’inici d’aquesta destrucció a Lleida i que ERC no hagi amenaçat amb un trencament total, situa els republicans en el mateix sac que CiU i PSC: en el sac dels partits que treballen per fer de la sanitat un niu d’opacitat, corrupció i brutícia. Hem passat de la “sociovergència” a la “sociovERCgència”.\nPodrà algú redreçar el camí o haurem de donar per fet que ERC ja forma part d’un nou tripartit (CiU-PSC-ERC) que té com a marca de la casa la corrupció sanitària? Ha assumit ERC com seu el paper de ser la marca blanca de la corrupció sanitària? Sembla que si. Esperem que la gent honesta que hi ha a ERC i que creu en la sanitat pública prengui nota.


Intèrfons | Casfer\nCasfer » Intèrfons\t»\nCASFER a més de comprovar el sistema general de la seva instal·lació i els seus components, disposa d’una gran diversitat de marques i models d’intèrfons. També ofereix la possibilitat de col·locar-li un videoporter aprofitant la seva instal·lació actual.\nEl sistema d’intèrfon, requereix d’un manteniment de control, que CASFER realitzarà amb la comprovació del sistema general de la seva instal·lació i els seus components, assegurant la seva fiabilitat, comoditat i seguretat en cas d’ús.\nCASFER considera de gran importància la verificació i control del sistema d’alimentació, la placa general de polsadors i calibratge (audio-vídeo), funcionament d’equips (etapes intermèdies) i revisió d’obra-portes elèctric porta.\nAixí mateix, CASFER disposa d’una gran varietat d’intèrfons comuns o particulars de les marques més diferenciades i majors garanties del mercat. I si el que es desitja, es substituir el seu intèrfon actual per un amb vídeo-porter, CASFER li realitza el canvi aprofitant la instal·lació actual.


Parla Rafael Gómez, l'últim de La Nueve: "No feu guerres"\nRafael Gómez, l'últim de La Nueve: "No feu guerres, només les guanyen els rics"\nDe la mítica IX Companyia de la Divisió Leclerc, que va alliberar París dels nazis, només en queda ell, i es proposa brindar pels seus companys fins als 100 anys\n"En la guerra no serveix gaire fer-se el valent. És més normal anar cagat de por. Sobretot si surts de patrulla a peu", explica des de la seva casa d'Estrasburg\nMadrid - Dissabte, 31/08/2019 | Actualitzada 02/09/2019 - 11:16\nAls 98 anys, el cap conductor de semiblindats de la IX Companyia de la Divisió Leclerc Rafael Gómez Nieto encara recorda detalls del matí en què va desembarcar a Normandia.\nLa seva barcassa de ventre pla aixafava les ones. La platja de Sainte-Mère-Église, Utah Beach per als mapes de l’exèrcit aliat, esperava davant. Ell ja agafava el volant del seu ‘half track’ ‘Don Quichote’. Moguts pel mar, els nou ocupants d’aquell vehicle artillat amb rodes i erugues van començar a cantar ‘La cucaracha’.\nPer ser el 8 d’agost de 1944, i ja estar la platja presa pels nord-americans, a Rafael i als seus companys de La Nueve no els va rebre la pluja de bales que va cosir els qui els van precedir en l’atracada. A aquells 160 homes, dels quals 140 eren republicans espanyols forjats en una guerra civil, els trets els esperaven carretera endavant, al camí de París.\nRafael Gómez, a baix, amb els seus companys del ‘half track’ ‘Don Quichote’. A dalt, amb quepis, el sergent ajudant cap Moreno. / EL PERIÓDICO\nA Rafael Gómez l’ha agafat a la seva casa d’Estrasburg el reconeixement que ha fet el Govern d’Espanya a la seva mítica unitat. No ha pogut anar a la commemoració celebrada a la capital francesa i veure la ministra de Justícia, Dolores Delgado, perquè s’ha fet un esquinç en un peu. I la lesió el té contrariat, perquè li impedeix el seu passeig quotidià de casa al mercat.\nAl seu costat guarda la seva gorra casernària, fotos, papers, un accent d’Almeria que amaneix amb paraules en francès i records intermitents de la seva trajectòria des de juliol de 1938, quan el van mobilitzar a Badalona, on vivia. En la seva memòria, mossegada per la vellesa, hi ha nou mesos de guerra civil amb 17 anys, el pas de Port Bou amb els derrotats, el camp de concentració, la vida a Orà i el seu allistament en el batalló de Marxa del Txad, dels Cossos Francs de l’Àfrica, ferotge unitat colonial de l’exèrcit de la França lliure, el país on es va quedar a viure. Es compleixen vuitanta anys de l’inici d’aquella segona guerra mundial en la qual ell i els seus companys es van convertir en herois. Però l’últim de La Nueve fa un relat desmitificat, d’home normal i corrent.\n- ¿Quin és el seu principal record de la guerra?\n- El principal record que et queda d’una guerra és la por. I també que tot ho fas corrent: corres aquí, corres allà... Jo vaig desembarcar corrent. A la platja havien mort abans (juny de 1944) molts soldats, molts, sobretot els que anaven a peu, en els seus ‘peniches’, perquè quan la porta de la llanxa baixava anaven molt junts i no tenien defensa. Però jo això no ho vaig veure. Vam viure molts cops durs després, a Europa; més que a l’Àfrica. A l’Àfrica vaig portar el ‘half track’ ‘Guernica’ (així escrivien el seu nom al morro), vaig ser xofer quatre mesos del tinent Granell (Amado Granell va ser el primer a posar un peu en l’ajuntament alliberat de París). Després em donarien el ‘Don Quichote’. Primer ens van posar un uniforme anglès, després un altre d’americà, i al final un de francès. Als cotxes li posàvem al capó l’estrella americana, perquè la nostra aviació els veiés bé, però els alemanys també hi posaven l’estrella...\n- ¿I què sent avui per aquells alemanys que va tenir davant?\n- Doncs no sento res. Visc a la frontera, i anem sovint les meves filles i jo a passejar a Alemanya. Pas mal; la guerre est finie longtemps. La guerra és molt dolenta, molt dolenta. La guerra és dolenta sempre. És dolenta a Espanya; és dolenta a Algèria; és dolenta a Tunis; és dolenta a Europa; és dolenta per a tu i també ho és per al teu enemic.\n- Ha vist molts morts, però també molts homes valents...\n- Miri, en la guerra no s’ha de ser valent. En la guerra s’ha d’anar normal, com tot el món. Un no s’ha de fer el valent, perquè no serveix de gaire. És més normal anar cagat de por. Sobretot quan avances a peu, buscant patrulles, mirant si te’n surt un per aquí o per allà.\n- De vostès, després de la presa de Berchtesgaden, ja només en quedaven 16. Sentiria molta pena segons anaven caient els seus companys...\n- La veritat és que en aquells moments no sents pena. En moren tants cada dia que al final ho acabes comentant com si res amb el company: ‘¿Has vist? Aquest ha caigut aquesta tarda...'. Sense més ni més. C'est tout.\n- Massa homes joves morts.\n- Oui. Joves, vells, nens, dones... de tot. La guerra mata tothom.\n- És l’últim membre de La Nueve que queda viu. ¿Qui era el seu millor amic en la companyia?\n- Al meu cotxe érem quatre espanyols. I els recordo a tots per igual. I també de l’ajudant en cap Moreno, i del sergent Zubieta, un a qui anomenaven El Chato, i que cantava: "Ja va caure l’arbret / on dormia el paó...". Quan entres en combat tots són els teus amics. I quan et quedes sol, no hi ha amics a la vista. Jo no vaig poder pujar a Berchtesgaden (el niu de l’àguila, el refugi de muntanya de Hitler, en la conquesta del qual va participar La Nueve). Els meus amics hi van pujar tots, i jo em vaig haver de quedar a baix guardant el cotxe, perquè era el xofer. Jo no oblido els meus companys. Cada any anem a un poble on van morir molts (Grussenheim, al sud d’Estrasburg, a la frontera amb Alemanya, on La Nueve va ser delmada), entre ells D’Alain, que abans havia estat en les Brigades Internacionals a Espanya. Està enterrat allà. L’alcalde ens convida a un glop cada any per tots ells. Ho va prometre. I jo bec un got a la seva salut. Al gener compliré 99 anys, i penso anar allà a brindar almenys fins que en tingui 100.\n- ¿Què li passa pel cap si recorda el dia de l’alliberament de París, quan els blindats de la seva companyia van ser els primers a entrar a la ciutat?\n- Recordo que vaig mantenir el cotxe sota uns arbres. S’havia de travessar la ciutat corrent. Portava acoblat un canó antitancs, però jo no l’atenia; el manejava un gallec a qui anomenàvem Cariño. I recordo que, després d’això, vam anar a un camp als afores, i que vam passar-hi tres nits. Estàvem contents. I al campament van venir moltes noies a saludar-nos. Eren tantes que el capità Dronne, que després va arribar a general, es va enfadar, i ens va dir: “A veure si en aquest campament hi haurà més dones que soldats”.\nRafael Gómez, a baix a la dreta, amb companys de La Nueve / EL PERIÓDICO\n- ¿Troba a faltar Adra (Almeria), la seva terra?\n- Poc. Vaig néixer allà, però de nen vaig viure a Cadis onze anys. El meu pare era carrabiner i estava destinat al port. I després el van destinar a Barcelona, i allà ens vam quedar fins al final de la guerra civil.\n- ¿Per què es va allistar? ¿Era d’algun partit?\n- Jo no tenia idees polítiques. He lluitat per lleialtat, no per política. Mai he tingut res polític. Sí que soc cristià. Estic batejat, com els meus fills. Però no reso: si vaig a l’església, em quedo allà callat. En combat tampoc resava; tens poc temps per pensar. Estàs pendent que no et caigui una bomba i no saltis pels aires. Jo vivia a Badalona i tenia 17 anys quan em va mobilitzar la República. Vaig ser en l’última quinta, la del Biberó. Vaig passar la frontera caminant, i em van portar al Barcarès.\n- ¿Com era la vida al camp de concentració?\n- Allà, a la platja, ajudava a construir barraques per dormir. Ens donaven d’esmorzar molt poc pa, una barra per a cada 20, i unes sardines. I de beure, aigua sabonosa. Esperàvem que no hi hagués bombolles per beure-la. No hi havia cap altra aigua.\n- ¿Com va sortir d’allà?\n- Un dia em va venir a veure el meu pare, que era en un altre camp, a Argelers. Em va dir que el seu germà era a Algèria, i que se l’emportaven cap allà, i que jo potser podria anar-hi també. I en vaig sortir amb papers falsos, com a germà del meu pare. I ja quan era a Algèria, em vaig presentar voluntari. No sé, vaig fer un cop de cap, i me’n vaig anar al Bureau d’Engagement. Demanaven xofers, i la meva destinació va ser xofer a Tunísia.\n- ¿França ha sigut agraïda amb vostès, els de La Nueve?\n- Al principi no deien que érem espanyols. Deien que érem francesos... fins que la periodista Evelyn Mesquida va explicar la nostra història. En el tercer regiment érem tres companyies, la IX, la X i la XI. I a La Nueve gairebé ningú parlava francès. Molts venien de la Legió.\n- Eren gent dura.\n- Per això ens ficaven en un batalló de primera línia. Sempre ens posaven davant.\n- Almenys els donarien bon ranxo...\n- Racions americanes. Les preparava un cuiner... Es deia Bouboú. S’enfadava quan alguna vegada havíem de sortir corrents i deixar el menjar.\n- ¿Era bon cuiner?\n- Bé, feia el que podia.\n- Aquestes coses, ¿els les explica als seus nets?\n- Ui, no em parli de nets [riu]. En tinc tants que de vegades no en porto suficient a la butxaca per donar-los propina. Als nets jo no els explico res de la guerra. Als joves d’avui ja no els interessa. Oui: només els agrada la música i la festa.\n-¿No té un missatge per als joves?\n- No feu guerres. La guerra és dolenta per a tothom. Les guerres només les guanyen els rics.\n- El Govern espanyol ja porta un parell d’agostos fent-los un reconeixement. Arriba una mica tard...\n- Bé, la veritat és que ja de La Nueve no n’hi ha cap; només quedo jo. Quan em mori, m’és igual si m’enterren aquí o a Espanya, però que sigui amb la Florence. Que em posin al ‘crematoire’ i portin les meves cendres amb la meva dona. Era d’origen espanyol, ¿sap? S’anomenava López. La vaig conèixer en el ball, a Estrasburg. Jo era molt bon ballarí. Florence i jo anàvem molt a ballar. Vaja, no he tingut mala vida...\nEl dia en què 'La Nueve' va derrotar Hitler\nTemes: París Segona Guerra Mundial Guerra civil espanyola Memòria històrica


