Passejant València amb ulls curiosos: 07/28/17\nLES DOTZE PORTES DE LA MURALLA GÒTICA DE VALÈNCIA.\nEn un apunt anterior havia parlat de les dimensions que tenia la muralla cristiana de València a través de l’emprenta que la mateixa havia deixat sobre una de les dues úniques portes que sobrevisqueren al seu enderroc fa ara 140 anys, la Porta de Serrans.\nHi comentava que les Portes de Quart i de Serrans van ser preservades de l'enderroc complet de la muralla només per un pur atzar històric, ja que per aquell temps eren utilitzades com a presons. Un fet que les va preservar per a la posteritat i al què hem d'estar profundament agraïts les generacions futures.\nNo van córrer, però, la mateixa sort la resta de portes de la muralla. Es a dir, els altres dos "Portals Grans": la Porta de Sant Vicent, situada a l'actual plaça de Sant Agustí, i la Porta de la Mar, situada al mateix lloc en què ara es troba la Porta de la Mar de la Plaça Marquès de Estella.\nNi tampoc els altres vuit anomenats "Portals Xics": el Portal dels jueus, el Portal de Russafa, el Portal dels Innocents o de Torrent, el Portal del Coixo, el Portal dels Tints, el Portal Nou o de Sant Josep, el Portal de la Trinitat i la Porta del Real.\nReferent a això, vos recomane el visionat d'aquest interessant documental que hi adjunte preparat pels amics de l'associació "Remember València", què recorre totes i cadascuna d'aquestes portes a través dels més de quatre quilòmetres de l'antiga muralla gòtica, bé siga a través de plans, litografies i fotografies antigues, que ens ajuden a conèixer una mica millor com era el traçat d'aquella muralla i com eren aquelles dotze portes d'accés a la València medieval.\nAcí teniu l'enllaç. Gaudiu-lo!:\nEL TRIBUNAL DE LES AIGÜES, EL MÉS ANTIC DEL MÓN\nSabeu quina és la institució de justícia més antiga del món?\nEl nostre Tribunal de les Aigües de València.\nI sabieu que aquest Tribunal té més de mil anys d'antiguitat d'existència ininterrompuda?\nEls investigadors estimen que va tindre el seu origen i fundació cap a l'any 960 de la nostra era sota el mandat del Califa de Cordoba Abderraman III. El Rei En Jaume I, pel Fur XXXV confirmà els usos i costums que en el reg tenien els musulmans. "segons d'antic és i va ser establert i acostumat en temps dels sarraïns".\nSabieu que ses seues sentències són d'obligat cumpliment, i que no poden ser recorregudes ni al Tribunal Suprem espanyol?\nVos recomane la lectura d'aquesta interessant entrevista al seu actual president, Enrique Aguilar: http://nonada.es/2014/11/enrique-aguilar-les-multinacionals-no-entenen-que-els-llauradors-posem-ordre.html\nEtiquetes de comentaris: El Tribunal de les Aigües\nEL MERCAT DE COLOM. UNA JOIA DEL MODERNISME VALENCIÀ\nVos propose fer un interessant recorregut fotogràfic per l'obra més important del modernisme valencià de l'arquitecte de Sagunt Francisco Mora Berenguer: el Mercat de Colom de l'any 1914.\nVídeo i fotografies de Tono Gimenez.\nPodem gaudir en aquest fenomenal reportatge de la nombrosa ceràmica daurada eixida de la fàbrica de La Ceramo que decora aquesta joia arquitectònica.\nUna meravella de la què hem d'estar orgullosos els valencians.\nELS REFUGIS ANTIAERIS DE LA GUERRA CIVIL A VALÈNCIA\nValència compta amb molts refugis antiaeris construïts per protegir els seus habitants contra els bombardejos que patia la ciutat durant la Guerra civil espanyola.\nEn aquest interessant documental que vos recomane visionar, podreu aprendre una mica més sobre aquest patrimoni què té la nostra ciutat i que caldria posar en valor (com s'ha fet en altres ciutats espanyoles) perquè fora conegut per la ciutadania i servira, per exemple, per albergar exposicions temporals o permanents i per celebrar actes que ens ajudaran a conèixer una mica més aquesta part de la història de València (hem de recordar que València va ser durant quasi un any capital de la II República espanyola) tan desconeguda per a molts dels seus habitants i visitants.\nAcí teniu l'enllaç. Gaudiu-lo: https://www.youtube.com/watch?v=iZm_zorpXpE\nAcí teniu algunes fotografies d'alguns d'ells, concretament els de l'IES Lluís Vives, el de l'Ajuntament de València i el del carrer de Serrans:\nEtiquetes de comentaris: Ajuntament de València, Guerra Civil a València, València en la II República\nLES DOTZE MILLORS POSTALS DE VALÈNCIA\n¿Quines són les dotze millors postals de València?\nVos recomane la lectura d'aquest interessant article publicat fa un temps al digital de Valencia Plaza: http://www.valenciaplaza.com/estas-son-las-postales-favoritas-de-valencia-segun-una-docena-de-valencianos\nAcí en teniu també algunes d'elles.\nPer cert, una de les dotze postals que apareixen en el article de València Plaza correspon a l'edifici situat en la confluència dels carrers de Lauria i Colón de València. Un edifici que des de 2011 alberga la tenda d'informàtica Apple Store,\nAquest edifici va ser comprat el gener de 2011 per Amancio Ortega a través de la seua societat Pontegadea per 23 milons d'euros.\nAdjunte a l'apunt la postal antiga i una fotografia actual de l'edifici:\nEtiquetes de comentaris: Les dotze millors postals de València\nUNA CURIOSA INSCRIPCIÓ SOBRE LA PORTA DE L'AJUNTAMENT\nQuan passem pel carrer de la Sang de valència, si ens fixem amb atenció en la part superior de la porta d'estil neoclàssic de l'ajuntament que recau al dit carrer observarem un bell blasó de pedra i una curiosa inscripció que fa al·lusió a l'ensenyament gratuït de xiquetes.\nLa raó no és una altra mes que l'ajuntament de València va ser traslladat en l'any 1854 des de la seua antiga ubicació en els actuals jardins del Palau de la Generalitat fins a l’indret on es troba a hores d’ara, sobre un edifici ja existent què era un establiment conegut com la Casa de l'Ensenyament, que havia estat fundada l'any 1756 per l'arquebisbe Mayoral com a col·legi gratuït de xiquetes pobres, que és el que es pot llegir en l’esmentada inscripció feta al costat del blasó (que és el del mateix Arquebisbe), que adjunte a l'apunt.\nLa construcció de la façana i la porta principal del ajuntament, la que dóna a la plaça, es va iniciar el 1906, i fins que va ser acabada la porta principal d'accés a l'ajuntament era la porta de l’antic col.legi de xiquetes.\nEtiquetes de comentaris: Ajuntament de València\nLES LITOGRAFIES DE VALÈNCIA D'ALFRED GUESDON\nAlguns amics m'han demanat més informació sobre l'excel.lent litografia de la ciutat de València que encapçala la meua pàgina temàtica de Facebook "Passejant València amb ulls curiosos".\nPer aconseguir fer aquesta litografia va pujar en globus aerostàtic juntament amb el fotògraf i aeronauta gal·lès Charles Cilfford. Van ser necessàries diverses ascensions per realitzar fotografies de la ciutat des de diferents punts. Malgrat què algunes vegades les fotos van eixir lleugerament borroses, van servir per realitzar un detallat i precís dibuix sobre el què es va plasmar aquesta bella i interessant litografia.\nAcí teniu les dues litografies que Alfred Guesdon va fer de València:\nVos adjunte un parell de litografies més d'Alfred Guesdon. Corresponen a les que va fer de Madrid i Valladolid, utilitzant sempre la mateixa tècnica descrita en el meu apunt anterior:\nI altres dues litografies més de d'Alacant i Sant Sebastià:\nPer a la vostra informació, i si teniu curiositat per saber quina era la tècnica que emprava Alfred Guesdom per a fer les seues meravelloses litografies de ciutats des de l'aire, vos diré que la litografia era al segle XIX una tècnica d'estampació fonamentada en el rebuig de l'aigua a les tintes grasses sobre una pedra calcària molt polida.\nEs tractava bàsicament de dibuixar a la pedra amb llapis grassos. Més tard, després de fixar el senyal greix del dibuix i humitejar la resta de la superfície, s'impregnava d'una capa de tinta que quedava adherida a la marca dels llapis grassos. Mitjançant pressió, la tinta retinguda pel greix era traspassada al paper litogràfic. Per realitzar les litografies en color calia dibuixar físicament una pedra per cada color de tinta. Era freqüent usar més de deu tintes diferents.\nAixí, per realitzar les seues litografies a color, Guesdon havia de fer un dibuix complet de les seues vistes en un paper mentre mirava els seus apunts i les fotos preses amb Clifford.\nDesprés d'això, havia de calcar exactament els contorns de cada color en una pedra diferent amb les mateixes marques de registre.\nI finalment s'estampaven totes les pedres en el mateix paper, generant aquestes boniques imatges. Alta tecnologia de la informació al servei de l'exactitud, accessible en aquella època mitjançant subscripció a «La Illustration, Journal Universel de París».... Un treball de moros fet per un francès.\nVos adjunte un exemplar d'època de La Illustration....\nVALÈNCIA PER A PASSEJAR-LA\nCal remodelar completament el centre històric de la nostra ciutat i recuperar-la per a la ciutadania.\nTenim una ciutat que el les darreres dècades ha sigut dissenyada i pensada exclusivament per i per al transport privat, i no per a que puga ser gaudida passejant pels ciutadans i els seus turistes i visitants.\n"Se debe establecer una red de itinerarios peatonales que los entrelace. De "plaza" a "plaza" y tiro porque me toca. Esta estructura urbana recupera el espacio para las personas, ya sean vecinos, comerciantes, trabajadores o turistas. El coche ha ocupado el espacio entre los edificios, ha alcanzando su máximo expulsando cualquier actividad distinta al tráfico y el aparcamiento." (José Luis Gisbert, arquitecto en ejercicio profesional y profesor de Urbanismo en la Universidad CEU Cardenal Herrera.)\nVos deixe un interessant article publicat per Vicent Molins fa un temps en el diari Valencia Plaza, en què diferents arquitectes i urbanistes donen el seu parer sobre aquest qüestió: http://www.valenciaplaza.com/cambiazo-a-las-plazas-asi-las-imaginan-siete-expertos-para-una-valencia-en-transito\nEtiquetes de comentaris: València per a passejar-la\nLA CONTAMINACIÓ "VISUAL" QUE PATEIX VALÈNCIA\nRecomane la lectura d'aquest interessant article de Joaquin Guzmán publicat fa un temps al diari Valencia Plaza sobre la contaminació "visual" que pateix la nostra ciutat i que impedeix gaudir i visualitzar adequadament el nombrós patrimoni artístic i arquitectònic existent als nostres carres i places.\n"Si nuestra ciudad no es un museo al aire libre es porque todavía no se han llevado a cabo políticas globales e integrales para convertirla en ello. Pero tiene todos los mimbres para serlo. Ha existido una histórica falta dedesidia en tener estas cuestiones en consideración, que en su momento se pudieron ver como escasamente práctica y que ahora empiezan a verse como un conjunto de políticas que redundan no solo en la calidad de vida, en la valoración de lo nuestro sino que redunda en una mayor apreciación de nuestros valores artísticos y lo que nos diferencia de otras ciudades y que cada vez es algo más relevante para los que nos visitan."\nAcí en teniu un parell d'exemples:\nEtiquetes de comentaris: Contaminació "visual" a València\nDOS SEGLES D’HISTÒRIA DE LA PLAÇA DE L’AJUNTAMENT.\nLa remodelació de l'actual Plaça de l'Ajuntament de València és, sense dubte, una de les assignatures pendents que tenim els ciutadans de la ciutat i els polítics que la governen.\nResulta molt evident, almenys per a molts de nosaltres, que el seu disseny i funcionalitat actual està lluny de convertir-la en la plaça ideal, en una plaça amable que fomente el passeig tranquil i el gaudi visual i reposat de la seua interessant i variada arquitectura.\nMés ben al contrari, el seu disseny sembla pensat principalment per donar servei al trànsit rodat que connecta una banda i l’altra del centre urbà o que cerca la proximitat i l'accés a les zones comercials properes.\nI per extensió, el mateix podria dir de les altres dues grans places cèntriques de València, la de Sant Agustí i la de la Reina, totes elles espais urbans poc amables per a la ciutadania que accedeix a elles caminant o en bicicleta.\nEstèticament la plaça va tindre un període d'esplendor en què a més era i exercia de Plaça Major.\nLa demolició de la plataforma elevada i del mercat de flors dissenyat per Javier Goerlich per convertir-lo en aparcament va acabar amb aquella situació.\nActualment, malgrat que l'espai central, antic aparcament, s'ha peatonalitzat, passats més de 50 anys persisteix en el seu impersonal i anodí disseny, tan diferent del que podem gaudir quan visitem altres importants ciutats espanyoles o europees.\nÚltimament molts són els articles que estan apareixent en els principals diaris de la ciutat tractant aquest tema.\nAprofitant aquesta circumstància, crec que ara és un bon moment per abordar conjuntament i de manera multidisciplinària qüestions com ara l'accessibilitat i la mobilitat al centre de la ciutat. i també el tractament que cal donar a les tres places de referència del centre històric, la de l'Ajuntament, la de la Reina i la de Sant Agustí.\nAl meu parer, les actuacions en elles haurien de fer-se pensant en constituir un eix vertebrador que articule el trànsit i integre de manera global el centre de la ciutat per al segle XXI.\nVos adjunte un interessant vídeo que resumeix amb abundant material gràfic l'evolució de la plaça des de l'any 1840 fins als nostres dies. Ací teniu l'enllaç:\nLA VALÈNCIA DEL MODERNISME MEDIEVALISTA FANTÀSTIC: JOSE MANUEL CORTINA\nEn l'apunt anterior vos havia parlat de la destrucció de bells edificis modernistes que s'havia produït a València durant les dècades de 1960 i 1970. Diversos d'aquests edificis havien estat dissenyats i construits per un dels grans arquitectes que va tindre València a finals del segle XIX i principis XX: Jose María Manuel Cortina Pérez.\nAfortunadament són encara molts els edificis que romanen en peu a València, que van ser construïts per aquest genial i original arquitecte.\nA continuació vos faré primerament una breu semblança de la seua biografia, per després passar a mostrar-vos algunes de les seues obres més representatives existents a la ciutat i que podreu descobrir passejant-la amb ulls curiosos.\nJose Manuel Cortina va nàixer a València l'any 1868.\nVa estudiar arquitectura a Barcelona i Madrid, obtenint la titulació d'arquitectura el 1891. A l'Escola d'Arquitectura de Madrid rebrà la influència del corrent historicista que va caracteritzar tota la seua obra.\nFinalitzats els seus estudis, i després d'un viatge de diversos mesos per Europa, va tornar a València en 1892 on va obtindre la plaça d'arquitecte municipal i posteriorment els càrrecs d'Arquitecte de l'Eixample i de Cementeris.\nVa rebre nombrosos encàrrecs de la burgesia capitalina i d'institucions religioses, realitzant edificis d'habitatges a la ciutat, cases d'estiueig, panteons funeraris en el Cementeri, ermites i algunes restauracions.\nAl llarg de la seua trajectòria va obtindrer nombroses medalles, distincions i premis d'arquitectura a les exposicions de l'època.\nArquitecte de tendència eclèctica, va conjugar els estils bizantí amb el gòtic, i el modernisme amb el islàmic. De vegades s'ha citat la seua arquitectura com un exemple del medievalisme fantàstic.\nDe la seua obra destaquen diversos edificis que va construir a l'Eixample de València, encara que diversos d'ells van ser enderrocats, tal com vam veure en l'apunt anterior. Paradoxalment, la seua millor obra la va construir fora de València, concretament a Ceuta, un edifici historicista de tres plantes realitzat pe als germans Cerní González.\nConstruida en 1901, és una curiosa edificació d'habitatges situada en el que estava cridat a ser un dels més importants carrers del primer eixample de València.\nEl que singularitza aquest edifici és, sense dubte, la peculiar decoració de les seues façanes en el personalíssim estil de Cortina, el Medievalismo fantàstic.\nEn aquest cas són els dragons el motiu ornamental predominant, dins d'un bigarrat conjunt d'elements neogòtics, ornaments florals, curioses columnes volades sobre mènsules i motius una mica extravagants com la locomotora alada, símbol del progrés, decorada amb un estel al què se li han volgut buscar diferents significats, però que correspon simplement a l'escut de la Companyia de Ferrocarrils del Nord, que podem trobar per tot arreu a l’Estació del Nord de València.\nHi adjunte un parell de fotografies d'aquest emblemàtic edifici:\nAl carrer Felix Pizcueta número 3, Jose Manuel Cortina té un altre original edifici que va construir l'any 1896, en què fidel al seu estil, va combinar elements medievalitzants amb les línies sinuoses de l'Art Nouveau, patent sobretot en les reixes de les obertures i en la fusteria utilitzada en els miradors.\nI al carrer Cavallers número 8, hi trobem un altra construcció d'aquest arquitecte, en aquest cas un edifici residencial construït el 1897. La construcció presenta estilitzats elements i motius medievalitzants immersos en una atmosfera arabitzant. Té planta baixa i quatre pisos superiors amb un sol habitatge per planta, i les façanes, acabades amb materials diversos, recorden les antigues edificacions palatines del carrer Cavallers, de composició horitzontal i amb buits jerarquitzats i diferents en cadascuna de les seues quatre altures.\nDalt hi adjunte una fotografia de l'edifici del carrer Felix Pizcueta, i baix una del del carrer Cavallers:\nPer acabar amb el repàs a l'obra d'aquest excel·lent i original arquitecte valencià, sense dubte el major exponent del medievalisme fantàstic a València, vos deixe un interessantissim documental sobre la seua vida i obra en una producció de la Generalitat Valenciana (documental realitzat i produït per Adarve Producciones).\nAcí teniu l'enllaç: http://www.adarveproducciones.com/popup.php?id=131&idi=1\nEtiquetes de comentaris: Arquitectes valencians, Arquitectura modernista, Personatges històrics\nA sovint passejant pel centre de València ens trobem amb edificis impersonals i estèticament impropis de l'entorn en què es troben. El que potser no ens puguem imaginar és que en el seu lloc abans van existir valuosos palaus o edificis de diferents èpoques i estils, gòtics, neoclàssics, modernistes, ... que van ser enderrocats per la manca d'una consciència conservacionista adequada en determinats moments històrics pels quals va passar la ciutat, i també, i potser siga aquest el principal motiu de la seua desaparició, per motius purament financers relacionats amb l'especulació urbanística.\nI va ser així perquè resultava molt més rendible per als seus propietaris, promotors o constructors tirar avall "el vell" i construir sobre les restes "el nou", en un fals sentit de la "modernitat" que ens ha portat lamentablement a la pèrdua irremeiable d’un patrimoni arquitectònic de gran valor històric i artístic, tal com vos aniré exposant en aquest i en successius apunts, amb els que des d'aquest bloc modestament pretenc denunciar les aberracions urbanístiques i patrimonials que s'han comès fonamentalment al llarg de les últimes dècades a la nostra ciutat, i conscienciar perquè aquests lamentables fets no tornen a repetir mai més.\nQuan passegem pel carrer Colom, la Gran Via de Germanies, la Gran Via de Marquès del Túria i per altres llocs de l’Eixample de la ciutat, ens hi trobem amb alguns edificis que estèticament semblen més propis d'urbanitzacions de platja, construïts principalment en les dècades de 1960 i 1970.\nEl desenvolupament urbanístic de l‘Eixample de València es va iniciar a finals del segle XIX i es va perllongar durant les primeres dècades del segle XX. Aquesta zona va ser un dels llocs on la burgesia de la ciutat va decidir construir les seues noves cases comptant amb el treball de tota una fornada de joves i talentosos arquitectes, molts d'ells valencians, l'expressió arquitectònica dels quals era la corresponent a aquella època, fonamentalment l'eclecticisme i el modernisme amb influències valencianes.\nSi caminem per la Gran Via de Marqués del Túria, en la seua confluència amb el carrer Gregori Maians, hi trobarem l'impersonal edifici que apareix a la foto que hi adjunte.\nPresa des del mateix enquadrament, vos mostre l'edifici (foto i plànols) que es va enderrocar per construir-hi l'actual. Es tractava de l'edifici anomenat "Casa Payá", construït l'any 1906 per l'arquitecte valencià Jose Manuel Cortina Pérez.\nCasa Payá va ser enderrocada en els anys 60 de la passada dècada:\nSi passegem pel carrer Colom, just enfront de la plaça dels Pinazo, conflueixen els carrers de Sorni i de Jorge Juan. En una de les seues cantonades trobarem un preciós edifici obra de José Manuel Cortina, el mateix arquitecte que va construir Casa Payá i que vos he esmentat adès. Es tracta de la Casa dels Dracs, obra mestra del "medievalisme fantàstic" dins del modernisme valencià, característic d'aquest excepcional arquitecte.\nJust enfront de la Casa dels Dracs, a la confluència dels dos carrers abans esmentats, tornem a observar un altre anodí edifici estèticament deplorable i impropi de la zona en la qual es troba. Però molt més deplorable ens semblarà quan sapiguem que es va construir als anys 70 del passat segle sobre un meravellós edifici neogòtic construït el 1920, dissenyat pel mateix arquitecte Cortina, anomenat Casa Oroval.\nAdjunte a l’apunt sengles fotografies de l'edifici actual i de l'Edifici Oroval, preses des del mateix enquadrament.\nA la dreta, en ambdues fotografies, podem observar l’esmentada Casa dels Dracs (assenyalada amb una fletxa groga). miraculosament salvada de "la piqueta" en les dècades maleïdes de 1960-70, potser per l'originalitat ornamental dels seus dracs a la façana.\nMalauradament no podem comptar actualment amb les dues joies arquitectòniques juntes, com així va ser aproximadament durant cinc dècades al llarg dels segle XX, fins que l'especulació urbanística va arrasar amb la casa d’Eduardo Oroval:\nSi continuem caminant pel carrer Colom en direcció a l’encreuament amb el carrer Pasqual i Genís, tornarem a trobar-nos en la cantonada un altre edifici estèticament denigrant que es va construir a finals de la dècada de 1970 sobre un altre edifici modernista construït a principis del segle XX.\nHi adjunte sengles fotografies preses des d'un enquadrament similar:\nEtiquetes de comentaris: Arquitectes valencians, Arquitectura eclèctica, Arquitectura modernista, Patrimoni arquitectònic derruït\nL'ORIGEN DEL NOM DEL CARRER DE LES BARQUES\nUn dels carrers més importants que comencen en la plaça de l'Ajuntament és el de les Barques, un dels més cèntrics i transitats de la ciutat. Aquest carrer acaba amb la travessia del carrer Poeta Querol.\nBastant a sovint he sentit a familiars i amics donar opinions diverses sobre l'origen del nom d’aquest carrer, tot i que dues d’elles han estat les més repetides.\nLa primera d'aquestes opinions assenyala que l'origen d'aquest nom es podria deure al fet de què com el seu actual traçat coincideix amb el d’un antic braç del Túria, les barques passarien per allà en romandre el riu encara navegable en l'època musulmana, o fins i tot en els primers anys de la dominació cristiana.\nLa segona d'elles situaria l'origen del nom en les nombroses barques que circularien per aquest carrer després de la riuada que va patir València en 1957, ja que segons els registres existents, l'altura de l'aigua en aquest carrer va arribar fins als 2.70 metres d'alçada.\nEl que he de dir és que ambdues "hipòtesi" tenen un rerefons de veritat.\nPel que fa a la primera d'elles, cal dir que és cert que un antic braç del riu Túria coincidia amb bastant aproximació amb l'actual traçat del carrer. Però també he de dir que aquest braç degué de deixar de ser navegable perquè va ser encegat en alguna època just desprès de l'arribada dels musulmans a la ciutat de València fa tretze segles, no existint cap document històric conegut que ens parle de la seua navegabilitat en cap moment de l'historia de la ciutat.\nHi adjunte un plànol de la ciutat actual en què es representa l’antic traçat del braç del Túria que va ser encegat. Hi assenyale amb una fletxa el carrer de les Barques, on es veu com coincideix bastant aproximadament amb l’antic traçat d’aquell braç del riu:\nEn relació a la segona d'aquestes opinions he de dir que també és cert que pel carrer de les Barques, a l’igual que per altres carrers de València, es van utilitzar barques per poder-se moure per la ciutat davant l'extraordinària alçada a què va aplegar l’aigua durant la riuada en alguns indrets de la ciutat.\nEn la fotografia que hi adjunte es pot veure precisament una barca navegant durant la riuada per aquest carrer. La foto va ser pressa des d’un dels balcons del Teatre Principal:\nPerò el nom del carrer era molt anterior a la riuada, de manera que no podem associar els dos fets.\nLa vertadera raó del seu nom és perquè a la seua banda dreta, mirant des de l'actual plaça de l'Ajuntament, antigament s'assentava allà el barri de pescadors de la ciutat.\nEn ell habitaven pescadors i calafats que fabricaven barques i vaixells de xicotetes dimensions (els més grans es construïen a les Drassanes del port), què portaven amb carros o galeres fins a la mar, bé a través de l’actual traçat, aquest sí, del riu Túria, encara en aquells dies navegable, o bé per l'antic camí cap al Grau, creuant el pont de la Mar.\nLa via natural d’eixida de les barques recent construïdes en els tallers dels pescadors era precisament el carrer de la Barques, que buscaven a través de la seua prolongació pel carrer Pintor Sorolla i la Glorieta la Porta de la Mar de l’antiga muralla cristiana de València, situada enfront de l’actual Palau de Justícia, per on tenien l’eixida natural, o bé al riu o bé cap al Camí del grau.\nAmb el pas dels anys aquesta activitat de pescadors va anar a poc a poc desapareixent, passant llavors el barri a degradar-se i omplir-se de tavernes i locals de prostitució, sent-hi prou freqüents els incidents i les baralles als seus carrers.\nTal va ser la situació de degradació a què es va arribar, que a finals del segle XIX i principis del XX l'ajuntament va ordenar la demolició total del barri, de manera que els antics edificis i locals dels pescadors van deixar pas a les noves construccions de cases i finques que la gent benestant va anar construint.\nEl centre urbà de València començava a eixamplar-se i el carrer de les Barques s'omplia d'uns edificis tan elegants i senyorials que encara avui podem gaudir en passejar per aquest indret.\nAl llarg dels seus anys d'història, el carrer de les Barques ha patit molts canvis, tant en la seua arquitectura com en el seu nom. En diversos documents que van des del segle XVII fins al XIX, s'esmenten que aquest carrer també era conegut com La Morera, ja que en el seu extrem hi havia un arbre antiquíssim d'aquest mateix nom. Anteriorment, al segle XV, aquest carrer també va rebre el nom de Vall Cubert, perquè passava la sèquia de Valladar pel costat, precisament coincidint amb l’antic traçat del braç del riu Túria.\nHi adjunte un parell de fotografies ben curioses. En ambdues és reconeixible el Teatre Principal, que ens ha de servir de referència per a poder-nos situar i saber des d’on s’ha fet cada fotografia.\nEn la foto de dalt, pressa a finals del XIX, podem veure l’aspecte del carrer de les Barques d’aleshores. A la dreta s’hi troba la façana del Teatre Principal, i a l’esquerra les façanes de les cases del barri de pescadors.\nEn la fotografia de baix podem veure l’immens buit que va provocar en el centre de la ciutat el complet enderrocament del barri de pescadors. Al fons s’hi aprecia la façana del Teatre Principal (assenyalat amb el quadre) i la de les d’altres cases que corresponen a un dels costats del carrer de les Barques. L’altre costat, el del barri de pescadors completament enderrocat, ja no hi existia. Com a curiositat he assenyalat amb una fletxa la posició on es troba l‘actual edifici del Banc de València del carrer de les Barques. Aquesta fotografia estaria pressa des de l’actual plaça de l’Ajuntament, aproximadament en el seu encreuament amb el passeig de Russafa:\nEtiquetes de comentaris: Carrer de les Barques\n▼ 28 de jul. (13)\nLA VALÈNCIA QUE NI PASSEJANT AMB ULLS CURIOSOS TOR...\nLA VALÈNCIA DEL MODERNISME MEDIEVALISTA FANTÀSTIC:...


