Pere Calders (Barcelona 1912-1994). Cursà els seus primers estudis a l'Escola Mossèn Cinto. Als catorze anys escriu El primer arlequí. Seguirà els estudis a l'Escola de Llotja. L'any 1932 comença a publicar articles humorístics i crítiques d'art en la premsa: "Diari Mercantil" i "Rambla". L'any 1936 s'encarrega, juntament amb Tísner, de rellançar L'Esquella de la Torratxa. L'any 1938 s'allista com a voluntari a l'exèrcit republicà i marxa al front de Terol, on escriu Unitats de xoc (1938). La derrota comportarà l'exili, primer a França i, després aMèxic, on treballarà en el món editorial col·laborant diverses revistes "Lletres", "Revista de Catalunya", etc. L'any 1962 torna a Barcelona i col·labora a "Tele-estel", "Cavall Fort", "Serra d'Or", "Oriflama", "Canigó", etc... L'any 1978 el grup Dagoll-Dagom estrena Antaviana. L'èxit d'aquest espectacle, basat en els seus contes, propiciarà una gran difusió de l'obra de l'escriptor. L'any 1986 rep el Premi d'Honor de les Lletres catalanes. Entre seves obres destaquem Cròniques de la veritat ocultat (1955), Demà, a les tres de la matinada (1959), Ronda naval sota la boira (1966), Invasió subtil i altres contes (1978), Aquí descansa Nevares (1980), Tot s'aprofita (1983), De teves a meves (1985) i Gaeli i l'home Déu (1986), entre d'altres. Ha estat traduït a vàries llengües. La seva literatura es caracteritza per una peculiar lògica que governa un món de ficció on el real i el fantàstic es combinen de manera única.\nUnitats de xoc és una crònica de le seves vivències com a soldat on, al costat de les facetes més cruels de la guerra, retrata el vessant quotidià de la vida la front, amb pinzellades de nostàlgia barrejades amb gotes d’humor.\nArticle publicat a la revista “Caràcters”, núm. 14 per Assumpció Bernal\nTot homenatjant Calders: les performances de la modernitat\nTemps era temps hi havia un contista català que podria ser per a propis i estranys un prototipus de la contemporaneïtat. Era ja ben arribada l’hora d’escampar-ho fora de la complicitat de taules, despatxos i aules: així he entès el projecte elaborat des de la Universitat Autònoma de Barcelona (que ja havia nomenat Calders doctor honoris causa el 1992) de muntar una exposició al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona sobre l’autor —Calders. Els miralls de la ficció— en col·laboració amb la Institució de les Lletres Catalanes i un col·loqui —Pere Calders. L’escriptor i el seu temps— obert als estudiosos de la trajectòria caldersiana. La iniciativa confirma tres coses. Primer, com es pot divulgar un escriptor sense banalitzar-lo; després, que el millor homenatge és estudiar-lo i no reduir-lo a les laudationes de circumstància. I, per últim, com un autor conegut com a contista pot ser vist com el que és, un artista excepcional, justament pel mestratge amb què domina un gènere que encara massa vegades el gran —i no tan gran— públic malinterpreta com a literatura menor. El marc on es produí l’anàlisi i el debat de la producció i recepció caldersianes serví també perquè el professor Jordi Castellanos (comissari de l’exposició, juntament amb un altre conegut especialista de l’obra de Calders, Joan Melcion) expliqués el procés de conservació i catalogació del fons Pere Calders, donat per l’escriptor a aquesta Universitat i que actualment es troba en una segona fase d’ampliació. La pertinència d’un col·loqui, exposició o homenatge no és mai aliena a la necessitat social d’alimentar vies de comunicació entre allò no sempre encertadament denominat cultura acadèmica i la divulgació rigorosa. Fóra absurd no veure que la literatura —la història literària— és també la història de la construcció d’uns paràmetres d’interpretació, de la creació d’unes claus de lectura dins un horitzó d’expectatives, que només poden revisar-se en la mesura que es fan explícits. És per això que a la pràctica es fa pública una imatge que prèviament s’ha anat construint com a dominant en els estudis més avançats fins aleshores. Tot el que hi ha per sota de la visió gens innòcua caldersiana es podrà corroborar amb la bibliografia generada a l’entorn del mateix col·loqui, que encara compta amb un altre avantatge: ha permès alliberar el catàleg de l’exposició d’una summa d’articles més o menys especialitzats que en altres ocasions s’han instal·lat en perfecta relació de continuïtat amb les explicacions de contingut stricto senso. Una opció, és clar, perfectament vàlida, convenient en alguns casos, però no sempre necessària. Al meu parer, és l’exposició mateixa que n’ha sortit guanyant: per la senzilla raó que es pot perllongar en la ment de centenars de lectors gràcies a la generositat de l’espai que se li dedica. Es tractava de mostrar la profunda coherència i unitat de l’obra de Calders i reïx mitjançant un muntatge espectacular que s’organitza a partir de dos eixos, els mateixos que recorren de dalt a baix el catàleg (que també inclou una cronologia i bibliografia finals) de la mà de Jordi Castellanos i Joan Melcion: la trajectòria biobibliogràfica creuada amb un univers literari organitzat per nuclis temàtics que subratlla la suggestió de la paraula caldersiana. És en aquesta unitat que radica la seua universalitat i la que converteix l’autor en prototip d’una radical modernitat, d’una de les performances, tant per l’arrel epistemològica de la seua reflexió com per l’estratègia metaliterària que usa per dur-la durla a terme. Com Foix, Pedrolo, Brossa, Palau i Fabre, etc, sap de la literatura quan s’estan fent molt explícits els efectes —en tota la producció d’entreguerres — d’un gran canvi cognitiu: el qüestionament del valor representatiu del llenguatge com a eina que permet una explicació totalitzadora de la realitat. Com Breton, Eliot o Kafka, i versus l’univers literari del XIX, Calders anul·la l’antinòmia tàcita entre real i irreal, parteix de la condició autoreflexiva del llenguatge, però confia en la seua capacitat simbòlica per configurar el món. El qüestionament de les regles de configuració i no la tendència a la negació axiològica de tota relació entre llenguatge i món (que va dur la indeterminació, la fragmentació i l’hibridisme de la post modernitat genèrica cap a desenvolupaments concrets, que han quedat fixats com a postmodernistes) és el que situa tots aquests autors dins un ventall heterogeni propostes davant el repte que defineix segle: la refeta de la modernitat clàssica com aquesta havia quedat actualitzada després del projecte il·lustrat. Es tractava de recuperar una tradició autocrítica, resitua l’irracional al seu lloc (o és que Nietzche no és modern?, cher Habermas, increpava Lyotard); precisament aquella havia quedat bandejada per un desenvolupament unilateral de la idea de progrés d’acord amb el positivisme triomfant. trencament amb l’ortodòxia mecanicista del progrés incloïa un cert escepticisme pels resultats indesitjats de la revolució tecnològica, i això, és clar, ha estat un camp abonat per a diversos revivals nostàlgics del paradís perdut (alguns ben postmoderns), la qual cosa, cal dir-ho, no justament el que es desprèn de la recreació caldersiana de l’escena bíblica del pecat original: no s’entreté gens a explicarnos el que podia haver estat l’«abans de» assegurador de la intemporalitat, ans al contrari ens aboca —tot sortint del CCCB— a enfrontar-nos a la dramàtica condició humana que, irònicament, construeix l’artifici de la seua pròpia realitat.\nArticle aparegut al diari “Avui”, el 30/11/00, a cura Jordi Marlet (electrik@redestb.es), amb motiu de l’exposició “Calders. Miralls de la ficció” al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB)\nLa ficció de Calders El Centre de Cultura Contemporània de Barcelona presenta ‘Calders. Miralls de la ficció’, una exposició que pretén eliminar els clixés innocus que s’han anat creat sobre la figura i l’obra de l’autor. Rere el Calders que, de manera simplificadora, es qualifica de bonhomiós i amable, s’hi amaga la ironia i la complexitat narrativa\nCalders era una persona amable i bonhomiosa que, per protegir la seva timidesa de qualsevol envestida imprevista de la fama, s’inventava un personatge públic, amable i bonhomiós també i anomenat també Pere Calders. L’escriptor és vist generalment com una bona persona, que feia una obra de fantasia, humor, irrealista i màgica. En definitiva, una obra de to menor. Tot plegat, innocu. Però en la literatura de Calders, en què es troba el que s’acaba d’apuntar, també hi ha bones dosis de complexitat narrativa, desmitificació, transgressió, premeditació, distanciament, ironia i absurd. Pel que fa al personatge Calders, pot resultar efectivament agradable, amistós i benèvol, però tota aquesta fila d’adjectius només ajudarà a perfilar-lo si es complementa amb una altra no menys caracteritzadora del mateix personatge: inconformista, irreverent, patidor, nerviós i mordaç. Tot plegat, gens innocu, doncs. El Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB) presenta fins al 28 de gener de l’any que ve Calders. Els miralls de la ficció, una exposició que pretén exhibir aquest Calders “escabellat”, segons l’expressió de Jordi Castellanos, catedràtic de filologia catalana de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i comissari de l’exposició juntament amb Joan Melción, director del Servei d’Idiomes Moderns de la UAB i estu-diós de Pere Calders. L’exposició és una coproducció del CCCB i la Institució de les Lletres Catalanes, amb una aportació de patrocini del departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i la participació de la Universitat Autònoma de Barcelona. L’exposició, que pren el títol de la introducció feta pel mateix Calders a la seva novel·la L’ombra de l’atzavara, potencia la imatge d’un autor complex i incisiu que, a través dels seus contes i les seves novel·les, fa trontollar les seguretats en què s’ha instal·lat el lector. “L’objectiu és exposar la figura de Calders, que sigui llegit i revisitat”, indica Castellanos. I no s’ha aprofitat cap centenari ni cap motiu forçat pel mig. N’hi ha hagut prou que Calders sigui una figura estimada perquè dues institucions d’aquest país en fessin una exposició. Per a Castellanos com per a Melción, la mirada, irònica i tendra alhora, que Calders projecta sobre la realitat convida a una reflexió sobre les contradiccions, les paradoxes i els absurds que envolten allò que es vol presentar com a veritats absolutes. Per entre aquestes certeses irrevocables, s’hi escolen sempre fets inexplicables, atzars imprevistos i esdeveniments estranys, que acaben perfer naufragar la seguretat de la casa, la placidesa del jardí, l’arrogància científica o qualsevol norma moral o social. Un dels principals atractius de l’exposició del CCCB és la presentació de documentació inèdita exposada per primera vegada públicament i cedida a la Universitat Autònoma de Barcelona pels familiars de l’escriptor. Entre tot aquest material destaca la documentació escrita dels anys trenta; la correspondència de Pere Calders amb el seu pare, amb Tísner i amb Francesca Trabal; la documentació escrita i gràfica que il·lustra la participació de Calders a la Guerra Civil; alguns dibuixos, grafismes i aquarel.les desconeguts fins avui; material fotogràfic i, finalment, un guió de cinema fragmentari i diverses pel·lícules d’aficionat realitzades per Calders durant la postguerra. Tot plegat respon a l’interès de la parella de comissaris d’apartar el vel tènue que s’ha anat teixint sobre un Calders encasellat en el gènere contístic. L’exposició s’articula a través de dos recorreguts que es van entrellaçant. D’una banda, hi ha l’explicació documentada de la trajectòria personal i literària de l’escriptor en les seves diferents etapes i els seus múltiples aspectes. De l’altra, es presenta el món literari de Pere Calders amb la recreació de vuit escenaris diferents que evoquen, a través de muntatges sonors, lumínics i objectuals, alguns dels temes recurrents de l’escriptor a la seva obra literària. Calders va néixer el 29 de setembre de 1912. Melción indica que l’autor sempre recordava que havia nascut l’any de l’enfonsament del Titanic, per recalcar que el seu era un moment en què molts valors es van enfonsar. Per a l’estudiós, un d’aquests valors caducs és “el típic del segle XIX” de pensar que l’home pot arribar a dominar la realitat. L’escriptor era fill de Vicenç Caldés i Arús, viatjant de comerç i també escriptor, a qui sempre es mantindrà unit. De petit, va fer llargues estades a Can Maurí, prop de Sabadell, una masia que mitificarà com a origen del seu gust per la narrativa i el misteri. A l’escola hi troba un mestre, Josep Parunella, que li fa estimar la llengua, i a la Llotja es forma com a dibuixant. Paral·lelament a la seva formació a Llotja, Calders ha d’incorporar-se al món del treball, primer com a apr-nent en un taller d’escenografia, més tard com a grafista i decorador. El 1932, gràcies al seu amic Avel·lí Artís-Gener (Tísner), entra en el periodisme, en l’òrbita de les publicacions “Diari Mercantil” i “Avui”. “Diari de Catalunya”. Però fracassa en aquesta primera temptativa periodística. El 1935, es casa amb Mercè Casals i l’any següent Josep Janés li publica els seus primers llibres: El primer arlequí i La Glòria del doctor Larén. Amb l’esclat de la guerra, Pere Calders, compromès políticament i afiliat al Partit Socialista Unificat de Catalunya (PSUC) i a l’Agrupació d’Escriptors Catalans, multiplica les seves activitats. Com a ninotaire polític viu el seu moment més intens i creatiu, signant Kalders. Una de les vinyetes iròniques i satíri-ques que firma a L’Esquella de la Torratxa, de la qual és un dels responsables en la seva darrera etapa, representa un diàleg en-tre dues persones en què l’una demana: “I tu també ets un catalanista de tota la vida?”. L’altre individu respon: “No. Jo ja fa molt temps que ho sóc”. Com a escriptor, manté la seva obra en el camí iniciat i, alhora, escriu La cèl·lula, una novel·la avui perduda que és la resposta a la crida que fa la revista “Mirador” perquè s’escrigui novel·la de guerra. El 1938 publica Unitats de xoc, un llibre sobre la vida al front, fet per encàrrec de la Institució de les Lletres Catalanes. Com a voluntari, Calders s’incorpora al cos de carrabiners, per afrontar la revolució militar. Amb la derrota, Calders passa la frontera amb França i és reclòs cinc dies al camp de concentració de Prats de Molló, abans de veure’s obligat a exiliar-se a Mèxic 23 anys, de 1939 a 1962. A l’altra banda de l’Atlàntic, viu dins el cercle de refugiats, amb la idea de tornar així que li sigui possible. Considera, doncs, provisionals les seves relacions amb el país i la cultura que l’ha acollit. Prefereix col·laborar a les revistes catalanes a l’exili, especialment les mexicanes (“Full Català”, “Lletres”, “Pont Blau”), però no arriba a publicar cap llibre de creació a l’estranger. Ho farà a Catalunya, a partir de la publicació el 1955 d’un dels seus llibres clau, el recull de relats Cròniques de la veritat oculta. Amb l’ajut de Josep Carner, Calders s’anirà situant com a grafista i dibuixant, en treballar, sobretot, per a l’editorial Unión Tipográfica Editorial Hispanoamericana (UTEHA), on realitza feines molt variades, que van des del dibuix comercial fins a la il·lustració, el gravat, el disseny de portades i la creació de logotips. I és que Calders era un professional de prestigi, com ho demostra el fet que dues de les seves portades fossin seleccionades per representar Mèxic en la International Fachet Exhibition, organitzada pel Museu Victòria-Albert de Londres. A Mèxic també hi refà la seva vida personal: el 1943 es divorcia de Mercè Casals i es casa, el mateix dia, amb Rosa Artís-Gener. Les circumstàncies familiars –el divorci mexicà no era reconegut a l’Estat espanyol– i el cost econòmic –Calders no va anar a fer les Amèriques– van retardar fins al 1962 el retorn de l’escriptor a Catalunya. Finalment, la família s’embarca el 8 d’octubre del 1962 a Veracruz, en el transatlàntic Covadonga. El destí és la casa que el pare de Calders els ha llogat a Sant Cugat del Vallès, on s’instal·len fins que, el 1966, es traslladen al que ja seria el seu domicili definitiu al carrer Borrell de Barcelona, al costat de la casa que acollirà Tísner en tornar d’Amèrica anys més tard. Pel que fa a la reincorporació a la vida literària de Catalunya, entre els encàrrecs que va rebre poc després d’arribar n’hi ha un de Joan Oliver que Pere Calders va acollir immediatament: escriure una biografia de Josep Carner. Serà una manera d’agrair al poeta els favors rebuts en els primers anys d’estada a Mèxic. Calders l’escriu paral·lelament amb l’acabament de L’ombra de l’atzavara, amb què el 1963 va guanyar el premi Sant Jordi. També el 1963, Calders comença a publicar a “Serra d’Or”, on, a partir de l’any següent, va mantenir una secció, Qüestions obertes, que es considera com la represa de la seva qualitat d’articulista d’actualitat. Hi fa, per exemple, una defensa del conte, i també comentaris sobre la llengua. Fins que tracta el tema de la immigració, d’actualitat perquè acabava d’aparèixer el llibre de Francesc Candel Els altres catalans. Aleshores escriu una qüestió oberta que no resulta políticament correcta, rep moltes crítiques, i la revista prefereix tancar la secció i demanar-li només articles literaris. Com que Serra d’Or no publicava –o només ho feina molt esporàdicament– contes, la col·laboració de Pere Calders va disminuir considerablement arran de l’incident. Però col·labora a “Cavall Fort” i aviat se li obre la plataforma de “Tele-Estel”, on pot tornar a publicar contes amb regularitat i, a més, reprendre el periodisme d’opinió que no havia pogut consolidar a “Serra d’Or”. Aquesta activitat d’articulista, un cop tancat “Tele-Estel”, serà continuada a la revista “Canigó” i, anys més tard, en els suplements de cap de setmana de l’”Avui”. També, sempre en català, a “La Vanguardia” i “El Periódico”. L’estrena, el 1978, en temporada comercial al Teatre Villarroel, d’Antaviana, un muntatge de la companyia teatral Dagoll Dagom sobre contes de l’escriptor, serà un factor clau en la popularització de Calders. La companyia va portar el muntatge per tot l’Estat, a Itàlia i a França. El muntatge, que comptava amb la col·laboració del cantant Sisa, partia d’una lectura de l’obra de Calders que accentuava el seu caràcter imaginatiu i màgic i va connectar de ple amb algunes de les inquietuds de l’època, a més d’obrir noves perspectives al teatre català. Les noves perspectives polítiques contribueixen també a fer que Calders sigui, dia a dia, més reconegut. A més, l’autor intensifica la seva dedicació a la literatura a partir del moment en què s’ha jubilat. Les traduccions també augmenten. Edicions 62, que n’adquireix els drets en exclusiva, publica les incompletes Obres completes, de les quals, fins a l’actualitat, n’han sortit cinc volums. I el reconeixement arriba en forma de premi: la Lletra d’Or del 1979, el Premi de Literatura Catalana de la Generalitat l’any 1983, el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes el 1986 i el Premi Nacional de periodisme el 1993, entre d’altres. Calders va morir a Barcelona el 21 de juliol de 1994. Tenia vuitanta-un anys. “He viscut –havia escrit uns quants anys abans– una monarquia que va caure, un parell o tres de dictadures, una transició democràtica (amb restauració monàrquica) i un espectacular triomf socialista”. L’exposició del CCCB, intencionadament fosca, situa aquest recorregut per la vida de Pere Calders en vuit escenaris que són, successivament la casa, el jardí, el teatre, el rellotge, les mans, els invents, els crims i els naufragis. A l’interior de cada escenari s’hi exposen objectes i s’hi reprodueixen textos de Calders. Com s’indica en el catàleg de l’exposició, abundant en informació i que es beneficia del disseny de Sonsoles Llorens, la casa és sempre, en l’univers literari de Calders, un símbol de seguretat, de placidesa i d’ordre quotidià. Moltes de les narracions de l’autor arrenquen d’una situació estable, en la qual els personatges se senten segurs dins els límits de la llar. En aquest ordre inicial, fins i tot els elements fantàstics, com ara els fantasmes, poden encabir-s’hi, amb un tractament equivalent al del servei domèstic. És el cas del que succeeix a L’esperit guia, del recull de contes Cròniques de la veritat oculta: “A casa meva, fora d’èpoques de veritable penúria econòmica, hi ha hagut sempre fantasma”. Però, gradualment o de sobte, aquesta situació es veu trasbal-sada per algun element estrany, imprevist, que posarà en qüestió l’harmonia inicial. Del jardí de Calders se’n recorda que és el paisatge que conjuga l’espontaneïtat de la naturalesa vegetal amb un determinat ordre humà. En el món literari caldersià el jardí esdevé, inevitablement, la representació d’un escenari ambigu, on pot passar qualsevol cosa. Que hi aparegui una mà tallada, per exemple, com en el conte El principi de la saviesa: “—És horrible, senyor! —digué—.El que m’ha passat avui no m’havia passat mai... Jo encara estava ensonyat i em va costar una mica de reco-brar el meu posat habitual.