La Comissió Europea no veu els eurobons com una "solució immediata", però anima al debat\nRehn defensa la continuïtat de Grècia a l'euro. La CE demanarà als líders europeus un pacte pel creixement\nARA / EFE Barcelona / Estrasburg Actualitzada el 22/05/2012 17:16\nEl líders del 27 països de la Unió Europea tenen demà una cita a Brussel·les per parlar del model econòmic que ha de treure Europa de la crisi. Sobre la taula hi ha la discussió sobre la conveniència dels eurobons com a mecanisme per frenar l'escalada del preu del deute, i la crisi de la banca espanyola, a més del futur de Grècia.\nLa Comissió Europea ha enviat aquest dimarts diversos missatges als líders comunitaris i els ha instat a acordar un pacte pel creixement i a donar suport a una iniciativa "que porti a una recuperació robusta", segons les paraules del comissari europeu d'Economia, Olli Rehn, que ha afegit que demà, el president de la Comissió, José Manuel Durao Barroso, demanarà als líders que "donin suport a la via del creixement com a catalitzador per a la recuperació".\nLa CE ha advertit també que els eurobons "no són una solució immediata" als problemes que travessen els països de l'eurozona, però anima els estats membres a parlar-ne.\n"Són un element important per assegurar l'estabilitat financera", ha dit el portaveu comunitari Olivier Bailly.\nDefensa de la continuïtat de Grècia a l'euro\nEl comissari econòmic, Olli Rehn, ha tornat a defensar la continuïtat de Grècia en la moneda única, però ha insistit que cal que el país tiri endavant les reformes acordades amb la resta de socis comunitaris. "Estem convençuts que no hi ha un camí més fàcil", ha dit Rehn.


Fabricació i fabricació de bombes portàtils multibanda de la Xina | Heweiyongtai\nAquest producte té un volum reduït i un pes lleuger, que és convenient transportar per a cada soldat. Aquest dispositiu és capaç de dur a terme interferències defensives contra terroristes i delinqüents, simples dispositius de ràdio controlats a distància que s’utilitzen habitualment i dispositius explosius controlats a distància improvisats a partir d’eines de comunicació sense fils civils existents.\nEsquadres d’eliminació de bombes, policia especial (SWAT), protecció VIP, forces militars de seguretat, unitats antiterroristes, escamots de bombes, unitats antidroga, unitats de control fronterer, personal de control, aquests tipus de personal de policia que es beneficien molt del desplegament de qualsevol d'aquests millors sistemes de bloqueig EOD portàtils. Poden dur a terme el procés d'aplicació de la llei de manera més eficaç per reduir la possibilitat que els delinqüents filtrin la informació.\n（El contingut d'aquesta taula és només de referència. Els clients han de proporcionar bandes de freqüència en aquest format.）\nA: Fibra de vidre\nComandament a distància de joguina\nB: fibra de vidre\nFreqüència VHF, control remot\nC: fibra de vidre\nFreqüència UHF, control remot\nantena de matriu\nFàcil botó ON / OFF, pantalla OLED que mostra el nivell de la bateria\nEls DC24V i 30AH incorporats poden suportar el treball continu durant 60 minuts\ntreballant a corrent altern.\n29,5 V i 2 A El temps màxim de càrrega és de 5 hores\nPes (conté antena)\nFiabilitat i manteniment\nMTBF≥1000 hores, MTTR≤1 hora\nAnterior: Vestit d’eliminació de bombes\nPròxim: Manipulador telescòpic HWJXS-IV\nSistema de cribratge de seguretat de raigs X portàtil, Mirall d’inspecció de cotxes, Sistema d’inspecció mòbil de vehicles, Càmera d’inspecció de vídeo, Escàner d'equipatge portàtil de raigs X, Màquina d’exploració de raigs X portàtil,


Detalls del quart triomf seguit en Lliga | FCBarcelona.cat\nDetalls del quart triomf seguit en Lliga\nEls detalls del quart triomf seguit en Lliga\nEl Barça va sumar a Getafe (1-3) la quarta victòria consecutiva en el campionat. Abans van caure el València (2-1), el Saragossa (0-2) i el Sevilla (1-3). El triomf blaugrana deixa altres aspectes que cal tenir en compte.\n- El millor inici de la història del Club a domicili en Lliga es continua engrandint. La victòria al Coliseum Alfonso Pérez va ser la cinquena en cinc sortides. El rècord absolut el té el Madrid, que a la temporada 1991/92 va vèncer en els seus primers sis desplaçaments.\n- El Barça simbolitza el futbol d’atac. Durant moltes fases del partit té el contrari tancat al seu camp o fins i tot a la seva àrea. Tot i això, encara no li han xiulat cap penal a favor a la Lliga. El del Getafe, transformat per Manu del Moral, és el segon que li assenyalen en contra.\n- Gerard Piqué és el segon expulsat blaugrana de la temporada (el primer va ser Villa a San Mamés). El central va cometre dues faltes (dues mans) en tot el partit, sancionades amb dues grogues.\n- Leo Messi ha marcat en les últimes tres visites al Coliseum Alfonso Pérez.\n- Pedro va rubricar el seu primer gol a la Lliga 2010/11. Fins ara, n’havia signat un a la Champions contra el Panathinaikos i un altre a la Copa del Rei a Ceuta. Així doncs, és l’únic que ha marcat en Lliga, Champions i Copa.\n- Víctor Valdés (12) i Javier Mascherano (11) van ser els dos jugadors que més pilotes van recuperar en el matx.\n- Mascherano també va ser el futbolista que més faltes va rebre, amb quatre. En canvi, només en va cometre una.\n- Busquets va aparèixer en l’últim quart d’hora per tancar el partit i no va errar ni una sola passada (14 de 14), entre aquestes una assistència que Messi va estar a punt de convertir en l’1-4.