Relat "L'esquetllada "\nInici > detall del relat: L'esquetllada\nEls casaments abans eren més austers, més senzills. Com ara, estaven plens d'alegria. Començaven al matí, quan la núvia es llevava. Les germanes l'ajudaven a pentinar-se i a vestir-se. No s'havia de posar un vestit blanc amb cues i vels, però sí un bon vestit. El padrí li duia el ram i el pare l'acompanyava a peu a l'església del poble.\nAl peu de l'altar el nuvi l'esperava. En una cerimònia llarga el rector els casava per sempre. L'àpat el cuinava la mare de la núvia i el servien les germanes. El feien a la sala de la masia. En cas de bon temps, paraven taules a l'era. En ocasions hi havia un acordionista per poder ballar al final de l'àpat.\nAl capvespre els nuvis caminaven cap a la casa, on havien de començar la nova vida. A mitja nit, grups d'amics els feien l'esquetllada. Consistia en fer sonar esquelles i altres estris metàl·lics per impedir que la parella fes ús del matrimoni. L'esquetllada podia ser d'un dia o de molts, segons el grau d'amistat o d'enemistat.\nJ.Lluís Cusidó i Ciuraneta | 25-04-2010\nFa uns anys vaig assistir a Mora D'Ebre, poble atonyinat per la guerra civil, a un casament semblant al que tan bé descrius.


