Port Barcelona - Clients\nECONÒMIC > Clients\nEl Port de Barcelona és una infraestructura d’importància estratègica per a la competitivitat de la indústria i el comerç català.\nEl valor del Port de Barcelona per als seus clients és fer més competitives les cadenes logístiques de les empreses que utilitzen els seus serveis.\nQuin benefici aporta el Port de Barcelona als seus clients?\nLa contribució del port a la competitivitat dels seus clients es xifra en l’equivalent al 6,1% de les vendes dels sectors industrials i comercials de Catalunya, dada que es correspon amb una xifra de 22.865 milions d’euros.\nGran part d’aquest benefici procedeix de l’augment de les vendes de les empreses clients gràcies al fet que el Port de Barcelona els facilita un grau més alt d’internacionalització i diversificació amb l’accés a un ampli conjunt de mercats exteriors en el temps, freqüència i nivells de qualitat requerits.\nL’augment de l’activitat exterior dels sectors productius de Catalunya genera, alhora, un conjunt de rendes addicionals o activitat econòmica equivalent al 5,7% del VAB de Catalunya i una ocupació que representa el 5,4% del total.\nEn conjunt,el Port de Barcelona és responsable de forma directa o indirecta del 7,1% del VAB i del 6,3% de l’ocupació de Catalunya.\nEl benefici que obtenen els clients per l’existència del Port és molt superior al valor econòmic que produeix el Port com a infraestructura de serveis. La influència que té el Port en els processos de producció i vendes de les empreses que l’utilitzen per a les seves importacions i exportacions va més enllà del volum de mercaderies que transiten, ja que té una repercussió directa en el nivell de competitivitat de les cadenes logístiques dels seus clients i, en definitiva, en la riquesa generada pel conjunt de l’economia catalana.


Puigcerdà és famosa per les seves fires, en concret, les fires de cavalls, va dir l'alcalde de Puigcerdà, Albert Piñeira i Brosel • TOTS ELS PIRINEUS · França, Espanya, Andorra\nPuigcerdà és famosa per les seves fires, en concret, les fires de cavalls, va dir l’alcalde de Puigcerdà, Albert Piñeira i Brosel\n01.11.2018 Entrevistes / Albert Piñeira, Catalunya, política\nAlbert Piñeira i Brosel, alcalde de Puigcerdà, vicepresident de l’Assemblea Legislativa de Girona (Catalunya), membre del Partit Demòcrata pro-europeu català que dona suport la separació de Catalunya i d’Espanya, va parlar amb tot-andorra.com de la història de la ciutat, dels seus projectes i dels principals esdeveniments no relacionats amb la vida política.\nQuina és la història de l’origen de Puigcerdà i del seu desenvolupament? Quantes persones hi viuen?\nPuigcerdà és una ciutat amb una població de 9100 habitants. La ciutat té mitjans de comunicació propis: dues estacions de ràdio (la ràdio municipal “Ràdio Puigcerdà” i la ràdio privada “Ràdio Pirineus”), un canal de televisió, un diari i una revista mensual gratuïta.\nLa ciutat va ser fundada l’any 1177 pel rei d’Espanya, Alfonso I. Des de l’any 1182, la ciutat és famosa per les seves fires. En concret, les fires de cavalls són conegudes arreu d’Espanya (aquest any, aquesta fira se celebrarà els dies 10 i 11 de novembre).\nLa nostra ciutat es troba prop de la frontera francesa. Si parlem de la història, cal recordar que des de l’època de Napoleó, els territoris a França estan dividits per departaments i a Espanya per províncies. Així, el 1813, Puigcerdà va ser una de les quatre capitals de les províncies de Catalunya amb Barcelona, Girona i Lleida.\nEl 1833, va tenir lloc la divisió d’Espanya en dues parts bel·ligerants. Una part va donar suport a Don Carlos i els seus successors; els carlins. L’altra estava a favor d’Isabel i de la seva mare, Maria Cristina. L’enemistat política va provocar tres guerres, anomenades guerres carlines.