Opinió de Thomas Harrington sobre el resultat de les eleccions americanes, avui fa una setmana\n15.11.2016 - 06:56\nActualització: 15.11.2016 - 07:56\nM’encantaria compartir, amic meu progre, el teu sentiment d’incredulitat arran de l’elecció de Donald Trump com a president dels Estats Units. M’encantaria sentir amb tu aquesta ferida, que certament fa mal, però que va acompanyada d’una solidaritat compensatòria, càlida i afectuosa. M’encantaria seure amb tu i fulminar amb la ràbia més justa la incomparable vulgaritat i crueltat de Trump i els seus seguidors.\nPerò, tot i que m’agradaria fer això, no ho vull fer. Per què?\nPerquè et conec. Potser millor i tot que no t’atreveixes a conèixer-te a tu mateix. T’he observat molt durant aquestes tres darreres dècades i he après, amb tristor, que ets imatge i autoestima tant o més que no valors, aquests valors lloables que dius representar.\nHe vist com t’anaves acomodant a la major part de les forces socials retrogrades que demanaves d’abominar. T’he vist callar, gairebé sempre, davant la guerra no provocada. Tant, que enguany fins i tot has abraçat la candidatura d’una persona que a sang freda va destruir completament Líbia, un país real, fet de gent real, que estima els seus nens reals com ho fem tu i jo. Has callat, com deixen clar els correus de John Podesta, davant una persona que ha destruït aquell país només per guanyar un crèdit polític personal per al seu futur.\nHe vist també com restaves silenciós en veient que la mateixa persona, la candidata, celebrava perversament que haguessin ficat una baioneta pel cul al líder d’allò que abans era un estat sobirà. I ho celebrava davant desenes de milers de morts i centenars de milers de refugiats, dels refugiats que la guerra va causar.\nT’he vist aquests vuit anys cercant refugi en qualitats evanescents, com el color de la pell o la bellesa oratòria, perquè no volies assumir que el teu president progre, Obama, mancava gairebé totalment de conviccions relacionades amb els valors que tu dius reclamar.\nHe vist com no badaves boca quan es rescataven els banquers, es perseguia gent com Snowden, que s’arriscava tant per denunciar els atacs a la llibertat, i es deportaven immigrants desesperats i oprimits en quantitats que fins ara no ens podíem ni imaginar.\nI no he sentit que t’exclamessis gens ni mica per un estat que s’arroga el dret de matar ciutadans americans a sang freda si ho considera convenient –ben al contrari del que van fer aquests que tu consideres uns llibertaris estúpids i primitius.\nT’he mirat detingudament mentre no tan sol normalitzaves l’anul·lació completa i sistemàtica del poble palestí, sinó que animaves amb entusiasme els teus a prosseguir aquesta campanya salvatge, l’última prova de foc per a saber si entre els teus hi ha respectabilitat social i política.\nI he vist com menystenies la memòria de milions de persones innocents assassinades per la brutal agressió militar nord-americana a l’estranger i per la brutalitat policíaca aquí, a casa nostra. Tot per imitar aquesta inacabable orgia de culte als uniformes militars que la dreta i els seus mitjans de comunicació van desfermar després de l’11-S.\nRas i curt: des del 1992 he vist com transformaves un corrent de pensament arrelat en el sentiment humà més bàsic –l’empatia– en una icona de superioritat cultural i educativa. I, com que t’era més important sentir-te bé que no pas ajudar els afligits, has anat acceptant d’una en una totes les mesures que la dreta autoritària havia creat per a robar la dignitat a la gent.\nDe debò que després de tot això vols que compartim el teu sentiment d’incredulitat i sorpresa?\nDoncs mira, no. M’estimo més guardar-me les llàgrimes per a la gent, les idees i els programes que tu, descuradament, has anat deixant caure pel camí.


Tot a punt per a l’inici de la Seat León Eurocup 2016, Amàlia Vinyes en la cita d’Estoril - FÒRUM.ad\nel: 20/04/16 23:09\nL’Autòdrom d’Estoril serà el primer escenari en què competiran els pilots que aquesta temporada lluitaran per succeir a Pol Rosell en el palmarès del campionat Seat León Eurocup.\nAmàlia Vinyes disputarà la cita portuguesa de la León amb l’objectiu de retrobar les seves millors sensacions i poder lluitar per les posicions davanteres en cadascuna de les dues carreres previstes al programa horari d’Estoril.\nAmàlia es planteja aquesta primera cita de l’any com un test important de cara el futur. Aquest era el seu comentari abans de partir a la localitat portuguesa: “Estic treballant per cobrir el pressupost i poder seguir tot el campionat. En cas de no aconseguir-ho, aniria als circuits més propers o en els quals em sentis més còmoda competint.\nEn l’aspecte esportiu, espero fer un bon test privat en el mateix escenari en què es disputa el meeting. Després de com es va desenvolupar la primera carrera del CER a Barcelona em sento optimista”.\nEn aquest meeting inicial sembla que la inscripció no és massa nombrosa, aquesta era l’opinió de la pilot andorrana: “En la llista prèvia hi ha 17 pilots inscrits, no hi ha dubte que és inferior a les habituals d’edicions anteriors. També és cert que el nivell sembla seguir molt alt. Hi han varis pilots que habitualment lluitaven pel triomf”.\nTornant als escenaris en els quals es disputarà la León 2016, cal destacar que no hi ha grans novetats. Amàlia ha competit en la majoria: “La novetat al calendari 2016 és Mugello (Itàlia). En el meu cas també competiria per primera vegada en Red Bull (Àustria), formava part del calendari del 2015 però no vaig poder-hi anar a causa de la lesió de canell”.\nEl meeting portuguès de la present edició de la León s’iniciarà divendres que ve (dia 22) amb la disputa de les dues sèries d’entrenaments lliures de 30’.\nEls entrenaments oficials (30’) estan prevists per al dissabte (dia 23) a partir de les 8.30 h. A les 13.15 h d’aquesta mateixa jornada es disputarà la primera carrera programada a 15 voltes, màxim 40’.\nLa carrera que tancarà la cita d’Estoril es disputarà el diumenge (dia 24) a partir de les 14.35 h, i serà de la mateixa durada que l’anterior.\nCalendari Seat León Eurocup 2016.\n23-24/04 Estoril (Portugal), 14-15/05 Silverstone (Gran Bretanya), 4-5/06 Paul Ricard (França), 16-17/7 Mugello (Itàlia), 10-11/09 RedBull Ring (Àustria), 17-18/09 Nurburgring (Alemanya), 5-6/11 Barcelona-Catalunya.\nEntrada Anterior: Reporters sense Fronteres suspèn la llibertat d’informació a Andorra\nEntrada següent: L’SDADV patrocina un seminari de poesia


El Sant Andreu de bàsquet planta cara al líder | Andreuenc\nEl Sant Andreu encadena la segona derrota consecutiva (67-81) contra l’Stucom al CEM Trinitat Vella. El primer equip de bàsquet, que ha realitzat una magnífica actuació, ha dificultat les coses al líder de la categoria durant bona part del partit.\nL’absolut de bàsquet ha sortit molt endollat a la pista conscients de les seves possibilitats i aprofitant els pocs punts febles de l’adversari. Els homes de Josep Gallemí han fet somiar als aficionats andreuencs al imposar-se en el marcador al final del primer quart (19-15).\nAl segon quart, el Sant Andreu, liderat per Gerard Tejedor, ha continuat al mateix ritme sense cedir terreny al líder. L’Stucom, però, ha aconseguit remuntar el petit avantatge andreuenc i anar-se’n al vestuari amb una avantatge de tres punts (34-37).\nA la represa, l’Stucom ha demostrat perquè encapçala la classificació fent ús de la seva fortalesa física. El líder ha sortit decidit a emportar-se la victòria i ha aconseguit un avantatge de 13 punts al final del tercer quart (46-61). A l’últim quart, l’Stucom ha assegurat la victòria que ha reflectit al final del partit el marcador del pavelló CEM Trinitat Vella (67-81).\nEls quadribarrats han ofert un excel·lent joc al conjunt més fort de la categoria. Malgrat la derrota, els andreuencs han donat una molt bona imatge mostrada en una derrota que dóna moral a l’equip per afrontar el proper partit.\nFotografia: Instant del partit d’avui contra l’AE Stucom | Judit Andreu\nEtiquetes: AE StucombàsquetUE Sant Andreu


ARCA: Recuperació de l'escultura de la Pagesa de Tomàs Vila\n“Pagesa”, de Tomàs Vila torna al carrer gràcies a ARCA i a l’Ajuntament.\nA proposta d’una sòcia d’ARCA, Aina Vidal, la nostra entitat ha aconseguit la recuperació d’una escultura al mateix lloc d’on va ser retirada fa uns anys.\nAra, si anau a la Plaça Verge de la Salut, situada davant l'església de Sant Miquel i descriviu un cercle en torn a ella veureu dues figures femenines que es donen l’esquena. Una és “Dona que cus” de Pavía, l’altra la recentment recuperada “Pagesa” de Tomàs Vila.\nARCA va celebrar la seva tornada el passat 3 de maig, on hi assistiren a més dels representants d’ARCA, els regidors Sebastià Sansó (Infraestructures) i Fernando Gilet (Cultura). ARCA també vol donar les gràcies a les següents persones que han contribuit i s'han involucrat en aquest tema, Mª José Massot, directora general de Cultura i Frederic Climent, arquitecte de la regidoria d'Infraestructures.


EUSKADI GASTRONOMIKA: El formatge Idiazabal, un dels millors del món - Grupo Sagardi\nEUSKADI GASTRONOMIKA: El formatge Idiazabal, un dels millors del món\nEl millor formatge fumat del món! Aprofitem la recent distinció atorgada pels prestigiosos World Cheese Awards a un formatge pastor amb Denominació d’Origen Idiazabal per conèixer més sobre aquest producte que porta milers d’anys elaborant-se a Euskadi.\nEl formatge Idiazabal és un producte natural d’alta qualitat i de reconegut valor, declarat Patrimoni Gastronòmic Europeu l’any 1992. La Denominació d’Origen Idiazabal garanteix que es tracta d’un formatge curat amb una maduració mínima de dos mesos, elaborat a partir de llet crua d’ovella Latxa i Carranzana, i amb un quall d’origen animal mitjançant el premsat. Es pot presentar sense fumar o fumat, segons la tradició gastronòmica de les diferents valls.\nA més, el distintiu “Artzai Gazta” garanteix que el formatge prové de petites produccions familiars on es realitza tot el procés: des del maneig i les cures del ramat, passant per la munyida i l’elaboració del formatge, fins a arribar a la seva posada en el mercat sota l’etiqueta Formatge de Pastor-Artzai Gazta. El resultat és un formatge d’una qualitat exquisida.\nPer conèixer més de prop les peculiaritats d’aquests formatges i assaborir els seus diferents matisos, pots acostar-te a Goierri i visitar el Centre d’Interpretació del Formatge Idiazabal (Centro de Interpretación del Queso Idiazabal).


