NOTÍCIES Fets i gent ———————————\nJornada d'estudi dels grups Narpan i Sciència.cat sobre Els manuscrits, el saber i les lletres a la Corona d'Aragó, 1250-1500 (Barcelona, 24 d'octubre de 2014)\nEl divendres 24 d'octubre se celebra a la Facultat de Filologia (Edifici Josep Carner) de la Universitat de Barcelona la Jornada d'estudi Els manuscrits, el saber i les lletres a la Corona d’Aragó, 1250-1500. Aquesta Jornada reuneix participacions dels grups Narpan i SCIÈNCIA.CAT (de la mateixa Universitat de Barcelona, la Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat de Girona) i d'altres investigadors.\nLa trobada sobre els manuscrits, el saber i les lletres catalanes a la Corona d’Aragó entre mitjan segle XIII i el tombant del XVI té el caràcter d’una jornada compacta, amb la participació d’estudiosos que treballen des de la materialitat dels testimonis antics —sobretot manuscrits i, ocasionalment, impresos—, per a l’aclariment d’aspectes concrets de matèries tan variades —i no necessàriament incomunicades les unes amb les altres— com la cosmètica femenina, els receptaris mèdics, l’obra de Ramon Llull, la recepció de Dante i de Petrarca, la lírica occitanocatalana o la narrativa en vers i en prosa. La coincidència en l’espai i el temps dels testimonis que són l’objecte d’estudi de les nou ponències programades garanteix un positiu intercanvi de dades, troballes interpretatives i mètodes d’anàlisi.\nLa Biblioteca de la Universitat de Barcelona (CRAI) ha iniciat una campanya de micromecenatge per a la restauració i digitalització del seu valuós fons històric. El fons històric de la UB, conservat a la Biblioteca de Reserva, prové sobretot de la desamortització de les institucions eclesiàstiques de la ciutat de Barcelona de la primera meitat del segle XIX i conté materials manuscrits i impresos de totes les temàtiques datats o datables des del segle X fins al segle XIX: més de 2.000 manuscrits, prop d'un miler d'incunables, 150.000 impresos antics, 8.000 gravats i 890 pergamins documentals. Constitueix, per això, un dels fons antics més rics del país i un dels que compten, en la ment de l'investigador especialitzat, a escala internacional.\nSaludem, per això, i donem difusió des de SCIÈNCIA.CAT a aquesta campanya de micromecenatge, que de moment es focalitza en els impresos antics, la part més nombrosa del fons i la més necessitada d'actuacions urgents, i li desitgem un gran èxit.\nPublicació d'Arnau DB: Corpus digital d'Arnau de Vilanova\nEl projecte germà Arnau DB ha publicat un molt necessari web informatiu sobre Arnau de Vilanova i la seva obra, a cura de Sebastià Giralt i Jaume Mensa (UAB).\nEl web proporciona una visió rigorosa i actualitzada de la figura del metge i reformador religiós Arnau de Vilanova, allunyada de la percepció distorsionada que històricament se n'ha creat, encara massa estesa en l'actualitat. També dóna a conèixer les novetats bibliogràfiques i d'altra mena sobre l'arnaldisme, i la informació general relativa a aquest projecte de recerca.\nEn un futur permetrà l'accés a la base de dades que l'equip està elaborant sobre manuscrits, impresos antics, documents i bibliografia secundària referents a Arnau de Vilanova i al corpus de textos mèdics, espirituals i alquímics que van circular sota el seu nom. La futura Arnau DB i la Llull DB constitueixen recursos fonamentals per al coneixement de les dues figures més internacionals de la cultura catalana medieval.\nNotícia del DICTER\nEl Diccionario de la Ciencia y de la Técnica del Renacimiento (DICTER), dirigit per María Jesús Mancho Duque (Univ. de Salamanca), és una base de dades sobre el castellà tècnic del segle XVI i primer quart del XVII. S'hi fa un buidatge sistemàtic del vocabulari tècnic present a un ampli corpus d'obres impreses pertanyents a les següents àrees: art militar, astronomia, construcció i fortificació, cosmografia i geografia, destil·lació, cronometria i metrologia, legislació i comerç, sastreria i tèxtil, enginyeria i maquinària, matemàtiques, metal·lúrgia i mineria, nàutica i arquitectura naval, i òptica. Queden exclosos, per tant, els àmbits mèdic i filosoficonatural.\nEl DICTER s'adreça a filòlegs i a historiadors de la ciència, i compta amb la col·laboració d'especialistes en diferents matèries. Inclou definicions i també un aparat il·lustratiu complementari que contribueix a la comprensió de la terminologia i que, en part, és elaborat expressament per al diccionari.\nEl Diccionari del castellà del segle XV a la Corona d'Aragó (DiCCA-XV), dirigit per Coloma Lleal (UB), és una base de dades sobre el castellà emprat als països de l'antiga Corona d'Aragó durant el Quatre-cents, fortament influït pel contacte amb el català i amb l'aragonès. S'hi ha fet un buidatge sistemàtic d'un ampli corpus de les obres manuscrites o impreses produïdes a l'àmbit catalanoaragonès durant aquell període, tant originals com traduccions. Aquest corpus inclou tant textos literaris com no literaris (jurídics, administratius, científics, tècnics, doctrinals, històrics i geogàfics).\nÉs un valuós complement d'altres iniciatives sobre el català antic presents a la xarxa, com el DCVB, el Vocabulari Faraudo o el DTCA, que contribueix, sens dubte, a obtenir un panorama cultural més ampli dels països de parla catalana durant l'època medieval i inicis del Renaixement.\nPublicació d'El saber i les llengües vernacles a l'època de Llull i Eiximenis: estudis ICREA sobre vernacularització\nS'han publicat els resultats del col·loqui internacional El saber i les llengües vernacles a l'època de Llull i Eiximenis = Knowledge and Vernacular Languages in the Age of Llull and Eiximenis (Barcelona, 20-22 d'octubre de 2009), organitzat per ICREA i impulsat en part pel Grup Narpan «Cultura i literatura a la baixa edat mitjana», del qual formen part alguns membres de SCIÈNCIA.CAT. El volum, que porta el mateix títol, ha estat editat a cura d'Anna Alberni, Lola Badia, Lluís Cifuentes i Alexander Fidora, i publicat per les Publicacions de l'Abadia de Montserrat (Barcelona, 2012 ISBN 978-84-9883-430-7). Les diferents contribucions del volum analitzen alguns aspectes del procés de vernacularització del saber (filosofia, teologia, alquímia, medicina, cirurgia, màgia, astrologia, etc.) en el cas del català en el context de moviments paral·lels arreu d'Europa, incloent-hi les traduccions de l'hebreu i a l'hebreu. Aquests objectius que s'emmarquen en tres temàtics que inclouen un total de dinou articles: «Les noves llengües de comunicació científica», «Traducció i recepció» i «Ciència i filosofia en hebreu».\nInteressen especialment el nostre àmbit temàtic els articles "Academic medicine and the vernacularization of medieval surgery: the case of Bernat de Berriac" (M. R. McVaugh) i "Las lenguas científicas de las comunidades judías catalanas en la baja edad media" (C. Caballero). Són d'especial importància contextual: "Comunicare la verità: Ramon Llull e la filosofia in volgare" (M. Pereira), "Les traductions françaises et occitanes de l’œuvre alchimique du pseudo-Arnaud de Villeneuve (XIVe\nsiècle - XVe\nsiècle)" (A. Calvet), "Intorno ai volgarizzamenti italiani della Chirurgia di Ruggero Frugardo da Parma (o da Salerno), con una nota su un\nmanoscritto di recente scoperta" (I. Zamuner), "La letteratura medica medievale in lingua d’oc\nfra tradizione antica e Rinascimento europeo" (M. S. Corradini), "Vernacular glosses and the commentary tradition in fifteenth- and sixteenth-century English" (I. Taavitsainen), i "Màgia medieval en occità i llatí: el Libre de puritats i\nels altres escrits del còdex Barberiniano Latino 3589" (S. Giralt). Presentació i sumari complet. Pàgina de les Publicacions de l'Abadia de Montserrat.\nLa base de dades de la línia de recerca de SCIÈNCIA.CAT ha estat oberta a la consulta pública. Sciència.cat DB sistematitza la informació bàsica sobre les obres, les fonts primàries (còdexs manuscrits, impresos antics i documents), l'onomàstica i la bibliografia del patrimoni científic i tècnic medieval i renaixentista en català.\nL'apartat bibliogràfic no es limita als materials catalans, sinó que indexa sistemàticament la bibliografia relativa a la història de la ciència i la tècnica al context mediterrani i europeu occidental durant el període objecte d'estudi. La publicació dels registres previstos serà progressiva, a mesura que es pugui introduir i revisar la informació.\nbase de dades Manuscrits Catalans de l'Edat Moderna (MCEM), dirigida per Eulàlia Duran i coordinada per Maria Toldrà, és la continuació del Repertori de manuscrits catalans (1474-1714), un valuós projecte de l'IEC que en anys anteriors havia originat cinc volums impresos.\nMCEM és un catàleg dels manuscrits produïts als països de parla catalana de l'antiga Corona d'Aragó durant l'Edat Moderna. L'abast temàtic de les fonts primàries considerades és molt ampli (ciència, dret, ensenyament, espiritualitat, filosofia, historiografia, literatura, predicació, teologia, etc.), però exclou els documents administratius i legislatius, i els manuscrits litúrgics i musicals. Indexa materials escrits en català i en altres llengües, a excepció de les semítiques. Com el seu antecedent imprès, MCEM és una gran aportació al coneixement de les fonts manuscrites d'època moderna, les més mal conegudes d'aquell període.\nAvui, 10 d'octubre de 2011, es compleix l'onzè aniversari de la mort de Luis García Ballester. Pertanyent a una generació irrepetible de grans historiadors de la ciència de volada internacional, les sòlides aportacions que va fer al coneixement de les obres de Galè i d'Arnau de Vilanova, o de la configuració de la pràctica de la medicina als països catalans i a la resta de l'àmbit ibèric durant l'Edat Mitjana, per citar només els principals temes de la seva recerca, han estat fonamentals i continuen sent referència obligada per a tots els especialistes. Paral·lelament, des del context que proporcionava l'estudi i edició de l'obra d'Arnau, concretats a la sèrie Arnaldi de Villanova Opera Medica Omnia (AVOMO), i l'anàlisi de la pràctica mèdica als estats de l'antiga Corona d'Aragó, va estimular el desempolsament, contextualització i edició del patrimoni científic i tècnic medieval conservat en català.\nRecordatoris: Dynamis 21 - Dynamis 22 - ATCA - Estudis Romànics - Medical History - Asclepio Reculls d'estudis: Variorum Galen - Variorum Medicine - Granada Artifex\nIII Trobada internacional d'estudis sobre Arnau de Vilanova (Barcelona, 7-9 d'octubre de 2011) La III Trobada internacional d'estudis sobre Arnau de Vilanova, patrocinada per l'Institut d'Estudis Catalans (IEC) i la Facultat de Teologia de Catalunya, ha reunit alguns dels principals especialistes en la vida i l'obra d'Arnau de Vilanova (València? c. 1240 - Gènova 1311), en la doble faceta de metge i reformador espiritual del personatge.\nJosep Perarnau ha estat l'organitzador i el dinamitzador d'aquesta i de les anteriors trobades d'estudis, les contribucions a les quals han estat publicades en diferents números de l'anuari Arxiu de Textos Catalans Antics (ATCA) i en volums monogràfics, i constitueixen referents ineludibles de l'arnaldisme recent. La Primera Trobada (1994) es va dedicar als problemes d'autenticitat i autoria del corpus arnaldià i pseudoarnaldià (ATCA 13 i 14). La Segona Trobada va tenir per tema les obres alquímiques atribuïdes a Arnau de Vilanova (ATCA 23-24). Aquesta Tercera Trobada, que commemorava el 700 aniversari de la mort d'Arnau, s'ha dedicat a la biografia i la bibliografia arnaldiana i pseudoarnaldiana, i els seus resultats es publicaran a l'ATCA 30. Les contribucions presentades han tractat sobre la configuració d'un futur diplomatari d'Arnau (J. Alanyà), les obres mèdiques llatines (M. McVaugh, P. Gil Sotres, F. Salmón, S. Giralt), les traduccions catalanes (L. Cifuentes) i hebrees (J. Ziegler), les obres teològiques (J. Mensa, C. Reho, B. Scavizzi), les obres alquímiques atribuïdes (A. Calvet), i alguns aspectes biogràfics (J. Perarnau, F. Santi).\nEn aquest sentit, en el marc de la Trobada, s'ha presentat l'elaboració d'una Arnau DB que es vincularà al CEAV. Aquesta base de dades té com a models la Llull DB i l'Eiximenis DB, i s'inicia amb el suport d'un projecte de recerca finançat del MICINN (FFI2011-29117-C02-02, 2012-2014) dirigit per S. Giralt (UAB) i coordinat amb el de SCIÈNCIA.CAT, que li ofereix la plataforma tecnològica creada a l'empara d'anteriors projectes. L'equip de l'Arnau DB està constituït per S. Giralt, J. Mensa, M. McVaugh i F. Santi, i hi col·laboraran J. Alanyà, A. Calvet i B. Scavizzi. La Trobada, moderada per J. Botam i sintetitzada per J. de Puig, ha inclòs una lliçó inaugural a càrrec de P. Ll. Font i una presentació de les recerques efectuades al panteó reial de Santes Creus (M. Miquel). També es va fer un recordatori de J. A. Paniagua (J. Arrizabalaga), arnaldista recentment traspassat i que se suma a la llista d'altres absències notables com L. García Ballester o E. Feliu, tots ells glossats en aquesta mateixa secció. Més informació: programa detallat. Joan Vernet i Ginés (Barcelona, 1923 - 2011)\nVernet era el més eminent dels arabistes catalans i un dels més prestigiosos de l'àmbit espanyol. En aquests àmbits, se l'ha definit com l'arabista més complet del segle XX, capaç de treballar sobre molts temes de la història de l'islam en diferents èpoques. Destaca, però, la seva dedicació a la història de la ciència al període medieval, en particular la de l'astronomia i l'astrologia, que va centrar la major part de la seva recerca. En aquest camp va recollir el testimoni del seu mestre, Josep M. Millàs i Vallicrosa, autor d'una extensa i valuosa bibliografia sobre la història de la ciència àrab i hebrea a la Catalunya medieval, i va dirigir el grup de recerca que aquest havia fundat a la Universitat de Barcelona, el qual continua mantenint una reconeguda activitat.\nL'extensa producció científica de Joan Vernet inclou més de trenta llibres, entre els quals destaquen Literatura árabe (1966), Astrología y astronomía en el Renacimiento: la revolución copernicana (1974), Historia de la ciencia española (1976), La cultura hispanoárabe en Oriente y Occidente (1978), aquest publicat després com Lo que Europa debe al Islam de España (1999) i traduït a diferents llengües, i la biografia Mahoma (1987). En col·laboració amb un altre reconegut deixeble de Millàs, David Romano, va editar (1957-1958) el més important dels tractats d'astrologia elaborats per Bartomeu de Tresbéns, l'obra astrològica més destacada de la Catalunya medieval i un dels textos científics escrits en català de més gran valor, i la introducció a una edició facsímil de l'Atles català del 1375 (1961). També va traduir, de l'àrab a l'espanyol, l'Alcorà (1953 i 1963) i Les mil i una nits (1964-1967). A part d'aquestes obres majors, va publicar uns tres-cents articles especialitzats, en revistes com Al-Andalus, Oriens, Archives Internationales d'Histoire des Sciences i Mathematical Review, i també a l'Encyclopédie de l'Islam i al Dictionary of Scientific Biography. Entre d'altres vinculacions acadèmiques, era membre de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1959), de l'Académie Internationale d'Histoire des Sciences, de París (1960), de l'Institut d'Estudis Catalans (1978), de la Real Academia de la Historia, de Madrid (1981), de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (1986) i de la Royal Asiatic Society, de Londres (1986).\nLa seva trajectòria ha merescut, entre d'altres reconeixements, la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic i tecnològic (1985), la Medalla Sarton (1991), la Medalla Koyré (1995), el premi Menéndez Pidal (1993), el Premi de la Fundació Catalana per la Recerca (1999) i la Creu de Sant Jordi (2002).\nObituaris: Universitat de Barcelona - Institut d'Estudis Catalans - Ara - La Vanguardia - El País.\nBiografies: Enciclopèdia Catalana - Wikipedia\nBibliografia parcial: Universitat de Barcelona - Dialnet.\nEl proppassat dia 8 d'agost va morir José María López Piñero, possiblement el més influent i reconegut historiador de la ciència que ha donat l'estat espanyol, atenent al grapat de distincions amb què va ser guardonat al llarg de la seua trajectòria professional, així com a tants altres mèrits incomptables. Es doctorà en medicina en 1960, tot rebent una formació envejable a Alemanya i Suïssa, on la història de la medicina es trobava plenament institucionalitzada des de les primeres dècades del segle XX. Des de la seva tornada a València lluità per aconseguir institucionalitzar els estudis d'història de la medicina, tal com ja estava ben present a diversos països d'Europa. Per això va aconseguir fundar, no amb una certa precarietat, l'Institut d'Estudis Documentals i Històrics sobre la Ciència (actualment Institut d'Història de la Medicina i de la Ciència López Piñero. UV-CSIC). Al mateix temps, anà conreant una àmplia colla de col·laboradors i deixebles. En aquest sentit, dirigí desenes de tesis de llicenciatura i tesis doctorals. Fou catedràtic d'Història de la medicina (1969-1998) a la mateixa Universitat de València, on s'havia format. I també, al servei de la societat valenciana, a la que tan gran favor li va reportar la seva dedicació, es constituiria en membre del Consell Valencià de Cultura (1985-1992). Però la seua presència institucional anà molt més enllà. López Piñero fou president de la Sociedad Española de Historia de la Medicina, secretari general de l'Acadèmia Internacional d'Història i membre del Consell Europeu per a la Història de la Medicina, així com també membre de la Real Academia de la Historia. Fou membre d'una generació que sempre s'autoconfessà deutora del mestratge de Pedro Laín Entralgo, com ara també els malaguanyats Luis García Ballester autor del discurs laudatori llegit el dia de la seua jubilació i Juan A. Paniagua Arellano, els quals han marcat una època brillant per a la història de la medicina hispànica. Encara que la influència dels historiadors de la medicina alemanys, de qui aprengué realment l'ofici, fou cabdal. Així cal remarcar el mestratge del professor Werner Leibbrand a Munic, Walter von Brunn a Bonn i, sobretot, Erwin H. Ackerknecht a Zuric. D'aquests i tota una gran generació d'historiadors de la medicina apareguts abans de la gran guerra, aprengué el seu ambiciós plantejament d'«història social de la medicina», que com va recordar García Ballester en la seua laudatio (1): «aspirava a apropar-se a la vida històrica real, integrant la medicina i la malaltia en una història que abastés tots els aspectes de la vida humana. Allò que aleshores s'anomenava amb ambiciós optimisme una història total . Això situava la història de la medicina davant la medicina en tota la seva complexitat: el seu camp abraçava l'estudi, no únicament de la salut i la malaltia com estats de la vida humana en totes les èpoques, en els seus aspectes biològic, social i personal, sinó també de la pròpia medicina com a empresa de les societats humanes en la seva lluita contra la malaltia i la seva estratègia de consecució i promoció de la salut, tot això inserit en les estructures pròpies de cada situació sòciocultural... Camps com la professió i l'ensenyament mèdics, formes d'organització de l'assistència i de la prevenció, la ciència mèdica i les seves aplicacions, havien de ser considerats com integrants de realitats concretes de caràcter social, econòmic, polític, cultural i religiós». La seva obra és ingent, amb centenars d'articles i desenes d'estudis, monografies, manuals universitaris i edicions de textos. Igualment, formà part del consell de redacció i assessor de nombroses revistes especialitzades. En els seus treballs sempre es mostrà obsessionat pel mètode que el portés a trobar un camí que el conduís a establir hipòtesis explicatives en la recerca històrica, com ha remarcat recentment el professor Emili Balaguer. La seva ambició intel·lectual el portà a continuar publicant fins a dates ben recents, i encara entre els seus objectius continuava present la tasca investigadora. A aquest afany es deu que València s'hagi convertit en punt de referència i visita obligats en el panorama estatal i internacional de la història de la medicina i de la ciència.\n(1) Luis García Ballester, José María López Piñero: laudatio académica con motivo de su 65 cumpleaños, salutación por Pedro Laín Entralgo, València, Universitat de València: Facultat de Medicina i Odontologia, 1998.\n[Carmel Ferragud] Obituaris: Pablo Ferri, a El País - Luis Berenguer, a El País.\nBibliografia parcial: Dialnet. Publicació de Translatar i transferir: la transmissió dels textos i el saber (1200-1500)\nS'han publicat els resultats del Primer col·loqui internacional del Grup Narpan «Cultura i literatura a la baixa edat mitjana» (Barcelona, 22 i 23 novembre de 2007), del qual formen part alguns membres de SCIÈNCIA.CAT. El volum, que porta el títol de Translatar i transferir: la transmissió dels textos i el saber (1200-1500), ha estat editat a cura d'Anna Alberni, Lola Badia i Lluís Cabré, i publicat per l'Obrador Edèndum i la Universitat Rovira i Virgili (Santa Coloma de Queralt, 2010 ISBN 978-84-936609-7-0). Les diferents contribucions del volum analitzen les característiques i les condicions de la transmissió manuscrita de les obres medievals. S'hi tracta de la còpia material dels textos, de la traducció de continguts d'una llengua a una altra i també de la difusió de coneixements en sentit ampli, objectius que s'emmarquen en els cinc blocs temàtics que inclouen un total de setze treballs: «El taller de còpia», «La traducció i la glossa», «El saber i la llengua vernacla», «La transmissió del text poètic» i «La cort, centre de transmissió». El contingut toca un ventall d'obres del patrimoni cultural català de Ramon Llull i Jaume I als cançoners de poesia del segle XV, passant també pels textos cientificotècnics, i incideix de ple en el context europeu d'aquesta literatura, com es pot veure a les contribucions relatives a textos occitans, francesos i italians.\nInteressen especialment el nostre àmbit temàtic els articles\n"Els manuscrits lul·lians de primera generació als inicis de la scripta librària catalana" (L. Badia, J. Santanach i A. Soler), "Estratègies de transició: pobres i versos en la transmissió extraacadèmica del saber a l'Europa llatina tardomedieval" (L. Cifuentes), i\n"Un nuovo testimone della Chirurgia di Ruggero Frugardo in lingua occitanica (Siviglia, Biblioteca Capitular y Colombina, 5-5-20)" (I. Zamuner).\nMercè Comes i Maymó, professora de Filologia Semítica (Àrea d'Estudis Àrabs i Islàmics) de la Universitat de Barcelona, va morir el dia 26 de febrer de 2010. El seus camps de recerca eren l'astronomia (especialment, els instruments astronòmics), la geografia matemàtica i la cartografia nàutica àrabs medievals, temes sobre els quals havia publicat una bibliografia abundant. Formava part del Grup Millàs Vallicrosa d'Història de la Ciència Àrab, consolidat per la Generalitat de Catalunya a la UB. Era membre del consell de redacció de diverses revistes especialitzades (Suhayl, Journal for the History of Arabic Science i Al-Qantara). També era membre de l'Académie Internationale d'Histoire des Sciences i de la International Union of History and Philosophy of Sciences, en la qual era vicepresidenta de la Commission on the History of Science and Technology in Islamic Societies.\nEntrevista a Mercè Comes (2007)\nBibliografia parcial: Dialnet, Regesta Imperii - Alguns treballs en lliure accés Juan A. Paniagua (1920-2010)\nJuan Antonio Paniagua Arellano, professor honorari de la Universidad de Navarra, va morir el dia 11 de febrer de 2010. Després del seu doctorat en Medicina (1948), va centrar la seva recerca en la figura i l'obra mèdica d'Arnau de Vilanova, a partir del mestratge de Pedro Laín Entralgo. En aquests estudis va fer aportacions fonamentals, sobretot per a la biografia del gran valencià, en el desbrossament de la producció autèntica i l'apòcrifa i en l'edició d'algunes de les seves obres (a destacar els aforismes mèdics i la traducció castellana del regiment de sanitat per a Jaume II). Paniagua va ser, juntament amb Luis García Ballester i Michael R. McVaugh, un dels fundadors i primers directors de la sèrie Arnaldi de Villanova Opera Medica Omnia (AVOMO), publicada per la Universitat de Barcelona i la Fundació Noguera. La Fundació Uriach 1838 n'ha publicat un recull dels treballs més representatius (Studia Arnaldiana, Barcelona, 1994). Va impartir docència i dirigir tesis doctorals d'història de la medicina i de la farmàcia, algunes de les quals de gran interès per a la història de la llengua i de la cultura catalanes. També era sacerdot i va ser un dels primers membres de l'Opus Dei. Obituaris: Diario de Navarra\n(Barcelona, 20-22 oct. 2009)\nEls dies 20 a 22 d'octubre se celebra a la seu de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona el Col·loqui internacional ICREA "Ciència i societat a la Corona d'Aragó: la vernacularització del saber i la configuració de les identitats lingüístiques europees a l'època de Llull i Eiximenis", que ha estat coorganitzat per un equip de la Universitat de Barcelona i de la Universitat Autònoma de Barcelona, en el qual han participat membres de SCIÈNCIA.CAT.\nDurant les últimes dues dècades, tant els historiadors de la ciència i de la filosofia com els filòlegs han posat de relleu l'enorme riquesa i la varietat dels textos científics i filosòfics escrits en les llengües vernacles europees al llarg de la Baixa Edat Mitjana. La filosofia, les ciències de la salut, l'astronomia/astrologia, etc. van deixar de ser patrimoni exclusiu de la llengua sàvia que dominava les universitats, el llatí, i van esdevenir objecte de tractats tècnics originals en les llengües vulgars en tots els camps del saber, de la retòrica a la música, de la medicina a l'aritmètica. Si bé molts d'aquests nous textos en vulgar eren traduccions la majoria, però no únicament, fetes a partir del llatí aquest procés també va originar la composició en vulgar d'un gran nombre de textos ex novo. Les contribucions a aquest congrés d'ICREA sobre ciència i societat a la Corona d'Aragó fan atenció a aspectes centrals del fenomen de la vernacularització del saber, situant el cas del català en el context de processos paral·lels arreu d'Europa, i comparant-lo amb el moviment traductor llatí-hebreu, que constitueix un exemple contemporani de difusió del saber en comunitats no cristianes cultes. Amb aquest objectiu, han estat convidats a Barcelona alguns dels especialistes de més renom nacionals i internacionals pertanyents a totes les àrees de coneixement i les disciplines implicades en l'estudi del procés de vernacularització. Eduard Feliu (1938-2009)\nEl darrer 15 de juliol, una greu malaltia ha acabat amb la vida d'un dels més reconeguts especialistes en la història cultural del judaisme català. Format a la Universitat Hebrea de Jerusalem i al Monestir de Montserrat, Feliu no posseïa cap títol universitari, però la solidesa de la seva obra l'havia convertit en un referent i un mestre. Traduccions de literatura hebrea contemporània (Amos Oz, Yehuda Amihai) i medieval (Mossè ben Nahman, Maimònides), estudis d'història dels textos, col·laboracions a la sèrie Arnaldi de Villanova Opera Medica Omnia (AVOMO), les traduccions hebrees medievals de les obres d'Arnau de Vilanova i la de Semtov ben Isaac el Tortosí de l'obra d'al-Zahrawi (Albucasis), o la preparació d'una gran base de dades bibliogràfica sobre història dels jueus a l'antiga Corona d'Aragó i Provença, són només algunes de les seves aportacions. Va formar part dels consells de redacció de les revistes Calls i Tamid, i va ser membre fundador i president de l'antiga Associació d'Estudiosos del Judaisme Català (ADEJUC) i després de la Societat Catalana d'Estudis Hebraics (SCEHB), filial de l'IEC. El 2007 havia estat investit doctor honoris causa per la Universitat de Barcelona. Breu llista de publicacions - Alguns treballs en lliure accés\nDiscursos de l'acte d'investidura com a doctor honoris causa Obituaris: SCEHB - Avui - La Vanguardia\nCol·loqui internacional La presència catalana a l'espai de trobada de la Mediterrània medieval\n(Barcelona, 13-16 maig 2009)\nL'estudi de l'expansió de la Corona d'Aragó i de la presència catalana a la Mediterrània medieval ha estat i continua essent un tema recurrent de la historiografia. Tanmateix, la visió general encara és, en molts aspectes, tributària d'orientacions i d'estats de la qüestió que no han integrat les noves perspectives d'anàlisi ni les noves aportacions que la recerca més recent ha anat desgranant des de les més diverses disciplines. La proposta parteix d'una visió de la conca mediterrània com a espai de trobada i d'intercanvi, que deriva en influències positives en tots els àmbits, i de la convicció que, en la llarga durada, la interrelació i el diàleg s'imposen per damunt dels conflictes. Tant a través de noves reflexions i relectures de fonts ja conegudes o de l'aportació de noves fonts com de la difusió de recerques conduïdes des de fora de l'àmbit català i que, fins ara, no havien trobat un canal de difusió adequat, es volen fer convergir els esforços renovadors que s'estan duent a terme des de l'àmbit de la història de la literatura, de la llengua i de la cultura escrita, de la història de l'art i de l'arquitectura, de la història socioeconòmica i cultural, de la història de les religions i de l'arabisme, en un col·loqui transdisciplinari que recontextualitzi la presència activa dels catalans a l'espai inter i multicultural que fou la Mediterrània medieval.\nenrere SCIÈNCIA.CAT - NOTÍCIES