\n—A veure, a veure. Què passa?\n—Cavant el jardí he trobat una mà.\nDe bon matí, allò era difícil d’entendre. Vaig preguntar:\n—Una mà? Una mà de què?\n—Una mà esquerra!”.\nEl muntatge de l’exposició del CCCB, que ha estat dirigit i dissenyat per Joaquim Roy, amb la col·laboració de Xavier Torrent, recrea un tros de jardí on hi ha espai per a la referència a aquesta mà esquerra tallada. Un jardí on “comencen a passar coses rares”, segons Melcion, en què també es pot celebrar un duel o es pot descobrir un sarcòfag egipci. De nou, com a la casa, un fet imprevist esmicola l’equilibri inicial i projecta, da-munt la placidesa del paisatge, l’ombra de preguntes inquietants. El teatre és el lloc on els límits de la realitat i de la repre-sentació de la realitat estan més pròxims. Com el circ, el teatre és una finestra des d’on evadir-se de la realitat immediata, però també és una finestra que s’obra a una nova comprensió de la realitat. Amb aquesta, el teatre comparteix el llast de les convencions. Quan les formalitats es posen al descobert, només queda la certesa que tot plegat és una pura il·lusió. El rellotge és una maquinària de precisió que té com a finalitat acotar allò que és més fugisser i immaterial: el temps. Calders el converteix en el símbol de l’esforç humà més impossible i més necessari: donar forma abastable a allò que no es pot abastar. Per això el temps es materialitza en els rellotges. El seu tic-tac recorda que un és viu i, al mateix temps, que marca la pauta de la vida. Un rellotge parat és el recordatori d’una mort, el final d’un viatge circular, un vaixell encallat en un illot. Les mans intervenen en la litúrgia dels miracles i són, per tant, en els contes de Calders la representació d’un esdeveniment màgic, però reduït a un artifici. A Cròniques de la veritat oculta, unes mans poden crear la il·lusió de vida en unes nines de pasta, però no poden competir amb la fabricació industrial; poden retenir en un puny una vida que s’escapa, com en el cas del protagonista d’”El desert”, però només per ajornar el tràgic final: “Mira: a l’Enric, se li escapava la vida i va ésser a temps d’agafar-la amb la mà. Ara l’ha de dur sempre tancada, perquè no li fugi definitiv-ment”. Endebades. Li fugirà quan obri la mà en un gest mecànic de salutació a una artista atractiva. Els invents omplen l’univers literari caldersià. Científics, investigadors i inventors immersos en empreses impossibles, en investigacions desproporciona-des i en invents absurds són la caricatura de la fatuïtat humana, de l’esforç inútil per dominar la naturalesa, per emmotllar-la a necessitats sovint mesquines, per descobrir les lleis que regeixen la realitat, sense suficient dosi d’humilitat. L’esforç de la triada investigadora sol estar abocat al fracàs o a resultats imprevisibles, irònicament ridículs. El crim també s’apodera del món literari de Calders. Assassinats i delictes són comesos per personatges que desperten la simpatia del lector. En alguns casos, fins i tot sense ma-lícia. “Rera el Calders amable hi ha enormes catàstrofes i crims sanguinaris” indica Melcion, que matisa: “Sempre tractats amb humor, això sí”. Calders se serveix d’aquest tema per subvertir les convencions morals i socials i, amb l’ajut de la ironia, per girar com un mitjó els tòpics sobre la culpabilitat i la innocència. Es poden trobar adulteris resolts a trets o a cops d’ampolla: “Els trets no han tocat ningú, i la dona surt del replà esgrimint una ampolla de vi” ("L’imprevist a la casa número 10", a El primer arlequí). Finalment, els naufragis són l’evidència del fatalisme que impregna bona part de la literatura de Calders, sota la capa d’amable d’ironia i de tracte bonhomiós. El desastre, la catàstrofe, solen ser el desenllaç provocat per l’Home amb hac majúscula. Aquest Home que, en paraules del mateix Calders, “amb el seu empatx de transcendència, vociferador, fent puntetes per imprecar, proclamant-se ell mateix prototipus i eix de tota cosa creada, deixa un marge important a la desconfiança”. Mentre s’avança cap a l’interior de l’exposició del CCCB, el reflex en miralls allargats col·locats al sostre un rere l’altre permet llegir una cita de Calders que recorda aquest fatalisme. “Sovint juguem amb l’absurd però és amb més freqüència que l’absurd ens mou a batzegades i ens domina, donant a la nostra vida un contingut que ens meravella principalment a nosaltres mateixos”.\nArticle aparegut al diari “Avui”, el 30/11/00, a cura d’Agustí Pons, amb motiu de l’exposició “Calders. Miralls de la ficció” al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB)\nLa casa, el jardí, el teatre, el rellotge, les mans, els invents, els crims i els naufragis. L’entomòleg llança la seva xarxa sobre l’escriptor i en captura, disseca i classifica tot allò que pot interessar el lector més o menys comú. Des d’aquest punt de vista, l’exposició Calders, els miralls de la ficció, que aquests dies es pot veure al Centre de Cultura\nContemporània de Barcelona, resulta impecable. Els seus dos comissaris, els professors de l’Autònoma Jordi Castellanos i Joan Melcion, exerceixen de marmessors intel·lectuals de Calders i això els ha permès un accés directe, lliure i sense intermediaris filtradors, a tota la documentació –que és molta– que l’escriptor va donar a aquesta universitat; una documentació que, de fet, es troba sota la seva custòdia. Més enllà de l’acció divulgadora, l’exposició s’alça contra la visió diguem-ne escolar que ha circulat del personatge i de la literatura de Calders. “El personatge Calders –escriuen Castellanos i Melcion a la introducció als textos del catàleg de l’exposició– pot resultar, efectivament, accessible, afable, agradable, amable, amistós, atent, benèvol... però tota aquesta rastellera d’adjectius només ajudarà a perfilar-lo si es complementa amb una altra no menys caracteritzadora del mateix personatge: patidor, nerviós, mordaç, irreverent, inquiet, inconstant, inconformista, incisiu, distret, compromès, combatiu. I si en la seva literatura hi trobem fantasia, humor, irrealisme, somni, màgia, imaginació, contes i evasió és igualment lícit i necessari copsar-hi, i en bones dosis, desmitificació, absurd, transgressió, premeditació, distanciament, complexitat narrativa i, molt significativament, ironia. Tot plegat, gens innocu, doncs”. Per això, els comissaris subratllen deliberadament el caràcter desmitificador de l’obra de Calders i es detenen especialment en la novel·la Ronda naval sota la boira, “l’obra del més pur Calders –per dir-ho en expressió de Joan Triadú–, on l’escriptor fa de la dissecció inclement de l’artifici literari matèria literària de primer ordre”.\nUN ESFORÇ QUE DILUEIX L’EXPOSICIÓ\nPerò l’esforç per allunyar-nos del Calders banal, del Calders simpàtic, dilueix, tant en l’exposició com en el catàleg, el marc ideològic general en el qual l’escriptor va desplegar la seva obra. I, en canvi, no és el menor dels mèrits de Calders haver aconseguit sobreviure intel.lectualment no ja al realisme social sinó al mateix concepte de modernitat. De Zola a Pedrolo –per referir-nos a un contemporani de Calders– la modernitat consistia, entre altres coses, a tenir una visió progressiva de la història, a creure que, des que Adam i Eva van ser expulsats del Paradís, els homes i les dones hem anat millorant materialment i moralment i que el progrés moral venia empès pel progrés científic. Així, si més no, ho va creure la major part de la intel·lectualitat europea durant el segle XX, que ha estat el segle de les grans ideologies. Calders, tanmateix, no hi creia, en les grans ideologies, i ell, tan apassionat per les màquines fotogàfiques i els invents fotoelèctrics, es malfiava enormement del progrés. I, en canvi, se sentia irremissiblement atret pel naufragi del Titanic, que és un dels grans mites col·lectius dels seus anys d’infantesa. El naufragi del Titanic representa el naufragi de la modernitat perquè, ¿com entendre que l’enginy més poderós i més invulnerable que hagi inventat mai la humanitat pugui ser partit pel mig per l’esmolada fulla d’un iceberg? Calders –que, com molt bé expliquen Castellanos i Melcion, coneixia l’obra de Ionesco i Robbe Grillet– formula aquesta lectura del naufragi del Titanic molt abans que Hans Magnus Enzesberger escrigui un poema dedicat a aquest transatlàntic que és considerat com una paràbola de la fi de la modernitat. D’altra banda, el discurs d’acceptació del seu nomenament de doctor honoris causa per la Universitat Autònoma de Barcelona –un dels textos teòrics més importants escrits per Pere Calders i que l’escriptor va preparar amb especial minuciositat– constitueix una implícita assumpció dels postulats postmoderns, si més no, pel que tenen de crítica a determinades posicions modernes. Aquest discurs es correspon perfectament amb les crítiques explícites que ell adreçava a la pintura d’Antoni Tàpies, un dels pocs moments de les entrevistes periodístiques en què trencava la seva habitual i programada prudència. Justament si podem parlar d’un Calders subversiu no des del punt de vista polític sinó social i fins i tot religiós –recordem que en El primer arlequí Adam i Eva es troben millor fora del paradís que no pas quan viuen sota la tutela directa de Jahvè– és perquè no té res d’autor modern. Un autor modern, com Joan Oliver a Allò que tal vegada s’esdevingué, inverteix els papers de Caïm i Abel; Calders va més enllà: subverteix les relacions entre Jhavè i els expulsats del Paradís i col·loca l’absurd en el primer episodi de la vida.\nCATÀLEG SENSE NOMS DESTACATS\nGeneralment els catàlegs que acompanyen les exposicions solen incloure articles dels millors especialistes sobre el tema o l’autor estudiat. Recordo, per exemple, el catàleg de l’exposició sobre Kafka celebrada al mateix CCCB i el dedicat a l’obra de Joan Perucho presentada a la Centre d’Art Santa Mònica. En aquest cas, però, no és\naixí. Portats pel seu afany de marcar el cànon de la interpretació literària que cal donar a l’obra de Calders, Jordi Castellanos i Joan Melcion escriuen ells dos, tot sols, els dos únics articles inclosos en el catàleg de l’exposició i bandegen la resta d’aportacions. Així, ens quedem sense saber què hauria dit avui Joan Triadú –l’autèntic descobridor de Pere Calders– sobre l’escriptor; i ens quedem també sense cap crònica de Joan Lluís Bozzo sobre el naixement, l’estrena i l’explosió d’Antaviana; i Maria Campillo, que és qui millor coneix el paper dels intel.lectuals catalans durant la guerra, hauria pogut parlar sobre el grup d’escriptors i dibuixants vinculats al PSUC; i potser hauria estat interessant trobar-nos, en el catàleg, un article de Quim Monzó, un autor que es reconeix –no pas exclusivament– en una tradició literària que passa per Calders i Trabal i que, ben mirat, arrenca de Carner. I, afortunadament, no m’hauria correspost a mi decidir si calia encarregar un article a un tal Agustí Pons, autor de l’única biografia existent sobre Pere Calders. Tanmateix, aquest afany de dos personatges per ocupar tot l’escenari no deixa de resultar caldersià en allò que té de grotesc. Finalment, voldria referir-me al to excessivament canònic de l’exposició i el catàleg. Per exemple, el compromís cívic i patriòtic de Calders amb la Catalunya republicana durant la Guerra Civil no queda pas en entredit si situem en el seu punt just la seva participació voluntària en el cos de carrabiners. S’hi va apuntar, com molts dels seus companys dibuixants a “L’Esquella”, perquè era una manera de triar cos i de poder fer la guerra sota una mínima protecció. Àngel Estivill, l’enllaç entre la cèl·lula comunista del Sindicat de Dibuixants i el PSUC, així ho havia ideat. I el mateix Calders, en el postfaci a l’edició de 1983 d’Unitats de xoc, desmitifica el seu paper com a combatent. El mateix podria dir-se de l’episodi de la seva marxa cap a Sud-amèrica. Se n’hi va no perquè ho hagués demanat des d’un camp de concentració –això ho van fer molts refugiats catalans, sense cap èxit– sinó després d’una entrevista que ell manté a París amb Josep Moix, aleshores un dels màxims dirigents del PSUC. I marxa cap a Mèxic i no cap a Xile –amb la resta d’escriptors que acomboiava Francesc Trabal– perquè cap a Mèxic havia marxat ja Rosa Artís, la que seria la seva segona esposa. Aquest és, també, el Calders real. Un personatge literàriament ambiciós; murri, quan li convé; tossut sota una aparent capa de fragilitat; esmunyedís davant la crítica; angoixat i divertit alhora; i ara, per fi, caçat pels entomòlegs i dissecat, com era esperable, de forma exhaustiva i eficient.\nArticle aparegut al diari “Avui”, el 21/12/00 a cura d’Isidre Grau\nSi preguntes a algú: “T’agrada Pere Calders?”, hi ha moltes possibilitats de comprovar com la cara de l’interlocutor s’eixampla amb un somriure relaxat, mentre se li escapa: “Oh, sí! Antaviana... Un humor tan deliciós... Un home tan afable...” Però l’exposició Pere Calders. Els miralls de la ficció, que estarà fins al gener al CCCB, s’ha proposat combatre el tòpic de l’escriptor discret i bonhomiós, per reivindicar una envergadura literària que sovint passa desapercebuda. El malentès ve de l’aparent simplicitat d’estil, d’un lèxic que s’entén a la primera, sense barroquismes, i del to humil que solen gastar els seus narradors, com si la realitat els trepitgés l’ull de poll i ells fossin massa educats per exclamar-se. La sensació es confirma amb les filmacions que ens mostren l’autor amb un embolcall d timidesa i fragilitat, i amb la gesticulació vehement de qui voldria expressar més del que expressa. Però el seu discurs de fons és el d’un home que se sabia posseïdor de la millor arma per defensar-se de les realitats impertinents: una escriptura afinada com un bisturí i contundent com una maça. A banda de delectar-se amb una exposició transparent (malgrat la foscor que ja es fa agobiant al CCCB), els aspirants a contistes tenen una cita obligada amb l’obra de Calders. Tot el que va escriure és un model de tensió d’estil, entesa com la virtut que respira un text quan no hi falta ni hi sobra res i diu tot el que vol dir. Però a més de dominar la forma, no li manquen atributs de fons: la ironia, l’honestedat moral, l’observació ben cisellada i una contínua capacitat de sorprendre el lector, tant a còpia de contrasentits com per la inesperada manera d’ajuntar paraules, que sol gratificar les consciències més endormiscades. No és exagerat afirmar que el seu estil és conseqüència directa d’una manera de ser i de relacionar-se amb el món. Tal com reflecteix l’exposició, Calders era un home molt aficionat a les màquines i als invents, a més de fascinar-se amb les històries de crims i de naufragis, que ell sabia dur a uns escenaris molt sintètics, de validesa universal. La casa –com a espai de seguretat i confort– i el jardí –l’espai que uneix l’espontaneïtat de la naturalesa vegetal amb l’ordre humà– van ser els escenaris predilectes d’un creador que va construir una obra coherent, al marge de les modes –o en contra, quan se’n va haver de defensar–, que ja estava perfilada en el seu primer recull de contes, El primer arlequí (1936). És una presa d’actitud literària –potser influïda per Pirandello, Bontempelli, Trabal i Oliver– que ell defineix com: “El reflex de la vida quotidiana, corrent, gairebé vulgar, que de sobte es veu trencada per un esdeveniment insòlit que els personatges accepten sense escarafalls, amb un fatalisme que és, precisament, el factor de contrast. El que compta és la reacció que provoquen unes situacions excepcionals en uns personatges normals”. D’altra banda, el seu humor connecta molt bé amb una certa tradició de l’Europa de l’Est, que té com a exponents Karel Capek i Slavomir Mrozek. Per a qui vulgui endinsar-se en la seva personalitat, no hi ha res millor que consultar la biografia escrita per Agustí Pons Pere Calders. Veritat oculta (Edicions 62, 1998), i qui s’interessi per la interpretació literària haurà de recórrer als estudis de Joan Melcion. Mentrestant, em permeto de recomanar la lectura indiscriminada de l’obra contística de qui va optar per la deformació intel·lectualitzada de la realitat com una manera de descobrir-ne angles de comprensió més ambiciosos. Amb aquesta dèria, propugnava la llibertat total per al somni com a mètode d’alliberament de les traves de la realitat i d’accés a lògiques alternatives que posin en evidència el desajustament entre l’home i la realitat que l’envolta. Val a dir que Calders no va esgotar la matèria.\nPertany a la web de l'AELC (Associació Escriptors en Llengua catalana), en el seu apartat d'AUTORS. Hi podreu trobar els següents continguts: Biografia. Publicacions. Informacions. Comentaris Obra. Premis. Teatre. Traduccions. E mail.\nConté una bibliografia bàsica, informació sobres les obres de l’autor, bots, articles relacionats amb l’autor.