EMATSA embotellarà aigua de l’aixeta per a emergències i esdeveniments | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital\nEMATSA embotellarà aigua de l’aixeta per a emergències i esdeveniments\nL’Empresa Mixta d’Aigües de Tarragona estrena una planta embotelladora d’aigua corrent\nL’Empresa Municipal Mixta d’Aigües de Tarragona (Ematsa) disposa d’una planta embotelladora d’aigua de l’aixeta. Aquest equipament servirà per repartir aigua entre els abonats en cas de talls de subministrament d’aigua de llarga durada (un mínim de 4 hores) i per promocionar el consum de l’aigua de l’aixeta entre la població.\nAixò es farà a través de diferents campanyes de difusió en esdeveniments esportius i culturals com la Caminada Popular –que va organitzar el Patronat Municipal d’Esports aquest passat diumenge–, la Mitja Marató de Tarragona o els Portants de Sant Magí.\nPer últim, aquesta aigua també servirà per a situacions d’emergència que ho requereixin.\nLa nova embotelladora d’Ematsa pot produir fins a 350 ampolles cada hora. Així mateix, la contractació del personal que farà funcionar la planta embotelladora serà a través d’un contracte reservat a empreses que treballin amb persones amb dificultat d’inserció laboral. La primera entitat que assumirà aquesta tasca serà Topromi.\nL’equipament està ubicat al Laboratori d’Ematsa. Les ampolles d’aigua que es produeixin en aquesta planta embotelladora contindran aigua de l’aixeta que haurà passat per un filtre que elimina els microorganismes, conserva els minerals i en garanteix la seva innocuïtat.\nA més a més, la nova planta embotelladora estarà certificada segons els requisits de la ISO22000, de TÜV Rheinland, que garanteix la innocuïtat del producte, és a dir, que aquesta aigua té garantia sanitària.


Young Architects’ Forum: el present i futur de la professió, vist pels joves arquitectes\nSegons l’últim estudi del sector, elaborat pel Consell d’Arquitectes d’Europa (CAE), el número d’arquitectes a Europa és cada vegada més gran i la mitjana d’edat dels professionals avui dia és relativament baixa: el 30% dels arquitectes europeus tenen menys de 40 anys i el 15% tenen com a molt 5 anys d’experiència.\nÉs per això que el CAE organitza, coincidint amb la celebració a Barcelona de la seva Assemblea General, la conferència “Perspectives: Young Architects’ Forum“. L’acte, que tindrà lloc al COAC el dissabte 23 de novembre de 9 a 17h, reunirà 12 arquitectes joves europeus per debatre sobre el present i futur de la professió. I des d’El globus vermell estarem moderant les taules rodones de tota la jornada.\nEn el context d’un mercat altament competitiu, els arquitectes joves afronten molts reptes: exportar serveis, treballar en diferents països de la Unió Europea, participar en concursos públics, explorar noves formes de col·laboració i nous models de negoci… Sobre aquests temes parlaran els arquitectes convidats, que compartiran la seva experiència i la seva visió de la professió: els riscos i oportunitats de l’arquitectura avui dia, i les expectatives i desitjos de cara al futur.\n“Perspectives: Young Architects’ Forum“\nCOAC. Dissabte, 23 de novembre, de 9 a 17h\n– Programa de la jornada: cliqueu aquí\n– Biografies dels conferenciants: cliqueu aquí\n– La jornada és gratuïta, però cal inscripció prèvia\n– Es disposarà de traducció simultània francès-anglès\n– Es podrà seguir la jornada en streaming i fer preguntes en directe via www.sli.do (codi: #F790)\n+ info: CAE / COAC


Farinera La Segarra | Revista ‘Art-e-sans’, 2017\n21 Mai Revista ‘Art-e-sans’, 2017\nPosted at 09:31h in Esdeveniments\tby\tfarineralasegarra\nHan passat 67 anys des de que vam engegar la farinera i seguim apostant per un producte natural. Fa uns anys vam incorporar el molí de pedra ‘Lo Sòl de Terme’ on molturem farines ecològiques i convencionals.\nAvui en dia podem dir que seguim amb la mateixa filosofia del primer dia: contacte directe i de proximitat amb el pagès i amb el client.\nVolem fer una menció especial a les dues persones que van iniciar aquest projecte i que ja no estan amb nosaltres: Joaquim Borges i Jaume Culleré. La vostra petjada perdura en el present.\neco, ecològic, ecològiques, farina, farina mòlta a la pedra, farines, farines ecològiques, lo sòl de terme, molí, molí de pedra, mòlta a la pedra, producte de proximitat, proximitat


Albergínies farcides amb carn, Receptes de Cuina, Diari de Girona\nEts a: Diari de Girona > Canal d'Oci > Gastronomía > Receptes > Verdures > Albergínies farcides amb carn\nLes albergínies farcides de carn són molt corrents a les cases mallorquines i menorquines com a plat de festa.\n4 albergínies mitjanes, 1 ceba, 2 tomàquets, 3 o 4 grans d’all, 400 grams de carn picada, Galeta d’Inca capolada, o pa, ratllat, o farina de galeta, Un ou, Llet (opcional), Oli, Sal, Un manat de julivert.\nPartiu les albergínies pel llarg, sense pelar-les; feu unes incisions a la carn amb la punta del ganivet. Saleu-les i poseu-les en remull una mitja hora, si voleu amb un pols de sal. Escorreu-les bé.\nPodeu seguir, a continuació, dos procediments: Fregiu-les en oli abundant, fins que siguin rosses, i feu-les escórrer; o bé bulliu-les uns minuts, i també deixeu-les escórrer bé.\nUn cop fredes, mig buideu-les amb una cullera, procurant de no trencar-les o foradar-les. Piqueu aquesta polpa que n’heu extret, tot guardant-la.\nPoseu una cassola a foc mitjà amb l’oli i la ceba ratllada; un cop rossa, tireu-hi la carn picada, amanida amb sal i pebre. Si n’hi poseu, tireu-hi el tomàquet, ratllat i sense llavors, així com els alls, pelats i trinxats (es pot guardar el tomàquet per fer una salsa d’acompanyament). Sofregiu durant uns 15 minuts i tireu-hi farina i llet, sense deixar de remenar. Afegiu- hi, opcionalment, pa ratllat o galeta d’Inca, barregeu-ho amb la carn, banyeu-ho, si convé, amb més llet (si n’hi poseu) i deixeu-hi fer la xup-xup fins que la carn sigui cuita, posant-hi també la carn d’albergínia que havíeu guardat, així com el julivert picat. Ja fora del foc, mescleu-hi l’ou, en cru. Poseu-ho a punt de sal i pebre.\nFarciu amb aquesta pasta les albergínies, escampeu-hi galeta d’Inca capolada (o pa ratllat), poseu-les al forn prèviament escalfat (a 200º) en una plata untada amb llard o oli (en podeu passar una mica damunt de la galeta capolada fi que no es cremi), fins que siguin daurades. Serviu-les tot seguit..