\nAquestes guerres van tenir un gran impacte en el desenvolupament de Puigcerdà. La ciutat ha deixat de ser la capital (Tarragona es va convertir en la quarta capital), però això no va impedir que es desenvolupés dinàmicament, principalment a causa de l’agricultura, i després, a principis del segle XX, gràcies al turisme.\nQuè atrau els turistes a la vostra petita ciutat fronterera?\nPuigcerdà es troba al riu Segre en un turó de 1215 metres sobre el nivell del mar. En català, “puig” significa “turó”. Des del turó es pot veure la pintoresca vall de la Cerdanya, la més gran dels Pirineus. En la seva perifèria es troba el Parc Natural del Cadí-Moixeró, on es poden trobar espècies rares d’animals i ocells.\nEl turisme a la nostra ciutat és la principal font d’ingressos pressupostaris, que actualment ascendeix a 13,5 milions d’euros.\nEls amants de les activitats a l’aire lliure a les muntanyes vénen aquí amb gust. Després de la Guerra Civil Espanyola (1936-1939), aquí van aparèixer les primeres estacions d’esquí. Les més properes són La Molina i Masella, també hi ha estacions d’esquí de França (Pyrénées 2000, Les Angles, etc.).\nLes condicions meteorològiques són molt bones a l’altiplà de la Cerdanya (Baixa Cerdanya -del costat d’Espanya- i Alta Cerdanya -del costat de França). Sovint hi ha un bon clima assolellat i molta neu. També és important tenir en compte que les pistes d’esquí estan situades a la vessant assolellada dels Pirineus. Aquí, es poden practicar tots els esports d’hivern: de muntanya (esquí alpí, esquí de fons i raquetes de neu), hoquei, curling, patinatge artístic en un complex esportiu situat a la ciutat; hi ha també un gran estadi, un piscina climatitzada, camp de futbol i pista de tennis.\nEl complex esportiu pertany a la ciutat. El preu d’una subscripció és el més barat de Catalunya!\nA l’estiu, és possible practicar esports de muntanya a la nostra regió (muntanyisme, escalada, senderisme amb diferents nivells de dificultat, bicicleta de muntanya, ciclisme de carretera).\nA prop de la ciutat també hi ha tres clubs de golf.\nLa ciutat sovint acull competicions esportives internacionals. Aquestes inclouen la Marxa Cicloturista Ruta de Tres Nacions (ciclisme al territori d’Espanya, d’Andorra i de França, que comença i acaba a Puigcerdà), la GAES Catalunya Bike Race (aquesta és una cursa individual de BTT de tres dies amb el suport de la Unió Internacional de Ciclisme, la mitja marató, etc. Les competicions locals tenen lloc gairebé tots els caps de setmana.\nSegons les estadístiques, quins són els vostres principals turistes?\nSón els residents de Barcelona i de tota Catalunya, així com de la veïna França. En segon lloc, els espanyols de la resta d’Espanya. També hi ha turistes alemanys, britànics…\nHi ha vida nocturna a la ciutat?\nTenim un casino. Hi ha diverses discoteques al centre i als afores de la ciutat. A partir de març de 2019, es va decidir transferir tots els clubs a la “zona industrial” per no limitar el temps d’obertura als visitants i per garantir el silenci dels habitants de la ciutat.\nHi ha projectes conjunts amb Andorra?\nDesafortunadament no. L’únic projecte comú, si ho podem dir així, és el transport i el reciclatge de residus. En el camp del turisme, Andorra promou la marca “Andorra” i, per tant, no està interessada a promoure les regions veïnes.\nI amb la veïna França?\nNosaltres cooperem molt activament amb França. Tenim un hospital fronterer controlat per Catalunya i França (60% i 40%).\nA França, el tema de la salut és responsabilitat de l’Estat, a saber, del Ministeri de Salut. A Espanya, les instal·lacions sanitàries estan controlades per les províncies. De manera que l’administració de l’hospital és gestionada per l’administració de Catalunya.