Què ha passat a les cuines de Barcelona aquest any que estem a punt de tancar? Què passarà l’any vinent al sector de la restauració de la capital catalana? El dinamisme de les grans urbs fa que s’hi obrin tants establiments com en tanquen, malauradament.\nEn vam parlar amb el Josep Sucarrats a l l’última taula gastronòmica del 2018 de l’Àrtic de betevé, i vam acompanyar la conversa amb una selecció de novetats editorials que, aquest Nadal, us poden fer quedar com uns Reis. Ens retrobem a les pantalles el 2019!


Abril 2019 / Número 87\nEntrega de les beques als millors treballs de recerca\nEl dimecres, 10 d'abril, a les 18.00 h a la sala d'actes, tindrà lloc l'entrega als guanyadors de les tres beques als millors treballs de recerca dels àmbits científic-tècnic, humanistico-artístic i al millor treball d'àmbit local.\nEl pròxim 3 d'abril a les 20.00 h a l'Espai Jove d'Els Costals, es dura a terme la tercera reunió de la comissió on s'acabaran de perfilar les nits de Joventut de Festa Major d'Estiu!\nActivitats del Punt d'Informació Jove per l'Abril\n-Dimarts 2, a les 18.30 h: Xarxa de talents! Treballem l'educació emocional\n-Dimarts 9, 18.30 h: Cinefòrum\n-Dimarts 16, a les 18.30 h: Autogestiona't! Organitza una activitat des del PIJ\n-Dijous 18, a les 22.00 h: PIJ nocturn lliure.\n-Divendres 26, a les 18.30h: No m'expliquis contes! Repensem els contes amb motiu de Sant Jordi\n1ra Trobada de Corresponsals\nEl passat dimecres 27 de març, es va dur a terme la primera trobada de corresponsals dels dos instituts, a més, es va fer entrega del kit del corresponsal.\nSi ets jove i t'interessa la programació, aquest projecte ofereix una orientació laboral, formació gratuïta especialitzada i de qualitat i ajuda a la Inserció laboral per a joves fins a 29 anys interessats en la programació.\nPer a més informació, escriu a bmartinez@pimec.org o truca al 93 496 45 00.