El responsable de la investigació de l'1-O, 'Tácito', passa a la cúpula de la Guàrdia Civil de Barcelona\nEl tinent coronel Daniel Baena deixa el càrrec de responsable de la policia judicial del cos a Catalunya i ja no dirigirà investigacions\nEl cap policial que investiga el Procés carrega contra polítics i Mossos amb un perfil ocult a Twitter. ACN\nBarcelonaEl responsable de la investigació de l'1-O, el tinent coronel de la Guàrdia Civil Daniel Baena, conegut com a Tácito per la sospita que utilitzava aquest nom a Twitter per carregar contra el Procés, abandonarà el càrrec com a responsable de la policia judicial de la Guàrdia Civil a Catalunya, des del qual dirigia investigacions sobre presumptes delictes relacionats amb l'independentisme, i passarà a tenir un lloc de gestió: serà el segon del cap de la comandància del cos a Barcelona. El nou destí s'ha publicat ja al Butlletí Oficial de la Guàrdia Civil aquest dimarts, segons ha avançat Europa Press. El nou cap, que prendrà possessió l'11 de juny, serà el coronel Pedro Antonio Pizarro de Medina.\nEll mateix havia demanat el càrrec, que havia quedat vacant. Tot i això, Eldiario.es ha avançat que la petició de Baena arriba després que els seus superiors li traslladessin "queixes de coordinació de la Fiscalia de l'Audiència Nacional i altres unitats del cos". Malgrat les crítiques, la seva tasca com a responsable de la policia judicial havia rebut l'aval del general Pedro Garrido, que fa poques setmanes va deixar el càrrec de cap de la Guàrdia Civil a Catalunya després de quatre anys.\nLes diligències dirigides per Baena han permès instruir nombroses causes que han afectat els últims anys els líders independentistes, principalment per les investigacions que van derivar en el judici que va condemnar els membres del Govern, la presidenta del Parlament i els líders de l'ANC i Òmnium per haver impulsat el referèndum de l'1-O. Baena va declarar com a testimoni en aquests procediments i també en el judici a la cúpula dels Mossos d'Esquadra, que va acabar amb l'absolució del major Josep Lluís Trapero. També ha impulsat altres investigacions contra l'entorn de Carles Puigdemont i contra els CDR.\nDe fet, Baena deixa el càrrec de la unitat de la policia judicial quan la macrocausa Voloh –primer coneguda com a operació Volhov– encara està en fase d'instrucció i en la qual Baena, a les ordres del titular del jutjat d'instrucció número 1 de Barcelona, va detenir 21 persones. Aquella peça, en un principi enfocada en un presumpte cas de corrupció, arriba fins al Tsunami Democràtic i s'investiga si la Generalitat va desviar diners públics per finançar l'estada de Puigdemont a Waterloo, entre més derivades.\nLa polèmica de 'Tácito'\nL'opinió pública va descobrir el nom de Daniel Baena sobretot arran d'una investigació del diari Público, que va difondre que el tinent coronel s'ocultava a les xarxes socials sota el pseudònim de Tácito (@nmaquiavelo1984). Amb aquest sobrenom i amb la descripció de "politòleg" criticava polítics als quals ell mateix investigava en les tres causes obertes sobre l'1 d'Octubre per presumpta sedició i rebel·lió, periodistes i les actuacions dels Mossos i les entitats i partits sobiranistes.\nTot i que Público va difondre una conversa telefònica amb el tinent coronel en què acabava admetent que gestionava el perfil juntament amb altres persones –"Jo no soc l'únic, eh?!", es defensava–, Baena sempre ha negat públicament que fos el propietari del compte o que participés en la gestió. "Hi ha hagut una associació d’un compte amb mi, perquè des d’un compte personal jo seguia aquell compte i una informació periodística va publicar això", es va defensar. Malgrat que els advocats de la defensa van demanar a la jutge del 13 que investigués si es tractava de la mateixa persona, la magistrada ho va rebutjar.\nLa jutge va explicar que no tenia "transcendència ni rellevància" investigar si el cap de la policia judicial de la Guàrdia Civil publicava piulades contra els polítics que investigava, perquè "la validesa de la seva actuació professional, elaborant atestats i informes i coordinant una investigació [que, no s'ha d'oblidar, dirigeix un jutjat instructor] no depèn de la ideologia que pugui tenir". Les defenses havien demanat que la jutge instés a Twitter a certificar l'adreça dels ordinadors des d'on Tácito havia fet determinades piulades per comprovar si tenien alguna vinculació amb el tinent coronel de la Guàrdia Civil. Argumentaven que si es demostrava que Baena i Tácito eren la mateixa persona, la investigació i els informes policials de la investigació signats pel tinent coronel s'havien d'invalidar.\n* La versió original d'aquesta notícia deia, per error, que Daniel Baena passaria a ser el cap de la comandància de Barcelona, però en realitat passa a ser el número dos.\nGuàrdia Civil Daniel Baena judicialització del procés sentència 1-O Judici al Procés


Cultura i societat, motor principal de la nova edició del festival ‘Músiques Sensibles’ - Viasona\nEl cicle tindrà lloc al Palau de la Música de Barcelona del 18 d’octubre al 23 de novembre\n11 de juny 2018, 11:45h\nArriba la sisena edició del festival Músiques Sensibles, un festival que vincula cultura i música amb el compromís i la responsabilitat social com a teló de fons.\nDel 18 d’octubre al 23 de novembre la cultura i la societat esdevindran el motor principal d’un projecte on la sensibilitat és el denominador comú de tots els agents implicats. L'objectiu és donar suport i visibilitat a entitats sense ànim de lucre que treballen en diversos camps de l’acció social. Així, els espectadors poden gaudir d'un cartell de luxe mentre contribueix a ajudar amb la seva entrada a diferents entitats que treballen pel bé comú moltes vegades amb una gran manca d’ajuts econòmics. En concret, el 10% de la recaptació va destinat a diferents entitats sense ànim de lucre entre les quals hi ha El Casal, Associació Salut Mental Barcelonès Nord, Can Pedró, Il·lusions Solidàries o Fundación Inquietarte.\nA més, el festival es caracteritza per ser un dels únics que des dels seus inicis ha mantingut un 50% o més de presència femenina en els cartells presentats.\nEl Petit Palau del Palau de la Música Catalana serà l’escenari que acollirà els artistes programats per aquesta edició. El tret de sortida el donaran Maria Arnal i Marcel Bagés, que tancaran la seva gira. Els seguiran Roger Mas i Joe Dolman, El Petit de Cal Eril, Gemma Humet i Alidé Sans, Intana, Xoel López, Carmen Boza i finalment el London Community Gospel Choir.\nLes entrades es poden comprar a través de la pàgina web del Festival i els preus varien depenent del concert i la localitat.\nMés de 15.000 espectadors han passat pels 60 concerts programats durant les cinc edicions d’aquest festival que ha donat suport a més de 25 projectes socials.


Subcampions de la Kangourou Eurocup | Institut Antoni Torroja\nEl dia 31 de maig l’equip de l’Antoni Torroja, va aconseguir posar contra les cordes als veteraníssims i grans estrategues equips italians en la Kangourou Eurocup. Solament l’equip de TALIERCIO, i tan sols per 3 punts (864 enfront als 861 del nostre centre) van acabar amb les aspiracions de coronar-se campions de la Copa Cangur.\nDes de la seva primera edició els triomfadors sempre han estat els italians per davant de qualsevol dels equips catalans participants. Enguany des del Torroja hem fet tremolar els fonaments d’aquests equips passant per davant de 10 d’ells i dels eslovens. Està clar que el pròxim any caldrà millorar l’estratègia, doncs el domini de les matemàtiques i la diversió la tenim assegurada.\nEnhorabona pel merescut segon premi d’aquesta copa internacional. Sou els subcampions d’Europa!! Esteu entre els millors matemàtics del continent.\nCategoria: Curs 2016-2017 2 de juny de 2017\nEtiquetes: Kangourou Eurocupmatemàtiques\nAnteriorPublicació anterior:El Instituto Antoni Torroja recibe, entre aplausos, a Críspin d’OlotSegüentPublicació següent:L’Institut Antoni Torroja continua la marató… de Matemàtiques


Three-Bedroom Holiday home in Ebeltoft 5 Ebeltoft Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Three-Bedroom Holiday home in Ebeltoft 5\nConvenientment situat a Ebeltoft, Three-Bedroom Holiday home in Ebeltoft 5 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Three-Bedroom Holiday home in Ebeltoft 5 asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Three-Bedroom Holiday home in Ebeltoft 5 és una elecció inteligents per a viatgers a Ebeltoft, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Three-Bedroom Holiday home in Ebeltoft 5 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Dancenter t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.