\nL’hospital es va inaugurar el setembre de 2014. Aquest és el primer exemple d’un hospital transfronterer a Europa. Contracta mèdics francesos i catalans que parlen tres idiomes: català, francès i espanyol. Els pacients de l’hospital són els francesos i els espanyols.\nAmb França, també tenim molts projectes comuns en els camps del turisme i l’educació.\nCom a alcalde de la ciutat, quin projecte voleu implementar?\nJo sóc l’alcalde de la ciutat des de 2011. El mandat expira el 2019. Com a alcalde, m’agradaria construir més habitatges per a residents permanents de la ciutat (i no com a segona residència). També voldria veure més turistes a la ciutat no només els caps de setmana, sinó també de dilluns a divendres.\nQuina és l’atracció de la ciutat per als inversors? Hi ha terrenys per vendre? Necessita nous hotels o restaurants?\nSí, tenim terrenys a la venda. Es tracta de dues grans àrees, prop de l’hospital i prop de la frontera francesa. La ciutat disposa d’un nombre suficient d’hotels, càmpings i apartaments turístics. Però si algú presenta una interessant proposta comercial per a la construcció de noves instal·lacions en el sector del turisme, estaré encantat d’estudiar-ho.\nNosaltres no estem interessats en el desenvolupament de la indústria. Podem estar interessats en la petita producció, per exemple, en la producció de roba esportiva o d’empreses que operen en el camp de l’alta tecnologia.


Nadó a bord - Adhesiu per a cotxe\nReferència: A bord Star010\nAdhesius per a cotxe "Nadó a bord". Triangle per enganxar a la part exterior del cotxe.\n4,21 € Guardar 40%\nNadó a bord - Vinils per a cotxe\nVinils Nadó a bord per a cotxes\nPríncep a bord - Adhesiu per a cotxe\nAdhesius per a cotxe "Príncep a bord". Triangle per enganxar a la part exterior del cotxe.\nSúper nena pirata a bord - Vinils per a cotxe\n"Súper nena pirata a bord". Triangles informatius de disseny, per enganxar a la part posterior dels vehicles. Adhesius de gran qualitat i fàcils de col·locar.\nFamília a bord. Animals - Adhesiu per a cotxe\nAdhesius per a cotxe "família a bord". Triangle per enganxar a la part exterior del cotxe amb una família d'animals.\nMúsics a bord - Vinils per a cotxe\n"Músics a bord". Triangles informatius de disseny, per enganxar a la part posterior dels vehicles. Adhesius de gran qualitat i fàcils de col·locar.


La parella tornarà a presentar la gala dels premis Goya\ndimarts, 26 de novembre 2019 - 21:45h\nAndreu Buenafuente i Silvia Abril durant la gala dels Goya | GTRES\nEls còmics Sílvia Abril i Andreu Buenafuente estan d'enhorabona, ja que han sigut triats per a tornar a presentar els premis Goya per segon any consecutiu.\nAndreu Buenafuente i Silvia Abril repetixen\nLa parella ja van ser els conductors de la gala de l'última edició dels guardons del cinema espanyol. El seu bon treball ha sigut premiat amb esta decisió. Els últims Goya van tindre 4 milions de teleespectadors, una molt bona xifra.\nLa cerimònia de lliurament dels premis de l'Acadèmia de Cine se celebrarà el pròxim 25 de gener en el Palau d'Esports José María Martín Carpena de Màlaga. En esta pròxima edició, la cita estarà produïda per l'Acadèmia de Cine en col·laboració amb El Terrat. L'acte estarà amenitzat i dirigit per Abril i Buenafuente al costat d'Enric Cambray i David Lillo.\n«Com més temps estàs, més conscient eres del veritablement emocionant. Que després de tants anys, confien en un per presentar la gala més important és un honor», ha declarat Andreu Buenafuente, mentres que la seua esposa opina que «el sabor de boca que va quedar d'esta experiència no va poder ser millor. Amb esta sensació, presentar de nou la gala dels Goya no pot ser més estimulant».\n'Dolor y Gloria', pel·lícula filmada en Paterna, triada com la millor de 2019.\nJorge Javier Vázquez forçat a deixar 'Gran Hermano VIP'.