EQL | Llegint a la falda (II)\nYou are here: Home / Llistes / Llegint a la falda (II)\nLlegint a la falda (II)\nPoc a poc, va passant el temps dels contes de tocar molt i llegir poc. Gràcies! Recordeu que fa uns dies us parlava de contes per a infants de 0 a 2? Avui ja ens hi posem de debò!\nPer fi, les lectures amb el petit lector de casa comencen a tenir una mica de substància i actualment tenim un munt de contes a casa, cosa que ja m’agrada i no passa un sol dia sense llegir-ne algun. Cosa que encara m’agrada més, què us he de dir.\nFa molt poc que el petit lector ha fet els 4 anys i estarrufar-se al sofà i escoltar-te llegir contes és un dels seus plans preferits. A casa arriben contes molt sovint i no hi ha gaire rotació. És a dir, quan n’entren de nous, normalment s’afegeixen als que ja hi eren. Tenim contes que m’encanten, perquè són preciosos i repreciosos, però que a ell no li fan ni fred ni calor. Com a exemple: “Endevina com t’estimo“, que a mi m’enamora i que, malgrat els meus intents dissimulats d’incorporar-lo als habituals, no és dels seus preferits ni de bon tros. I, pel contrari, n’hi ha algun que és un hit parade i que no es cansaria mai de llegir i que a mi em fa no sé què, com per exemple aquests contes complets de Mickey i Minnie, que a més d’estar escrit pse, està traduït pse pse.\nAfortunadament, n’hi ha de molt i molt macos, que a la puça lectora també li agraden, i serà d’aquests dels que us parlaré. Prepareu-vos que n’hi ha uns quants.\nContes per a infants de 3 a 5 anys (aproximadament i segons cada lector, que ja sabeu que això no són matemàtiques)\n30 històries de dracs: El títol no enganya, amics. Aquest àlbum recull trenta històries curtes (d’una pàgina) amb dracs com a protagonistes, amb unes il·lustracions molt llamineres, de colors vius que narren situacions molt adequades per a infants d’aquesta edat (un drac que té por a la llum o un altre als nens, un que creu que no serà capaç d’aprendre a fer un vol rasant, un altre que no vol recollir mai la seva habitació….) i algunes altres adaptades de contes populars. Molt recomanable. És de l’editorial Larousse.\nEn Pinxo i l’orquestra: M’encanta aquest llibre. És un llibre amb so; so maco. Té fragments d’ “El Carnaval dels animals” entre d’altres i fa un repàs de diferents instruments de l’orquestra mentre acompanyem el Pinxo, un gos melòman, a un passeig pel bosc. Aquest, tot i que jo us en parlo per a nens d’entre 3 i 5, el podeu gaudir amb criatures més petites i també trobareu, de la mateixa col·lecció, “En Pinxo i Mozart” i “En Pinxo i el Rock“. Tots tres de l’editorial Estrella Polar.\nEl Gegant. El secret de l’avi: Una altra delícia que ens parla sobre la diferència i la necessitat de ser estimat i comprès. Les il·lustracions de David Litchfield són precioses i molt inspiradores. L’ha editat Blume.\nEls Contes de sempre i Més contes de sempre: Il·lustrats per la Pilarín Bayés, aquests podrien ser la vostra opció si busqueu tenir arsenal disponible per estona llarga. Un cop més, el títol ja us ho diu tot i hi trobareu des de la Caputxeta, passant per l’Alí Babà, la Rapunzel o la Pocahontes. Algunes adaptacions no ens acaben de convèncer (proveu de seguir el Peter Pan sense saber-vos la història, a veure si enteneu res) però, en general, estan prou ben trobats. Són d’Estrella Polar.\nLa balena i La balena a l’hivern: Poden unes il·lustracions fer-te viatjar al mig del fred mar de l’hivern i, tot i així, ser acollidores i càlides? Sí, les de Benji Davies, totalment. Una història d’amistat súper tendra entre un nen i una balena que serveix per parlar de la por, de l’amistat, de la valentia i de l’esforç. Els trobareu a l’editorial Andana.\nSi jo fos un gat: De segur que heu sentit parlar de l’Anna Llenas i del seu El Monstre dels Colors que es treballa a moltes escoles per aprendre a gestionar i reconèixer les pròpies emocions. A casa nosaltres tenim el Si jo fos un gat, una història de la Paloma Sánchez Ibarzábal, que obre un món de possibilitats i d’imaginació per a les criatures per tal que experimentin l’empatia, la gestió de la diferència i el valor de l’amistat. L’ha editat Estrella Polar.\nEls fantasmes no truquen a la porta: Molt divertit, aquesta història ens parla de que l’amistat no ha de ser exclusiva amb un ós i una marmota a qui agrada molt fer coses junts. Els problemes arriben quan algun altre amic també vol compartir estona i jocs amb ells. És d’Animallibres.\nQuina escombra tan guapa: Dels mateixos autors que El Grúfal que personalment a mi m’encanta) aquesta és la història d’una bruixa que vola feliç amb la seva escombra i que es fa amiga d’un lloro, una granota i un gat. Un llibre sobre el treball en equip i l’agraïment carregat d’humor.\nCríctor: Una descoberta! M’encanta el Críctor, la història d’una serp que viu com a mascota d’una adorable velleta parisina. Amb unes il·lustracions preciosament minimalistes, sense gairebé colors, la història atrapa per la seva tendresa i imaginació. Molt, molt recomanable.\nEl petit Elliot a la gran ciutat: Un altre súper boniquíssim. Les il·lustracions que Mike Curato ha fet per aquest conte són de les coses més precioses que he vist. M’encanta de debò. El conte parla del valor de compartir amb els amics i de la diferència que suposa comptar amb ajuda per aconseguir els nostres reptes. L’ha editat B de Blok.\nAquesta llista és una bona foto del que corre per casa actualment. Per si us fa servei i esteu pensant en demanar al Tió/Pare Noel/Reis algun dels llibres dels que he parlat aquí o en el post dels més menuts, deixeu-me aquí les vostres dades i us els faig arribar en format llista. Que no ens enganyem, que és més còmode.\nQuina llista vols?(necessari) Llegint a la falda (0-2)\nLlegint a la falda (3-5)\nTotes dues. Gràcies!\nEm dones permís per incloure les teves dades al meu registre de lectors i mantenir-te informat del que em va passant?(necessari) Sí\nMillor que no. Però gràcies!\nI vosaltres? N’afegiríeu algun a la llista? Estic segura que la meva anirà incrementant-se poc a poc, així que de segur que us aniran arribant noves (i llargues) entregues de recomanacions lectores pels més petits.\nNota: Al tancament d’aquest post, ja han entrat noves adquisicions a casa que voldré compartir amb vosaltres. Se m’acumula la feina.\n2017, Infantil, Llistes Leave a Comment