Salvatore Viale - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n6 setembre 1787\n23 novembre 1861 (74 anys)\nSalvatore Viale (Bastia, Còrsega, 1787 - 1861) fou un escriptor cors, considerat fundador de la literatura corsa moderna, autor del poema La dionomachia (1817) en italià però amb diàlegs en cors, com el Sirinatu di Sacapinu. Era advocat llicenciat a la Universitat de Pisa, i descendent d'una família d'origen genovès. El 1815 fou un dels membres de la Ghjunta de Bastia que en va dirigir la revolució posterior a la caiguda de Napoleó Bonaparte i que proposà la independència corsa, però que el Congrés de Viena va impedir.\nEs dedicà a la carrera judicial com a jutge d'instrucció de Bastia fins al 1852, on ocupà diversos càrrecs, i féu classes d'italià. El 1836 contactà amb Niccolò Tommaseo quan aquest va sojornar a Còrsega.\nI Birrichini di Bastia (1811)\nDionomachia, 1817. (Adaptada modernament al teatre per Ghjacumu Thiers. Versió catalana de Jaume Corbera, 1999, disponible a l'adreça: http://www.interromania.com/literatura/teatru/sunta/baruffe/corbera/pagina01.htm)\nPoesie Giocose, 1817.\nIl Rivoto di Pietro Cirneo (novel·la)\nIl rimorso ossia l'ultima vendetta (1836)\nCanti popolari corsi, 1843.\nLa sposa d'Abido, saggio di versi italiani e di canti popolari corsi, 1843.\nNovelle corse, 1846.\nComponimenti in versi e in prosa, 1857\nDell'uso della lingua patria in Corsica, 1858.\nDell'uso dei costumi corsi, 1860.\nISNI: 0000 0000 6143 8269\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Salvatore_Viale&oldid=20399951»\nPersones de Bastia\nEscriptors en cors\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 oct 2018 a les 07:41.


Tukkonen és director d'una escola de Järvenpää (Finlàndia). Destaca que la clau de l'èxit del sistema educatiu finlandès és la formació universitària dels mestres, que permet després dotar-los de més autonomia.\nA Finlàndia fa dècades que no tenen inspectors educatius. “Menys control, més confiança”, sentencia Pekka Tukonen, director de l’escola Saunakallio, a la localitat finlandesa de Järvenpää. Una confiança, això sí, que no és gratuïta, sinó que es recolza en un professorat que ha passat per una formació universitària de primer nivell. Aquest és, segons Tukonen, el principal secret del model educatiu finlandès, l’enveja de tots els països que volen millorar els seus resultats educatius.\nEn aquesta entrevista, i a partir del seu dia a dia com a director, Tukonen explica, amb un català sorprenent -va treballar uns anys a Sant Cugat del Vallès-, alguns dels aspectes més destacats de l’educació finlandesa. Aquesta setmana ha estat a Barcelona participant en un simposi organitzat pel programa de millora de la formació de mestres (MIF).\nNo hi ha inspecció escolar des de 1977. El municipi exerceix un cert control sobre les escoles, i envia als organismes estatals informes sobre com van els centres i sobre els seus projectes municipals -el nostre potencia la gimnàstica i les noves tecnologies-. No tenim inspecció ni veiem la necessitat de tenir-ne, sinó que confiem en els mestres. Perquè han estat molt ben formats. La formació dels mestres és la peça clau de l’èxit sistema educatiu finlandès.\nLlavors qui avalua els resultats de l’escola o el professor?\nEl consell escolar municipal, integrat per representants polítics i d’altres àmbits. Analitza informes de totes les escoles, i estableix les pautes per seguir cada curs.\nLa concreció dels currículums es fa sobretot a nivell municipal, sí. El nivell currícular estatal és realment breu. En el cas del nostre municipi, de 40.000 habitants, les cinc escoles hem unificat el currículum, amb petites diferències. Amb l’excepció que la nostra escola té més famílies amb nivell socioeconòmic baix, i per això rebem més recursos. Però més enllà d’això és el mateix. Ara estem treballant en un nou currículum, que entrarà en vigor el 2016. Els renovem cada 10 o 15 anys.\nUna altra de les raons de l’èxit educatiu finlandès és que les pautes nacionals per a l’educació han de durar independentment de les forces polítiques que governin. Guanyi qui guanyi no canvia el pla educatiu nacional. Des de mitjans dels 70 hem tingut una vintena de ministres d’eduació, però els canvis han estat molt pocs. Sense voler criticar el sistema educatiu espanyol, aquí hi ha moltes més reformes en funció del partit polític que mana. I el vaixell no sap exactament cap on ha d’anar.\nQuin és el seu dia a dia com a director? Fa molt de mestre o d’administrador?\nTenim bastanta menys burocràcia que a Espanya. En el meu dia a dia, passo una tercera part de la jornada en contacte directe amb els alumnes. Parlo bastant amb ells, m’hi trobo, els ajudo, motivo… I també en contacte amb els meus mestres, esclar.\nHome, és clar! També intervinc quan algun alumne té problemes o es porta malament, o sempre que veig alguna cosa anormal. Senzillament entro a l’aula en qualsevol moment. També pel treball psicopedagògic. Porto l’equip de treball psicopedagògic i necessitem saber les relacions que s’estableixen entre els alumnes, qui necessita suport. El millor és ser on passen aquestes coses.\nSobre l’excel·lència de la formació dels mestres, vostè com a director la corrobora? Quan li arriben nous mestres a l’escola, tots ells compleixen amb les seves expectatives?\nÉs que clar, els mestres no m’arriben, els seleccionem. No funcionem amb oposicions, com a Espanya. Mira, a la tardor necessitem tres mestres nous. Doncs bé, ara hem obert places. Necessitem un mestre que a més tingui coneixements de treballs manuals. A la crida que fa l’escola hi responen desenes d’aspirants. La primera selecció la fem a través dels currículums i sense veure el nom ni la identitat de les persones, per ser més objectius. Un cop feta la primera criba, en queden una quinzena. Amb aquests jo hi intercanvio unes impressions per internet. I a partir de les seves respostes, en seleccionem quatre o cinc als quals ja entrevistem personalment.\nL’equip directiu. Però el consell escolar municipal hi ha de donar el vistiplau. No puc escollir persones sense la qualificació demandada, per exemple. Les decisions les he de justificar davant el consell escolar. És un bon sistema, la veritat, perquè dóna autonomia a les escoles. És una mica perillós, però s’ha de basar en la confiança.\nA Finlàndia la veritat és que els mestres no ens hem de concentrar tant en temes socials com a Espanya o Catalunya. En el cas del nostre barri sí que hi ha una mica més de problemes de base que a la resta, i rebem més ajudes de l’Estat, que destina uns 26 milions d’euros per escoles que tenen un nivell d’immigranció, d’atur o de baixa formatió dels pares per sobre de la mitjana del país. Amb aquests recursos contractem una treballadora familiar, que ajuda les famílies i els seus fills.\nA la nostra escola són 17, però la mitjana del país és d’uns 21 i el màxim està en 25. Quan algú sobrepassa els 25 té dret a demanar un altre mestre. I així fan classe dos docents en una mateixa aula.\nQuina participació hi ha de les famílies a l’escola?\nPer acabar. Sabem que Finlàndia és un referent, però digui’ns un defecte del seu sistema.\n3 Comentaris on Pekka Tukonen: “A Finlàndia no tenim inspectors educatius, confiem en els mestres”\nRoser // 28/02/2015 a les 11:00 // Respon\nTot i estar molt d’acord en la majoria de plantejaments que fa el sr Tukonen, l’aspecte de la manera com accedeixen a la funció docent els ensenyants no m’acaba de fer el pes. M’explico: a manca de conèixer els detalls del procediment, que ben segur són explícits, no deixa de fer l’efecte que la cosa funciona per la tria habitual de l’amiguisme, els contactes i recomanacions. El sistema d’accés tipus oposició, examen de mèrits o alguna cosa que s’hi assembli crec que és molt més transparent i ofereix igualtat d’oportunitats entre els aspirants. I cal dir que en aquests moments el que s’està duent a terme a Catalunya és bastant correcte. Una altra cosa és la manera com encavat es du a terme la Formació Permanent i els incentius que ofereix l’administració per aquells docents que estan al dia i en permanent reciclatge.\ntutorialero // 18/08/2015 a les 9:08 // Respon\nM. Dolors // 28/05/2016 a les 21:17 // Respon\nAquí també funciona així amb les places estructurals, és el ‘coladero’ dels amiguets. I molts no saben fer la ‘O’ en un ”canuto”\nPekka Tukonen: “A Finlàndia no tenim inspectors educatius, confiem en els mestres” – testwp\nAina Tarabini: “El fracàs escolar és un problema social i estructural” – testwp