La UE Extremenya va eliminar el Carroi Xavi Miró / FAF\nLa Copa Constitució Protecvall ja té les semifinals definides, i amb sorpresa. El Restaurant Manacor UE Extremenya va deixar fora al Carroi en els quarts de final en derrotar-lo per 1-0, i és l'únic equip de la Lliga Unida que ha entrat entre els quatre millors de la competició. L'únic gol del partit el va anotar Marc Andrés Joval, quan faltaven 2 minuts per arribar al descans. En la segona part, s'esperava una forta embranzida del Carroi, que no es va produir, i més aviat el bon fer de Bejarano va evitar que la distància es fes més gran.\nEn el duel més atractiu dels quarts del final, l'Atlètic Escaldes es va imposar amb solvència a la UE Santa Coloma. El marcador el va obrir Aleix Cisteró al minut 24 de la primera part, quan millor estava jugant el conjunt colomenc. La segona part, va mostrar els de Juan Velasco abocats sobre la porteria escaldenca, però sense trobar claredat en els metres finals. Un contracop en el temps afegit que va culminar Montano, va suposar la sentència.\nQui es manté sòlid en la lluita pel doblet és l'Inter d'Escaldes. Ahir, els de Fede Bessone van patir per desfer-se de l'FC Santa Coloma, al qui només van poder doblegar per un sol gol, que va arribar en la pròrroga, ja que els 90 minuts van acabar tal com havien començat; amb empat a zero. Els de Franco Gross van plantejar un partit de tu a tu a l'Inter, i el gol podia haver caigut del costat de qualsevol dels dos equips. Quan tothom esperava ja la tanda de penals, Artigas, al 119, va encertar a rematar una centrada i va fer pujar l'1-0 definitiu al marcador.\nLa sorpresa va estar a punt de saltar en l'altre encontre que enfrontava un equip de primera, la UE Engordany, contra un de segona, la Penya Encarnada. El resultat final 0-3 per als escaldencs, és d'allò més enganyós, ja que van necessitar d'una pròrroga per batre la Penya, ja que es va arribar al final del partit amb el zero a zero inicial. En la pròrroga, els blanc i negres van ser més contundents i entre el 112 i el 120 van aconseguir marcar els tres gols que els van donar el passi a les semifinals.\nEls encreuaments ja estan definits, i la UE Engordany es tornarà a enfrontar a un equip de la Lliga Unida, el Restaurant Manacor UE Extremenya, mentre que en la segona de les semifinals es viurà una autèntica final anticipada, ja que s'enfrontaran l'Atlètic Escaldes amb l'Inter Escaldes.


Tornar a començar • Ràdio Capital de l'Empordà\nEl Supermatí evoluciona i incorpora noves veus per explicar amb encara més detall tota l'actualitat de l'Empordà\nComençar de nou, posar el comptador a zero. Això és el que fem avui que arranquem temporada a Ràdio Capital. Com sempre, com que som un mitjà una mica curiós, les incorporacions a la programació de l’emissora us l’anirem explicant en el moment que es vagin produint.\nEl que si canvia (o evoluciona, millor dit) és aquest programa. D’entrada perquè serà més coral que mai. Amb en Dani Cortés amb qui alternarem la conducció d’aquest programa i amb més veus que s’incorporen a Ràdio Capital per explicar-vos l’actualitat del Baix Empordà. De fet, com que són molts noms i segurament hi haurà dies que no tindrem temps de repassar-los tots, els direm ara per si de cas.\nAixí doncs, el Supermatí és possibles gràcies a la feina d’en Dani, en Gerard Escaich, l’Eugència Güell, en Pedro Ruiz, l’Alba Legide, en Martí Saguer, en Marc Clapés, l’Awatef Ahmitah, la Judith i la Gisela Martínez, en Manel Magrinyà, l’Anna Pujol, la Judith Saez i l’Albert Aparicio, a més de les veus d’en Martí Sabrià i la Montserrat Tura que se sumen al grup de persones que comentaran l’actualitat des de la seva perspectiva particular.\nI en aquest capítol de noms, temps per un agraïment i un comiat. El d’en David Parreño que ha emprès una nova aventura professional que l’ha allunyat d’aquest projecte del que ell n’és un dels pares. Així doncs, tot el nostre agraïment i tota la sort i encerts en les decisions que prengui en endavant.\nDit això, el que no canvia és el resum de les notícies que us servim només començar el programa en forma de titulars. Comencem.\nArticle anteriorTramuntana i mala mar\nArticle següentFeliç nova temporada i invitació al 29 de setembre!