Acció Social i Ciutadania lliura la Medalla Centenària a Marina Bonastra Pluvins\nL'acte de lliurament se celebrarà dissabte, 2 de maig, a la sala d'actes de l'ajuntament de Llardecans\nEl director dels Serveis Territorials del Departament d’Acció Social i Ciutadania a Lleida, Carles Vega, lliurarà el proper dissabte, 2 de maig, la Medalla Centenària a la Sra. Marina Bonastra i Pluvins. L’acte tindrà lloc a les 19.00 hores a la sala d’actes de l’ajuntament de Llardecans.\nL’homenatjada va néixer a Llardecans, ara fa 100 anys. L’any 39 es va exiliar a França amb el seu fill de 7 anys, per buscar el seu espòs; després de passar dos anys en un camp de refugiats a Argelès, es va reunir amb el seu marit i van anar a viure a Bourges. Van tenir dos fills (un noi i una noia) que viuen a França. La darrera etapa de la seva vida Marina Bonastre l’ha volgut passar al poble que la va veure néixer i on se li retrà l’homenatge. Viu a casa d’uns nebots i, tot i els 100 anys, encara es val força per ella mateixa.\nJuntament amb els familiars de Marina Bonastre, també participaran a l’homenatge, l’alcalde de Llardecans, Josep M. Pardells, i regidors de l’Ajuntament.\n19:00|.Ajuntament (pl. dels arbres, 1)|Llardecans (El Segrià)\nEl director dels serveis territorials del Departament d'Acció Social a Lleida, Carles Vega, lliurarà la medalla centenària a la Sra. Marina Bonastre que enguany celebra el seu 100 aniversari. L'alcalde de l'ajuntament, Josep M. Pardells, també participarà en l'homenatge, així com altres membres del consistori.


Sala Prat de la Riba de l'IEC\nBarccsyn tracta de reunir investigadors de les neurociències computacionals, de sistemes i cognitives. El nostre objectiu és proporcionar un fòrum per a una discussió animada i promoure una col·laboració activa entre grups de recerca amb seu a Barcelona, especialment entre teòrics i experimentalistes.\nAquesta és la novena conferència anual de Barccsyn. La conferència se celebrarà els dies 5 i 6 de juliol de 2021 a l’Institut d’Estudis Catalans. Cada dia hi haurà entre vuit i deu presentacions orals breus d’investigadors locals, una sessió de pòsters i una conferència magistral més llarga d’un investigador reconegut de l’estranger. Podeu trobar informació sobre les edicions anteriors aquí.\nOrganitza: Centre de Recerca Matemàtica, Institut de Bioenginyeria de Catalunya (IBEC) i Centre de Cervell i Cognició (CBC-UPF)


L'episodi de neu i pluja afectarà la Garrotxa a partir d'aquest dilluns - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a L’episodi de neu i pluja afectarà la Garrotxa a partir d’aquest dilluns\nDies moguts els que ens esperen meteorològicament parlant, tal i com mostren els mapes i venen avisant els meteoròlegs els darrers dies.\nProtecció Civil alerta de la possibilitat de neu aquest dilluns a partir dels 200 metres a les comarques del nord-est de Catalunya. Cap a la Garrotxa, Ripollès i Osona s’espera que el fenomen arribi a la tarda i podria comportar complicacions a vies com l’Eix Transversal o la C-17, a Osona.\nSegons el meteoròleg d’Olot Televisió, Luismi Pérez, serà a partir del migdia d’aquest dilluns quan començaria a nevar en gran part de la comarca, Olot inclosa. Per damunt dels 700-800 metres es podrien acumular entre 25 i 40 centímetres de neu, durant la mitja tarda de dilluns, nit i matinada i matí de dimarts. Es demana extremar la precaució pel possible desbordament de rius i rieres, que de dimarts al migdia i fins dijous podrien acumular registres de 200 a 300 litres per metre quadrat.\ngarrotxa luismi perez


Camp de Tarragona, el petit sector que creix - Esplac\nPàgina inicial>Entrades>Activitats sectors, Sector Camp de Tarragona>Camp de Tarragona, el petit sector que creix\nCamp de Tarragona, el petit sector que creix\nInici de curs al sud del territori, on hi ha nou EGS i nombroses propostes\nAquest curs, el Sector Camp de Tarragona ha engegat amb les piles ben carregades. format per 5 esplais i amb la federació de l’Esplai Aitana, el qual ja ha participat aquest any de les activitats del sector, els esplais es proposen realitzar varies activitats.\nEnguany es preveu la realització de la diada dels drets dels infants, la qual fa dos anys que no es celebra, i que es farà a valls. També volen tirar endavant, com cada any, la trobada de monis del sector; un espai on poder generar debat, intercanviar experiències i formar-se. per acabar, enguany volen organitzar una trobada formativa per joves, ja que molts esplais tenen un fort relleu.\nTot i ser un sector petit, tenen ganes de dur a terme més activitats i projectes, com fer dessuadores noves del sector i algun “de copes amb”, generar un espai de debat sobre el creixement territorial del sector… i d’altres que aniran sorgint durant el curs!\nComunicació Esplac2015-11-11T08:50:42+01:0011 de Novembre de 2015|Activitats sectors, Sector Camp de Tarragona|


novembre 2017 - Motuproprio\n17 de novembre de 2017 admin\tDeixa un comentari\nSi, per desgracia, ja la coneixíem .”Operació pandora”, anarquistes portats a Madrid i ingressats en preventiva a Estremera.\nDesprés viatges dels companys els caps de setmana , fins Madrid i després fins Estremera a 70 km.\nDesitjo que el injust empresonament a les presons de l’Estat de líders i polítics catalans , faci veure que injusta que es la repressió i la presó.\nEs important que ens adonem quan falta la llibertat , quan la opressió es molt forta, quan la lluita es fa difícil i a vegades impossible que molta gent ho ha passat i potser nosaltres no hem respost o pitjor hem cregut que era correcte.\nNo es convertim mai en còmplices.