Tast a toc de mòbil – VadeVi\nTast a toc de mòbil\nL'empresa tecnològica BCN Touch ha desenvolupat aplicacions per a telèfon mòbil que fan possible la interacció dels consumidors amb els cellers elaboradors\nAquesta setmana passada al restaurant Trencadís de Vilafranca del Penedès es van reunir els impulsors de l’empresa tecnològica BCN Touch, Gloria Lozano i Andrew Mackenzie, amb els responsables de 5 cellers penedesencs.\nEs tractava d’un intercanvi entre dos sectors que tard o d’hora s’han de trobar. Els telèfons mòbils són l’objecte que acumula més informació potencial en menys espai i amb més projecció de futur en la gent jove. Una ampolla de vi no queda enrere en capacitat d’emmagatzemar dades: en 75 cl. condensa dos mil cinc-cents anys de tradició i un reflex del territori i de la feina de la gent d’aquest país.\nEl que encara no ha aconseguit el vi és connectar amb la gent jove. BCN Touch ha desenvolupat aplicacions en tecnologia Near Field Communication (NFC), en què el telèfon mòbil reconeix una mena de codi de barres invisible que connecta el mòbil amb la web del fabricant o amb una base de dades i que identifica cada unitat. En el cas dels vins, BCN Touch va etiquetar i va carregar la informació d’un vi de cadascun dels elaboradors presents. Només amb un lleu toc del mòbil a l’ampolla, a la pantalla apareixen diverses opcions: anar a la web del celler, anar a la fitxa concreta del vi, una foto de l’ampolla, o una nota explicativa, de tast o de maridatge de cada vi.\nA més, hi ha altres aplicacions adreçades al mateix elaborador, que pot seguir la pista de cadascuna de les ampolles que surten del celler. El que més va interessar, però, als responsables dels cellers, va ser la interactivitat amb els consumidors finals. Albert Milà, de Mas Comtal, veia la manera de connectar directament i a temps real els qui consumeixen una ampolla del seu vi amb el concurs de maridatge que tenen a Facebook. Gloria Lozano, de BCN Touch, ho explicava: “Cada ampolla pot ser única, una que s’exporta al Japó pot dur una informació diferent de la que es ven a Catalunya”. Al final de la demostració es va fer un tast a cegues dels tres vins negres que hi havia: el Viladellops Negre 2006, l’Heretat Mont-Rubí Gaintus 2005 i el Parés Baltà Indigena 2008, i tot i que cada elaborador va recòneixer el seu, només acostant el mòbil a cada ampolla tapada, a ningú li va caldre preguntar com s’havia elaborat cada vi.\nAndrew Mackenzie I Gloria Lozano són els socis fundadors de BCN Touch FOTO: VADEVI.CAT


Doble mirada a la Lluna\n14-11-2010 Joan Anton Abellan\nEn motiu de l'activitat que vàrem fer el passat mes d'agost, en la que desprès de que el nostre soci Carles Puncernau fes una xerrada sobre la Lluna, a la Biblioteca de Banyoles, ens varem desplaçar fins al Puig de Sant Martirià, per veure-la, una sòcia d'Astrobanyoles, l'Alex Navarro va fer aquest escrit:\nElla estava allà, mirant-nos; aparentment estàtica, donant-nos la benvinguda. La vèiem amb ulls renovats, un cop remoguts els records que d'ella tenim i havent aprés més sobre la seva realitat, l'enigma i la seva màgia.\nLa lluna, la meva, la nostra lluna estava en fase creixent, quasi plena. Érem a finals d'agost, quan Júpiter està més a prop de la nostra protagonista. Ah! Quina bellesa poder observar-la des d'aquell petit turó que mira a un gran pla, on no hi ha impedimentes per poder apreciar la seva majestuositat, al seu lloc, al cel.\nUn grup de boigs per la naturalesa, moguts per diferents i a l'hora coincidents interessos, ens reunirem en el mirador de Sant Martirià, que domina gran part del Pla de l'Estany, amb Banyoles i el pla de Martís a la vista. Amants de la literatura i de l'astronomia vàrem coincidir en una trobada anual, quasi un ritual que no penso evitar a la meva agenda el proper any.\nA la biblioteca local, havent gaudit d'una agradable explicació tècnica, però fàcilment assequible, sobre la lluna real l'astre satèl·lit de la terra amb els seus cràters, els seus solcs, els mal anomenats mars dels que vàrem aprendre que son acumulacions de lava seca per el temps... un amic, també llunàtic és clar, ens va fer un esbós sobre la història de la nostra relació amb la lluna, des de l'era medieval passant per Grècia i l'avenç que va representar la tecnologia de Copèrnic.\nReprenent el nostre trajecte, ens dirigírem al turó on ja ens esperaven altres companys. Uns amb grans telescòpics, amb punters de làser i als altres amb els seus taulers de rapsodes noctàmbuls. Els primers ens vàren fer sentir el plaer de veure la nostra estimada Selene en directa i comparar-la amb els altres astres. Em vaig emocionar al poder veure amb tan de detall els cràters i rugositats a la seva part il·luminada; semblava que pogués tocar-la! Els recitadors, amb les seves bones i cadencioses veus, ens obsequiaren amb poemes i contes sobre la lluna amorosa i la triadora, sobre llunàtics i selenites, amb màgiques i delirants aventures.\nUna experiència molt agradable; una experiència que m'hages agradat compartir amb tots vosaltres.\nNO FA FALTA QUE EM PROMETIS LA LLUNA... N'HI HA PROU AMB QUE SEGUIS AMB MI UNA ESTONA SOTA LA SEVA LLUM.


ProVida MODIFICAR EL GENOMA I L'ESPÈCIE HUMANA - ProVida\nMODIFICAR EL GENOMA I L’ESPÈCIE HUMANA\nArticle enviat al diari la Vanguardia per Miquel Angel Serra\nRecentment, el conegut genetista Siddharta Mukherjee, afirmava que “La nostra espècie pot redissenyar-se a si mateixa i caldrà aprendre genètica per poder debatre i decidir com. I ja no ens queda molt temps”. L’avanç imparable de les tecnologies emergents d’edició del genoma, inclòs l’humà, com el CRISPR, pot posar a les nostres mans la clau de l’evolució i, per tant, reescriure el nostre futur com a espècie. No obstant això, el prestigiós investigador advertia: “mantinguem la diversitat, perquè si no, les persones desapareixerem. L’evolució demostra que les espècies massa homogènies desapareixen”.\nFa solament tres mesos, l’Acadèmia Nacional dels EUA va entreobrir la porta a modificar el genoma d’embrions, espermatozoides i òvuls, cosa que significa un canvi de paradigma respecte del que els investigadors podien fer, almenys, a Occident. Fins ara, un canvi en el genoma es quedava en l’individu; a partir d’ara passaria a la seva descendència, amb la qual cosa les seves conseqüències escaparien del nostre control. No es tracta solament de guarir algunes malalties que depenen d’un sol gen, en què podem estar tots d’acord, sinó de modificar el genoma per, hipotèticament, “millorar” altres característiques més complexes, que depenen de molts gens i poden no comportar patologia alguna.\nEl risc d’una selecció eugenèsica d’embrions “a la carta” que ens porti a una societat orwelliana estaria molt a la vora; probablement s’escollirien les mateixes “millores”, encara que això obligui a recórrer sistemàticament a la fecundació assistida. Per escollir les “millores, mots científics ens preguntem si quan arribi el dia que l’home tingui aquesta capacitat i l’exerceixi, a l’estil de Faust, l’ésser humà, tal com avui ho entenem, deixarà de ser-ho. Semblen profètiques les paraules que Goethe atribueix a Mefisto: “m’has fet sobirà de la naturalesa (…); l’antiga manera d’engendrar ho considero una broma. El punt d’on brollava la vida, la força que s’exhalà i es transmeté ha perdut tota la seva importància i tota la dignitat. Si l’animal troba encara en això plaer, l’home dotat de nobles qualitats ha de tenir un origen més digne i pur”.\nPer això és tan urgent no posposar més el debat social sobre aquest tema, que ens afecta a nosaltres i a la nostra descendència, tenint en compte que cada individu és preciós i diferent, però compartim la mateixa dignitat i destinació.


Apologia de la curiositat: El noble art de caminar i el centenari de H.D. Thoreau\nser caminada i viscuda.\nTot sovint surto a caminar a pas rumbós sense objectiu precís, just per escoltar-me pensar de tot i de res al caliu dels dubtes metòdics i les perplexitats assídues sobre les martingales del destí. Amb la caminada no pretenc més que aferrar una estona pel ganyot el botxí del pas del temps, oposar resistència a l’ensopiment, aixecar el cul de la cadira i els ulls de la pantalla de l’ordinador.\nL’exercici físic és una excusa innocent, una concessió higiènica al llindar autoritzat de colesterol dolent. L’hàbit d’escriure significa deixar de tocar de peus a terra durant moltes hores, castigar el cul i els ulls a canvi d’una volàtil pretensió purament literària.\nDurant aquestes caminades procuro no endinsar-me en qüestions fonamentals sobre el caràcter i l’estructura de la realitat. Les meves limitades veritats abasten un horitzó prou ampli sense necessitat de posseir-lo per complet.\nNo acostumo a parar gaire esment a les pompes de l’actualitat. Més aviat xafardejo al voltant de la lògica informulable dels somnis, polemitzo de passada amb mi mateix sobre algunes ciències específiques, xerrotejo en silenci sobre la comprensió emotiva de l’experiència i les diferents maneres de mirar la sensualitat de la línia corba.\nLa filosofia no és més que una emulsió desvirtuada d’aquestes caminades, una rèplica incerta de les hipòtesis verificades amb els peus. La poesia no és altra cosa que l’estil commemoratiu destil.lat per aquests passos.\nLes coses no sempre tenen un argument coherent, malgrat tot l’erosió del pas del temps no fa desitjar menys la vida. Aviat deixo córrer el debat interior, abandono els sil.logismes sobre el rendiment improbable de la raó i retorno al pàlpit de la realitat al moment mateix de veure emergir qualsevol línia corba interessant.\nDes del llibre de capçalera que continua sent Les rêveries du promeneur solitaire (Els somieigs del passejant solitari), de Jean-Jacques Rousseau, la filosofia derivada del fet de caminar ha conegut una moda incessant. Produeix novetats editorials sense aturador.\nPel meu cantó, només pretenc palpar amb els peus la petita part de l’harmonia de les esferes que sóc capaç de percebre. (Foto Marta Pons)


Protecció Civil homenatja 62 associacions de voluntaris - Empordà\nLi donen servei al conjunt del país\nProtecció Civil homenatja 62 associacions de voluntaris\nAurich assegura que els voluntaris "són la punta de llança" del servei d'emergències de la Generalitat\nFoto de grup dels voluntaris de Protecció Civil que ha assistit a la celebració. ACN\nACN Uns 300 voluntaris de 47 associacions repartides arreu de Catalunya s'han aplegat aquest dissabte a l'Instiut de Seguretat Pública de Catalunya per commemorar el Dia Internacional del Voluntariat de Protecció Civil. Una jornada que segons el director general de Protecció Civil, Jordi Aurich, ha servit "per posar en valor i donar a conèixer la tasca altruista" que realitzen els voluntaris, la veritable "punta de llança" de la tasca que Protecció Civil fa al conjunt de Catalunya. Aurich ha explicat que els voluntaris de les 62 associacions registrades a Catalunya estan adscrites als municipis, és a dir, al seu servei, i que quan hi ha una emergència "interactuen" i es coordinen amb la Generalitat.\nProtecció Civil de la Generalitat (DGPC) ha organitzat aquest dissabte una jornada per commemorar el Dia Internacional del Voluntariat de Protecció Civil, que se celebra l'1 de març, i donar a conèixer el treball i l'estructura de la protecció civil a Catalunya. A la jornada han participat 300 voluntaris de 47 de les 62 associacions catalanes de voluntaris de protecció civil.\nLa jornada l'ha organitzat la Direcció General de Protecció Civil de la Generalitat amb la col·laboració de la Federació d'Associacions de Voluntaris de Protecció Civil.\nUna jornada que segons el director general de Protecció Civil, Jordi Aurich, ha servit "per posar en valor i donar a conèixer la tasca altruista" que realitzen els voluntaris, la veritable "punta de llança" de la tasca que Protecció Civil fa al conjunt de Catalunya. Una tasca, ha explicat, que depèn dels diferents municipis que són qui els gestionen i que en cas d'emergència interactuen i es coordinen amb la Generalitat.\nEn aquest sentit, Aurich ha destacat que actualment a Catalunya hi ha registrades 62 associacions de voluntaris de Protecció Civil i que la voluntat del Govern "és que n'hi hagi més" perquè la seva tasca és molt valuosa.\nLa jornada ha començat a les 10.30 h amb la presentació del programa de formació pel voluntariat de Protecció Civil que s'organitza a l'Escola de Bombers i Protecció Civil de Catalunya. La presentació ha anat a càrrec de Josep Mª Juncosa, Cap de l'Escola de Bombers i Protecció Civil i Rosa Calvo, cap de la Secció de Formació en Protecció Civil de l'Escola de Bombers i Protecció Civil.\nPosteriorment, els assistents han realitzat una visita a la Unitat Mòbil de Protecció Civil (UMOPC) i als vehicles de Protecció Civil de les diferents Associacions de Voluntaris que s'han desplaçat a l'ISPC.\nLa Unitat Mòbil de Protecció Civil (UMOPC) és un camió tot terreny de la DGPC que es transforma en un centre de coordinació d'emergències. Aquesta Unitat Mòbil disposa d'equipament per coordinar l'operativa i comunicacions de Bombers, Mossos, SEM, Agents Rurals, Creu Roja i Protecció Civil.\nA més, a la jornada s'han mostrat 78 vehicles d'altres associacions de protecció civil, com ara una embarcació de Sant Feliu de Guíxols, i s'hi ha desplaçat la unitat canina de Montornès del Vallès.\nPer fer-se voluntari/a de protecció civil, la persona interessada ha de contactar amb l'associació de voluntaris de protecció civil a l'ajuntament del seu municipi. Actualment hi ha 62 associacions de voluntaris registrades al Departament d'Interior de la Generalitat. Trobareu més informació al web www.gencat.cat/interior/protecciocivil.