L'Ajuntament de Castelló rep una subvenció de l'IVACE de 165.000 euros - El Miragall\nL'Ajuntament de Castelló rep una subvenció de l'IVACE de 165.000 euros\n23.03.2021 16.45 h\nL'Ajuntament de Castelló ha aconseguit una subvenció de L'IVACE, de 165.202,48 € per a la millora del polígon industrial EL PLA I i II.\nL'objectiu de les millores previstes són una posada en valor el polígon industrial 'El Pla' de Castelló, de manera que es faciliten serveis demandats per potencials empreses que pretenguen implantar-se, entre elles fibra òptica. A més, es pretén modernitzar la instal·lació de l'enllumenat públic de manera que siga més eficient ambientalment i econòmicament.\nLes actuacions que es plantegen suposen un 100% d'aprofitament, perquè poden ser beneficiàries tant les empreses existents com les futures a implantar.\n.- Obra civil per a implantació de fibra òptica, mitjançant canalització subterrània de tipus telecomunicacions en rasa i amb tub. Aquesta mesura afectarà a tot el polígon, aprofitament del 100% i pretén millorar els serveis a oferir al polígon per a les empreses existents i potencials. S'espera aconseguir la implantació de noves empreses.\n.- Millora de l'enllumenat públic mitjançant substitució de les lluminàries existents i reposició de columnes afectades per accidents. Actualment es disposa de 178 punts de llum. Les lluminàries actuals funcionen amb llums de VSAP de 250 W, i es planteja la seua substitució per lluminàries amb tecnologia led, de millor eficiència energètica, de potències 60, 78 o 98 W segons l'ample dels vials i disposició dels fanals, per a arribar als valors lumínics adequats. La millora es planteja en tots els vials que formen el polígon, aprofitament del 100%. Amb aquesta mesura es pretén millorar l'eficiència del servei existent i adequar la instal·lació renovada al Reglament d'eficiència energètica d'enllumenat exterior (i les seues instruccions tècniques complementàries).\n.- Senyalització horitzontal i vertical de trànsit, tant en els vials del polígon com en un dels traçats de connexió del nucli urbà amb el polígon d'accés no rodat, proposat en l'estudi de mobilitat de Pla General Estructural en tramitació. La millora es planteja en tots els vials que formen el polígon, aprofitament del 100%. Es tracta tant de marques viàries i altres pintats homologats com de muntatge de senyals de circulació subjectes mecànicament a pals formigonats.\nMillora il·luminat públic, mitjançant mesures d'eficiència energètica o energies renovables\nEl percentatge d'aprofitament és dels 100 per cent, la data d'inici l'1 de juny de 2021 i la data de finalització és el 31 de desembre de 2021.\nCost d'execució de les obres o instal·lacions és de 194.993,65 €, el cost dels béns i equips és de 0,00 €, i el cost de redacció de projectes d'obra o instal·lació, d'estudis de seguretat i salut i direcció d'obra, sempre que es contracten externament és de 4.840,00 €, el total del pressupost accedeix a 199.833,65 €.


Suquet de carbasso amb sípia i gambes | Recepta de cuina de Assumpció Brujats Barnés - RECEPTES.CAT\nTallar el carbassó a daus grans i la ceba a la juliana, ben fineta.\nUnta una cassola i posar-hi el carbassó i la ceba i un xic de sal. Anar remenant mentre la ceba rosseja una mica. Quan s'enganxi afegir-hi 1 tasseta petita d'aigua, tapar i deixar que bulli durant 15 m.\nMentre va fent, agafeu les gambes (també es pot fer amb llagostins) i retallar la carcassa amb unes tisores i separar-la deixant el cap i la punta de la cua.\nPosar les carcasses en un pot i fer-les bullir amb un got d'aigua. Separar la meitat del brou i afegir-lo a la cassola, juntament amb la sípia a tires després de separar la salsa i posar-la en un morter.\nAfegir al morter l'any i julivert i picar-ho amb la mà de morter. Afegir-hi el brou que queda, remeneu-ho i aboqueu-lo tot plegat a la cassola i un cop arrenqui el bull, comproveu si el carbassó és cuit. Si és així, afegiu-hi les gambes i tapeu-ho. Deixar-ho 5 minuts i tanqueu el fogó.\nAmb 30-40 minuts podeu tenir un suquet lleuger, hipocalòric, baix en greixos i sa.\nEmplatar-ho amb un plat fondu, si és vol servi amb el seu suc.\nEtiquetes: Lleuger Afegir etiqueta\nEnllaça aquesta recepta: Receptes.cat/recepta9577


Política de cookies | MakerShopBCN\nEn qualsevol moment pots canviar o retirar el teu consentiment de cookies en el nostre lloc web.\nAquest consentiment afecta a aquest domini: makershopbcn.com\nCom la major part dels serveis web online, la nostra botiga utilitza cookies pròpies i de tercers per a diferents propòsits. Les pròpies són les més necessàries perquè el lloc web funcioni de forma adequada, i no recullen dades personals sobre tu.\nEssencials: Algunes cookies són necessàries per a poder fer funcionar el lloc web. Per exemple, les corresponents a la teva sessió d’usuari o al teu carret. Sense elles el lloc web no podria funcionar o no fer-lo de forma segura almenys.\nQuan entres per primera vegada pots decidir com canviar les preferències a través del botó que apareix a baix sobre l’ acceptació de cookies. Posteriorment, pots canviar les teves preferències sobre cookies en aquesta pàgina de cookies.


Molins de mà: autosuficiència en temps d’autarquia\nEl molí de mà rotatiu…\nFa unes setmanes ens havíem ocupat dels molins manuals a propòsit de la troballa en un bancal de la Pedrera (Monòver) d’una moleta que pertanyia a un molí de pedra manual del segle XVII. Si la peça formava part d’una màquina d’aquesta època, la tecnologia es remuntava uns quants mil·lennis amunt, fins al Neolític.\nDesprés que s’haguera publicat aquesta entrada, vam saber que el molí de mà s’havia usat a Monòver fins a despús-ahir. Efectivament, el molí de les fotografies, un molí de mà rotatiu, arreplegat en una casa de camp dels Molins (Monòver), s’havia emprat durant la postguerra per a abastir la casa i, segurament, per a fugir dels controls fiscals, de la mateixa manera que al segle XVII els usuaris d’aquest estri escapaven del monopoli que el senyor feudal tenia sobre la mòlta, que s’havia de fer de manera obligada al seu molí.\nEl molí de mà rotatiu de la fotografia està tallat en marbre roig o marbre alacant sense polir i conserva les marques de l’escalpre del picapedrer. A l’esquerra li manca la maneta de fusta per a fer-lo rodar i, al centre, l’eix, que es troba partit, i que havia de sobreeixir per dalt. A través d’un rebaix circular de forma cònica s’introduïa el gra per l’orifici central.\nActualment, l’ús del molí de pedra s’aconsella en el cas de l’elaboració de productes ecològics. Els cereals que s’obtenen dels cultius ecològics es molen amb la mola de pedra per evitar que la farina resultant perda les seues propietats naturals. Hi ha alguns forns que comercialitzen pa elaborat d’aquesta manera. En el meu cas, menge pa del forn del Rincón del Segura, també en Pitus elabora el pa amb aquesta tècnica i, finalment, es comercialitzen molins de mà de pedra per a ús domèstic, uns molins que, encara que amb una aparença més sofisticada, amaguen en el seu interior una moleta de pedra neolítica.\nNo és la mòlta del gra l’única faena que es realitzava de manera domèstica i autogestionada en els anys de postguerra, també l’elaboració de l’oli es feia de la mateixa forma. Segons el mateix informant, una almàssera o trull s’improvisava així: les olives s’anaven partint una a una fins al pinyol i s’introduïen en una saca, quan s’omplia, es col·locava en alt dins d’un cossi i a continuació es posaven unes lloses al capdamunt, el pes de les lloses anava fent regalimar l’oli a poc a poc.\n…i el sabó\nUna altra informació sobre l’ús de tècniques d’antiguitat immemorial ens la donava fa uns anys Encarna Beltran, una senyora major de la partida dels Martines, llogarret de la Múrcia catalanoparlant situat prop de l’Alguenya. En aquest cas es tractava de la fabricació de sabó a partir de les morques i l’oli gastat i la cendra de la barrella. Una tècnica que els habitants dels Martines van haver de recuperar, enmig de l’escassedat extrema de la postguerra, de la memòria dels més grans. Tot el procés d’elaboració del sabó de cendra de barrella es feia de manera comunitària i el producte es repartia entre tots els veïns.\nEl període d’autarquia va obligar a recuperar dels més majors les tècniques d’autoabastiment que una millora de la qualitat de vida havia anat arraconant, però que encara es trobaven a l’abast en la memòria de la generació més major. Què faríem nosaltres ara davant una situació semblant?\n< ?php if(function_exists(“Post2PDF”)) Post2PDF(); ?> Imprimir (pdf)\npos aspavilar i canviar els havits de consum. Informarse, aprendre, preguntar, seleccionar, tindre criteri, ser autodidactes, començar a fer proves i coses, equivocarnos, tornar a equivocarnos, viure, procurar cobrir les necessitats vitals primer, continuar aprenent, riure, compartir, disfrutar, buscar mes informacio.\nLa situació semblant es ara mateix, només que no ho volem veure, cal obrir be els ulls.\n13-11-2010 11:47 pm\nSí, però ells no havien perdut el “fil”, la memòria social. La humanitat, diuen, va haver d’aprendre a fer foc dos voltes. Anem pel mateix camí…