Pela de suro maridada amb vins de la DO Empordà - Ràdio Palafrugell\nPela de suro maridada amb vins de la DO Empordà\nEscrit per Ràdio Palafrugell a 1 de Juliol de 2020\nAquest cap de setmana comença la segona edició de l’experiència De l’arbre al tap, del tap a la taula que organitzen el Museu del Suro i el Consorci de les Gavarres.\nA Palafrugell es farà els dies 5, 11, 19 i 25 de juliol i el 2 d’agost a Llofriu.\nDesprés de les bones sensacions que va deixar la primera edició de l’activitat De l’arbre al tap, del tap a la taula demà dissabte arrenca de nou aquesta experiència. L’activiat organitzada pel Museu del Suro i el Consorci de les Gavarres mostra l’evolució del suro. Des de que se’n treu l’escorça de les alzines fins que arriba a la taula en forma de tap. Així, s’ofereix una pela de suro maridada amb vins de la DO Empordà.\nDe l’arbre al tap, del tap a taula coincideix amb la temporada de la pela del suro. L’experiència es podrà viure tots els cap de setmana del 4 de juliol al 2 d’agost de les 9:30 a les 13:30h. Annabel Marín, coordinadora de l’activitat, apunta que l’objectiu és promoure el valor patrimonial del suro.\nD’altra banda, aquesta activitat té el valor afegit que es fa tan a Palafrugell com a Cassà de la Selva. Així, des de l’organització expliquen que un cap de setmana el dissabte es fa a Palafrugell i el diumenge a Cassà i el proper es canvien els papers.\nEl COVID ha fet endarrerir l’inici\nLa COVID-19 també ha tingut afectació sobre aquest projecte, ja que l’ha fet endarrerir unes quantes setmanes. No obstant això, mirant el costat positiu, el juny va ser un mes molt plujós. En aquest sentit, Marín explica que gràcies a aquest fet la pela del suro arriba en un moment òptim.\nEls protocols que se seguiran són els mateixos que en qualsevol altre activitat. És a dir, ús de mascareta, distància i rentat de mans amb solucions alcohòliques.\nAnnabel Marín recorda que la temàtica del suro és encara molt desconeguda per a la gent de fora de la província de Girona. Per aquest motiu des del Consorci i el Museu han volgut lligar aquesta temàtica amb la gastronomia.\nEn aquesta línia, la coordinadora de De l’arbre al tap, del tap a la taula, destaca que l’any passat van rebre visitants de tot el país, però també del nord de França o d’Escòcia, per exemple. Així doncs, aquest cap de setmana torna aquesta experiència que barreja la pela de suro maridada amb vins de la DO Empordà.\nPer a les activitats a Palafrugell podeu posar-vos en contacte amb el Museu del Suro. Trucant al 972 30 78 25 o enviant un correu a info@museudelsuro.cat.\nEtiquetes Annabel Marín Consorci de les Gavarres DO Empordà Museu del Suro Pela de Suro


Activitats – El Camí Oliba\nA continuació trobareu informació de les activitats ubicades al costat del Camí Oliba, que segueix la ruta des de Montserrat en direcció al Ripollès. Per reservar-los poseu-vos en contacte directament amb ells.\nSelecciona comarca Bages Osona Ripollès Selecciona població Artés Cardona Folgueroles Les Masies de Roda Man Manresa Molló Montesquiu Ripoll Rupit Sant Fruitós de Bages Sant Joan de les Abadesses Sant Julià de Vilatorta Tavèrnoles Vic Vidrà Selecciona tipus d'activitat Activitats culturals Activitats de natura i turisme actiu Enoturisme i activitats gastronòmiques Descoberta de pobles i ciutats\nVisita teatralitzada al Carrer del Balç\nDescobreix com era la ciutat medieval de Manresa i tot el què passava al Carrer del Balç.