Com augmentar el volum de les natges d'una nena ràpidament a casa en una setmana. Exercici físic, nutrició\nCom augmentar el volum de les natges per a una nena a casa en una setmana. Exercici físic, nutrició\nConduint la cama cap enrere\nVídeo sobre com augmentar el volum de les natges d'una nena\nAugment de la massa muscular a la zona de les natges requereix la realització regular i correcta d’exercicis especials que creen una càrrega estàtica en una determinada part del cos. Durant el procés d’entrenament, s’utilitza material esportiu o el seu propi pes corporal.\nEl desenvolupament de glutis es pot fer a casa o al gimnàs sota la guia d’un instructor de fitness. Les noies que realitzen exercicis físics regularment als músculs de la part posterior de la cuixa aconsegueixen l’efecte de les natges estèticament atractives i arrodonides.\nLes noies que vulguin augmentar les natges en volum haurien de recordar que la part posterior de la cuixa està formada per un complex de fibres musculars. Es tracta de músculs gluteals grans, mitjans i petits, el desenvolupament combinat dels quals permet donar una protuberància al papa, fer-lo elàstic i desfer-se d’una capa de greix subcutani. Per aconseguir aquest efecte, cal observar els principis bàsics d’organització del procés de formació, que es descriuen a la taula següent.\nCom augmentar el volum de les natges de les noies: a més de fer exercici, és important una alimentació adequada i d’alta qualitat.\nL’essència i els principis bàsics per augmentar el volum de les natges Descripció de l’organització del procés de formació\nMenjar de qualitat És impossible construir grans volums de massa muscular a la part posterior de la zona de les cuixes sense una nutrició nutritiva i d’alta qualitat. Una noia que faci exercicis als músculs d’aquesta part del cos hauria de consumir un excés de calories. La dieta diària ha d’incloure definitivament pollastre o vedella, ous, cereals, fruites i verdures fresques, productes lactis. Les begudes carbonatades, pastes, cafè i te fort estan estrictament prohibides. El compliment de les normes dietètiques amb restriccions en la ingesta d’aliments no conduirà a guanyar massa muscular a les natges, sinó que només provocarà que esgotin i cremin la capa de greix subcutani.\nCompliment de la freqüència de formació Els músculs gluteals són inicialment força voluminosos, per tant, després del següent entrenament, requereixen un període de temps suficient per a la recuperació completa. Per al desenvolupament estable dels músculs de la part posterior de la cuixa, una nena hauria de realitzar exercicis en aquesta part del cos no més d’una vegada en 5 dies. La resta del temps s’ha de dedicar a la restauració i desenvolupament dels músculs gluteals. Seguint aquest principi bàsic, els efectes de l’entrenament regular es manifestaran en el menor període de temps possible.\nRecuperació corporal completa Aquest principi d’entrenament, orientat a augmentar el volum de massa muscular de les natges, preveu el compliment de la regla del descans de qualitat. Després de realitzar un entrenament físic intens, que crea una càrrega estàtica als músculs de la part posterior de la cuixa, la nena ha de proporcionar al seu cos una alimentació adequada, seguida de son. Després, abans de la data del proper entrenament, cal evitar un esforç físic a les natges, creant condicions favorables per a la restauració del múscul massiu.L’incompliment d’aquest principi bàsic comporta l’assecat de les fibres musculars i s’obté l’efecte contrari.\nExercicis de pes És impossible aconseguir unes natges voluminoses, fermes i grans amb línies de maluc estèticament agradables sense fer exercicis físics que estimulin el guany muscular. Per a això, és necessari utilitzar material esportiu amb un pes màxim, que us permet fer no més de 3-5 repeticions del mateix exercici. En aquest cas, no hi hauria d’haver més de 3 aproximacions amb un interval de descans de 5 minuts. Els exercicis físics destinats a augmentar el volum dels músculs gluteals s’han de realitzar sota la supervisió d’un especialista. Això minimitzarà el risc de lesions a les extremitats inferiors, a les articulacions del maluc o a la columna lumbar.\nBeure molts líquids S’ha d’observar el principi bàsic de proporcionar al cos una quantitat suficient de líquid durant el procés d’entrenament, així com durant tot el període de recuperació. En els intervals entre cada exercici, haureu de beure 150-200 ml d’aigua neta sense gasos. En total, cal beure 2-2,5 litres d’aigua durant el dia.\nEntrenament per aconseguir alleujament Per tal que els músculs del gluti major tinguin un aspecte estèticament agradable amb línies visibles de les cuixes, és necessari alternar exercicis per guanyar massa amb entrenament per alleujar-se. En aquest darrer cas, s’utilitza material esportiu amb pesos mínims. L’èmfasi principal es posa en el màxim nombre de repeticions, cosa que també permet aconseguir l’efecte de la resistència.\nEstrès cardíac La prevenció de l’aparició de malalties cardiovasculars és un dels principis bàsics de l’organització del procés d’entrenament per acumular la massa muscular de les natges. Per fer-ho, cal destinar 1 dia a la setmana a exercicis destinats a enfortir el múscul cardíac i les parets dels vasos sanguinis. La millor opció seria anar amb bicicleta tranquil·lament, nedar a la piscina o aigües obertes, trotar lleugerament i caminar fins a 10 km.\nUtilitzant el vostre propi pes corporal Un augment del volum dels músculs de les natges, que es realitza a casa, és impossible sense utilitzar el propi pes corporal. Es tracta d’exercicis en forma de gatzonetes i aixecament de les extremitats inferiors, que permeten aconseguir l’efecte del relleu dels músculs del gluti.\nUtilització de pesos addicionals L’entrenament amb material esportiu, que crea una càrrega addicional als músculs de la part posterior de la cuixa, és un requisit previ per al desenvolupament estable de les voluminoses natges. La màxima realització d’aquest principi bàsic només és possible al gimnàs. A casa, no hi ha tota la varietat d’equips esportius que permetin utilitzar els pesos més pesats per augmentar el volum de les natges.\nExercici tècnicament correcte Tots els exercicis destinats a desenvolupar els músculs de la part posterior de la cuixa s’han de realitzar correctament. Si s’observa aquest principi, es realitza una activitat física de ple dret exclusivament en els músculs gluteals grans, mitjans i petits amb un risc mínim de lesions.\nEl compliment dels principis bàsics anteriors d’entrenament per a la formació de massa muscular a la part posterior de la cuixa us permetrà obtenir un resultat positiu en el menor període de temps possible.\nPodeu augmentar el volum de les natges (una nena necessita practicar esport almenys una vegada a la setmana) a casa o al gimnàs.\nHi ha les següents indicacions per començar l’entrenament d’aquest grup muscular:\nuna part estèticament poc atractiva de la part posterior de la cuixa que requereix una correcció amb l'esforç físic;\nla presència de sobrepès amb una gran quantitat de greix subcutani, localitzat a les natges;\nmanca de massa muscular de les natges, que vulnera l’estètica de la figura femenina;\nla necessitat de ressaltar les línies de la part posterior de la cuixa;\nentrenament paral·lel en determinats esports, que proporcionen la presència de músculs gluteals desenvolupats (aixecament de peses, lluita lliure, llançament de martells, cursa de velocitat).\nEn la majoria dels casos, un augment de la massa muscular de les natges no requereix indicacions directes, sinó que és un desig personal de les noies que volen tenir una figura atractiva amb línies de cuixa expressives.\nAugmentar el volum de les natges (una nena hauria de sotmetre’s prèviament a un examen diagnòstic de tot el cos i després començar a entrenar) amb l’ajut d’exercicis físics només és possible si no hi ha malalties greus dels òrgans interns i del sistema musculoesquelètic.\nLa formació de la massa muscular de les natges mitjançant entrenament de força està categòricament contraindicada en presència de les patologies següents:\nvarius, tromboflebitis o altres malalties dels grans vasos de les extremitats inferiors;\nmalalties inflamatòries de les articulacions del genoll i del maluc, que es troben en la forma aguda o crònica del curs;\ninfeccions infeccioses, víriques o fúngiques que condueixen a una disminució de la immunitat general;\nlesions de la medul·la espinal i del cervell, provocades per lesions o efectes negatius d'altres factors;\ndiabetis mellitus, independentment del tipus de malaltia;\nisquèmia transitòria del teixit cerebral;\nha patit anteriorment una lesió cerebral traumàtica greu, les conseqüències de la qual s’expressen en marejos periòdics, pèrdua de consciència, alteració de la coordinació dels moviments;\ntumors de la medul·la espinal i del cervell (els exercicis de força a la part posterior de la cuixa estan contraindicats en les neoplàsies benignes i oncològiques);\ndistonia vascular del tipus neurocircular;\nhemorràgia aracnoide a la cavitat cranial;\nva patir prèviament un infart de miocardi, així com malalties cardíaques existents, que s’exacerben després de fer exercici;\nhèrnia intervertebral localitzada a la columna lumbar;\nlesions orgàniques del sistema nerviós central;\naterosclerosi dels vasos sanguinis de les extremitats inferiors;\nhipertensió arterial, acompanyada de l’aparició periòdica de crisis hipertenses;\nlesió ulcerosa de la mucosa gàstrica, així com del duodè;\nprocessos inflamatoris en els òrgans del sistema reproductor femení;\ncirrosi, hepatitis i danys oncològics al teixit hepàtic;\npielonefritis dels ronyons;\nmalalties endocrines associades a la disfunció de les glàndules endocrines, així com trastorns metabòlics en el cos (bocí nodular de tipus no tòxic, tiroiditis, tirotoxicosi, gota, acromegàlia);\nfissura anal recurrent;\nLa realització d’exercicis físics destinats a augmentar el volum dels músculs del gluti ha de ser abandonada per les noies que es troben en estat d’embaràs. Durant la menstruació, es recomana proporcionar al cos un descans complet i no exposar-lo a un estrès addicional.\nÉs possible augmentar el volum de les natges (una noia que va decidir practicar esports per equilibrar la seva dieta diària), sempre que el procés d’entrenament estigui organitzat correctament.\nAbans d’iniciar exercicis físics destinats a desenvolupar els músculs de la part posterior de la cuixa, cal observar les següents recomanacions útils:\ntria les sabates més còmodes en forma de sabatilles esportives o mocassins;\nabans d’iniciar un entrenament, realitzeu un escalfament de gran qualitat de tot el cos fent especial èmfasi a la columna lumbar, la regió pèlvica, els malucs i les articulacions del genoll;\nsi no hi ha experiència significativa en la pràctica d’esports, busqueu ajuda d’un instructor;\nno comenceu els primers dies d’entrenament amb pesos pesats, ja que està ple de lesions a les articulacions de la columna vertebral i del maluc;\nsi es realitzen exercicis físics en un gimnàs, cal garantir una ventilació normal de l'habitació amb una quantitat suficient d'aire fresc;\nportar sempre pantalons curts o pantalons llargs i solts, i una samarreta o una samarreta a la part superior;\nen fer esport, porteu sempre una tovallola neta i seca per netejar la suor del cos;\ndesprés de completar cada exercici, no descanseu més de 5 minuts perquè els músculs del gluti màxim estiguin constantment en un estat de to.\nEs recomana consumir aliments rics en calories en els primers 30-45 minuts. després de completar el procés d'entrenament, ja que durant aquest període de temps els músculs, sotmesos a un gran esforç físic, necessiten reposar les reserves d'energia.\nÉs possible augmentar el volum de les natges (una nena necessita desenvolupar el seu propi programa d’entrenament individual), sempre que es facin exercicis bàsics regularment, destinats a desenvolupar el sistema muscular de la part posterior de la cuixa.\nLa posició a la gatzoneta amb barra és un dels exercicis més versàtils i desafiants per construir ràpidament els glutis.\nAgafeu una barra buida que pesi de 15 a 20 kg o poseu-hi panellets amb un pes de treball que correspongui a les capacitats físiques d’una noia en particular.\nCol·loqueu la barra darrere de l’esquena, col·locant-la a la faixa de l’espatlla i a la part posterior del coll.\nMentre inhaleu, realitzeu la posició a la gatzoneta més profunda possible.\nEn exhalar, pugeu a la posició vertical anterior.\nAquest exercici es realitza durant 10-12 repeticions en 3-4 sèries. Durant l’entrenament, heu d’assegurar-vos que l’esquena romangui el més recta possible. Això és especialment cert per a la columna lumbar. En cas contrari, són possibles lesions i canvis de deformació en els discos intervertebrals. Aquest exercici té un tret característic: com més amples estan les cames, més gran es posa la càrrega sobre els músculs de la part posterior de la cuixa.\nConduir la cama cap enrere és un exercici senzill per bombar simultàniament el gluteus maximus, gluteus maximus i minimus.\nLa tècnica per a la seva implementació és la següent:\nSepareu els peus de l’amplada de les espatlles.\nAgafeu un objecte de suport amb la mà per mantenir un equilibri estable mentre realitzeu moviments dinàmics.\nMentre inhaleu, agafeu l’extremitat inferior cap amunt, aixecant-lo el més amunt possible, però sense doblegar-vos a l’articulació del genoll.\nEn exhalar, torneu la cama a la seva posició original. Per a complicacions, podeu utilitzar una banda elàstica gimnàstica.\nPer a cada membre, realitzeu 25-30 repeticions en 3 sèries. L’entrenament s’ha de realitzar en un pis pla. En cas de patir dolors a l'articulació del maluc o des de la columna lumbar, és necessari deixar de practicar altres esports, fent un breu descans.\nAquest exercici és un dels més senzills, ja que no requereix l’ús de material esportiu ni la creació de condicions especials per al procés d’entrenament.\nPer a la seva implementació d'alta qualitat, s'han de respectar les següents instruccions:\nPrengui una posició vertical, tancant els talons i els dits dels peus.\nMentre inhaleu amb una cama, feu un pas endavant, doblegueu-lo al genoll de manera que l’articulació del maluc sigui paral·lela al terra.\nEn exhalar, heu de tornar a la posició inicial.\nA continuació, es realitzen accions similars respecte a l’altra cama.\nAquest exercici es pot fer tant al gimnàs com a casa. Per a 1 entrenament, es recomana realitzar 15-20 repeticions per a cada cama. En total, s’han de fer almenys 3 aproximacions. Els llançaments cap endavant es fan mitjançant el seu propi pes corporal o amb l’ús d’equips esportius. En aquest darrer cas, podeu prendre panellets amb una barra o una manuella a les mans.\nEl pes mort és una forta càrrega física sobre els músculs gluteals que es realitza mitjançant un equipament esportiu en forma de barra.\nEl principi d'aquesta formació implica les accions següents:\nPoseu la barra amb els panellets recollits al davant.\nInclineu-vos cap endavant i fixeu les mans a la superfície de la barra.\nEn inspirar-vos, esteneu la columna lumbar, redreçant l'esquena i assumint una posició vertical.\nMentre exhaleu, doblegueu-vos de nou amb la barra, intentant mantenir l’esquena el més recta possible.\nAquest exercici s’ha de realitzar en 10-12 repeticions amb un pes de treball. Per assegurar un augment ràpid del volum dels músculs gluteals en 1 entrenament, n'hi ha prou amb realitzar de 3 a 4 aproximacions. El principal desavantatge d’aquest exercici és el risc de lesions.\nPer consolidar el resultat positiu en forma d'augment del volum dels músculs gluteals, es recomana abandonar completament l'ús de begudes alcohòliques i productes del tabac, per incloure a la dieta només productes biològicament útils en forma de carns magres, cereals, formatge dur, mató, iogurts naturals, verdures i fruites fresques ...\nÉs molt important observar el règim diari, quan les natges s’entrenen un cop per setmana, però el mateix dia i hora. Haureu de fixar una norma per menjar, despertar-vos i anar al llit a les hores estrictament assignades per evitar l'esgotament psicoemocional i físic del cos.\nSota exercici regular, organització d’una alimentació adequada, rebuig dels mals hàbits i descans dels músculs adequats, els primers resultats positius es poden observar abans de 3 mesos. Passat aquest període de temps, es notaran les línies principals dels malucs, augmentarà el volum de les natges i les fibres musculars que se sotmetran a un entrenament sistemàtic es tornaran més elàstiques i elàstiques.\nEn cas d’ús addicional d’esteroides anabolitzants, l’efecte positiu es notarà al cap de 2 mesos. entrenaments, però aquests additius sintètics causen danys colossals al cos femení. En primer lloc, les funcions dels sistemes endocrí i reproductiu es veuen alterades. Les noies que vulguin augmentar el volum de les natges haurien de sintonitzar l’entrenament físic regular per desenvolupar la part posterior de la cuixa. El principal èmfasi es posa en exercicis amb material esportiu en forma de pes mort i de gatzonetes amb barra\nTambé podeu utilitzar el vostre propi pes corporal per construir els músculs gluteals. En aquest cas, els exercicis es realitzen en forma de conduir la cama cap enrere i els pulmons afilats cap endavant. Degut al fet que la part posterior de la cuixa consisteix simultàniament en els músculs glutis grans, mitjans i petits, l’entrenament no s’hauria de dur a terme més d’una vegada a la setmana, ja que en cas contrari el cos de la nena no tindrà temps de recuperar-se.\nCom augmentar el volum de les natges de la nena mitjançant exercicis:\nGimnàstica hormonal tibetana per a la curació i la longevitat dels monjos. Olga Orlova: 10 exercicis de 5 minuts cada matí al llit. Chittapad. Vídeos, ressenyes de metges, des de fòrums\nSophie Turner. Fotos calentes, robades amb banyador, roba interior, alçada, pes, biografia, vida personal