La Petita Llibreria: 03/27/15\nA partir d’avui serem amics de l’Edu, un jove periodista que ha perdut la xicota, que té una feina que no li agrada i al qual tothom el colla per que faci coses, conegui noies, i millori la seva vida, segons la visió dels altres per descomptat, mentre que dins d’ell pateix un trencament dels esquemes tradicionals que abraça tots aquests àmbits.\nAquesta novel·la que sembla superficial, al més pur estil Friends a la catalana, és més profunda del que sembla, ja que tota ella gira en la recerca de la felicitat, de sortir del cau fosc infeliç on ens té submergits la crisi econòmica, els amors frustrats, els calers i la feina poc agraïda, una barreja de paranoies existencials que barrejades fan un còctel molt explosiu.\nSi digues que no he posat cara d’algun conegut en algun dels personatges mentiria, fins i tot podríem dir que hi he posat la meva en algun moment. Tots hem tingut algun moment de frustració, en que et ve de gust trencar amb tot i començar de nou però no es pot fer, i si amb tot això no hi hagués prou afegiu les dates nadalenques a la equació.\nUna Barcelona que desperta esplendorosa i s’apaga amb la música de discoteca és un personatge per si sol on descobrir nous llocs on anar a prendre una copa o a sopar, una ciutat que s’amaga dins la Barcelona que no veiem ja que no dediquem ni un minut a observar-la.\nL’Edu, ara un jove solter del Barri del Born, ens parla en primera persona i veurem com intenta fer cas de molts dels consells dels seus companys i de la seva germana bessona, i així és com l’acompanyarem a fer cursets de gairebé tot: Tàpers creatius, danses tribals, Origami, Reiki, tota una odissea per trobar la felicitat.\nEn Carlos és la veu del sentit pràctic, en voleu un exemple, segons ell si us heu de lligar a una de més de trenta que no tingui fills, millor gossos que es poden sacrificar. La Paula és el reflex de la treballadora precària i amb un sou per malviure, i de l’Aina, la ex-novia, millor que la conegueu vosaltres mateixos.\nEn la veu de l’Edu també descobrireu moltes veritats com els canvis a la ciutat, com el barri del Born s’ha transformat i com els turistes s’han fet amb els indrets de la gent del carrer i els seus veïns.\nUna obra amb una fina sensibilitat que us apassionarà i no podreu deixar de recomanar a amics, coneguts i saludats, tal i com ens diu en Jordi Rourera (editor d’RBA La Magrana).\nRealment la vida, la fortuna, i la casualitat s’han conjurat per fer la guitza a l’Edu? Com molt bé llegireu a la contraportada:\n“De vegades agafen ganes de partir-li les fletxes a Cupido. I la cara, sobretot la cara.”\nNomés podem dir-li a l’Edu que no s’amoïni, que per Sant Jordi tindrà un gran èxit garantit.\nEtiquetes de comentaris: irònic, La Magrana, Psicològica, RBA


Més difícil encara | Futfem.cat\nL'Espanyol s'enfronta aquest dissabte al líder de la competició amb l'única intenció de sumar per sortir de les places de descens com més aviat millor\nHi ha una dita castellana que diu 'munta un circ, et creixen els nans'. L'Espanyol, ofegat al fons de la classificació i després de trobar-se amb tot tipus de dificultats, ha de fer el seu millor truc d'escapisme, com si d'un mag es tractés, per sortir de la zona complicada. El seu millor número. El més difícil encara.\nDesprés de l'aturada pels compromisos de les seleccions territorials, l'equip blanc-i-blau reprèn la Lliga contra el millor equip d'aquesta temporada. Un Atlético de Madrid que arriba a la ciutat esportiva Dani Jarque invicte i amb només tres empats en tota la Lliga. Això fa encara més difícil el partit que ha d'afrontar un equip que, tot i la seva millora, es veu amb l'aigua al coll. Haurà d'oferir la seva millor versió per aturar una màquina que funciona com un rellotge. Tot i el valuós empat de fa dues setmanes al camp del Valencia, l'equip es troba a la quinzena posició en zona de descens.\nTot i així, Luismi Marín ha volgut que l'equip «s'aïlli de la posició on està» i els ha transmès que «cada partit s'ha de sumar tot el que es pugui sigui el rival que sigui». «S'ha d'estar tranquil, sense mirar la classificació i anar partit a partit» valora el tècnic. Per l'entrenador 'perico', el rival «és el millor equip i té possiblement dos o tres de les millors jugadores d'aquesta Lliga». Per afrontar aquest partit, Luismi ha demanat a les jugadores que siguin «fortes psicològicament, que estiguin unides dintre del camp, que lluitin cada pilota i que estiguin atentes, sobretot quan la tingui Sònia Bermúdez, però sense deixar de banda a les altres jugadores».\nPer aquest partit, el tècnic podrà comptar amb les dues incorporacions d'aquest hivern: Luana i Dulce. D'elles ha comentat que no estan al 100 per cent: «Encara han d'assimilar el ritme d'aquesta Lliga i són conscients que han de posar dues marxes més». «No hi ha molt de marge, però han d'anar a poc a poc» explica Luismi. Sobre la possibilitat de jugar d'inici, l'entrenador no ha volgut donar pistes i vol donar-se temps per decidir-ho.\nL'únic dubte que tindrà l'equip blanc-i-blau serà el de Carola, que té un petit trencament muscular.\nEls últims 6 partits entre Espanyol i Atlético de Madrid han estat victòries madrilenyes. L'any passat, el conjunt 'perico' va perdre per 1 a 2. L'últim resultat positiu blanc-i-blau va ser una victòria per 2 a 1 a la Dani Jarque a la jornada 20 de la temporada 2013/14, amb gols de Paloma i Núria Mendoza.\nEtiquetes Primera\tEspanyol\tAtlético


Vila Reial de Penàguila: Carrer Verge del Patrocini\nAlgu em pot dir el nom d`alguna persona que apareix en la fotografia´.Em dic Javier y el meu pare es de Penaguila.Al fons veig la casa dels meus ávis.El meu pare no reconeix a ningu.¿molts anys fa de la nevada grossa?.Un saludet al poble.\nJo he parlat en algunes de les persones més majors del poble, i ningú les coneix. La persona que em va deixar aquestes fotografies tampoc sap qui hi son . Així que les fotos son bastant antigues. Aprofite l’ocasió per a dir-te que si tens fotografies antigues o actuals del poble, i les vols compartir amb tots al blog (sense cap obligació), les escaneges, les envies al e-mail i jo les publique amb el teu nom.\nPel que fa a la nevada grossa, vaig llegir en un programa de festes que va ser l’any 1924. Algunes persones diuen que eixes fotos no deuen de ser perquè el que es conta de boca a boca, es que la neu arribava fins els balcons, i en eixes fotos hi ha molta neu, però no fins els balcons.


Els portaveus dels grups amb l'alcalde, després de la Junta\nFoto de unitat quasi completa la d'aquest migdia a l'Ajuntament. Després de la Junta de Portaveus convocada per tractar sobre el tema de la seguretat a la ciutat, i especialment a Rocafonda i Cerdanyola, tots els grups a excepció de la CUP i PxC han acordat una declaració amb una bateria d'acords per la millora de la seguretat i la convivència. Entre els acords consensuats hi ha cobrir les 10 vacants existents a la plantilla de la Policia Local o refermar la petició de més efectius de Mossos d'Esquadra al Departament d'Interior de la Generalitat.\nEls grups del PSC, CiU, ERC, Ciutadans, Volem i ICV-EUiA han acordat "actuar de forma contundent contra les activitats delictives que afecten de manera especial als col·lectius més vulnerables i contra aquells grups delictius que generen més inseguretat" i "abordar la inseguretat, amb especial atenció a les persones amb més risc de vulnerabilitat, i a les persones joves, amb programes d’intervenció social, educativa i habitacional".\nAposten per crear espais de participació per "un diàleg permanent sobre la situació i les necessitats i percepcions de seguretat a la ciutat i els barris" i vetllaran, segons han signat per "fer front a aquests compromisos amb la màxima unitat i consens polítics i socials, entenent que la seguretat ciutadana és un bé comú del qual no s’ha de fer ús partidista".\nPel PP és "una esmena a la totalitat del model policial"\nEl Partit Popular s'ha afegit a la buscada imatge d'unitat tot i alguns dubtes que el seu portaveu, José Manuel López, ha volgut clarificar. "Hem posat una sèrie de condicions i estem contents no només que s'acceptin sinó també perquè els extrems queden fora", ha dit en referència a que CUP i PP són els grups que no han subscrit el text. Per López "aquest text és una esmena a la totalitat del model policial que hi ha hagut fins ara" i celebra que en el text es plantegin "mesures mediàtiques davant la problemàtica evident de la delinqüència, no és moment de filosofar".


Viure el Rally MonteCarlo Historic 2019\nHome > Notícies > Viure el Rally MonteCarlo Historique 2019\nSense ser pilot, ni copilot ni assistència el rally MonteCarlo va ser magnífic. Quin goig que fa un rally així!\nCom en les darreres edicions, aquest 2019, part dels treballadors de Blunik vam voler ser i donar suport a tots pilots i copilots que trien els aparells Blunik per acompanyar-los en els moments de la competició de la regularitat.\nConèixer-vos personalment ens encanta, ajudar-vos en moments de rallys ens satisfà i si a més esteu entre els guanyadors…llavors ja toquem les estrelles!\nFelicitats al guanyadors de 22ème Rallye Monte-Carlo Historique 2019:\n1ª posició Scratx: Badosa Michel – Reidl Mogens (Renaul 8): 1670p\n2ª posició Scratx: De Angelis Alessio – Sisit Sergio (Fiat Ritmo 60): 2260p\n3ª posició Scratx: Canela Massimo – Arena Nicolas (Lancia Fulvia): 2400p\nUna felicitació especial a tots els membres de l’equip Blunik Racing Team:\n70 Philippe Guillemat-Anthony Guillemat (Volkswagen 1303S) : 9740p\n76 Ghislain Gaubert- Guillaume Gaubert (Porche 911 SC) : 2990p, 1er mitja Alta, 5è Scratx\n113 David Nogareda- Sergi Giralt (Porche 911 2.0): 4310p, 4rts de categoria, 11è Scratx\n269 Piotr Cisowski – Natalia Cisowska (Polski fiat 125P) : 10è mitja internmitja, 46è Scratx\n114 Francesc Segu- Joaquim Segu (VW-Porche 914/4): 21800p, 88è Scratx\n124 Jean-Marc Duprat- Aime Pascal (Fiat 124 coupe) : 187è Scratx\n63 Alvaro Rollan-Juan Rollan (Porche 911 2.2): Curt però intens\n61 Victor Sagi-Victor Sagi Jr (Porche 911 2.0): Molts ànims Sagi!\nMés informació: » Rally Monte Carlo amb Blunik: Dos trips en un sol aparell » Viure el Rally Monte Carlo Historique 2020 » Kit Plus Monte-Carlo: la nostra recomenació amb un 13% de descompte