\nVisites guiades a la basílica de la Seu\nVisites guiades a la Seu, un dels exemples més representatius del gòtic català i símbol de Manresa.\nVisita La Cova de Sant Ignasi de Loiola\nLloc de peregrinatge i culte format per una església barroca i un edifici modern neoclàssic.\nMostres permanents vinculades a l’aigua i el progrés de la ciutat i espais polivalents i versàtils.\nPortes obertes al Centre de l'Aigua de Can Font\nVine a visitar les exposicions permanents que es troben en aquesta masia.\nVisita el Parc de la Sèquia a Manresa\nVine a visitar l'exposició permanent del Centre de Visitants i a veure l'audiovisual de La Sèquia.\nConeix el celler i el castell Oller del Mas\nConeix la finca i el castell originari del s.X. Passeja per les vinyes, visita el castell, el celler d’elaboració i la sala de barriques.\nVisita guiada pel celler i caves del celler amb tast de 6 vins i caves acompanyats de productes de proximitat\nFes una visita guiada al Parc Cultural de la Muntanya de Sal a Cardona i dina en un restaurant de municipi\nDescobreix les respostes a través d'un recorregut que ens porta a la Basílica de la Seu, el nucli històric de Manresa, el Carrer del Balç i la part modernista i comercial de la ciutat.\nTransporta't a l’estiu de 1924 tot travessant les estances del sobreclaustre que el pintor Ramon Casas i la seva família van convertir en residència d’estiueig.\nUs proposem que ens ajudeu a resoldre un enigma transcendental per al futur de la humanitat: hem de trobar l’Homo Alimentarius.\nVisita guiada per la ruta del camp d'aviació\nFormat per les restes de l'antic camp d'aviació, amb un total de 13 refugis, un hangar i un polvorí.\nRuta de l'arquitectura modernista i noucentista\nTranscorre pel nucli urbà del poble al llarg de 3 km, i passa pels edificis més emblemàtics dels estils arquitectònics.\nVisita guiada al Monestir de Sant Pere de Casserres\nVisita un dels monuments més importants del romànic català, ubicat al meandre del riu Ter.\nVisita a Rupit, un poble integrat en el paisatge\nVisita guiada pels carrers del centre històric de Rupit on s’explica la seva història, anècdotes i llegendes.\nConèixer la Vida de Poble a Vidrà\nConèixer el món del pastor i les ovelles, el món del ramader o el procés d’elaboració dels embotits o del pa.\nVisita guiada Castell de Montesquiu\nVisita aquesta fortificació que, juntament amb els jardins que l'envolten, presideix aquest espai protegit.\nRecorregut medieval al Museu Episcopal de Vic\nVisió romànica al Museu Episcopal de Vic\nVisita guiada per descobrir la col·lecció d’art medieval del museu i pujar al campanar romànic català més alt.\nArt i Gastronomia - MEV + Riera Ordeix\nGaudiu de la combinació de les tradicions d'altres temps amb l’oferta més moderna d’art i gastronomia.\nVisista a l'església de Sant Esteve, un dels exemples d'art romànic vinculat a la Catedral de Sant Pere de Vic, i a l'espai natural Guilleries-Savassona\nDescobreix les muralles, temple romà, casa de la ciutat, pintures de Josep M. Sert...i breu entrada a la nau central de la catedral i a la col·lecció principal del Museu Episcopal\nDescobriu la història del bressol de Catalunya gaudint d’una fascinant visita a l’emblemàtic Monestir de Ripoll\nSt Joan de les Abadesses, la joia del romànic\nVisiteu un dels monuments més importants del romànic català i descobriu l’encisador claustre\nMolló Parc | Aventures\nCircuits entre els arbres: ponts i tirolines