Unes notes sobre ‘Anys llum’, de James Salter | Melcior Comes\nUnes notes sobre ‘El que resta del dia’\nVicenç Pagès Jordà. El text és això\nUnes notes sobre ‘Anys llum’, de James Salter\nMelcior Comes. Barcelona.\nUna de les últimes novetats de L’Altra Editorial que podem trobar aquests dies a les llibreries és la novel·la Anys llum, de James Salter, sobre un matrimoni que viu plàcidament entre Manhattan i una casa al nord de Nova York. Aparentment, esclar, perquè a l’interior complex d’aquesta façana idíl·lica no només hi ha esquerdes finíssimes, sinó també esvorancs insalvables. Els límits i les contradiccions de l’amor malmès pel pas del temps. Melcior Comes ha llegit el llibre i en fa una exhaustiva valoració en aquest article.\n1. En primer lloc, l’objecte. Començar una crítica de llibres parlant del llibre en el que té de cos físic, de cosa tangible que hom se’n vol emportar, amb més o menys urgència, cap a casa… En el cas de James Salter això té molt de sentit, com espero que es vegi més endavant. Els llibres són com a capses de puros. Aquest fa 14 centímetres d’ample per 21,5 d’altura, per 2 centímetres de gruix (aquesta última dimensió sempre s’obliden d’esmentar-la). Pesa molt poc: 325 grams. El paper és lleuger, fi, de poc gramatge, i té 341 pàgines —la història pròpiament comença a la pàgina 7—. A les mans ens cruix agradablement, com una guia telefònica. Té 170 fulls, doncs. L’obra no està lligada sinó encolada, però amb bona enquadernació: no es desgavellarà, almenys en els propers anys. Les tapes són molt suaus, dúctils. A la coberta hi ha unes imatges que poden ser temàtiques; ens remeten —ho haurem de dir així— a passatges de l’obra: una dona —imaginarem que és una dona— asseguda a l’ampit d’una finestra panoràmica, mirant cap a fora. Una cadira de terrassa, de vímet, amb un coixí groc. Una planta, potser una aspidistra, vora d’una altra finestra. Veiem el groc, el verd i el negre. L’autoria d’aquests dibuixos és d’una il·lustradora anomenada Kavel Rafferty, anglesa que viu a Barcelona, pel que trobo a la xarxa. El títol del llibre hi és imprès amb lletra gran i també ben negre: “Anys llum”. I el nom de l’autor, James Salter, amb cursiva i un gran guió davant de la jota.\nEl traductor també hi consta, a baix de tot de la coberta, satisfent una demanda llargament ansiejada en aquest sector professional: Albert Torrescasana, que ha fet una feina magnífica. La tipografia de la coberta és la Caslon. La va inventar en el segle XVIII —concretament l’any 1724— un tipògraf anglès que es deia William Caslon. Amb aquesta bella tipografia, en la qual està també impresa tota la novel·la, es va estampar per primer cop la declaració d’independència dels Estats Units. A la primera solapa hi ha una fotografia de l’autor, en blanc i negre. Un home gran, cabells blancs, mirada de pintor, una orella grossa. Ens diu que els anys 1925 i 2015 cenyeixen la seva vida. Va escriure sis novel·les i dos reculls de contes, a més de dos llibres de memòries. (S’obliden, estranyament, de fer-hi constar el petit volum d’assaigs literaris que aquesta mateixa editorial va publicar el passat febrer: “L’art de la ficció”. I l’última novel·la d’aquest autor, “Això és tot”, que va sortir publicada a l’editorial Empúries, cosa que tampoc es diu.) Explicita, amb l’absència ja denotada, quins d’aquests títols de Salter han sortit en català en aquesta mateixa casa editora: l’Altra, el símbol de la qual, un mussol d’ulls grossos com discs de vinil, figura també tant a la coberta com a la part inferior del llom. La solapa dreta inclou una llista d’altres títols recents de l’editorial (i aquí sí que hi ha l’assaig esmentat). La contraportada és d’un verd molt tènue.\nHi ha el codi de barres, l’ISBN i una nota llaminera, que ens diu que és una novel·la ‘elegant’, un adjectiu que —sense gaire elegància—, dedica també a la protagonista, la Nedra, ‘una dona elegant’, que també té ‘personalitat forta’. Amb molt d’encert, la nota, de tretze línies, diu que el pas del temps és el vertader protagonista d’aquest llibre (en part, hi estic d’acord). Va sortir publicat per primer cop l’any 1975, en anglès, cosa que es diu a la primera pàgina. La taula o índex ens assabenta que l’obra té cinc parts —com les tragèdies o les comèdies de Shakespeare, podríem afegir, que en aquest cas tenien cinc actes. Cinc també són els anys que va trigar l’autor a escriure’l (ens ho explica en els assaigs literaris suara esmentats). El llibre val 20 euros, almenys si l’adquirim pels canals habituals.\n2. A la primera part del relat introduïm els personatges i el món de la història. Estem a Nova York, a les poblacions residencials dels afores de la gran ciutat, en una casa al camp. L’any, el 1958. Una parella —els protagonistes, la Nedra i el Viri— viuen en una magnífica casa vora un llac. La casa és gran, tronada i esplèndida. Ells són molt feliços, tenen dues filles, un poni i un gos. Ell és arquitecte, sense geni però bon professional; baixa cada dia a la ciutat i es fa fer camises a mida. Ella fa de mare, i és ambiciosa, poètica, voluble. La vida flueix entre sopars amb amics sofisticats i passatemps més o menys culturals. Veiem un ambient que ens pot recordar alguns episodis —els més lluminosos— de Mad Men, o alguns contes de Cheever o Dorothy Parker: homes plens d’ambició, d’amor i d’erotisme; dones meravelloses, un pèl boges, perdudes entre tants d’estímuls. Però la felicitat, als protagonistes, no els basta. La felicitat és poca cosa quan la vida t’ho pot donar tot. Passen uns pocs anys i en Viri, que s’adona que mai acaba de fer feliç la seva dona, comença a enganyar la Nedra amb una secretària. Arriba gent nova. Ella també l’enganya a ell, amb un escultor. Tot discorre en un món singular, sense referències a la política de l’època, ni a cap dels debats ideològics de la guerra freda. Salter sembla escapar volgudament de les exigències temàtiques de qualsevol aspirant a Great American Novel. En Viri i la Nedra —això sí— són uns pares excepcionals.\n3. Sobre l’estil. Salter escriu des d’una falsa simplicitat. Frases breus, gairebé telegràfiques. El seu secret, el misteri del seu ofici, és el to, la cadència i la sorpresa sostinguda. Cada frase ha estat muntada com un petit pastís. Tot ha estat remirat fins a fer-li donar una visió única. I s’hi combina de manera sorprenent; dins cada paràgraf canvia de temes, lliga imatges amb reflexions, banalitats amb èxtasis continus, diàlegs que funcionen com a poemes molt breus. Una prosa feta de retalls, com una acumulació de joies, deixades anar dins una capseta. Fogonades. El·lipsis, o la parataxis retòrica. Hi ha frases senceres de sentit un pèl confús, però per això mateix més suggestiu. «Estil, estructura, autoritat», són, segons Babel —Salter es va fer seva la cita molts cops— els tres elements de la grandesa literària. Aquesta novel·la sembla escrita en tercera persona, però de sobte irromp una primera persona del plural, un ‘nosaltres’ omniscient que acabem sent —astorats, agraïts— tots els lectors.\nL’autor s’ha fet cèlebre per aquesta mena de frases lluminoses, però la gràcia no és en això. Salter —com Hemingway, a qui tant deu en el ritme total i en els diàlegs— apunta al paràgraf. Hemingway sabia que el seu geni era als paràgrafs; així li explicava a Gertrude Stein. Salter concep cada paràgraf com un relat, com un tros de vida que vessa abundor, com una mà que s’obre o una cara que es transmuta. T’encomana ganes de viure als seus paràgrafs.\nPosaré tan sols un exemple del que provo de dir:\n«A la Danny li havia comprat un os, un os enorme amb rodes, un collar i una petita anella a l’espatlla que, quan l’estiraves, feia grunyir la bèstia. Tenia una cara que Déu-n’hi-do! Era tots els ossos russos, els ossos de circ, els que robaven la mel dels arbres. Era un regal que fan als nens rics i del qual s’obliden l’endemà mateix, el regal que recordes tota la vida. Havia valgut cinquanta dòlars. En Viri l’havia portat fins a casa dins el maleter del cotxe.»\n4. Hi ha dues menes de trames matrimonials en la tradició literària. Hi ha la novel·la amorosa, en la qual el protagonista o la protagonista busca la parella ideal amb la qual casar-se. Amb aquesta mena d’històries Jane Austen va teixir admirables obres mestres en el segle XIX: “Seny i sentiment”, 1811; “Orgull i prejudici”, 1813. En els últims anys, Jeffrey Eugenides ha escrit una novel·la que emula aquest tòpic —noia busca el noi ideal i s’ha de decidir entre dos pretendent irreconciliables—; la va titular precisament així, “La trama matrimonial”, 2011. Però després hi ha l’altra cara d’aquesta història. És la història de la crisi amorosa: la trama de la desfeta matrimonial.\n5. Grans novel·les de desfeta matrimonial: “La princesa de Cléves”, 1678, de Madame de La Fayette, obra que Llorenç Villalonga considerava la primera novel·la moderna. “Middlemarch”, 1872, de George Eliot. Algunes obres breus de Henry James. O la demolidora “Revolutionary Road”, 1961, de Richard Yates. “Em vaig casar amb un comunista”, 1998, de Philip Roth, especialista, aquest autor, en històries d’amor fora d’òrbita (també la seva “El professor del desig”). També és una novel·la de desfeta matrimonial —salvada, però— “Llibertat”, 2010, de Jonathan Franzen. O alguna de les novel·les de Javier Marías —solter empedreït, expert en trames de matrimonis en crisi imminent—: “Corazón tan blanco”, 1992; “Así empieza lo malo”, 2014; o l’última, “Berta Isla”. 2017. Però també el teatre, així “Casa de nines”, 1879, de Henrik Ibsen, que Salter citarà aquí com a referent metaliterari. Potser no hauríem d’oblidar “Madame Bovary”, 1856, de Flaubert, amb qui, a més del tema de la dona mal casada i genial, hi trobarem semblances en l’estil —encara que en Salter no hi ha ni un gram d’odi envers la vida burgesa.\n6. Salter i el temps que passa. La novel·la avança sempre d’una manera similar. Homes i dones que venen a sopar. Gent que arriba a la gran casa. Amants secrets i desenganys. Feines i plaers. Matrimonis que es podreixen. Grans escenes de sexe —en el que té d’adoració, entrega i goig—, com a “Joc i distracció”, 1967, l’anterior novel·la de Salter. «¿Com ens podem imaginar com seria la nostra vida sense la il·luminació de la vida dels altres?»\n7. La presència de la mort i del desastre, sempre assetjant els dies feliços. La impossibilitat de viure completament protegit. El temps com a constatació punyent de la fugacitat. Algú mor i ens fa evident que també un dia morirem nosaltres i que potser no haurem fet tot el que havíem desitjat. Aquesta sensació recorre la novel·la de banda a banda.\n8. Un altre tema és la glòria. Els personatges se senten cridats a una vida més gran i més vasta. Hi ha sempre una certa sensació de frustració, que la vida no sigui més del que hi ha. Sempre hi ha més plaers, països, fames per conquerir. Sempre es vol anar més enllà. La felicitat no basta, perquè, ¿quantes vides es poden viure en una vida?\n9. La vida dels grans artistes. Salter fa que els personatges s’hi emmirallin. Valle-Inclán, Kandinski, Sartre, Gaudí, etc. Els artistes i les seves obres com a mostres possibles d’un més enllà que els personatges volen conquerir. L’art com oportunitat, o com a vida més enllà de la vida.\n10. I la vida com espectacle permanent. Cada cosa i cada gest, objecte, persona o paraula pot esdevenir un motiu d’admiració. Salter et retorna a això. És capaç de meravellar-te davant d’un simple got de vi o d’una paraula, et reconcilia amb cada instant quotidià i fa que t’hi sentis a gust, agraït de ser-hi i contemplar-ho. Per això cada personatge nou que entra en aquelles vides és com un país, tot un plegat d’experiències i històries, perfils i paraules únics. Cada home i cada dona arriba acompanyat d’una mena de vastitud. Joiós, el lector s’adona que tots som aquest infinit bellugadís i tanmateix moridor.\n11. A la segona part de la novel·la, la més llarga de les cinc, els temes s’intensifiquen. La insatisfacció matrimonial, la mort, el desencís davant la falta de reconeixement cap a la feina de Viri com arquitecte. Les nenes es fan grans.\n12. La tercera part és la decisiva. Qui no vulgui que li espatllin la trama que no llegeixi les frases entre parèntesi que ara seguiran. (Direm simplement que hi haurà el divorci. Les filles ja tenen les seves pròpies històries d’amor.)\n13. A la quarta part, la Nedra viatja, i en Viri es deprimeix, la solitud. Hi ha un dol, el ridícul públic de l’home solitari. El temps mossega amb més força. (Mor un amic estimat del matrimoni. La casa es ven. En Viri se’n va a viure a Roma. La Nedra té una nova vida a Nova York. La filla petita es casa. En Viri també, etc.)\n14. A la cinquena part, tot es resol. La vida ens ha duit fins aquí. Els dos últims capítols són antològics. No ens convé desvetllar el final, ni que sigui entre parèntesi. No ha passat res i alhora tot s’ha escolat.\n15. L’obra d’una vida, la literatura total que surt de la mà d’un mestre. Salter ens mostra que domina el seu estil, que el seu ull sap fer bategar les coses d’una forma singular, i que sent i pensa el món, l’experiència i el sentit final de tot plegat com un savi, un moralista i un esteta.\nEls grans llibres tenen alguna cosa espiritual o religiosa, com si estant en contacte amb la veu que mou el relat ens féssim millors i més lúcids, entenguéssim de sobte tot el que ens era desconegut i tanmateix teníem davant dels nassos. “Anys llum” —ho deixarem aquí— és de les millors coses que es poden llegir.\nJames Salter Melcior Comes