El projecte del Port Olímpic | Port Olímpic\nEl projecte del Port Olímpic\nEl Port Olímpic de Barcelona ha iniciat el canvi basat en 4 pilars que marcaran la seva recuperació per la ciutadania: un espai de ciutat viu per a tothom, la nàutica, l’economia blava i la gastronomia.\nConstruït l’any 1990 per acollir les competicions de vela esportiva dels Jocs Olímpics de Barcelona ’92, el Port Olímpic s’ha convertit en un espai emblemàtic de la ciutat.\nLa seva oferta d’oci i la seva privilegiada ubicació —entre les platges del Somorrostro i de la Nova Icària, als peus d’edificis singulars com la Torre Mapfre o l’Hotel Arts i de la reconeguda escultura de Frank Gehry— el converteixen en un lloc de gaudi per a la ciutadania, un punt d’atracció per a les persones que visiten la ciutat i un espai de trobada per als amants dels esports nàutics.\nUn punt de trobada per als qui estimem i gaudim del mar.\nLa gran transformació del Port Olímpic, que suposarà una inversió total de més de 40 milions d’euros, es durà a terme durant els pròxims 6 anys sense aturar l’activitat quotidiana que s’hi desenvolupa.\nEl Port Olímpic és una aposta ferma de l’Ajuntament de Barcelona per a la transformació del litoral barceloní, amb la visió que reneixi com un nou espai de ciutat i un lloc de referència que connecti el mar amb la ciutat.\nUN NOU ESPAI ON ES RECONCILIEN EL MAR I LA CIUTAT\nUn dels objectius fonamentals del projecte és la millora de l’accessibilitat del Port Olímpic i la seva integració amb la ciutat, amb més zones per a la trobada ciutadana que permetin potenciar els usos socials i quotidians de la ciutadania, especialment del districte de Sant Martí.\nLes noves actuacions crearan espais per a treballar, per al passeig i per a la pràctica esportiva, esdevenint així un punt de trobada que convertiran el Port Olímpic en un nou espai de gaudi per a la ciutadania i per als visitants de Barcelona.\nEntre aquestes actuacions destaquem:\nCreació d’un nou accés que connectarà l’Avinguda del Litoral amb la cota inferior del Moll de Mestral, millorant així la continuïtat amb els barris de la Vila Olímpica i el Parc del Port Olímpic.\nRetirada de les terrasses del Moll de Mestral i reforma de l’espai per a la recuperació de més de 10.000 m2 d’espai destinats al passeig i la pràctica d’esport.\nUN PORT DE DIVULGACIÓ NÀUTICA I PROMOCIÓ ESPORTIVA ACCESSIBLE I SOSTENIBLE\nAplicació de polítiques tarifàries accessibles, que prioritzin les embarcacions de menor eslora i amb bonificacions basades en criteris de sostenibilitat.\nReforma de les instal·lacions del Centre Municipal de Vela, amb l’objectiu de disposar d’un espai per incentivar la formació i pràctica de l’esport, especialment entre els més joves.\nUN NOU POL D’ACTIVITAT ECONÒMICA VINCULADA AL MAR\nUn altre pilar estratègic és promoure un nou model d’usos i activitats centrats en l’economia blava, entesa com una economia vinculada al mar, no contaminant, eficient en l’ús de recursos i basada en models de producció i consum sostenibles.\nAixí el Port Olímpic esdevindrà un nou punt d’activitat diària, productiva, sostenible i innovadora que el converteixi en un port viu, obert els 365 dies de l’any, amb activitats accessibles per a tothom i connectat amb la ciutadania\nRecuperació dels espais ocupats per l’oci nocturn al Moll de Mestral per a l’obertura de nous locals orientats a l’economia blava.\nRehabilitació integral dels locals i pallols ubicats al Dic de Recer.\nUrbanització del Dic de Recer amb la generació de dos nous accessos intermedis, que connectaran la zona de passeig de la cota Ciutat amb la cota Port.\nUNA PROPOSTA GASTRONÒMICA DE QUALITAT, PROPERA I MEDITERRÀNIA\nEl quart pilar gira al voltant de l’oferta gastronòmica del Port Olímpic que, des dels seus inicis, ha format part de la identitat de l’equipament.\nEl Port Olímpic esdevindrà un espai on s’aplega la tradició i la innovació, un punt d’unió per gaudir d’una dieta saludable i amb gust mediterrani.\nL’espai gastronòmic ubicat al Moll de Gregal manté l’aposta per una cuina mediterrània, de proximitat i vinculada al mar, contribuint així que el Port Olímpic es mantingui com a un espai viu durant el període de transformació.\nLA TRANSFORMACIÓ DEL PORT OLÍMPIC, AMB CRITERIS DE GESTIÓ PÚBLICA I SOSTENIBILITAT\nL’eix d’aquest criteri radica en la millora de la qualitat de vida de la ciutadania des d’una gestió capdavantera amb compromís, integritat, cooperació, innovació i excel·lència.\nLa gestió del Port Olímpic és propera a la ciutadania i garanteix la seguretat de les persones i instal·lacions, formula polítiques de preus accessibles i aposta per la millora, conservació i manteniment del patrimoni de la ciutat.\nObres de millora al Dic de Recer per garantir la seguretat integral del Port Olímpic i la seva funcionalitat. Construcció d’un nou bota-ones i reforç dels quatre dics submergits amb la col·locació de 2.000 blocs de formigó.\nLes certificacions Global Safe Site i Safe Tourism Certified acrediten que l’activitat del Port Olímpic és segura i que compleix amb totes les mesures preventives per evitar la possible propagació de la COVID-19.\nD’altra banda el Port Olímpic serà un port innovador en gestió ambiental i alineat amb els objectius de desenvolupament sostenible ODS 2030 com són:\nSostenibilitat de materials i minimització de l’impacte sobre el medi marí.\nNaturalització dels blocs de formigó ubicats als dics submergits del Port Olímpic per afavorir la recuperació de la biodiversitat del litoral barceloní.\nDisminució de la generació de residus i impuls de la recollida selectiva.\nReducció del consum energètic i aprofitament de les energies renovables, especialment la solar.\nDotació de més verd, amb l’objectiu de convertir el Port Olímpic en un espai més habitable.


L'equip de govern segueix treballant | Seu Electrònica de Sant Llorenç des Cardassar\nL'equip de govern segueix treballant\nCompartir L'equip de govern segueix treballant\nAquest matí, el batle de l’Ajuntament de Sant Llorenç des Cardassar, Mateu Puigròs, s’ha reunit telemàticament amb la presidenta del Consell de Mallorca, Catalina Cladera, i amb altres batles de la comarca de Llevant. La finalitat de l’encontre ha estat tractar el funcionament dels Ajuntaments en general. També s’han tractat alguns aspectes més concrets, com per exemple la gestió dels serveis socials i dels residus.\nUna vegada finalitzada la reunió, l’equip de govern ha dialogat, també de forma telemàtica, per tal d’establir un pla estratègic amb l’objectiu de gestionar els afers que afecten el dia a dia de la ciutadania i per coordinar totes les tasques i mesures concretes establides davant la situació provocada pel COVID-19.\nDes de l’Ajuntament volem manifestar que, tot i la situació que estam vivint i les modificacions protocol·làries que hem hagut d’establir, seguim fent feina dia rere dia per afrontar totes les adversitats a les quals ens estam enfrontant.\nA més, vos deixam l'enllaç del web del Consell de Mallorca referent a l'estat d'alarma pel COVID-19.


Sistemes d'Informació Geogràfica | Topografia a Catalunya | A2Topografia\nTopografia a Catalunya\nmesuraments i plànols\nEdificacions i obres civils\nSistemes d’Informació Geogràfica – SIG\nInicio » Sistemes d’Informació Geogràfica – SIG\nHe llegit la política de privacitat i accepto el tractament de les meves dades d’acord amb els següents requisits\nGestió de les dades per poder atendre consultes.\nEl seu consentiment, a través de l’acceptació d’aquestes condicions.\nEls interessats poden exercir els seus drets d’accés, rectificació, supressió, portabilitat i la limitació o oposició, dirigint-se per escrit a l’adreça info@a2topografia.es, adjuntant una còpia del DNI del titular de les dades.\nPer informació més detallada pot consultar la política de privacitat\nQue és un Sistema d’Informació Geogràfica?\nUn Sistema d’Informació Geogràfica (SIG) és una eina per a la gestió, anàlisis i visualització de dades geogràfiques.\nLa gestió de dades georreferenciades mitjançant un SIG permet la explotació de les eines cartogràfiques més innovadores, combinant-les amb les bases de dades més complexes per tal d’obtenir els millors resultats.\nPer què utilitzar un SIG?\nEls nostres serveis de SIG permeten adaptar empreses privades a aquesta eina tecnològica poc utilitzada actualment, sobretot en el sector agrícola.\nEl rendiment econòmic d’aquest tipus d’eines està ampliament demostrat i la globalització d’aquest servei ha permès que els costos siguin assumibles per a tot tipus d’empreses, incloent les PYMES més petites.\nC/ Nou, n.7\n696 495 367\nC/Francesc Oller n.1, 4r-2a\n652 169 275\n© A2 Topografia 2022\t& Topografia a Catalunya\nAquest web utilitza cookies pròpies i de tercers per optimitzar i adaptar-se a la vostra navegació, i per a control estadístic. Per més informació, accedeixi a la política de cookies