La Flama del Canigó, protagonista de la revetlla de Sant Joan — Ajuntament d'Igualada\n14º max. / 2º min. 03/12/2021 16:30\nSou a: Inici / Noticies / La Flama del Canigó, protagonista de la revetlla de Sant Joan\nLa Flama del Canigó, protagonista de la revetlla de Sant Joan\nLa cercavila i el correfoc són les altres propostes per a viure aquesta festivitat a la capital de l’Anoia\nL’arribada de la Flama del Canigó tornarà a ser enguany la protagonista de la revetlla de Sant Joan a Igualada el proper dimarts, 23 de juny, al vespre. La flama serà novament portada en relleus fins la capital de l’Anoia per atletes i escolars igualadins.\nTothom que la vulgui acompanyar en el seu recorregut urbà, s'haurà de concentrar amb el seu vehicle a l'Avinguda dels Països Catalans, cantonada c/ Carles Riba, a les 19h, i seguir les indicacions de l'organització de la Caravana de la Flama. La comitiva sortirà de l’Avinguda Balmes i passarà per c/ Joan Maragall, Passeig Verdaguer, c/ Cardenal Vives, c/ de la Soledat, Plaça del Rei, c/ Sant Jordi, Rambla General Vives, Rambla Sant Isidre, c/ Garcia Fossas, Plaça de la Creu, c/ de l'Argent i finalitzarà a la plaça de l'Ajuntament cap a les 20h, on els portadors seran rebuts per les autoritats locals. A continuació els Moixiganguers d’Igualada, en honor a la Flama, aixecaran un espadat, s’encendrà el peveter, es llegirà el manifest i la Coral Juvenil Xalest interpretarà Muntanyes del Canigó i l’Himne Nacional de Catalunya Els Segadors. Tot seguit, els atletes del Club Atlètic Igualada completaran el recorregut de la flama fins a la Plaça del Monestir de Montserrat, on a les 22h s’encendrà la foguera.\nEn acabar, sota l’organització de l’Associació de la Flama del Canigó d’Igualada es durà a terme el tradicional repartiment del foc i, posteriorment, l’habitual Cercavila de la Flama fins a la plaça de Cal Font.\nA les 23h tindrà lloc el Correfoc de Sant Joan, entre la plaça Sant Miquel i la plaça de l’Ajuntament, amb un recorregut pels carrers del nucli antic. Aquesta activitat l’organitza l’Institut Municipal de Cultura (IMC) i hi participen el grup Mal Llamp, els Diables d’Igualada i els Petits Diables d’Igualada. L’espectacle final el coordinaran els Diables d’Igualada.\nPodeu consultar el ban municipal relatiu a la revetlla de Sant Joan AQUÍ


Comencen els Tercers Tallers i Jornades de Memòria Oral 2010-2011 - Tornaveu\nComencen els Tercers Tallers i Jornades de Memòria Oral 2010-2011\nEl proppassat 9 de setembre es van presentar al Museu Comarcal de Cervera els Tercers Tallers i Jornades de Memòria Oral 2010-2011, conjuntament amb el programa Cultura Viva. Les presentacions del tallers començaren el 24 de setembre del 2010 i acabaran el 10 de juny del 2011. El testimoni directe de la gent ha esdevingut en els darrers temps una de les fonts d’informació més valuoses per als investigadors socials. En aquest sentit, la recerca a escala local ha estat una de les grans beneficiades.\nL’Observatori per a la Recerca Etnològica de Catalunya presenta per tercer any consecutiu un seguit d’experiències que han tingut lloc a partir d’iniciatives proposades per les entitats que en formen part o per equips de recerca existents al nostre país. D’aquesta manera es proposa un recorregut al llarg del territori per a conèixer les vivències de moltes persones.\nLes presentacions del tallers començaren el 24 de setembre del 2010 i acabaran el 10 de juny de 2011, als diferents museus: Museu Etnològic del Montseny (Arbúcies), Museu de la Pesca (Palamós), Museu Industrial del Ter (Manlleu), Museu Comarcal de l’Urgell (Tàrrega), Museu de la Mediterrània (Torroella de Montgrí), Museu del Montsià (Amposta), Museu Marítim (Barcelona) i Ecomuseu de les valls d’Àneu (Esterri d’Àneu). També es faran presentacions a l’Ajuntament de Móra la Nova, a les Escoles Velles de Sant Pere de Riudebitlles i a la Biblioteca Francesc Candel de Barcelona.


Santamaría: "No li direm a Puigdemont què farem per retirar-li les urnes" - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSantamaría: "No li direm a Puigdemont què farem per retirar-li les urnes"\nLa vicepresidenta insisteix que el govern central impedirà el referèndum de l'1 d'octubre\nefe | barcelona 05.09.2017 | 23:38\nLa vicepresidenta Soraya Saenz de Santamaría. EFE\nLa vicepresidenta del govern central, Soraya Saénz de Santamaría, assegura que si la Generalitat tingués les urnes a punt per a l'1 d'octubre "ja s'encarregarien les autoritats corresponents d'impedir que es posessin", però evita concretar com s'actuarà, perquè "un govern no anuncia, un govern actua".\nSáenz de Santamaría, en una entrevista a la SER, ha assegurat que l'1 d'octubre no es repetirà el que va passar el 9-N perquè no hi haurà urnes ni, per tant, cues davant els llocs en què es pretenguessin ubicar. En demanar-li en detall a quina força recorrerà el govern per impedir la col·locació de les urnes, ha explicat que "a la força que dóna l'Estat de Dret", ja que ha precisat que són moltes les mesures que s'aniran aplicant pas a pas.\n"Però no li explicaré a Puigdemont què faré per retirar les urnes. És millor que l'estratègia quedi en un lloc segur", ha subratllat abans d'insistir que tots els escenaris estan "previstos i dissenyats" i s'actuarà " amb proporcionalitat però amb fermesa "davant del 'nyap' que pretén tirar endavant la Generalitat. Sáenz de Santamaría ha demanat a Puigdemont que "si està disposat a tirar-se pel precipici, no arrossegui ni a funcionaris ni a ningú que no tingui per què participar en aquesta il·legalitat".\nDavant l'anunci de diversos dirigents independentistes que els catalans sortiran al carrer si s'impedeix el referèndum, la vicepresidenta considera que aquesta ja és una assumpció que la consulta no es celebrarà i els independentistes estan pensant en com "vendre millor "seu" fracàs ".\nLa vicepresidenta ha ratificat la intenció del govern de continuar mantenint una comunicació constant amb el PSOE i Ciutadans davant els passos que donarà davant de l'actitud dels independentistes. Però no creu que ara, enfront del que plantegen els socialistes, sigui el moment de crear al Congrés una subcomissió sobre la reforma de la Constitució perquè creu que al setembre tothom ha de centrar-se en el desafiament independentista. "A partir de l'octubre hi haurà molts debats sobre la taula", ha recalcat abans d'admetre que es pot parlar llavors de la subcomissió que planteja el PSOE així com d'altres assumptes com el finançament autonòmic.\nEn aquesta línia, ha insistit: "Anem junts en aquest mes i a partir del 2 d'octubre centrem-nos en moltes coses de les que haurem de parlar".\nLa firma, ''un honor''\nEl conseller de Presidència i portaveu de la Generalitat, Jordi Turull, ha assegurat avui que l'executiu català "en ple" signarà el decret de convocatòria del referèndum d'1 d'octubre, ja que "serà un honor" per als consellers, i ha reconegut, per altra banda, no saber "on són les urnes".\nEn declaracions a RNE, Turull ha explicat que "no és un secret que aquesta setmana hi haurà novetats perquè el referèndum és a la cantonada", en relació amb la probable aprovació al Parlament de les lleis del Referèndum i de Transitorietat Jurídica, les principals lleis de "ruptura".\nPreguntat per si coneix on són les més de sis mil urnes que el President Carles Puigdemont va assegurar que la Generalitat ja té disponibles, Turull ha afirmat: "No sé on són les urnes. Li ho dic de veritat", ha admès, tot i que ha mostrat la seva "total confiança" en els encarregats d'aquesta qüestió.\n"Al fons del mar, no -ha fet broma-. No puc concretar més, es concretarà quan es convoqui el referèndum. Però primer hem d'aprovar l'empara legal del referèndum i això depèn dels grups parlamentaris que han treballat el text (la llei del Referèndum) i és decisió de les pròximes hores i dies ".


Andorra participa en un projecte europeu per afrontar una emergèn\nAndorra participa en un projecte europeu per afrontar una emergència sísmica\nAndorra participa de la xarxa sísmica catalana amb tres aparells (sismògrafs a la Rabassa i al pic de Padern i un accelerador que es troba a Santa Coloma). Més enllà està desenvolupant protocols i l'ús d'aplicacions per, en cas d'una emergència, poder actuar ràpid i amb coneixement per poder informar la població i poder fer una avaluació com més acurada millor dels danys.\nAquest any, Andorra completa la seva participació al projecte POCRISC amb Espanya i França creat per fomentar la cultura del risc sísmic i implantar els protocols i eines necessaris per gestionar una emergència d'aquesta mena. Les enquestes són importants per tenir un primer mapa per actuar.\nSegons explica la investigadora d'Andorra Recerca i Innovació i coordinadora del Grup de Ciències de la Terra i de l'Atmosfera, Laura Trapero, gràcies a aquestes informacions es pot tenir una primera fotografia sobre com s'ha percebut i quins danys esperar. A partir d'aqui, detalla, "ja es poden activar la resta de protocols", el més important dels quals és informar i alertar.\nLa magnitud d'un terratrèmol no viatja igual per uns materials que per uns altres, ha detallat la també investigadora Anna Echeverria. Per això també hi ha un equip d'arquitectes que ha col·laborat a fer un estudi de vulnerabilitat dels edificis essencials.\nEn aquest sentit, Trapero ha remarcat que mentre les edificacions més tradicionals serien les primeres a veure's afectades, les estructures de ferro ho suportarien millor.\nFinalment, cal tenir en compte l'avaluació dels danys perquè el sistema sigui una posada en comú entre els tècnics, les institucions i els propietaris per certificar l'habitabilitat posterior a un episodi.\nEl CENMA activa una enquesta ciutadana per recollir les valoracions de la població sobre el terratrèmol d'aquest dilluns\nDes de fa 10 anys Andorra té una web, el Sismoweb, a partir del qual la població pot deixar la informació del que han percebut en l'episodi sísmic.\nDe moment, el CENMA ha rebut més de quatre-centes respostes a l'enquesta sismològica del terratrèmol d'aquest dilluns. És la més exitosa des de la posada en marxa el 'Sismoweb'. En la descripció del que van sentir, molts diuen que els va semblar el pas d'un camió, soroll d'obres o, atenció, una rentadora.\nLa gent és conscient que som en una zona d'influència de plaques tectòniques tot i que no té gaire clara la freqüència amb què es pot produir el fenomen. L’enquesta encara està activa i hi ha temps per participar-hi fins dilluns vinent, quan farà una setmana del terratrèmol.\nAquests fenòmens no són estranys al nostre territori\nAl març se'n va produir un a l'Alt Urgell d'1.4 a l'escala de Richter (molt baixa intensitat) i que sobretot es va sentir a Sispony. El 2019 se'n va registrar un de 4.2 a l'Alt Urgell\nDe més repercussió. El 1970, Andorra va registrar un terratrèmol amb una intensitat, o sigui, la repercussió de la seva magnitud, d'entre 5 i 6. Aquest ha estat de 4.\nCom a històric hi ha l'episodi de crisis sísmica que es va viure entre 1427 i 1428 al Ripollès. En aquell moment es van deixar per escrits en molts registres eclesiàstics els desperfectes creats.\nA Andorra no s'ha trobat cap registre, però des del CENMA diuen que s'ha d'esperar que també arribés al país. Es calcula que la seva magnitud va ser de 7.\nConsells per actuar davant d'un terratrèmol\nEn primer lloc, cal guardar la calma i evitar allaus humanes. També ens hem d'apartar de qualsevol cosa que ens pugui caure a sobre o de les finestres, ja que podrien rebentar.\nA més, és important resguardar-se sota una estructura sòlida, com ara una taula, a la qual haurem d'agafar les potes per evitar que es desplaci, o quedar-nos sota el marc d'una porta.\nFinalment, hem d'evitar utilitzar instal·lacions que van amb electricitat i desconnectar instal·lacions d'energia.