El Govern manté el confinament comarcal a partir de dilluns - Social.cat\nSalut seguirà estudiant l’ampliació per vegueries o regions sanitàries\nDivendres, 16 d'abril de 2021 | 11:30 h\nEl confinament comarcal seguirà vigent a partir de dilluns | Estefania Escolà (ACN)\nEl Govern ha decidit finalment mantenir el confinament comarcal a partir del proper dilluns, que és quan vencia l'última resolució. Tot i que hi ha hagut debat sobre si obrir el confinament per vegueries o regions sanitàries, finalment s'ha decidit optar de moment per mantenir la situació actual i se seguirà estudiant en els propers dies.\nDiverses veus havien reclamat ampliar el confinament, entre ells diversos alcaldes de l'Ebre, del Pirineu o la pròpia alcaldessa de Barcelona, Ada Colau. En aquest sentit, en una entrevista a Catalunya Ràdio, el conseller d’Interior Miquel Sàmper ha explicat que des de fa dies s'estan estudiant possibles noves demarcacions territorials diferents de les comarques que permetin prendre decisions diferents en funció del territori i tenint en compte la seva situació epidemiològica. Com a exemple per impulsar un confinament “diferent” del comarcal ha parlat del cas de les Terres de l'Ebre, una regió que té “molt controlada” la pandèmia.\nSàmper també ha descartat un confinament metropolità específic per a Barcelona i ha assegurat que el que s'està estudiant és quin és el millor espai territorial “generalitzat” per no fer diferències. Sobre les dificultats que pot comportar per a la gent entendre els límits de les vegueries o les regions sanitàries a l'hora de desplaçar-se, ha admès que caldrà fer “molta pedagogia”. Amb tot, ha afegit la possible solució serà millor per a la població perquè seria un espai més esponjat i la gent es podria moure més.\nEl conseller en funcions també ha apuntat que almenys un 12% de les multes posades per saltar-se les restriccions des de l'inici de la pandèmia ja s'han cobrat a dia d'avui. Sàmper ha admès el ritme “lent” en el cobrament però s'ha mostrat convençut que totes es cobraran i que no hi ha “riscos” que prescriguin. Segons ha dit, es va contractar advocats i personal administratiu per accelerar el procés de tramitació de les sancions.


La inversió de l'Estat a Catalunya va caure un 23 % el 2017, segons els contractistes\nLa inversió de l'Estat a Catalunya va caure un 23% el 2017, segons els contractistes\nActualitzada 21/02/2018 a les 18:17\n© Operaris en una construcció.\nLa inversió de l’Estat a Catalunya va caure l’any passat un 23%, fins els 218 milions d’euros, segons la Cambra Oficial de Contractistes d’Obres de Catalunya (CCOC), que ha qualificat de "drama" aquesta situació i ha situat el Govern a canviar la seua política inversora en aquesta comunitat. El president de la CCOC, Joaquim Llansó, ha explicat aquest dimecres que el sector de la construcció va créixer l’any passat un 5,3 % a Catalunya, encara que continua presentant valors molt inferiors a la mitjana dels últims vint anys.\nLa inversió privada va liderar aquest creixement, amb un augment del 9% dels metres quadrats d’edificació encarregats, mentre que la licitació pública es va mantenir molt per sota de les necessitats reals de l’economia catalana, que la CCOC considera que s’hauria de situar en el 2,2 % del PIB català, el que es tradueix en uns 5.000 milions d’euros d’inversió anual.\nTanmateix, la inversió pública va sumar l’any passat un total de 1.690 milions d’euros, "un terç del que seria l’ideal", ha detallat Llansó.\nEncara així, aquesta xifra és un 49,4% superior a la de 2016, impulsada per la millora de les licitacions de les administracions locals, que van créixer més d’un 90 %, fins els 1.046 milions, i de la Generalitat, que es van incrementar un 43 %, amb 426 milions, fins representar una quarta part del total.\nLa inversió de l’Administració General de l’Estat, en canvi, va caure en 66 milions (-23 %), fins els 218 milions, incloent la d’organismes amb ingressos propis d’explotació, com Aena, Adif, Renfe o Correus.\nEn roda de premsa, Llansó ha destacat que aquest resultat no només és molt inferior a la mitjana dels últims deu anys, sinó a les expectatives que fa un any va generar el president del Govern, Mariano Rajoy, en anunciar una inversió de 4.200 milions d’euros en infraestructures a Catalunya fins 2020. "La inversió pública és un drama. El que no pot fer un Estat és ser a Catalunya amb 200 o 300 milions d’euros a l’any. Existeix un tema claríssim de falta d’inversió, fa anys que l’Estat no està invertint a Catalunya", ha denunciat Llansó.\nEls contractistes catalans creuen a més que el Govern té "un problema de credibilitat", ja que de forma reiterada ha anunciat inversions en Catalunya que no s’han complert.\nEls empresaris tenen la sensació, no obstant això, que l’actual ministre de Foment, Íñigo de la Serna, "ha pres nota" de la situació i "és conscient que l’Estat ha de canviar la seua política respecte a Catalunya" i impulsar la inversió en infraestructures.\nLes previsions de la CCOC apunten que el 2018 continuarà la tendència moderadament alcista del sector privat, mentre que romandrà la incertesa en el públic a causa de la falta de pressupostos estatals i de govern a Catalunya. "No sabem què passarà a Madrid i a Catalunya i nosaltres el que necessitem és estabilitat política, jurídica i econòmica", ha remarcat Llansó.\nEl cert és que el sector de la construcció "segueix lluny de la recuperació" i de l’activitat que registrava abans de la crisi, malgrat que existeixen indicadors positius que constaten una millora.


Recerca – Jaume Subirana\nÉs membre fundador del grup de recerca IdentiCat, Llengua, cultura i identitat en l’era global. Creat el 2008, reconegut el 2009 per la Generalitat de Catalunya com a Grup de Recerca Emergent i com a Grup de Recerca Consolidat (GRC) al 2014 i 2017 (2017 SGR 99).\nEntre 2008 i 2011 participà en el projecte finançat “Intercambios entre sistemas literarios: mediación y mediadores desde la literatura catalana (s. XX)” (FF12008/02987/FILO). Entre 2012 i 2015 dirigí com a IP el projecte “Funcions del passat en la cultura catalana contemporània: institucionalització, representacions i identitat” (FFI2011-24751). Actualment participa com a investigador al projecte “MapModern. Cartografia de la modernitat hispànica. Xarxes literàries transnacionals i mediadors culturals (Espanya-Llatinoamèrica 1908-1939)” (FFI2016-76055-P) i al projecte “Regionalismo en Cataluña bajo el régimen franquista: discursos y prácticas” (HAR2017-87957-P).\nEl curs 2009/10 va fer una estada de recerca a la Unit of Culture Research de la Universitat de Tel Aviv, sota la direcció del prof. Itamar Even-Zohar. El curs 2016/17 va fer-ne una altra com a Fulbright Scholar al Departament of Romance Languages and Literatures de la University of Chicago.\nHa dirigit els estudis “Organismes institucionals de promoció de la literatura a Europa. Inventari raonat” (2007), realitzat per encàrrec del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, i “Els literaris a Catalunya i en català fora del Principat (anys 2000 i 2001)”, realitzat per la UOC també per encàrrec del Departament de Cultura.\nL’any 2008 va obtenir l’Acreditació d’Investigació de l’AQU (Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya).\nPodeu consultar algunes de les seves publicacions a Academia.edu.\nConferències convidades (selecció)\nPRESENTACIÓ · DOCÈNCIA · PUBLICACIONS · ALTRES | ENGLISH · ESPAÑOL


GTA Europa - Rehabilitació d'edificis a Barcelona\nPressupost gratuït i sense compromís per a la rehabilitació del teu edifici.\nRehabilitació de façanes, Cobertes, Patis, Instal·lacions i Accessibilitat.\nProjectes d’Eficiència energètica.\nGestió d’ajudes a la rehabilitació #NextGenerationEU, Institut Català de Finances (ICF).\nRevaloritzant patrimoni des de 1996\nEn GTA Europa som especialistes en rehabilitació integral d’edificis amb el màxim respecte pels mateixos i per les persones que els habiten.\nEl nostre equip expert t’acompanya i treballa amb tu durant tot el projecte, des de la tramitació de les ajudes i subvencions a la gestió d’incidències.\nT’estalviem temps i costos.\nEn GTA Europa, actuem en tot l’edifici de manera integral, en l’envolupant i les zones comunes interiors.\nFINANCIACIÓ I ESPONSORITZACIÓ\nLones espectaculars que poden finançar la rehabilitació o restauració del teu edifici.\nSom respectuosos amb el medi ambient i l’entorn urbà.\nASSESSORAMENT TÈCNIC EXPERT\nEl nostre equip t’ajuda en tot el procés i vela pels teus interessos.\nTramitem subvencions i valorem la rendibilitat d’aquestes.\nGran labor de restauració cent per cent artesanal. Al juny del 2021 us anunciàvem l'inici de l'actuació de la rehabilitació de la façana i la torre que la corona, de Via Laietana, 2 de Barcelona, antiga seu de Trasmediterránea (1917 – 1921). Avui...\nL'elecció duna empresa de rehabilitació amb totes les garanties i certificacions que ha de tenir. Triar una empresa per a la rehabilitació del teu edifici, façana o millora de l'eficiència energètica, amb totes les garanties, és fàcil si tens en...\nEls ajuts per a la protecció i millora del paisatge i del patrimoni de Barcelona, per revaloritzar els edificis de la ciutat. L'Ajuntament de Barcelona ha convocat per als anys 2022 i 2023 noves ajudes per al foment de la protecció i la millora del...\nDESCOBREIX LES NOSTRES ACTUACIONS\nPelai, 54, Barcelona\nRevalorització d’edifici emblemàtic d’estil art déco de formigó, singular i premiat edifici de 1915.\nRogegr de Lluria, 42, Barcelona\nRevaloració de la finca recuperant el seu estat original per a destinar-la habitatges de lloguer i hotel.\nPasseig de Gràcia, 3, Barcelona\nFinca amb façana de pedra natural. Rehabilitació de la façana principal i tribunes.\nPorfoli de projectes\nPressupost gratuït i sense compromís:


Arxius de NARRACIÓ - dis\nHa donat tants tombs a la discussió d’anit que n’ha fet una bola indigerible. Plantat a la cua de la caixa número quatre del súper té la impressió que es va trencar alguna cosa irreparable: el què va començar com la crònica d’una conversa telefònica va degenerar en un intercanvi de retrets i juraments fets en nom de tot el que tu vulguis. Si s’hi acosta, al fons de les esquerdes hi pot veure un abisme que l’espanta. Sense voler, en culpa la Mireia per haver trucat i explicat a la Laura el problema que tenen entre mans amb el Tomàs. Pensar-ho el fa sentir una mica roí, potser hauria d’enviar-los un missatge per dir-los que em sap molt greu i que estic aquí per al que us convingui i una abraçada. Un copet a l’espatlla, una manera de dir que el cor se t’encongeix quan hi penses. Després, al llit, ni ell ni la Laura no van fer cap gest per acostar posicions i sentir l’escalfor de l’altre. Al matí, entre la cuina i el lavabo, s’han parlat a base de preguntes pràctiques del tipus puc apagar la cafetera i respostes seques com un cop de porta. No s’han escrit cap missatge durant tot el dia, a voltes es penedeix de no posar en marxa una gravadora per poder, l’endemà d’una tempesta, transcriure les agarrades que es tenen i reconstruir l’original en brut. Saber quan, com i què es van dir exactament. El to dels retrets, la seqüència de les excuses. Continua llegint “No en tinguis cap dubte” →\nGuardat a 22 - I am ableTags CONTE FICCIÓ LITERATURA NARRACIÓDeixa un comentari\nescriptor i docent\nGuanyador de premis com el Rafael Comenge de narrativa, el Josep M. Ribelles de poesia o el Soler i Estruch\nAvui és el dia de la prova. L’aprenent d’optimisme vigila sempre l’aspecte de les coses. Té una ordenança implícita i no escrita sobre l’espai. Si l’ordre es manté, tot li serà favorable. No vol tornar a traduir dels escampalls i la indolència les frases que li definien l’actitud. Per aquest mateix motiu, també és un home curós amb la seva imatge. De manera que, abans d’adoptar el paper de vianant, es procura un aspecte de quotes agradoses. Es dibuixa els trets de l’èxit, pensa. En acabat, fa una menja frugal per no acudir a l’examen que determinarà l’excel·lència dels seus coneixements lingüístics amb l’estómac pesant, i així tenir espai suficient per digerir el que puguen oferir-li els esdeveniments següents. Ha llegit previsions sobre l’oratge i, fins i tot, ha fet una ullada pels finestrals que donen al carrer. Ha determinat que les administracions magnifiquen l’actual situació amb prevencions sense motiu. I agafa el paraigua que va heretar de son pare, la robustesa i l’amplitud del qual el fan pensar que no podrà gaudir d’una major protecció. I, abans de travessar el llindar de la porta, es posa les ulleres que li afinen la visió de les coses. Aquelles lents de les quals es troba tan pagat, amb aquella muntura de blaus tan agosarats i que el fan sentir tan evident i jovenívol. Continua llegint “La tempesta” →\nGuardat a 21 - La revolució d'OctubreTags CONTE FICCIÓ LITERATURA NARRACIÓDeixa un comentari


Objectiu: Tornar de Sant Boi amb la victòria – AD Torreforta\nObjectiu: Tornar de Sant Boi amb la victòria\nJa ha arribat la sisena jornada de bàsquet de la temporada, superant el mes de competició tots els equips de l’ADT voldran demostrar la milloria que han tingut al llarg d’aquestes sis setmanes amb bons resultats.\nEl Sènior Masculí A, que suma dues derrotes consecutives, visita la complicada pista del Club Bàsquet Sant Boi amb l’objectiu de tornar al camí de la victòria, i aconseguir així la tercera de la temporada, després de les victòries contra Santfeliuenc al Riu Clar Arena i contra CB Prat, com a visitants. El rival de diumenge a les 18.30h és un equip complicat i que ha sumat quatre victòries per tan sols una derrota, els jugadors de Toni Larramona hauran de donar el 100% per tornar a Tarragona amb els dos punts.\nEl Sènior Pro també voldrà sumar una nova victòria després de perdre a la pista del Reus Deportiu, on va anar amb moltíssimes baixes. Jugarà demà dissabte a les 19h al Riu Clar Arena contra el CB Valls, equip que compta amb dues victòries i tres derrotes. El Sènior C visitarà, també demà dissabte a les 17h, un CB L’Ametlla de Mar que té resultats molt parers als de l’equip d’Antonio Martín als que només els separa un punt de la diferència de punts. D’altra banda, el Sènior Femení tindrà un complicat partit contra l’invicte AB Vendrell, que porta 4 victòries en els mateixos partits, mentre que l’ADT ha sumat tres victòries (la darrera el passat cap de setmana) i dues derrotes.\n[event_blocks id=”4196″ title=”3 i 4 de Novembre” event=”” team=”0″ league=”0″ season=”0″ venue=”0″ status=”default” format=”default” date=”range” date_from=”2018-11-03″ date_to=”2018-11-04″ date_past=”” date_future=”” date_relative=”0″ day=”” number=”30″ orderby=”default” order=”default” show_all_events_link=”0″ align=”none”]\nObjectiu: Tornar de Sant Boi amb la victòria2018-11-022018-11-02https://adtorreforta.com/wp-content/uploads/2020/09/logo-menu-2.pngAD Torrefortahttps://adtorreforta.com/wp-content/uploads/2020/09/logo-menu-2.png200px200px\nPrimer derbi de la temporada per l’ADT2018-2019, ADT, Prèvia\nCrònica: AE Claret 63 – 71 Cadet Masculí A2018-2019, ADT, Crònica


Iglesias Noriega: “El nostre repte és crear una identitat pròpia per a les Arts que connecte amb la ciutadania en l’àmbit local i es diferencie dels grans coliseus operístics en l’àmbit internacional”\nMarzà: “Les Arts aplana el camí cap a l’obertura social, la seua singularitat en el context operístic i l’excel·lència amb Jesús Iglesias Noriega”\nLloret: “El Patronat de les Arts buscava un projecte compromés, que generara il·lusió, identitat i excel·lència. Ho hem aconseguit”\nEl conseller d’Educació, Investigació, Cultura i Esport, Vicent Marzà i la presidenta del Patronat de les Arts, Susana Lloret, han acompanyat Jesús Iglesias Noriega, en la presentació de les seues línies de treball principals com a director artístic del coliseu operístic valencià.\n“Estem segurs que amb Jesús Iglesias Noriega, les Arts aplana el camí cap a l’obertura social, la seua singularitat com a coliseu operístic en el context internacional, així com la qualitat i l’excel·lència requerides amb un projecte sòlid”, ha destacat el conseller Marzà i ha afegit: “L’element diferenciador que tenim respecte a altres espais operístics és que nosaltres disposem d’una qualitat excepcional de totes les arts que acompanyen l’òpera: música amb l’Orquestra de la Comunitat Valenciana; cant amb el Centre de Perfeccionament Plácido Domingo i el Cor de la Generalitat; el Ballet de la Generalitat, així com la possibilitat de desenvolupar la innovació amb les arts escèniques. Això ens dona un valor diferenciador i és un potenciador de l’excel·lència operística”.\nha conclòs que “sempre hem tingut clar en aquest patronat que partíem d’un teatre d’òpera singular, avantguardista i amb un gran potencial que estava en una certa mesura desaprofitat artísticament i desconnectat socialment, així de simple. Iglesias ens acaba de presentar l’antídot”.


Bloc de notes de Josep Romeu: dimecres, 30 / de març / 2011\nQuè se n’ha fet de Wikileaks i de Julian Assange?\nDe cop i volta, els mitjans de comunicació van deixar de divulgar notícies i revelacions provinents de Wikileaks, tot i que, segons deien, hi havia molts milers de documents posats al descobert. Bé, de fet, tampoc va ser tan sobtadament; perquè inicialment es donaven a conèixer fets certament comprometedors, en alguns casos clarament delictius, especialment per al Govern nord americà, i després ja només apareixien xafarderies i safareigs que no delataven gaire més que la poca categoria dels protagonistes. El procés contra Julian Assange, obert a Suècia amb l’excusa d’uns suposats delictes sexuals, tenia l’objectiu d’aturar l’allau de filtracions que posaven en entredit l’honestedat dels qui remenen les cireres de la política mundial (si és que encara quedava algú que cregués en la seva honestedat), però que sobretot posaven al descobert la fràgil seguretat del sistema. La Justícia deu ser dels estaments més corruptes arreu del planeta, entre altres coses perquè ha de ser l’encarregada de certificar la validesa de la resta de corrupcions i perquè ha de procurar que ningú els faci ombra en la capacitat d’exercir el monopoli de la violència. Per això s’hi va prestar de seguida, tant la Justícia sueca com la britànica. Ara s’ha fet el silenci. Podem perdre’ns en un llarguíssim procés de recursos i d’apel·lacions, amb l’amenaça permanent d’extradir Julian Assange a Suècia, com a pas previ a ser extradit als Estats Units. En cap cas no es tracta d’analitzar els arguments jurídics a favor o en contra de l’extradició, sinó de donar temps a la negociació donat que l’objectiu no és fer justícia sinó obtenir l’èxit polític d’aturar les filtracions. De moment, sembla que els Estats Units estan guanyant la partida, com sempre. Està per veure si, a més, aconseguiran fer-ho de tal manera que no hagin de quedar com els dolents de la pel·lícula.\nPublicat per Josep Romeu a 02:21 Cap comentari:


Els últims 'hippies'\nVa ser la revolució dels joves dels 60 i avui, ja dins del sistema, molts encara porten un 'hippy' al cor\n6 min. Barcelona 29/08/2011 00:00\n"Va ser la rebel·lió dels joves. Vam intuir el que ara s'està confirmant: que el sistema no s'aguanta. Llavors ho denunciàvem els hippies , ara ho fa la mateixa natura". Amb aquesta transcendència veu Pau Riba el moviment hippy , del qual ha esdevingut símbol i referent a Catalunya. El cantant que va fundar el Grup de Folk el 1968 és considerat per molts l'últim hippy , però encara queda a casa nostra més d'un representant de la tan idealitzada com caricaturitzada generació del flower power .\nRiba tenia 21 anys quan es va unir al "fes l'amor i no la guerra" amb desenes de joves contestataris d'arreu del món reunits a la platja de Migjorn de Formentera, l'estiu del 1969. La Guàrdia Civil de l'agonitzant règim franquista va posar fi ràpidament a la festa acollint-se a la llei de vagos i maleantes per acusar-los de " practicar el desnudismo, vivir en promiscuidad y consumir drogas ", segons un diari de l'època. Tot i ser un fenomen minoritari a casa nostra, concentrat sobretot a les Pitiüses de la mà de joves estrangers, el xoc cultural va merèixer fins i tot una sèrie de reportatges a la premsa per deixar clar que, com deia un dels titulars, no eren " ni animales raros ni retrasados mentales ".\nViure de manera alternativa\nLa Maria Berta encara recorda com burlaven els guàrdies civils per baixar a les cales d'Eivissa a banyar-se despullats. "Ens esperaven a dalt però nosaltres no pujàvem fins que no havien marxat". Amb 19 anys, la Maria va venir de Buenos Aires atreta per la moguda hippy d'Eivissa, que havia vist a les revistes. De camí cap allà, va passar un any a Amsterdam, on el moviment tenia un dels seus principals baluards. Fins i tot va dormir algun dia a Voldelpark, la plaça on s'aplegaven desenes de hippies dia i nit per cantar, menjar, dormir, prendre àcid... Era el 1973.\nFinalment, es va instal·lar a Eivissa, primer en una masia compartida amb nou persones més i després amb una amiga, però sempre buscant la natura i vivint del que venia, fossin pastissos o artesania. Ja en plena Transició, es va casar amb la seva parella per obtenir els papers i tots dos van decidir dedicar-se al negoci de la roba. Passaven mig any a l'Índia comprant teles i l'altre mig, venent la roba que en feien al mercat d'es Canar, a Eivissa.\nAvui segueixen fent el mateix. El seu marit toca el sitar i ella ven roba a es Canar feta de materials que van a comprar a l'Àsia. La Maria concep el hippisme com un moviment "antisistema pacífic, que busca una manera alternativa de viure, al marge de l'establert, al teu aire, una mena de deixeu-me fer la meva que jo no molesto ningú". Reconeix que la "base del moviment" en els primers anys "van ser els bolets al·lucinògens, l'LSD i, sobretot, la música". Però amb el temps allò va passar i el que en queda, diu, és la voluntat de "viure de manera senzilla".\nCompartir l'amor i el sexe\nA Eivissa el moviment va arribar amb gent vinguda de fora, com la Maria, però a Catalunya alguns autòctons també es van deixar seduir per aquesta contracultura nascuda als Estats Units, que propugnava el rebuig al sistema econòmic i social establert. Quan tenia 20 anys, la Montse Martí va buscar en el moviment hippy "una sortida a la repressió de l'època, familiar i social". Per ella, també va ser més "una experiència de llibertat personal" que de reivindicació social. En una masia on viure de la terra i els animals va experimentar primer una relació de tres, amb un matrimoni deu anys més gran, i després de cinc, amb una parella més.\nEs tractava de compartir, tant l'economia com l'amor, el sexe o els fills -explica-, però sempre acaba sorgint la jerarquia social convencional" i aviat la vida en comunió hippy va esdevenir "una pugna entre els dos gallets del corral". Al final, ella i un dels gallets van marxar i van llogar una altra masia a Sales de Llierca, a la Garrotxa, on llavors -diu- gairebé totes les cases rurals estaven ocupades per joves hippies que formaven una comunitat força unida. Allà, de nou, amor lliure, natura, artesania i cànnabis.\n"Vaig ser feliç, però també va ser una etapa colpidora, perquè la vaig viure amb moltes contradiccions internes, entre una ideologia que em creia i una realitat que la desmentia", explica. La Montse té avui una botiga al carrer Petritxol de Barcelona ("m'he tornat una burgesa, ho veus?", riu), però passa la meitat del temps a la seva masia de Berga. La vida al camp és tot el que li queda del seu passat hippy , perquè assegura que avui "mai no compartiria la parella, i fins i tot l'economia la compartiria amb clàusules". "Amb l'edat et tornes més realista", conclou. També Pau Riba, tot i que encara es considera un hippy , reconeix que només se'n pot ser "quan ets jove, perquè encara no tens ni compromisos ni interessos creats".\nDe fet, les despulles del moviment hippy dels 60 i 70, un cop passada la febre de les drogues psicodèliques, la lluita pacifista i els festivals de rock i folk, les trobem a les anomenades experiències neorurals o els ecopobles, que conserven la voluntat de viure apartat del sistema i en comunió amb la natura. Com ha fet en Joan Sisa, que de jove va ser hippy a Eivissa.\nEn tornar de l'illa, cap al 1977, Sisa va intentar crear una comuna hippy al Pirineu, però "el clima fred i els problemes de convivència" van fer que només durés un any. "Les comunes massa anàrquiques acaben desfent-se; les que funcionen són les que tenen una filosofia sòlida al darrere", explica.\nAvui viu a Sant Llorenç d'Hortons en una granja, ara ja en una família convencional en lloc d'una comuna, però manté la voluntat de "viure amb autosuficiència". "De hippy, me'n queda el cor", afirma.\nMés enllà d'aquest pòsit ecològic, el pensament hippy ha deixat petja en altres aspectes de la ideologia progressista actual, que ha fet seus alguns dels valors que els hippies proposaven llavors de manera transgressora, com la tolerància, la diversitat cultural, el pacifisme o la llibertat sexual.\nPau Riba encara va més enllà i considera que el moviment hippy "històricament va significar un punt d'inflexió entre una civilització i la següent", la que encara ha d'arribar. Als anys 90, quan els hippies van desaparèixer del tot aniquilats per les drogues i la sida, ell també va creure que el moviment flower power havia fracassat; avui està convençut del contrari. "És mentida que fos un fracàs, va ser el que havia de ser. Era impossible acabar amb el sistema, però vam marcar la direcció que cal seguir", conclou.\nEN DIRECTE. Pedro Sánchez compareix per tercer dissabte consecutiu\nPer què ometre de les portades el nombre de morts?