03-06-2020 | 20:44hs\nEl vehicle ha estat localitzat en una pista forestal de la localitat del Gironès sense rastre del delinqüent, que dilluns es va escapar de la policia armat\nLa Policia Local de Llagostera ha localitzat avui el vehicle amb el qual va fugir el passat dilluns un perillós lladre de Platja d'Aro, després d'un tiroteig amb els agents policials d'aquesta última localitat. El vehicle, un descapotable que el delinqüent havia robat prèviament a Roses, ha estat localitzat aquesta tarda en una pista forestal de la localitat llagosterenca.\nEl fugitiu havia aconseguit el cotxe després d'assaltar la propietària del vehicle amb una escopeta de canons retallats, mentre la dona passejava pel passeig marítim de Santa Margarida, a la mateixa localitat rosinca. Poc després, la Policia Local de Platja d'Aro el van poder interceptar gràcies a les càmeres de videovigilància del municipi, que van mostrar com l'individu estava rondant pels carrers del poble. No obstant això, el lladre va aconseguir escapar-se de la policia en veure's descobert, envestint un cotxe policial de paisà i protagonitzant una persecució per la via C-31 en direcció a la ciutat de Girona. Durant aquest recorregut, la policia va perdre la pista de l'home, de nacionalitat francesa i que en els moments dels fets anava armat.\nLa troballa del cotxe a Llagostera suposa un pas endavant per a la seva futura detenció. Segons la versió policial, es tracta d'un home jove i de complexió prima, i en el moment dels fets duia posada una mascareta quirúrgica. En aquests moments, els Mossos d'Esquadra continuen la seva cerca arreu del territori.