Notícies - Càritas rep 69.000 euros de l'Ajuntament per als seus projectes solidaris\nCàritas rep 69.000 euros de l'Ajuntament per als seus projectes solidaris\nL'Ajuntament destinarà 242.000 euros a la subvenció d'activitats d'entitats (14/mai/14)\nel 30/set/14 Mikel Vilalta Societat PDF\nL'Ajuntament aportarà a Càritas 69.620 euros durant aquest 2014, gairebé un 15% més que l'any anterior. Així ho estableix el conveni que han renovat aquest dimarts les dues institucions. L'entitat solidària ha subratllat que enguany ajuda un nombre semblant de persones que al 2013 però alerta que la situació d'aquests usuaris ha empitjorat.\nCàritas i el consistori han renovat un any més la seva col·laboració per consolidar els projectes solidaris que l'entitat té en marxa al municipi. El pis social de Volpelleres destinat a homes sols i en risc d'exclusió social, el menjador social o el rebost són alguns dels programes que es veuran beneficiats per l'actualització del conveni.\nEl rector de la parròquia de Sant Pere d'Octavià, mossèn Blai Blanquer, ha agraït el suport institucional de la ciutat i confia que aquests diners serveixin per pal·liar uns problemes que a vegades no tenen la visibilitat que haurien de tenir.\nRefermem la voluntat de cooperar per fer front als problemes de pobresa que pateix la població, encara que a vegades es digui que no hi són.\nTot i que l'entitat no té comptades les persones que ha atès durant la primera meitat de 2014, sí que ha explicat que es mantenen en xifres similars de l'any anterior. Això sí, assegura que la majoria dels usuaris que té una situació molt pitjor a la de fa un any perquè cada vegada tenen menys subsidis.\nDe la seva banda, l'alcaldessa, Mercè Conesa, ha explicat que es tracta d'una relació d'igualtat perquè l'Ajuntament aporta diners i Càritas hi posa la feina i l'experiència dels voluntaris.\nTots guanyem alguna cosa en aquest conveni. Nosaltres aportem diners i ells, l'experiència i els voluntaris.\nDels prop de 70.000 euros, 7.200 van a parar al projecte de pis social de Volpelleres mentre que 22.500 es destinen a finançar el menjador social. 29.300 euros es corresponen amb la resta de programes socials i també hi ha prevista una partida extraordinària de 10.000 euros per alleugerir els efectes de la crisi social.\nConesa i Blanquer, durant la signatura del conveni


ÉS OFICIAL! CONEGUEU ELS VOSTRES JUTGES DE REINICI "AMERICAN IDOL" - ENTRETENIMENT - 2019\nLes Dones De Moda Del Club Entreteniment 2019 éS oficial! Conegueu els vostres jutges de reinici "American Idol"\nJosep Rodríguez-Roca_Jornada de pràcticum de Psicologia_Conferència (Juny 2019).\nACTUALITZACIÓ: La taula dels jutges està oficialment plena! El compte de Twitter d'American Idol va anunciar el divendres que tant Luke Bryan com Lionel Richie s'unirien al reboot com jutges al costat de Katy Perry. Richie i Bryan van confirmar les notícies dels seus respectius comptes de Twitter.\nFinalment, algunes bones novetats per als fans de American Idol! Després que Kelly Clarkson es va unir a The Voice i Simon Cowell va dir que no tenia cap interès a unir-se al reinici de la competició real de Fox, que li va convertir en un nom familiar, es va informar àmpliament que el programa tenia dificultats per trobar algú per omplir els punts dels jutges al costat de l'única pro confirmada, Katy Perry. Però ara, les coses comencen a tornar a tenir esperances, ja que els informes afirmen que Luke Bryan acaba de saltar a bord del tren Idol.\nSegons Variety i People, l'estrella de música country s'unirà a Perry a la taula dels jutges per decidir els destins dels competidors. I sens dubte sap el que es necessita per fer-ho a la gespa.\nBryan ha publicat cinc àlbums, amb nombrosos recorreguts, i ha rebut nombrosos premis i reconeixements, incloent-hi els premis de l'ACM Top Vocalist únic i Top New Artist l'any 2010, i l'animador CMA Awards de l'any títol en 2014 i 2015.\nPer TMZ, els productors busquen un jutge més per completar el panell. Encara que es rumoreó que tant Charlie Puth com Lionel Richie es trobaven en converses, no hi havia confirmació de cap d'ells.\nI definitivament podem creuar Rihanna de les nostres llistes de desitjos, ja que va dir que només tindria la feina si estava avorrit. (Tenint en compte la seva vida ultrafònica, dubtem que això succeirà en qualsevol moment).\nLes audicions per reiniciar ja han començat (podeu seguir al llarg de #TheNextIdol), i Ryan Seacrest es confirma per tornar com a amfitrió, de manera que L'espectacle només necessita tancar un jutge més abans de la seva estrena prevista el proper mes de març.\nQuè pensa vostè sobre Luke Bryan com a American Idol jutge? A qui creieu que hauríeu d'omplir el tercer lloc? Feu-nos-ho saber@ 111!


Les olives de varietats autòctones, l’argudell (varietat que nomes es troba a l’alt i Baix Empordà) i l’arbequina, son la majoria de les que arriben al molí portades pels pagesos de la comarca. Un cop pesades passen per un procés de neteja amb aigua i uns cribadors.\nA continuació, passen per un bisenfí fins a les moles de pedra que les aixafen. D’aquí passen per un procés de maxil·lació, fins als cabassos on s’escampa la pasta de l’oliva i es va posant per capes a la vagoneta que la portarà fins a la premsa.\nUn cop a la premsa l’oli comença a rajar i va a parar al carretó d’acer inoxidable. Seguidament, es passa per una màquina centrífuga que separa l’aigua del oli mitjançant la centrifugació. Un cop centrifugat passa per el decantador per eliminar al màxim el pòsit per passar seguidament cap als dipòsits d’acer inoxidable per la seva conservació fins el moment de l’envasat..


La CUP vol la bandera espanyola fora de l'Ajuntament | Diari La República Checa\nLa CUP vol la bandera espanyola fora de l’Ajuntament\nEls cupaires proposen que es retiri la bandera espanyola de la façana de l’Ajuntament. Això almenys fins que l’Estat espanyol segueixi negant el dret a l’autodeterminació del nostre poble.\nLa Cup no està satisfeta del tot amb els canvis introduïts pel govern municipal en la darrera festa de Sant Magí. Els cupaires entenen que cal treballar perquè Santa Tecla esdevingui una veritable festa major inclusiva, participativa, democràtica i descentralitzada, tal com recollia la moció aprovada per unanimitat el passat ple de juliol.\nD’acord amb la formació antisistema, ha quedat de nou palesa la insuficiència de WC públics, així com la necessitat de reforçar la neteja dels carrers i el nombre de papereres o contenidors. També fan esment a la necessitat de millorar el sistema d’aparcament de cotxets per nadons per descongestionar els actes amb més aglomeracions i garantir l’òptim moviment per l’espai públic així com garantir l’accessibilitat per a aquelles persones que tenen dificultats de mobilitat.\nReferint-se a un dels temes més peluts dels últims temps: la prevenció d’agressions sexistes, la CUP espera que de cara a Santa Tecla, s’incrementin els recursos econòmics i de personal destinats a combatre la violència masclista als espais públics, millorant la ubicació d’un “Punt Lila” per atendre els casos d’agressions sexistes i donar més visibilitat als missatges feministes tant als actes i concerts com al marxandatge de la festa major (got reutilitzable, el llibret de la programació,…).\nRecorden que malgrat no ha transcendit cap cas als mitjans, no podem afirmar que no se n’hagin produït cap agressió sexual, perquè no totes són denunciades. Entenen tanmateix que seria adient implementar un sistema de prevenció i assessorament davant la ingesta d’alcohol i drogues, el qual podria estar al costat del “Punt Lila”.\nDescentralitzar la festa\nTambé és fonamental que, de cara al setembre, Santa Tecla esdevingui una festa major per a tots els tarragonins i tarragonines i, per tant, no només cal reforçar servei de transport públic, especialment en horari nocturn, sinó, sobretot, s’han de descentralitzar els actes festius als diferents barris de la ciutat, i que no sigui de forma anecdòtica.\nPer últim, per democratitzar la Festa Major de Tarragona, d’una banda, és imprescindible avançar en la tasca de deslligar les festes populars dels esdeveniments litúrgics, per tal que la laïcitat sigui una realitat.\npreviousCom fer (bé) una maleta?\nnextLa listeriosi arriba a la Catalunya Central


Història del Genocidi Armeni | Col·legi de Periodistes de Catalunya\nInici / Actualitat / Història del Genocidi Armeni\nAquest dilluns, 13 d'abril, a les 18:00 hores i amb motiu del Centenari del Genocidi Armeni, el Col·legi de Periodistes organitza un debat en què hi participarà Armen Gabriel Sirouyan, de l'Associació Cultural Armènia i Agustí Coromines, professor UB\nAquest 2015 es commemora l'any del centenari en què més d'un milió d'armenis van ser massacrats al llavors Imperi otomà. Uns actes que tenen el seu punt fort el 25 d'abril i en què la comunitat armenia internacional vol aconseguir un reconeixement internacional als fets del 1915. I sobretot de Turquia, que encara avui nega el que va passar. Per això el gran objectiu dels armenis en aquest centenari és aconseguir que es reconegui de forma universal com a primer pas per tancar ferides.\nHistòricament s'ha dit que els armenis són l’ànima europea. Durant molt temps van mirar sobretot a França, però tenen Àsia a tocar i són veïns de l’Iran i de l’Azerbaidjan. Armènia té aquest punt de cruïlla que el fa més interessant. Kapuscinski deia que tenia la mala sort d’estar envoltat de grans imperis invasius, com el persa, l’otomà i el rus, però que ha aconseguit sobreviure gràcies a la força de la seva identitat.\nSobre aquest tema girarà el debat que es farà dilluns, 13 d'abril, a les 18:00 hores, a l'Aula 1 del Col·legi de Periodistes, amb motiu del Centenari del Genocidi Armeni\nModerador: Llibert Ferri\nPonent: Agustí Colomines, professor d'història contemporània de la UB\nMembre d'ACAB (Associació Cultural Armènia de Barcelona): Armen Gabriel Sirouyan, que explicarà les activitats programades amb motiu del Centenari del Genocidi Armeni


El Tennis lleidatà celebra amb gran exit la seva Diada. – Federació Catalana de Tennis\nDiada del Tennis Lleidatà\nEl tennis lleidatà va viure el passat diumenge dia 8 de maig la seva gran festa anual amb motiu de la Diada del Tennis que, una vegada més, va tenir com a escenari la Fonda del Nastasi, que es va vestir de gala per l’ocasió amb la presència de més de 120 persones i un decorat de luxe amb més de 200 pilotes de tennis de totes les mides penjades del sostre.\nDurant el tradicional dinar es van entregar els trofeus als equips guanyadors del Campionat de Catalunya Comarques “Terraferma” , als més destacats de la primera edició del Màsters Provincial Wala que, també, van rebre els vals aconseguits durant la competició per un valor total de 2.500 euros, un DVD amb l’informe elaborat per el Director Tècnic de la Federació Catalana Tennis, Albert Costa i la foto personalitzada que se’ls hi va fer amb ell.\nA més a més, durant la Diada es va fer balanç de l’any tennístic, hi va haver obsequis per als jugadors i es va realitzar el sorteig de nombrosos regals entre els assistents valorats en més de 6.000 euros. Entre els obsequis hi havia, entre d’altres, viatges de caps de setmana, televisors de plasma, aparells de música, mp4, diferents lots de material esportiu i algunes sorpreses més. La festa reuneix un cop a l’any representants de clubs, directius, entrenadors, jugadors, patrocinadors i institucions. El president de la FCT, Francesc Orriols va assistir al dinar acompanyant el Representant a Lleida de la FCT i organitzador de la Diada, Ignasi García.