Recepta de pastís de pastissos de maduixes fresques\nPastís de formatge fresc de maduixes\nRendiment: 1 Peça (de 8 a 12 racions)\nAquesta extraordinària pastís de maduixes s’acaba amb una capa d’esmaltat de maduixes fresques sobre un farcit de formatge dolç amb crema de dolç Cal dir-ne més?\nUtilitzeu una crosta de pastissos de greixó cuit al forn per aquesta recepta, casolana (de plats profunds o grans) o comprada.\n1/2 tassa de sucre granulada\n2/3 tassa de llet evaporada\n1/2 culleradeta de pell de llimona ratllada\nEscorça de cracker de 9 polzades de Graham, cuita al forn o utilitzeu una escorça de crackers de graham que es va comprar a la botiga gran\nEsmalte de maduixa:\n1 pinta de maduixes fresques, rentades i arrebossades\n1 1/2 culleradetes de maíz\npoques gotes de colorants de menjar vermell, opcional\nEn un bol barrejant, batem els ous fins tenir un color gruixut i clar de color llimona. Afegiu 1/2 tassa de sucre i la farina batent fins que quedi barrejat. Aboqueu la barreja d'ou en una tassa de mesurament.\namanida de tomàquet cherry vinagre balsàmic\nAl mateix bol, bateu el formatge crema amb una petita quantitat de llet evaporada fins que quedi suau. Afegiu-hi la llet restant, el suc de llimona i la pell de llimona ratllada; batre fins que quedi suau i ben barrejat. Aboqueu la barreja d'ou a la barreja de formatge crema; batre fins que es barreja.\nAboqueu la barreja a l'escorça de cracker de Graham. Enfornar a 325 F durant 25 a 30 minuts. Refredar completament sobre un bastidor de filferro.\nEsmalte de maduixa\nTallau de 10 a 12 maduixes per la meitat; disposar en una sola capa, tallar el costat cap amunt, sobre el formatge refrigerat.\nTritureu prou maduixes que quedin per fer 1/3 de tassa; posar en una cassola. Incorporeu-hi 1/3 tassa d’aigua i escalfeu-ho fins que bulli. Reduïu el foc i feu-ho a foc lent durant 2 minuts. Feu una pressió per un colador per fer 1/2 tassa de puré.\ncom cuinar grans de faves del nord a la cassola\nTorneu el 1/2 de puré a la cassola. Barregeu les dues cullerades de sucre i el midó de maíz i, després, incorporeu-ho al puré en una cassola. Porteu a ebullició, remenant constantment. Continuar la cocció i remenant fins que quedi espessit i netejat. Afegiu colorants alimentaris, si voleu. Refredar lleugerament; cullera uniformement sobre les maduixes del pastís de formatge.\nRefredar i guardar, tapat, a la nevera.\nFilet Teriyaki Crock Pot\nDelicioses salses de porc arrebossades\nSopa de fava de crock pot, amb pernil\nRecepta fàcil de pastissos de blat de moro de mantega


Casa Vereda del Risco Lanzarote Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nCasa Vereda del RiscoCasaDiseminado de Yé-Camino Viejo s/n, Ye, Lanzarote, Espanya, 35541 - Veure al mapaExcepcional9,4Basada en 31 comentarisCasa Vereda del RiscoVeure més fotos"Excellent hide-away with stunning views. Very friendly owner..."AnonymousGermanyVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Isla De La Graciosa, Casa Vereda del Risco és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Casa Vereda del Risco, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha aparcament de cotxes. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Casa Vereda del Risco no troba competidors en cap categoria.


El cuiner vallenc Àngel Solé mor en un accident de trànsit al polígon de Valls\nDimecres, 27 Desembre 2017 14:25\nDissabte va morir en un accident de trànsit el conegut cuiner vallenc Àngel Solé, propietari dels restaurants Ca l'Àngel i el Petit Cup. Els fets van tenir lloc a les set del matí a la carretera C-37 al seu pas pel polígon industrial de Valls.\nUna de les tradicions del Nadal són els Pastorets, que estan arrelats amb força en poblacions com Montblanc, on mantenen l'essència del text de Folch i Torres, i on enguany han estrenat el nou decorat del pròleg i una nova il·luminació Led.\nNàstic - Huesca (1-2)\nDissabte, 23 Desembre 2017 17:22\nEls grana acomiadaran l'any 2017 amb derrota contra un líder de la Lliga que ha estat superior. Els gols d'Ávila i Jair, suficients per inutilitzar el de Maikel Mesa a les acaballes i deixar Rodri a un punt de la zona de descens.\nL’últim ple de l’any a Montblanc ha servit per definir els números del proper exercici. Un pressupost de 9 milions i mig que destinarà gairebé 1,5 milions a inversions i que no ha comptat amb el suport dels grups de l’oposició. FIC i CUP s’hi han oposat mentre PDeCAT ha optat per l’abstenció. Malgrat tot, l’han considerat correcte, si bé han trobat el seu punt feble en el destí de les inversions, en bona part acaparades per la compra d’immobles a les zones de la Muralla i del Pont Vell.\nA la ciutat de Tarragona Ciutadans guanya a tots els barris i zones excepte la part alta. De fet, fins i tot si Junts per Catalunya i Esquerra haguessin anat junts, Ciutadans hauria estat igualment la primera força a la ciutat.\nSi les eleccions es llegeixen en clau independentista també porten acompanyada la paraula victòria, ja que de fet, també a la circumscripció de Tarragona han superat en vots i en escons el bloc unionista. Junts per Catalunya i Esquerra celebren mantenir els escons de Junts pel Sí, amb Esquerra com a primera força independentista. La CUP en canvi, ha perdut la representació.\nDies de dol a Tarragona per la mort del regidor Albert Abelló\nDivendres, 22 Desembre 2017 14:08\nAvui la ciutat de Tarragona s'acomiada d'Albert Abelló, portaveu del PDecat i president del Consorci d'Aigues de Tarragona, entre d'altres, mort dimecres de forma sobtada, d'un infart. Així es clouran dos dies de dol oficial a Tarragona, amb banderes a mil pal i la suspensió dels actes inclòs el Ple Municipal que s'havia de celebrar avui.\n1 partit per acabar bé o malament l'any 2017\nEl Nadal es juga en 90 minuts, demà a partir de les 4 de la tarda i al Nou Estadi. Passi el que passi contra el Huesca el Nàstic arrencarà el 2018 fora del descens, però guanyar al líder suposaria un cop d'efecte importantíssim per al projecte de Rodri. En cas contrari, l'aturada serà amarga.\nPepa Plana guanya el premi Zirkòlika per l'espectacle 'El Paradís Pintat'\nEl Paradís Pintat de Pepa Plana s’ha emportat el premi Zirkòlica al millor espectacle de circ de sala o carpa del 2017. Estrenat al Grec de 2016, l’espectacle es va forjar en part a l’escenari del Teatre Principal de Valls, on l’artista vallenca hi va realitzar una residència artística per preparar-lo. A Paradís Pintat Pepa Plana aborda el tema de les migracions i fa una crida a no quedar-se quiet davant cap injustícia.\nRamon Franch, condemnat a 15 anys de presó per la mort d'una veïna dels Pallaresos\nDivendres, 22 Desembre 2017 13:49\nCondemnat a 15 anys de presó per homicidi Ramon Franch, l’agent immobiliari de Tarragona que va matar una veïna de Pallaresos l'any 2015. El cadàver de la víctima no s’ha trobat mai. A més de la pena de presó l’acusat haurà de pagar a la família de la víctima 450.000 euros.\nEl PSC ha revalidat els 2 diputats que tenia per Tarragona, tot i que la formació esperava millorar resultats. També manté el seu diputat Catalunya en Comú-Podem, tot i que a nivell català la formació ha perdut diputats.\nL'administració de la plaça Corsini de Tarragona passa de repartir 2,5 milions a només 125.000\nDivendres, 22 Desembre 2017 12:53\nConfusió en el segon premi de la Grossa de Nadal que ha caigut a la ciutat de Tarragona. En un primer moment Loteries ha notificat a l’administració tarragonina situada a la Plaça Corsini, que havia repartit 21 dècims del número 51.244 premiat amb aquest premi, després de celebrar-ho com toca ha arribat una notificació on deia a l’administració que només havia venut un dècim.\nCiutadans va ser el gran guanyador de la nit electoral a Tarragona on ha aconseguit 6 diputats per Tarragona. Precisament el sisè representants li ha pres al PP, que per primera vegada es queda sense cap diputat al Parlament per Tarragona.\nCiutadans ha guanyat per primera vegada a la demarcació i ho ha fet aconseguint 6 dels 18 diputats al Parlament per Tarragona a les eleccions del 21-D. L'altra gran sorpresa ha estat que el PP, amb Alejandro Fernández al capdavant, s'ha quedat sense diputat per Tarragona. Un altre dels titularr que deixen aquestes eleccions a la demarcació és que les forces independentistes han perdut un diputat. Es tracta de l'escó que ha perdut la CUP, que s'ha quedat sense representació per Tarragona. Aquest escó l'ha guanyat Ciutadans. Esquerra n'ha aconseguit 5 i Junts per Catalunya, 4. El PSC, de la seva banda, manté els 2 representants que ja tenia, igual que Catalunya En Comú-Podem, que consolida el diputat que ja va obtenir al 2015. Aquests són els resultats d'unes eleccions amb una participació de rècord, que ha fregat el 82%.\nÒscar Peris ha votat a Valls acompanyat de les número 2 i 6 de la seva llista d'ERC a Tarragona. Ho ha fet a dos quarts de deu a la residència Alt Camp. El candidat ha recordat que en aquestes eleccions hi cal participar especialment per dignitat i també per defensar la república. A més ha afegit que el fet que s'hagin convocat, segons ell, a correcuita i que, per tant, el dia de les votacions s'escaigui en laborable, farà que els fluxes de les votacions dels ciutadans variïn els patrons habituals però està segur que la participació serà massiva.\nEl cap de llista de Ciutadans per Tarragona, Matías Alonso, ha votat al Vendrell al matí. Ha assegurat que avui és una jornada important, que molts catalans feien temps que esperaven. Un dia en què els ciutadans poden decidir el futur de les institucions democràtiques catalanes. També ha parlat del temps, de l'arribada avui de l'hivern, i ha dit que spera que demà a Catlaunya el que arribi sigui la primavera.\nLa cap de llista del socialistes per la circumscripció de Tarragona, Rosa Maria Ibarra, ha votat en el mateix col·legi electoral que ho ha fet el candidat republicà. A les 11 del matí, a la residència Alt Camp, Ibarra ha arribat acompanyada de l'alcalde de Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros i ha fet una crida a la participació per tal que el país, assegura, superi la situació de paràlisi en la qual es troba.\nVlado Stevovski manté la confiança en la plantilla del Volei SPiSP\nDijous, 28 Desembre 2017 08:00\nL'equip no tancarà la Superlliga sense victòries, ho diu el seu entrenador en arrencar l'aturada nadalenca i acomiadar la primera volta del campionat. El també jugador del club afirma que hi ha motius per creure-hi malgrat tancar la classificació sense puntuar encara.\nDilluns, 25 Desembre 2017 08:00\nAlmenys de moment perquè no descarta marxar aviat de nou a l'estranger per continuar amb la seva carrera professional a les banquetes. L'exfutbolista i extècnic del Nàstic ha tancat de manera positiva un any d'experiència a Polònia. Ja a Tarragona hem parlat del seu pas pel Wisla de Cracòvia i també del Nàstic.\nPàgina 473 de 548