Un jutge rebutja anul·lar les eleccions de la Cambra de Barcelona per un vot invàlid - Regió7\nUn jutge rebutja anul·lar les eleccions de la Cambra de Barcelona per un vot invàlid\nEl demandant considera que el sistema de sufragi electrònic remot no complia una «autenticació robusta»\nUn jutge de Barcelona ha desestimat, per «desproporcionada», la demanda d'un empresari el vot del qual va ser invalidat a les eleccions a la Cambra de Comerç Barcelona del 2019, per la qual cosa reclamava l'anul·lació de tot el procés electoral i de l'acta de proclamació de candidats.\nEl jutge adverteix que aquesta causa no pot convertir-se en un «judici global» al procés electoral seguit per la Cambra ni en una «impugnació directa» del resultat de les eleccions, ja que únicament s'ha limitat a examinar el recurs del recurrent de la forma «al màxim individualitzada possible», sense tenir en compte els arguments d'altres denúncies que s'analitzen en altres procediments.\nEl demandant, un empresari d'origen asiàtic titular de la societat Entença Amics, va denunciar que el seu vot, que va fer a través d'una gestoria de Barcelona, va ser anul·lat i que el sistema de sufragi electrònic remot no complia una «autenticació robusta», fet que va provocar «una situació de desigualtat constitucional» respecte al vot electrònic presencial.\nEl demandant va denunciar així mateix que el sistema de votació electrònica no contingués també l'opció d'elecció de l'idioma anglès, a més de castellà i català, «per donar compliment a una veritable igualtat d'oportunitats» als votants.\nPer tot això, demanava que s'anul·lés el procés electoral i l'acta de proclamació de candidatures d'unes eleccions camerals que va guanyar per àmplia majoria la llista independentista Eines de País.\nA la seva sentència, el magistrat del jutjat contenciós-administratiu número 17 de Barcelona explica que el vot d'Entença Amics va ser anul·lat perquè l'auditor va considerar que podia haver-se produït un cas de suplantació d'identitat. «Tots els vots que es van emetre des d'aquella IP van ser exclosos per la raó concreta que es van connectar 34 persones físiques diferents des dè l mateix punt i el 76% d'elles tenien certificats electrònics associats a sis adreces de correu electrònic pertanyents a dos dominis vinculats amb serveis d'assessoria», explica el jutge. A més, els vots es van produir en una successió temporal tan ràpida que impedia considerar que persones diferents estaven participant directament en l'emissió del vot.


Cadí, cent anys de cooperativa – AGROactivitat\nAGROactivitat 4 setembre 2015 Cooperatives\nEn ple Pirineu, protegides per la serralada del Cadí i unides per la conca del riu Segre, s’estenen les comarques de la Cerdanya i l’Alt Urgell. A la Seu d’Urgell, hi està ubicada la centenària cooperativa Cadí, amb una tradició formatgera molt arrelada.\nCadí és fruit de l’esforç, la dedicació i la il·lusió d’un col·lectiu de persones per un projecte comú en ple Pirineu\nFundada al 1915, Cadí va ser la primera cooperativa lletera que es va crear a l’Estat espanyol i, des de llavors, ha tingut un paper fonamental en l’arrelament i la vertebració de la població.\nCadí és clau en l’economia dels Pirineus. S’ha creat un teixit industrial al seu voltant. A banda dels 105 socis ramaders, en depenen 120 treballadors. Genera activitat indirecta entre transportistes, empreses de manteniment, proveïdors de primeres matèries o constructors. Són xifres importants, i més tenint en compte el baix nivell d’activitat industrial en aquest territori de muntanya.\n“Els ramaders que conformem la cooperativa som una gran família, que treballem pel bé comú en base als valors de l’ajuda mútua i la generositat, seguint la tradició dels nostres fundadors” explica el seu president, Lluís Clotet.\nLa producció de llet\nEls socis produeixen fins a 190.000 litres diaris de llet, que es recullen en tancs refrigerats\nEl centenar de socis de Cadí produeixen fins a 190.000 litres de llet diària provinent de les explotacions ramaderes ubicades a l’Alt Urgell i la Cerdanya.\nLa societat factura 47 milions d’euros anuals gràcies a la comercialització, entre altres, de 8.000 tones de formatge, 460 tones de mantega, 450 tones de mató i formatge fresc i 1.100 tones de formatge fos i ratllat.\nA més del mercat nacional, Cadí s’ha internacionalitzat i exporta el 30% de la seva producció de formatge, sobretot a França però també a Alemanya, Portugal, Algèria, Marroc i els Estats Units.\nMantega i formatge amb DOP\nEls prats verds i les pastures fresques aporten el tret diferencial a la llet que produeixen les vaques de la raça frisona, i a partir de la qual s’obtenen una mantega i uns formatges de gran personalitat.\nLa frescor i la qualitat dels productes de Cadí s’aconsegueix gràcies a la recollida diària de la llet, en tancs refrigerats, i la implantació dels més estrictes controls sanitaris des del seu origen.\nMantega Cadí i formatge Urgèlia, productes exclusius amb denominació d’origen protegida\nA més, la unió entre el saber fer tradicional i l’ús de la més avançada tecnologia ha fet que la mantega Cadí –amb la seva inconfusible caixa groga de cartró i el seu gust fresc i avellanat- sigui una de les poques d’Europa amb la distinció “Denominació d’Origen Protegida”.\nL’Urgèlia és l’únic formatge de Catalunya amb aquest important reconeixement a la qualitat que atorga la Unió Europea.\nFormatge del centenari\nNeu del Cadí és el formatge, de pasta tova i pell florida, que la cooperativa ha desenvolupat amb motiu de la celebració del centenari.\nAquest nou producte, que se suma a l’àmplia gamma de formatges, recorda els colors grisos de la serra del Cadí i suggereix els contraforts rocosos entre les canals que estan nevades durant bona part de l’any.\nL’any passat, el Govern de la Generalitat va distingir a Cadí amb la Placa al Treball President Macià i enguany, coincidint amb la celebració del centenari, li ha concedit la Creu de Sant Jordi.\nAquesta distinció és un dels màxims reconeixements que es pot rebre per part de la Generalitat de Catalunya, que destaca la contribució a l’economia del país d’una de les cooperatives ramaderes més prestigioses i la més antiga en el sector lleter. Pionera de nou, fa uns mesos Cadí ha estat reconeguda com la primera Organització de Productors de llet de boví amb denominacions de qualitat.\nCadí no podia rebre aquestes distincions d’altra manera que no fos “un reconeixement al treball de generacions de ramaders, socis, treballadors i consumidors” i afronta el futur amb optimisme “perquè a Cadí fem del coneixement dels uns el saber de tots, i cadascuna de les persones que fem créixer la cooperativa compartim la confiança en el nostre projecte comú i les perspectives de futur”.


/ Crònica Diada Castellar (22.11.2015)\nPer la nostra part, es va fer sentir l'acumulació de diades consecutives que dúiem al damunt, i aquesta vegada no vam desplaçar prou camises per dur algun castell de 7 a plaça. Tot i així plantejàvem una diada amb castells de la gamma alta de 6 com el 3d6 per sota, la torre de 6 i el pilar de 5.\nVam obrir plaça, després de dos pilars de 4 d'entrada, amb el 3d6 per sota, castell que havíem estrenat enguany bastint-lo fins a 4 vegades i que no havia patit mai cap contratemps; aquesta vegada però, una inoportuna i infortunada lesió al genoll d'un dels terços just en el moment de l'aixecada (lesió produïda a l'instant, no sabem si potser degut a algun mal gest) va provocar que el terç no pogués, no ja suportar el pes del castell sinó ni tan sols mantenir-se dret sobre el seu segon; la caiguda, evidentment, va ser inevitable; les seqüeles de la caiguda no van anar més enllà d'algun cop fort però sí que ens preocupa la lesió del nostre company. Una forta abraçada.\nLa caiguda (i la lesió del company) evidentment va ser un cop totalment inesperat; vam refer la diada amb un 4d6 per prendre sensacions als castells i recuperar els ànims de la colla per tot seguit afrontar la torre de 6; la torre, amb estrena de dosos, va pujar molt ferma a nivell de tronc i amb bones mides en tot moment; això sí, la pujada de l'acotxadora va ser força llarga i va requerir l'ajut tant del terç com del dos de la seva rengla; finalment col·locada l'acotxadora, l'anxaneta va poder traspassar i la descarregada es va completar sense més contratemps. Era la 7ª torre de la temporada; molt bons registres tenint en compte que els inicis amb la torre van ser força dubitatius.\nDe l'actuació de la resta de colles a destacar el 3d6 per sota bastit per primera vegada pels Capgirats (moltes felicitats companys!), la solidesa dels castells completats pels Esperxats i sí, la millor actuació de la novella colla dels Castellers de Sant Adrià amb 3 castells de 6 bastits, el 3d6, el 4d6 i el 4d6a; moltes i moltes felicitats Passadors i a seguir endavant!!\nI no podem deixar d'esmentar el rebombori que es va produir a plaça quan, amb segons col·locats en dels castells dels Esperxats, una notícia va començar a córrer per la plaça; no cal amagar que la Diada va estar caracteritzada pel que podríem dir, fent un símil futbolísitic, per ser una Diada de transistors. La notícia, i del que tothom estava amatent a plaça (un ocellet ens va apuntar que fins i tot algun grup de grallers duien el transistor enganxat a l'orella), no era altra que el 4d10fm carregat i descarregat pels Minyons de Terrassa; la gesta (o el somni fet realitat, o l'impossible fet possible) és massa recent per valorar-ne la seva dimensió històrica; només es pot escriure: MOLTES FELICITATS MINYONS per seguir fent HISTÒRIA (i sent història) en el món casteller.\nDiumenge vinent, 29 de novembre, tenim l'última cita de la temporada: celebrarem la nostra Diada a Calella, a les 11,30h a la plaça de l'Ajuntament, acompanyats dels Castellers de Castelldefels i dels Castellers de Sant Feliu. No hi falteu!