Luis Enrique: “El Sevilla és un rival temible” - FC Barcelona\nFC Barcelona 102,625,974\nFC Barcelona 5,694,545\nFCB Penyes 5,604,681\nFCB Hoquei 4,851,088\nFCB Futbol Sala 4,428,280\nFCB Handbol 4,273,879\nFCB Basket 2,399,987\nBarça B 1,339,921\nFCB Masia 588,920\nFCB Femení 501,173\nFCB Futbol Sala 390,137\nFCB Handbol 263,380\nFCB Hockey 199,985\nFCB Femeni 130,835\nBarça B 60,280\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesLuis Enrique: “El Sevilla és un rival temible”\nLuis Enrique: “El Sevilla és un rival temible”\nEDUARD GANGOSO - 04/04/2017 | 14:02\n“El partit de la primera volta ens serveix d’exemple, el Sevilla voldrà tenir la pilota i té molt futbol”, afirma el tècnic blaugrana\nLuis Enrique, durant l'entrenament d'aquest dimarts. | MIGUEL RUIZ-FCB\nEl FC Barcelona afronta aquest dimecres un nou partit de Lliga. Serà la jornada 30 i davant el Sevilla al Camp Nou, un duel atractiu i dels marcats en vermell al calendari a principi de temporada. Els de Sampaoli arriben a l’Estadi en un moment de resultats no gaire bons, però per Luis Enrique són “un equip temible pel que han fet i pel que poden fer en qualsevol moment”. “Estem parlant d’una temporada molt exitosa la que està fent el Sevilla”, ha afirmat en roda de premsa prèvia al matx.\nEn aquest sentit, Luis Enrique ha explicat que tots els equips arriben necessitats a aquestes jornades per aconseguir els objectius proposats a principi de curs: “Nosaltres també hi arribem necessitats per lluitar la Lliga”. Sobre el plantejament tàctic, Luis Enrique ha reconegut que s’ha fixat en el partit de la primera volta jugat al Sánchez Pizjuán, que va tenir dues parts clarament diferenciades, tot i que l’equip va acabar guanyat (1-2): “Serveix d’exemple per al partit de demà. És un rival que vol tenir la pilota, que acumula jugadors a dalt i que té molt futbol, suficient per jugar en llarg i en curt. Ens generarà complicacions, segur”.\nPreguntat per noms propis, Luis Enrique ha parlat d’Iniesta, Suárez i Rakitic. Sobre el capità blaugrana, ha afirmat que, tot i que “ha tingut dues lesions de mala fortuna aquesta temporada”, “torna a estar de nou al seu màxim nivell i és una garantia poder comptar amb ell en aquest tram final de temporada”. De Suárez, que va ser el líder indiscutible de la golejada a Granada, ha elogiat “el caràcter competitiu sobre el camp”. Quant a Rakitic, l’ha qualificat de jugador “excepcional i líder per les coses que aporta ofensivament i defensivament”.\nFinalment, el preparador blaugrana ha explicat que l’horari del partit (19.30 hores) no és el millor perquè els aficionats puguin venir, però ha afirmat que “així és el calendari i toca jugar”. “Desitjo que puguem comptar amb el màxim suport perquè és clau per a nosaltres”, ha sentenciat.\nQuan i on es pot veure el Barça - Sevilla\nLa ratxa de Messi contra el Sevilla\nTot a punt per rebre el Sevilla


Mikel Aristregi (UPIFC) i José Bautista: “BREAK IN” | UPIFC\nExpos/Projeccions / 3 noviembre, 2015\nEstrena del reportatge documental BREAK IN , el divendres 11·12·2015, a les 19 h, a la sala Steichen de l’Institut d’Estudis Fotogràfics de Catalunya (IEFC), a Barcelona.\nEl compromís que manté Mikel Aristregi (UPIFC) per donar a conèixer la realitat social l’ha mogut a cercar la situació del protagonista d’un reportatge realitzat fa deu anys a Cambodja.\nEl resultat d’aquest gran repte porta a Aristregi a associar-se amb el reconegut professional José Bautista per tal de donar sortida en format multimèdia a aquest retorn a Phnom Penh. Entre la complicitat de tots dos s’aconseguirà que aquelles primeres fotografies realitzades al 2004 es fusionin amb el vídeo d’aquest segon viatge i, d’aquesta unió, sorgeixi aquest documental.\nEl ventall de premis aconseguits pels dos autors, al llarg d’aquests anys, avala encara amb més força les expectatives sobre BREAK IN.\nEl 2004 el fotògraf Mikel Aristregi (UPIFC) viatja a Cambodja per documentar la vida quotidiana dels nens i nenes del carrer que viuen a la capital. Allà coneix a Pich, un nen d’11 anys addicte a la cola i la metamfetamina que acaba ingressant en un centre de rehabilitació de l’ONG Our Home, d’on s’acabarà escapolint un any després.\nEl 2013 Aristregi torna a Phnom Penh amb la intenció de buscar a Pich i saber què ha estat d’ell. La seva cerca a través dels testimonis de familiars i amics acaba convertint-se en la punyent història de tota una generació perduda consumida per les drogues.\nEl 20 per cent de la població cambodjana (més de 3 milions de persones) té entre 15 i 24 anys, dels quals el 10 per cent té algun tipus d’addicció a les drogues. En l’actualitat aquest país compta amb 8 centres de rehabilitació governamentals per a joves drogodependents on més del 45 per cent dels interns (més de 1000 individus inclosos nens menors de 15 anys) són nois del carrer retinguts contra la seva voluntat, sense el consentiment de seus pares o el d’un jutge. El centre més conegut és el de Ongkar Khnom de Phnom Penh, on es violen sistemàticament els drets fonamentals d’aquests joves. A les presons civils, d’altra banda, la mitjana d’ocupació supera el 150 per cent, on en el millor dels casos cada pres és alimentat amb 0,70 USD al dia.\nMIKEL ARISTREGI (UPIFC) és un fotògraf freelance especialitzat en projectes de temàtiques socials i drets humans. Els seus treballs han estat publicats en els més prestigiosos mitjans de comunicació. Aquest documental és el primer treball que realitza en vídeo.\nEn el decurs de la seva carrera ha estat guardonat amb importants beques i premis:\nPremi Nuevo Talento FNAC\npremi CLIC de Joves Fotoperiodistes\nVI Premi Mila de Periodisme per a la Igualtat de Gènere, categoria de fotoperiodisme\nfinalista del Leica Oskar Barnack Award\nfinalista del Premio Internacional de Fotoperiodismo Ciudad de Gijón\nmenció d’honor al Fotovisura (USA)\nSeleccionat entre d’altres a Festival Internacional de Fotoperiodismo Photon i Reportage Festival (Australia) , a més de diverses beques com són Fotopres, Clic de Joves Fotoperiodistes, i Sonimag\nKANSEISOUNDS representa el concepte audiovisual de l’Editor Multimèdia, Músic i Dissenyador de So José Bautista. Està especialitzat en el desenvolupament de projectes multimèdia per a artistes visuals, centrant l’objectiu del seu treball en buscar la millor manera de que les imatges -tant fixes com en moviment- encaixin perfectament en el discurs musical i sonor, creant d’aquesta forma un llenguatge audiovisual únic.\nKanseiSounds ha desenvolupat treballs audiovisuals per a molts fotògrafs i agències a tot el món, incloent noms de reconegut prestigi com Gueorgui Pinkhassov i Carl de Keyzer (MAGNUM), Todd Hido, Cristina de Middel, Pep Bonet, Toshihiro Oshima, Stanley Greene, Francesco Zizola, Guillaume Herbaut, Shen Wei, Yuri Kozyrev, i molts altres.\nLes seves produccions i col·laboracions han estat presentades en diferents festivals obtenint una llarga llista de premis, d’entre els que destaquen :\ntres World Press Photo Multimedia\ndos Evolution International Film Festival\nPrimer premi Interactive Documentary del Prix Bayeux Calvados (2014).\nQUAN: … divendres 11 de desembre de 2015, a les 19 h.\nON: … sala Steichen de l’Institut d’Estudis Fotogràfics de Catalunya (IEFC)\nADREÇA: … c/ Comte d’Urgell , 187 (Recinte Escola Industrial) 08036 Barcelona\nAFORAMENT: … limitat a la capacitat de la Sala\nORGANITZA: … Activitats Culturals IEFC\nEtiquetas: Barcelona, Cambodja, documental, drogodependència, fotografia, fotoperiodisme, Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya (IEFC), José Bautista, Mikel Aristregi (UPIFC), Ongkar Khnom, Sala Steichen, video


L'aigua i el secret de la felicitat - SUBMON\nSabies que la gent que visita la costa com a mínim dos cops per setmana presenta una major salut mental i física?\nLa costa sembla ser més efectiva\nPots submergir-te en ella, cosa que es més difícil als espais verds. Et pots concentrar en l’ambient que t’envolta i oblidar-te dels pensaments negatius. Si estàs practicant surf, nedant o navegant, per exemple, estàs en sintonia amb la natura, escoltant-la i entenent-la, sent un amb l’entorn.\nHo explicàvem en aquest vídeo del projecte SOPHIE: l’oceà fa molt per nosaltres. I la nostra salut està intrínsecament connectada a ell. L’exploració d’aquesta extraordinària relació és la base d’una disciplina científica emergent anomenada “Oceans i Salut Humana”. Hi ha moltes raons per estimar l’oceà!\nSeguint aquesta perspectiva, la idea de “prescripcions blaves” o “verdes” està en augment. Segons aquesta línia d’estudi, l’equip d’investigació té com a objectiu establir com les “infraestructures blaves” poden ajudar a afrontar els reptes en salut pública, com l’obesitat, la inactivitat física o els problemes de salut mental. Un estudi publicat al 2016 pel mateix grup va estimar el benefici de connectar la salut humana amb el medi ambient marí al Regne Unit en 206 milions d’euros a l’any!\nNo obstant, els beneficis que ens aporta el medi marí al nostre benestar van molt lligats a l’estat d’aquests entorns. Potser ens preocupem més en protegir els nostres oceans sabent els beneficis que tenen en la nostra salut.\nVols saber-ne més? Llegeix l’article complet aquí.\nEtiquetes:conservacio oceans salut humana SOPHIE turisme sostenible


≫ Comprar Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill > Mejor Precio 2022\nHola al nostre web de llibre en català. Aquí podràs trobar diferents productes de Amazon relacionats amb el llibre en català de la categoría Batxillerat. La lectura és una de les pedres angulars per tenir coneixement. Llegir, la lectura, és una de les millors habilitats que podem conseguir. Ella ens acompanyarà al llarg de les nostres vides i permetrà que adquirim coneixement, i que entenguem el món i tot allò que ens envolta. També que puguem anar a qualsevol espai sense desplaçar-nos enlloc o que puguem ser la persona que vulguem ser per un moment. I és que llegir ens obre les portes del coneixement i dóna ales a la nostra inspiració i imaginació. Aquí pots trobar Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill\n1 ≫ Top Ventas: Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill\n2 ≫ Más sobre Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill\n≫ Top Ventas: Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill\n≫ Más sobre Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill\nPrecio y opinión de Llibre Tecnologia Industrial 1R Batxillerat Mc Graw Hill\nLlibre Electrotecnia 2N Batxillerat Mc Graw Hill Pdf\nSolucions Llibre Matematiques Mc Graw Hill 2N Batxillerat