Montserrat Gatell, presidenta de l'ICD: 'Una víctima és massa' - Diari de Girona\nMontserrat Gatell, presidenta de l'ICD: 'Una víctima és massa'\nAssegura que les retallades no afectaran cap dels programes essencials de l'Institut Català de les Dones\nacn | barcelona 07.03.2011 | 12:03\nLa presidenta de l´Institut Català de les Dones (ICD), Montserrat Gatell. ACN\nS'ha avançat en la lluita contra la violència de gènere?\nLa presidenta de l'Institut Català de les Dones (ICD), Montserrat Gatell, ha afirmat que una sola víctima de violència de gènere 'és massa'. En una entrevista a l'ACN, Gatell ha explicat que la lluita contra la violència de gènere és un dels principals objectius de la legislatura que acaba de començar, així com la promoció laboral de les dones i l'abordatge de la igualtat des de l'educació. Aquest dimarts es celebra el Dia Internacional de la Dona, una jornada que per a Gatell és necessària ja que la societat encara no ha assolit la plena igualtat entre homes i dones. La presidenta ha assegurat que les retallades pressupostàries engegades pel Govern no afectaran els programes essencials de l'ICD.\nQuè es reivindica el Dia Internacional de la Dona?\nMontserrat Gatell: La reivindicació és universal: la visibilitat de les dones, de la seva lluita per assolir uns drets que al llarg de la història s'han anat aconseguit però que encara queda un tros del camí per acabar de fer-los reals. Tenim uns drets jurídics i una igualtat efectiva davant la llei però no en la pròpia promoció com a persones dins la societat. Aquest any coincideix amb els cent anys d'aquesta celebració i volem donar un missatge positiu de tot el que s'ha aconseguit en aquests cent anys de reivindicació i d'encoratjament per seguir.\nEl 2011, quin són els principals reptes?\nM.G.: És continuar el camí, el 2011 toca fer els passos següents. Hi ha un objectiu majoritari que és l'abolició de les desigualtats, que és on descansen totes les discriminacions, les violències, les desigualtats salarials... La línia estratègica que ens hem de marcar és el treball per l'eradicació de les desigualtats. Les prioritats que ens hem de marcar des del Govern per encetar aquesta legislatura es centren en tres: continuar amb la lluita contra la violència masclista, tant en prevenció com atenció a les víctimes; la promoció laboral i l'educació.\nLes víctimes de violència de gènere continuen augmentat. Què està fallant?\nM.G.: Una víctima és massa. Una dona que sigui assassinada per motius de gènere o per ser dona ja és massa. Tots els recursos que s'aboquen des de tots els llocs, no només de les administracions, no aconseguiran acabar amb aquesta xacra perquè tot això es produeix en un àmbit privat i inviolable de les persones de difícil control. A més, el Govern no té interès de practicar un intrusisme en la vida de les persones. Per tant, què hem de fer? Fa temps que s'han posat en marxa un recursos i són vàlids. M'agradaria pensar que amb l'activació d'aquests protocols s'han evitat víctimes, però no totes les víctimes. L'abordatge també ha de ser multidisciplinari. Tenim una llei des del 2008 que ens dota d'uns recursos i eines que segur que de tenir-les a no tenir-les hem de millorar. Però és del 2008 i s'ha donar el temps de tràmit i d'evolució de tots aquests elements. Però no podem caure en el desànim.\nHi ha alguns col·lectius més problemàtics per exemple de determinats orígens?\nM.G.: L'evidència és l'evidència, més enllà de fer-ne cap mena de valoració o judici, tenim una sèrie de víctimes mortals i el número de quines són immigrants i quines no, o quins presumptes agressors són d'una altra cultura. El fil argumental a seguir ha de ser molt prudent: possiblement les condicions en que es dóna més habitualment la violència masclista en els seus extrems és en situacions socials molt determinades, que probablement són més habituals entre els immigrants per les condicions socials i laborals. No és una justificació sinó un esbós d'una realitat possible. Però hi ha un altre aspecte: amb quines condicions de bagatge cultural arriben aquestes persones al nostre país i de quina manera és possible agermanar uns costums amb els altres? Probablement no hem abordat d'una manera frontal i seriosa les relacions. No podem parlar de la immigració en general sinó que totes aquestes característiques seran molt diferents segons els col·lectius. El que sí que és molt probable és que si que arriben amb uns costums i amb unes relacions home-dona que són com a mínim sensiblement diferents de les que tenim al nostre país.\nAquest fet és més preocupant entre alguns grups en concret?\nM.G.: No ens pot preocupar un més que altres, però si que hi ha algunes persones nouvingudes que manifesten d'una manera més publica els problemes de relació entre uns i altres, per exemple els sud-americans, possiblement també perquè la seva activitat social és molt més activa que la d'altres col·lectius. Tot i així, hi ha un col·lectiu, que no avarca tots els musulmans, però si que existeix en alguns grups dones en situacions realment greus si ho mirem des del punt de vista dels seus drets. Són col·lectius petits però que existeixen.\nEl Govern està estudiant augmentat els braçalets per detectar maltractadors?\nM.G.: El Govern vol veure la viabilitat i l'oportunitat d'augmentar-los perquè a Catalunya hi ha molt poques persones que en porten, una vintena. Hem de fer una valoració de si realment funciona com a eina preventiva i, juntament amb Interior i Justícia, el Govern vol veure la viabilitat. Era un tema que estava, no descartat però si aparcat la legislatura passada, i que el conseller Josep Lluís Ceries ha volgut reprendre. Quan es tingui aquesta valoració i les possibilitat d'augmentar el número de braçalets es mirarà quina és la manera més òptima de fer-ho i en quin temps.\nPerquè el Govern decideix eliminar el Programa de Seguretat Contra la Violència de Gènere?\nM.G: El programa no s'ha eliminat, continua existint dins d'una direcció general, dins d'Interior. El mateix ha passat amb els programes d'altres conselleries, com l'antiga Treball ara Empresa i Ocupació. Continuen existint, actius i amb les persones assignades que hi segueixen treballant. El que es va fer és eliminar la persona de confiança política que dirigia aquest programa, fet que respon a l'aprimament de l'administració. Entenem que havent els equips de persones a nivell tècnic i els directors generals de les conselleries, tècnicament ja hi ha la persona que ha de coordinar, gestionar o liderar cadascun dels programes\nEn quant a la promoció laboral. La crisi està dificultant la lluita per la igualtat?\nM.G.: Les dones, una vegada més, estan afectades d'una manera diferent per la crisi. Es va dir que en primera instància com els sectors més afectats era la indústria i la construcció això va propiciar anivellar l'atur entre homes i dones. Però, a mida que va avançant els temps tot el sector serveis també s'ha vist molt afectat, on hi ha un alt contingent de dones. També a sanitat o la cura de persones dependents fora de la llar. Per tant, ara torna a passar allò que l'atur torna a ser molt femení. D'altra banda, hi ha un fals acostament dels sous entre els homes i les dones. En realitat no és que s'hagin anat anivellant per la promoció de la igualtat sinó que el que s'ha fet és rebaixar els sous dels homes. L'arbre no ha de tapar el bosc, el bosc continua sent un gran àmbit de desigualtats on s'ha de seguir treballant molt. En aquests moments de crisi un dels aspectes que podem abordar amb més fermesa és l'emprenedoria femenina, que també es troben amb molts problemes per dur a terme els seus negocis i és una bona eina per sortir de la crisi.\nCom valora iniciatives com la del FC Barcelona que el dia 8 de març convidarà a dones a la llotja?\nM.G.: Jo crec que ajuden, igual que la celebració del Dia Internacional de la Dona i de tantes altres coses. Hem d'admetre que totes aquestes accions són símbols. Podem mirar el cantó positiu, que jo recordi fins ara no hi hagut una acció com a mínim tan pública i amb tant ressò social com la de la llotja. Però no podem pervertir el discurs, necessitem actes i accions manifestament públiques d'aquest tipus, com la commemoració del 8 de març i la llei electoral de la paritat. Que seria millor que no hagués d'existir? I tant. No caldria lluitar per certes coses, uns drets que en principi ens haurien de ser donats pel fet de ser dones. Però són necessaris actualment? Si, perquè no hem aconseguit això. Per això en comptes de fer la lectura de negativa de que la resta de l'any hi ha molt poques dones a la llotja ens ho hem de prendre dins de la festivitat com un gest. Així m'ho prenc jo que sóc una de les persones que anirà a la llotja.\nI com s'aborda la reproducció de certs tòpics des de petits?\nM.G.: Podem treballar des de molts àmbits, l'escola és un però la família és un altre. No ens podem cenyir exclusivament als centres escolars sinó al seu entorn. Els nens petits reprodueixen esquemes, els copien de casa, de l'escola, de l'esplai, de la televisió, de les pel?lícules... El problema és cap a on deriven aquests estereotips, per exemple quan arriben a secundària que és on veiem que tornen estereotips que comencen a ser perillosos perquè són persones gairebé de ple dret, formades i que en breu seran ciutadans adults i continuaran repetint els estereotips com una roda que no té fil. Per tant, l'abordatge ha de ser molt multidisciplinari.\nCom afectaran les retallades a l'ICD?\nM.G.: Més que parlar de retallades parlem de que amb el que tinguem farem. Hi ha una predisposició a no disminuir ni eliminar el finançament d'algunes coses, com els Serveis d'Informació i Atenció a les Dones (SIADS). Hi ha altres maneres de reduir la despesa, com amb una distribució més lògica i més d'economia d'escala. No es preveu per tant cap daltabaix i que l'ICD deixi de fer alguna de les coses prioritàries que ha de fer.\nContinuarà el desplegaments dels fons previstos a la llei?\nM.G.: El que a nosaltres ens marca la llei és el desenvolupament d'un decret d'indemnitzacions per a víctimes i el pensem dur endavant. És una de les poques coses que queda per desplegar de la llei i tenim tota la voluntat per fer-ho i aconseguir aquest fons econòmic. Em consta també que el fons d'impagament de pensions també està sobre la taula de la secretaria general de família i hem parlat i no s'ha abandonat en absolut.