Música i Interculturalitat — Laura Folch\nPosts filed under “Música i Interculturalitat”\nEstimats pares i alumnes: Benvinguts al curs 2012/2013!! Vam tenir la sort de poder gaudir del magnífic concert del Aupa Quartet fa uns dies; Complicitat brillant a l’escenari i creativitat sense barreres tècniques o d’estil. Aupa Quartet Aquest nou curs 2012/2013 se’ns presenta plè d’oportunitats per a disfrutar i créixer musicalment amb el Violoncel: Audicions [...]\nLa música és una eina excellent per establir diàlegs enriquidors entre les diferents tradicions que conviuen al nostre entorn. La seva capacitat per trascendir barreres linguistiques i la seva inmediatesa i profunditat espiritual la fan idònea en procesos d’apropament intercultural. El febrer d’aquest any,vaig invitar un grup de joves amazics vinculats a la Xarxa per [...]


Descobrint Jocs - Telón de acero - Ràdio Sant Andreu\nHome / Seccions Via directa / Descobrint jocs / Descobrint Jocs – Telón de acero\nPosted by: Radio Sant Andreu in Descobrint jocs, Seccions Via directa gener 15, 2018\t629 Views\nMiquel Jornet ens recomana a l’espai Descobrint Jocs del programa Via Directa de Ràdio Sant Andreu el joc de taula ‘Telón de acero’ on recordarem l’època de la Guerra Freda entre els Estats Units i la Unió Soviètica.\nTornem aquest 2018 amb més i més jocs. Avui un d’aquells del pot petit i la bona confitura… s’acostuma a dir que els japonesos són els mestres en la creació de jocs amb pocs components, però sempre hi ha excepcions i a uns danesos els ha quedat un joc rodó amb només 20 cartes. Parlem de Telón de Acero, editat en castellà per Ludonova.\nDaniel Skjold Pedersen i Asger Harding Granerud van irrompre al panorama dels creadors de jocs de taula l’any 2016 amb 13 Días (en vam parlar a la secció 137), que volia ser un Twilight Struggle lightinspirat temàticament en els 13 dies que va durar la crisi dels míssils cubans. El joc va ser curiós, però personalment no m’acabava de convèncer… més tard van treure una reducció del 13 Días amb només cartes i que es jugava en tan sols 13 minuts… per això es deia 13 Minutos. I simultàniament a 13 Minutos, la gran sorpresa, aquest joc sí els ha quedat BÉ, i puc assegurar que l’edició en castellà de Telón de Acero té un art 100 vegades més treballat, atractiu i adient que l’edició americana gràcies al treball de David Prieto.\nAmb només 20 cartes, 48 cubs de fusta i un reglament d’un full A4, el joc és una Guerra Freda de butxaca. Tot té sentit: l’asimetria de les cartes, els textos de cadascuna d’elles, la mecànica de l’epíleg, el funcionament del track de puntuació, l’ordre de resolució de les diferents regions globals, la regla de domini… però el més impactant és que és un joc recomanable per a fans dels conflictes històrics i també per a qualsevol altre tipus de persona. No cal ser un freak dels períodes bèl·lics per gaudir plenament de la proposta encabida dins d’una capsa tan petita, i alhora tan gran, com la de Telón de Acero.\nDescobrint jocs Via directa\t2018-01-15\nPrevious: TeatrAndreu arrenca amb bona nota la nova temporada del Teatre Núria Espert\nNext: La Versió Desconeguda – Frenesí


El sector turístic de Tarragona exigeix protocols clars per a la reobertura\nRedacció dijous, 7 de maig 2020 - 08:25h | Actualitzat a 2020-05-07 09:03h\nEls empresaris turístics de la demarcació de Tarragona exigeixen a les administracions celeritat a l'hora de definir els protocols de reobertura dels diferents tipus d'allotjament si, finalment, el Camp i l'Ebre entren dilluns a la fase 1 de la desescalada. «No pot ser que l'administració tingui tot el temps del món per comunicar les normes i nosaltres no tinguem temps de reaccionar», lamenta Xavier Guardià, portaveu de la Federació Empresarial d'Hostaleria i Turisme (FEHT). Tret d'algun càmping i algun hotel de negocis que volen obrir, el gruix d'allotjaments descarta reprendre l'activitat a curt termini. Sense el mercat estranger ni la possibilitat de rebre visitants de la resta de Catalunya i l'Estat, no surten els números.\nL'hostaleria i els allotjaments estan a l'expectativa de saber si el Ministeri de Sanitat avalarà la proposta del Govern perquè el Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre entrin dilluns a la fase 1, i puguin començar a engegar motors, encara que sigui amb restriccions. El sector es queixa de manca de concreció. «En alguns casos encara no sabem els protocols de neteja, què és el que veritablement hem de fer, i com hem de protegir-nos o protegir els clients», lamenta Guardià. Un dels àmbits que més dubtes genera és el dels càmpings, per la qual cosa s'insisteix que fan falta protocols segmentats.\nTot i el progressiu desconfinament, la gran planta hotelera i de càmpings, així com els establiments de restauració de les zones turístiques, romandran tancats. L'excepció seran alguns hotels urbans més enfocats a un client de negocis. També alguns càmpings, com els de la Torre del Sol de Miami Platja i el Templo del Sol de l'Hospitalet de l'Infant, que a partir de dilluns oferiran un miler de places —entre tots dos— en bungalous i 'mobil home', per a residents a la demarcació de Tarragona.\nGuardià recorda que la temporada turística a la Costa Daurada s'estén tot just durant sis o set mesos, i que tot està pensat per atendre una gran demanda de clients. Si només es permeten aforaments d'entre el 30% i el 50%, es restringeixen les zones comunes i no és possible rebre visitants de fora de la demarcació —i menys encara de l'estranger—, el sector veu complicat obrir. «Cadascú farà números i farà el que pugui, però necessitem clients», resumeix el portaveu de la FEHT.\nSegons Guardià, els grans establiments podrien esperar-se a la fase 3 i concentrar l'activitat, si la crisi sanitària de la Covid-19 ho permet, durant els mesos de juliol, agost, setembre i, fins i tot, octubre. N'hi haurà, però, que és molt probable que no obrin enguany i d'altres que potser hauran de plegar. «El que no puguem fer fins d'aquí a l'octubre ja no ho podrem fer fins al març de l'any vinent i això, per qui no pugui obrir gens, vol dir que haurà estat un any i mig tancat. Seria una barbaritat», alerta el representant de la federació.\nPer aquest motiu, la FEHT reclama al conjunt d'administracions ajudes efectives, reals i immediates, així com condonacions d'impostos per al sector turístic. «No hi ha ajudes a fons perdut per ara; hi ha algunes ajudes, evidentment, però no serveix de gaire que l'impost que he de pagar al juny me'l cobrin al setembre. M'interessa que, o no me'l cobris, o em facis un descompte», detalla Guardià. «Algunes taxes o impostos s'han de reduir aquest any i l'administració ha d'assumir que recaptarà menys», afegeix.\nEl caràcter estacional del sector turístic de la demarcació condicionarà la recuperació. Malgrat tot, es confia que els mesos de setembre i octubre puguin ser «més forts i bons que altres anys» si, per exemple, s'hi ubiquen esdeveniments esportius que s'han hagut d'ajornar i que acostumen a moure milers de persones. «A la costa podrem allargar una mica la temporada, però no gaire. Segurament en destinacions de l'interior del Camp de Tarragona o a les Terres de l'Ebre sí que es podrà jugar amb això», opina Guardià, qui també reclama protocols normalitzats a nivell europeu per quan s'obrin les fronteres.\nMentrestant, PortAventura —la principal locomotora turística de la demarcació— no podria engegar motors fins a la fase 3. Fonts de l'empresa apunten que estan col·laborant amb l'Associació Espanyola de Parcs d'Atraccions i Temàtics, i amb diferents organismes del sector turístic, «per dissenyar un paquet de mesures específic per al sector». Des de PortAventura estan convençuts que caldrà implementar canvis, però diuen que compten «amb l'estructura i les capacitats necessàries perquè l'obertura es produeixi tan bon punt les autoritats ho permetin». Els protocols per als parcs temàtics, però, també estan per definir.\nCovid-19: 3 defuncions a Tarragona i cinquena jornada consecutiva sense morts a l'Ebre\nturisme PortAventura Turisme de Catalunya Coronavirus


El Voluntariat Jove de Prats arreglarà l’entrada del poble – estrip\nEl Voluntariat Jove de Prats arreglarà l’entrada del poble\nPRATS DE LLUÇANÈS.- Del 6 al 30 de juliol el jovent de Prats i del Lluçanès podrà gaudir un estiu més del projecte de Voluntariat Jove. Les sessions del programa Voluntariat Jove tindran lloc tots els dimarts, dijous i divendres de juliol, de 10 a 1 del migdia. Enguany, el voluntariat es dedicarà a arreglar l’entrada al poble per la Carretera de Sabadell. Arranjant l’enjardinat de la mitjana i pintant els bancs que hi ha a la zona. La programació d’aquesta edició del Voluntariat Jove s’ha elaborat tenint en compte els criteris i les restriccions que venen marcades per la pandèmia i que garanteixin poder realitzar l’activitat de manera segura. No es podran fer les activitats intergeneracionals com s’havien fet altres anys amb els nens i nenes de La Pitota o amb la gent gran del Centre de dia,\nperò sí que podran conèixer altres activitats de voluntariat com les que duen a terme al banc dels aliments o els voluntaris que tenen cura del santuari de Lourdes. Com cada any, al final del voluntariat es farà un acte de cloenda obert a les famílies i amics, què se celebrarà el 30 de juliol. Per altra banda, els dilluns\ni dimecres se celebraran les activitats del programa Estiu Inquiet. Des de l’àrea de Joventut s’ha plantejat una programació molt variada amb activitats ambientals, esportives, culturals i artístiques.


3.000 joves cantaires i la JONC Filaharmònica han estrenat la cantata 'Set dies que van canviar el món' / ACN\nBadalona3.000 nens i nenes d'entre 7 i 16 anys han actuat davant milers espectadors en la 45a Trobada General del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya, que s'ha celebrat aquest diumenge a la tarda al Palau Olímpic de Badalona. Durant el concert s'ha estrenat la cantata 'Set dies que van canviar el món', amb música d'Antoni Ros Marbà i lletra de Ramon Solsona. Els joves cantaires, provinents de més d'un centenar de corals d'arreu de Catalunya, València, Mallorca i la Catalunya Nord, han compartit escenari amb la cantant Nina, el narrador Pep Jové i la JONC Filharmònica, dirigida per Manel Valvidieso. Entre els assistents hi ha hagut els consellers Ferran Mascarell i Irene Rigau. Cada cinc anys, el Secretariat de Corals Infantils de Catalunya (SCIC) organitza la Trobada de Corals Infantils de Catalunya, que reuneix joves cantaires de tot Catalunya amb participació de nens i nenes de València, Mallorca i la Catalunya del Nord. Enguany, l'indret escollit ha sigut el Palau Olímpic de Badalona, que ha acollit 3.000 cantaires i milers d'espectadors.


El Món | Ridícul espantós\n"Ahir hi havia més espanyols a San Mamés que a la Plaza Colón de Madrid."\nper Oriol Jara 11/02/2019\nDisculpin vostès les maneres però, no és broma, ahir hi havia més espanyols a San Mamés que a la Plaza Colón de Madrid. Concretament, 47.557 espectadors a l'estadi de l'Athletic de Bilbao. A Madrid, sent generosos, hi havia 45.000 persones defensant Espanya dels atacs implacables d'una súper potència: Catalunya. Quina manera de fer el pena. I, sobretot, quin fàstic aquesta estratègia de cremar-ho tot si tu no manes. Al PP i a Ciutadans i a VOX (són el mateix?) no hi ha ningú amb honor? No hi ha ningú amb dignitat? Em nego a pensar que no hi ha ningú que cregui que esbombar mentides i atiar l'odi és immoral. No pot ser que tots els líders d'aquestes tres formacions considerin que és ètic construir una realitat paral.lela per beneficiar-se'n. Afortunadament, sembla que no són molts els espanyols que han decidit deixar-se arrossegar per aquesta mena de tornado de la demagògia.\nEl fracàs absolut de la manifestació d'extrema dreta és l'única bona notícia que ha ocorregut a Espanya els últims temps. Un fracàs tan escandalós que posa de manifest la falta d'escrúpols de certs periodistes. Diaris absolutament polítics que pretenen explicar la realitat no d'una manera certa sinó d'una manera útil. A Catalunya hem sortit un milió de persones cada any per reivindicar un dret i per donar valor al diàleg. Aquest milió ha estat insultat i vexat per la mateixa premsa que ara converteix 45.000 persones en la veu de tot un poble. Una premsa que té com a única ideologia la conquesta del poder. I per fer realitat aquesta aspiració no tenen cap vergonya de crear una mena d'ambient de guerra. Aquest dilluns la premsa espanyola ens oferia portades absolutament demencials. Un orgasme de nacionalisme d'aquells que ens acusa a nosaltres de feixistes. I tot aquest merder, insisteixo, per una concentració que va comptar amb menys gent que l'estadi de l'Athletic de Bilbao en el seu partit contra el Barça. És absolutament patètic. I em fa molt feliç aquesta derrota. Sobretot perquè crec que des de Catalunya no hem d'alimentar la idea que Espanya és d'extrema dreta. És un missatge d'esperança veure que l'Espanya normal ignora els crits de guerra dels intolerants.\nA San Mamés hi havia més espanyols que a la Plaza Colón, perquè precisament són els bascos i els catalans els que salvaran Espanya de ser fagocitada per la dreta de sempre. Som els catalans els qui volem salvar la democràcia espanyola. Els qui lluitem perquè aquest estat reconegui els drets de les nacions i dels artistes. No és cert que la nostra lluita sigui egoista. Un cop més, la carrera de fons que fem els catalans és un camí per salvar l'ànima de l'estat. La seva idea democràtica i la justícia del seu sistema legal. Som aquests, els espanyols preocupats per la salut de l'estat i no pas els reaccionaris que es manifesten amb la bandera però no defensen cap valor mínimament modern o democràtic. La punxada de la manifestació d'extrema dreta és la derrota d'aquells que no s'estimen Espanya. És el ridícul d'aquells que necessiten la força i la coacció per aconseguir els seus objectius. Els catalans no volen destruir Espanya sinó viure en un estat que entengui i defensi els seus drets com si fossin propis.\n"És un missatge d'esperança veure que l'Espanya normal ignora els crits de guerra dels intolerants."\nY la Cataluña normal ignora los gritos de guerra de Torra, tan aficionado a solemnes declaraciones de guerra al Estado español como a insultar y vejar a quienes no comulgan con sus ideas. La Cataluña normal tambien ignora los gritos de guerra de de los poco escrupulosos periodistas que le apoyan. Lo que demuestra que la esperanza es lo último que se pierde.\nD'acord en moltes coses, però no sobre que "Som els catalans els qui volem salvar la democràcia espanyola" Els catalans volem la INDEPENDENCIA. Sembla que tot plegat ens porti a oblidar-ho.\nL:articulista és un bon exemple dels que pateixen la síndrome d'Estocolm i defensen a qui els maltracta. Quina pena!\nEm sumo al parer del terrassenc.\nEl text és molt bo per a ser llegit pels espanyols de bona voluntad ! PD : pel que fa als catalans .. allò dit per ( em sembla ) Josep Carreras de ' cuánto más catalán me dejan ser, más español me siento ' , ja és història, atès que Castella amagada en mot de nom ' geogràfic físic peninsular ' ens vol totalment " engolits " .. desapareguts de la faç de la terra ( o el que és el mateix : si som ferms econòmicament deixar de ser catalans, sinó ser catalans, però enderrocats fins la misèria !)!


Sardanes | Obra del Ballet Popular\nL’Obra del Ballet Popular ha anat acumulat un important fons documental i musical durant els més de seixanta anys d’existència. Els diferents actes organitzats (aplecs de sardanes, concerts, Aplecs de danses tradicionals, etc.), han donat com a fruit la recopilació de partitures, programes, coreografies, textos, etc que han anat omplint els nostres arxius, avui un dels més complerts que es poden trobar.\nActualment disposem de més de deu mil partitures de sardanes, des de autors poc coneguts fins els compositors més consagrats. Aquest arxiu està catalogat i, naturalment, a disposició d’aquells que tinguin interès en consultar-lo.\nFruit de la intenció de sumar i conservar tot aquest patrimoni, l’Obra del Ballet Popular ha cedit l’any 2018 el seu arxiu de partitures i particel·les de sardanes a l’entitat ‘Músics per la cobla’, per tal que des d’aquesta entitat es doni el màxim possible la difusió, estudi i conservació que mereix.\nPodeu contactar a través de la web de Músics per la Cobla.


La policia deté un jove que va deixar inconscient un menor en una baralla | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl cos de policia va detenir el passat diumenge a Andorra la Vella un home resident de 24 anys, com a presumpte autor d’un delicte contra la integritat física. Els agents van ser requerits per personal d’un local d’oci de la capital per una agressió entre dues persones, on la víctima va resultar ser un menor de 16 anys. Els interessats haurien tingut una disputa a l’interior del local i una vegada en el seu exterior, la persona detinguda li hauria propinat un cop a la cara, que va fer caure al terra a la víctima, que va quedar inconscient durant un instants. El menor presentava un hematoma al voltant de l’ull dret, una erosió al front i una altra erosió sagnant al turmell esquerre.\nLa policia també va detenir el passat dijous un jove resident de 19 anys com a presumpte autor d’un delicte de maltractaments en l’àmbit domèstic envers el seu pare. D’altra banda, al Pas de la Casa, els agents van detenir el passat dimecres dos joves. En primer lloc, els agents van ser requerits per una baralla a d’interior d’un restaurant. En intervenir, un home de 28 anys no resident té una reacció desproporcionada envers els agents interventors, agredint a un d’ells amb dos cops de puny a la cara.\nMés tard, els agents van detenir un home no resident de 22 anys que es trobava en un estat molt alterat i cridant. Un cop controlat a l’exterior, l’home té una reacció també desproporcionada envers els agents.\nEncara al Pas de la Casa, el passat dimarts es va detenir un home no resident de 19 anys per desobeir una ordre d’expulsió administrativa per un període de cinc anys. A més, a la frontera del DCNJ de Portà, la policia va detenir un home no resident de 24 anys, per un presumpte delicte contra la seguretat en el tràfic jurídic. En un control rutinari, en ressenyar la identitat de l’interessat al sistema informàtic, es constata que aquest va ser controlat l’any 2016 facilitant una altra identitat en anar indocumentat.\nPel que fa als delictes contra la salut pública, la policia va detenir dissabte un home i una dona residents de 27 i 29 anys a Sant Julià de Lòria i a Encamp, respectivament. Se’ls va comisar catorze embolcalls amb cocaïna (20’29 grams), presumptament destinats al tràfic d’estupefaents. Les altres detencions, totes per possessió de cocaïna, es van fer en un aparcament pròxim a un local d’oci de Soldeu, en un pàrquing proper a un restaurant al Tarter i a la frontera del riu Runer. En aquest darrer cas, es va tractar de dos homes no residents que accedien al Principat en un turisme.\nQuant als delictes contra la seguretat del trànsit, tots van tenir a veure amb persones residents, sis homes i una dona, que excedien el límit de la tassa d’alcoholèmia permesa i es van produir en el transcurs de controls rutinaris de carretera efectuats per la policia. En un dels casos, a més, un home resident de 51 anys va crebantar una ordenança penal de suspensió del permís de conduir.\nEn total, el cos de policia va detenir durant la setmana passada, del 14 al 20 de gener de 2019, 21 persones. Vuit de les detencions es van portar a terme per presumptes delictes contra la salut pública, set contra la seguretat del trànsit i sis per altres delictes.\nDetenen l’empleat d’una joieria per haver sostret més de 22.000 euros


Tensió a Caracas davant de la imminent arribada al país de Juan Guaidó\nSeguidors de Maduro van colpejar i van insultar l'autoproclamat president a l'aeroport\nGuaidó va assegurar que els «mecanismes de pressió» al Govern s'accentuaran «per polèmics que siguin»\nBuenos Aires - Dimarts, 11/02/2020 | Actualitzada 12/02/2020 - 11:55\nJuan Guaidó no va tenir un retorn a Caracas acompanyat per les masses que potser va imaginar. Tot just va aterrar va escriure en el seu compte de Twitter: «Hem tornat». La seva arribada a l’aeroport internacional Simón Bolívar va estar a partir d’aquell moment marcada pels incidents que van donar el to del conflicte polític veneçolà.\nPersonal de Migracions el va insultar i fins i tot li van retirar un document. Al sortir, un grup d’enardits maduristes li va llançar aigua. Guaidó va fer una riallada mentre deixava enrere els protagonistes del «xou». Encara l’esperava ser colpejat per una turba al traspassar la terminal aèria.\nLa seva dona, Fabiana Rosales, diversos diputats opositors que van acudir a rebre’l i periodistes que reportaven els esdeveniments també van ser el blanc d’aquesta ira. «Feixista», li van cridar al legislador que els EUA i 54 Governs més reconeixen com a «president encarregat» del seu país.\n«Allà van tornar a desfilar tots els portaveus, que m’anava a posar a la presó, que m’anava a enfrontar a la justícia, clar que m’hi enfrontaré. Som aquí, amb la gent», va dir hores després durant el seu primer i modest acte a la plaça Bolívar del municipi de Chacao (Caracas). «Els mecanismes de pressió només augmentaran, per polèmics que siguin continuen augmentant», va augurar també enmig dels aplaudiments dels seus seguidors, en bona part de classe mitjana i alta.\nEl legislador considera la seva tornada com una nova fase de la intensa disputa amb el Palau de Miraflores i Nicolás Maduro. «A totes les forces polítiques, a tots els sectors de la vida civil, a tota la família militar: mai la dictadura va estar tan sola. Així que, avui més que mai, seran necessàries la unitat, la confiança i la disciplina política. Atents als nous anuncis», va assegurar a la xarxa social.\nUna enquesta recent de la consultora Delphos revela que un 40% dels veneçolans s’identifiquen com a opositors; un 23,4%, com a partidaris del Govern, i un 36,3% assegura no estar amb «cap d’ells». Segons el sondeig, Guaidó és el principal dirigent polític del país, amb més de 45% de suport.\nEl diputat havia abandonat el país el 12 de gener. Des de la seva sortida, va visitar Colòmbia, el Regne Unit, França, Espanya, el Canadà i els Estats Units, on va ser emfàticament recolzat per Donald Trump. «Tenim el respecte de tot el món. Ara ens toca la tasca més poderosa, la que ens va portar fins aquí: unir-nos per poder afirmar que la virtut, l’honor i la llibertat, cobreixen cada racó de Veneçuela», va dir el president d’una de les faccions de l’Assemblea Nacional (AN, Congrés) abans d’embarcar-se amb destinació a Veneçuela.\n�� «Et donaré ingrés al país, però em quedo amb la teva cèdula»: Juan Guaidó va ser desposseït del seu document d’identitat per migració a l’aeroport internacional de #Maiquetíapic.twitter.com/W4Que3SSyP @TVVnoticias\nMés enllà de la «recepció» madurista de la qual va ser objecte el legislador, el Govern coneix ara per ara el seu límit polític: no està en condicions d’arrestar Guaidó, sobre qui pesava una prohibició de sortir de Veneçuela. El dirigent de Voluntat Popular (VP) posarà a prova la seva capacitat de tornar a convocar multituds, un poder que va anar minvant amb el pas del 2019. «Comença un nou moment que no admetrà retrocessos i que ens necessita a tots fent el que ens toca fer», va assenyalar al seu torn ja a Caracas.\nLa seva breu al·locució en l’acomodada Chacao va mirar d’insuflar una altra vegada optimisme entre els opositors que no veuen la sortida a la crisi. «Falta poc, només falta l’última empenta si ens mantenim ferms i mobilitzats. Faig una crida a tots els sectors, tots a exercir el nostre dret». A més, va anunciar la creació d’un Fons Veneçuela per a la recuperació del país. «Tenim el compromís d’algunes multilaterals... una vegada s’iniciï la transició».\nMentre Guaidó descendia a Caracas des del cel, en una altra part de la ciutat, Maduro ja tenia a la boca les seves respostes al diputat. «L’única dictadura que hi ha al país és la del proletariat», va dir com si Veneçuela fos la Rússia de 1917 i no una encarnació passada del partit bolxevic. El president ha rebut el recolzament de Moscou i Pequín en les últimes hores. Amb aquestes aliances sobre les espatlles, va informar que el 15 i 16 de febrer es realitzaran els Exercicis Militars Escut Bolivarians amb la hipòtesi d’una eventual «invasió» encapçalada per forces nord-americanes. Les maniobres, va afegir, «ajustaran la capacitat dels seus professionals i els seus sistemes d’armes de forma integral, unida i desplegada».


D’ençà que va superar la depressió està eixerit com un gínjol, torna a ser el d’abans.\nGinjoler i gínjols\n4 comentaris a “més content que un gínjol”\nSalvador Jorba Quer — Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) Divendres, 12 de novembre del 2021 a les 12:44\nAhir vàreig tindre per segona vegada una ombra d’ictus, acudiren a casa una unitat del Servei Mèdic i una ambulància.\nDesprés de reconeixe’m, la doctora va demanar que em portessin a l’hospital, va refusar que em baixessin amb la cadira de rodes, va reclamar la llitera i que em baixessin per l’escala, al no haver espai en l’ascensor.\nA l’incorporar-me els sanitaris, vaig reaccionar i la doctora em preguntà com em trobava? Hi vaig contestar “Estic com un gínjol”.\nLo que trobo estrany, és que utilitzés aquest mot, que no tinc en el vocabulari habitual i també sorprengué als presents. Fou una expressió per dir que em trobava bé, d’una forma espontània.\nEls meus orígens per part de la mare són de la província de Lleida, del Pla d’Urgell i de la Noguera, no recordo que els hi hagués sentit a dir.\nConsultat el Diccionari he trobat aquesta entrada, que dona llum a la meva expressió. El meu dubte és d’on em va sortit, si d’un record dels avis, o del subconscient de l’ADN?


Serveis per a professionals ib-red - ib-red\nServeis per a professionals ib-red\nServeis profesionals i a mida\nCada empresa té les seves característiques pròpies i el nostre objectiu és adaptar els nostres serveis per a professionals ib-red a cada client i col·laborar com un membre més del teu equip.\nEstem especialitzats en la instal·lació i creació de xarxes wifi professionals en interiors i exteriors.\nProporcionem servei de manteniment tècnic preventiu, control, gestió remota, optimització i priorització de trànsits per classificadors i resolució d'incidències.\nOferim la possibilitat de crear accessos gratuïts patrocinats o maneres d'accés de pagament mitjançant targeta de crèdit o prepagament per a generar ingressos amb la venda del servei.\nRecomanat per a mitjanes i grans empreses que requereixin connexió a Internet d'alta qualitat per a connectar xarxes d'ordinadors, servidors i/o implementar serveis de correu electrònic o web.\nUn accés a Internet exclusiva en el qual l'amplada de banda no es comparteix amb altres usuaris. El client es connecta de manera directa a un dels nostres nodes repartits per tota la geografia balear.\nPermet a l'usuari muntar servidors web, correu, FTP, aplicacions online, serveis de VoIP, VPN, passarel·les de pagament, etc i dirigir un nom de domini a aquesta IP sense haver de mantenir actualitzat el servidor de DNS cada vegada que canviï la IP com ocorre amb les IP públiques.\nPermet crear una connexió segura a una altra xarxa a través d'Internet. Quan connectes qualsevol dispositiu a una VPN, aquest actua com si estigués en la mateixa xarxa que la que té la VPN i tot el trànsit de dades s'envia de manera segura a través de la VPN.\nProporcionen les capacitats de connectivitat necessàries entre les seus d'una empresa per a la creació d'una Intranet.\nPermet tenir connectades totes les seus i/o delegacions amb ubicacions disperses geogràficament d'una empresa. D'aquesta forma, poden compartir tots els recursos desplegats en cadascuna d'elles.\nib-red disposa d'una infraestructura i un equip d'enginyers tècnics de telecomunicacions formats per al desplegament de xarxes específiques de dades que subministren capacitats superiors a 200 Megues en pràcticament qualsevol lloc de la geografia balear.\nEstem especialitzats en accessos a Internet d'alta capacitat i comptem amb acords partners i fabricadors de reconegut prestigi (Abertis Telecom, Multimèdia, Islalink, Huawei, Cambium, Cergaom, etc.)\nEn cas de caiguda d'una porta d'enllaç o operador, el nostre sistema de còpia de seguretat, de manera automàtica, treu tot el trànsit per un altre ISP i envia un missatge al responsable de la xarxa informant de la caiguda. Una vegada s'ha restablert el sistema, es restaura la configuració d'aquest.\nib-red, en col·laboració amb diverses empreses especialitzades en instal·lació de càmeres de seguretat IP, ofereix una solució conjunta per a fer tasques de televigilància, teleobservación o teleactuación en directe; mitjançant sistemes sense fils.


Jo sóc la fúria - Teatre Eòlia\njo sóc la fúria\nmarcel clement - MOSTRA DE CREADORS EMERGENTS\nMarcel Clement i la Companyia del Corb obren la Mostra de Creadors Emergents\nUna jove psiquiatra visita el seu primer pacient, diagnosticat de trastorn d’identitat dissociatiu. Porta temps internat sense que ningú hagi pogut trencar les muralles del seu deliri. Ell afirma ser un vigilant, un justicier, un cavaller en un món ofegat per la maldat. I, no obstant, ha fet prova d’una violència i salvatgisme que han dut al seu confinament en un sanatori de màxima seguretat.\nLa jove doctora es capbussarà dins l’esquerdada ment del pacient mentre mira de rescatar-lo de la seva psicosi. Però, és bogeria alçar-se ferm contra les forces del mal?\nÉs deliri veure el món com un abocador governat per escòria sense escrúpols on els innocents pateixen horrors indescriptibles?\nÉs criminal dir prou i tornar l’empenta?\nDepredar els depredadors?\nLa línia que separa l’heroi del monstre mai haurà estat tant fina.\n“DOCTORA: Creus que no hi ha justícia en el món?\nPACIENT: Tu sí?”\nJustícia o venjança.\nSocietat o anarquia.\nAquesta obra respon a la necessitat de donar resposta al cinisme que infecta la nostra societat i que fa que romanguem passius davant la injustícia i el dolor dels indefensos.\nEl nostre sistema judicial és una burla, el nostre codi penal una farsa que ni castiga als culpables ni dóna confort a les víctimes.\nSempre hem estat tan insensibles, tan covards?\nJO SÓC LA FÚRIA és un viatge al cor de tot allò que va malament en l’ésser humà, tant en la societat com dins nostre. És el cinisme de les tragèdies quotidianes i la passivitat davant de l’horror i el crim.\nÉs un mirall esberlat que reflecteix una realitat corrupta, podrida i deforme, un infern erm on s’amunteguen els cadàvers i on les llàgrimes neguen civilitzacions senceres.\nPerò també és la tenebra que s’amaga darrere la nostra ombra.\nÉs el nostre altre jo.\nÉs el somriure monstruós de la llibertat.\nÉs un crit de ràbia.\nÉs el dolor de milers de cors perforats per la indignació.\nÉs la veu gèlida dels espectres dels infants violats i assassinats.\nÉs l’Heroi arrancat del càlid refugi de les vinyetes\nÉs la fúria sota la màscara.\nDirecció i Dramatúrgia: Marcel Clement\nMúsica: Xavi Quero\nMoviment: Victòria Boixadera\nRepartiment: Christian Paretas, Anna Mestre\nAjudant de direcció: Victòria Boixadera\nDisseny de Llums: Marcel Clement\nDisseny d’espai i vestuari: Cia. del Corb\nDisseny de so: Xavi Quero\nCaracterització: Cia. del Corb\nTutor: Roberto Fratini\nUna coproducció de Cia. del Corb i Eòlia i+D\nEspectacle de la Mostra de Creadors Emergents 2020\nEtiqueta’ns i segueix-nos a les xarxes:\nDivendres i dissabte a les 20h.\nDiumenge a les 18h.\nEl Teatre Eòlia és un espai segur. Fes una ullada AQUÍ a les mesures de seguretat per a la prevenció de la COVID-19.\nEt convidem a assistir al Teatre Zoom del Recomana.cat el proper 26/11 a les 18h Per inscriure’t clica AQUÍ.\nGeneral Anticipada 12€\nCarnet d'Estudiant i Fundació Miranda 7€\n*La entrada general te un increment de 2€ si es ven a taquilla.


Notícies - El Gran Recapte arriba a Sant Cugat amb l'objectiu de contribuir en les 1.400 tones\nEl Gran Recapte arriba a Sant Cugat amb l'objectiu de contribuir en les 1.400 tones\nMercadona i la Fundació Banc d'Aliments signen un acord de col·laboració ( 8/nov/12)\nEl Banc d'Aliments organitza a Sant Cugat una jornada de donatius (25/nov/11)\nImatge del Gran Recapte de l'any passat / Font: Bossuchannel.wordpress.com\nEl Gran Recapte organitzat pel Banc d'aliments arriba a Sant Cugat aquest divendres i dissabte amb cinc punts de recollida repartits per diferents supermercats de la ciutat. Es tracta d'una iniciativa amb l'objectiu d'aplegar aliments a tot Catalunya per a les persones més necessitades. Els ciutadans poden donar menjar que després es repartirà entre una setantena d'ONG, des de les quatre de la tarda de divendres i durant tot el dissabte. Aquesta iniciativa arriba en un moment en què la pobresa ja afecta a un 30% de la població.\nA tot Catalunya hi haurà més de 800 punts de recollida d'aliments per arribar a reunir 1.400 tones d'aliments bàsics, en una iniciativa que mobilitza més de 10.000 voluntaris. Sant Cugat compta enguany amb cinc punts on els ciutadans poden fer les seves aportacions: el Mercadona de la rambla del Celler número 29; els Caprabo de Can Sant Joan, del carrer de Salvador Espriu i de la rambla del Celler número 115, i el supermercat Consum situat al carrer de Rius i Taulet número 49.\nEl coordinador del punt de recollida a la nostra ciutat, Sergi Figueres, ha subratllat que enguany és molt important participar al Gran Recapte per la situació de crisi econòmica en què es troba el país.\nTall incrustat: Sergi Figueres\nTots coneixem la crisi en la que estem vivint. A Catalunya el poble sempre hem estat un poble molt solidari.\nEls punts de recollida funcionaran des de les quatre de la tarda d'aquest divendres i durant tot aquest dissabte. La fundació Banc dels Aliments s'encarrega de recollir, gestionar l'equip humà, assegurar-se que els aliments arribin al seu destí i repartir aquest menjar.


Rutes senderisme a Lleida, Espanya\n> Rutes senderisme a Lleida, Espanya\nRutes senderisme a Lleida, Espanya: s'han trobat 192 resultats\nEls fans de la muntanya podran gaudir de la GR® 170.2 , ruta mantinguda per la FEEC a través de la seva xarxa de senders. Aquesta que us presentem neix a Torà i té una longitud de 10.00 km. Vegem algunes dades importants de la ruta que [...]\nEls amants de la muntanya podran gaudir de la GR® 3 Etapa 47 , ruta promoguda per la FEEC a través de la seva xarxa de senders. Aquesta que us presentem neix a Tàrrega i té una longitud de 26.03 km. La ruta presenta un desnivell acumulat [...]\nEls amants de la muntanya podran gaudir de la GR® 3 Etapa 48 , ruta promoguda per la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya a través de la seva xarxa de senders. Aquesta que us presentem neix a Vallbona de les Monges i té una [...]