Espanya ha d’aprofitar la crisi per reinventar-se – Actualitat Política\nPublicat el Novembre 5, 2008 per danigamez\nEl sistema capitalista s’ha d’acabar reformant.\nAquesta afirmació és senzillament una opinió, però el “Yes we can” de la campanya de Barack Obama ens pot donar l’esperança suficient per veure que hi ha maneres millors de portar el món endavant.\nEspanya és, cada vegada més, un Estat que necessita la força del petroli per poder satisfer el seu ritme econòmic. Per contrapartida, i de manera paradoxal, és un dels països del món que exporta més cru. En conseqüència, el sistema obsolet del petroli, provoca el canvi climàtic, i a més, provoca que el sistema financer espanyol se’n ressenteixi cada cop més.\nPossiblement per aquest motiu és ara el moment de poder canviar la forma de moure el mercat, i Espanya hauria de ser un aliat perfecte de les energies renovables.\nUna inversió en aquesta línia pot donar moltes alegries a mig i llarg termini.\nDe moment, sembla que el Ministre d’Indústria, Miguel Sebastián, ja ha llançat la primera idea per anar cap a aquest model.\nL’automovilística japonesa Nissan ha presentat un expedient de regulació per prescindir el contracte de poc més de 1.600 treballadors. Una mesura per evitar uns acomiadaments d’aquestes característiques és apostar pels cotxes nets.\nEl “yes we can” hauria de donar-se en tots els àmbits per ser efectiu. Ara és el moment. Reinventem-nos\n5 thoughts on “Espanya ha d’aprofitar la crisi per reinventar-se”\nNovembre 5, 2008 a les 4:35 pm\nAixò dels cotxes nets m’ha costat enganxar-ho.\nA veure si Barack Obama ofereix aquest canvi que tots els americans estan buscant… i potser en extensió tot el món. És impossible arribar a fer tot el que ell ha promès i, per tant, el canvi polític potser no serà tan brusc.\nSempre que es parla d’Amèrica és com si es parlés directament de tot el món en general. Amb això vull dir que el “Yes, we can” també va per nosaltres. Tothom.\nGràcies per aquest blog…m’ajuda a estar al dia i tenir una visió global del que passa al món. I el que és més, em fa pensar… cosa que crec que hauríem de fer més sovint: reflexionar sobre el lloc en vivim.\nNovembre 6, 2008 a les 9:17 am\nVigila les faltes i tornar a llegir abans de publicar. Un periodista en potència com tu, no pot tenir la llicència de cometre errades.\nÉs una crítica constructiva, no t’ho agafis malament.\nNovembre 6, 2008 a les 6:11 pm\nMassa poesia hi ha al “Yes, we can”. No ens fan falta poetes, no crec que Obama porti de cop i volta una nova realitat al nostre món. Tampoc no crec que l’Estat Espanyol hi pinti gaire en tot plegat.\nEstic d’acord amb tu, amb el reinventem-nos. Però no tot és “Yes, we can”. S’hauria d’anar més enllà, i potser hi anirem, però encara ens quedem a la superfície dels problemes.\nSalutacions a la perifèria des del centre, jijiji\nNovembre 8, 2008 a les 11:00 pm\nEi nen! Acabo de descobrir el teu blog! Felicitats >.<\nUn dels problemes de la societat americana en general és que no estan conscienciats amb el medi ambient. Simplement, això no va amb ells. No crec que Obama sigue tan trencador com per reformar una de les indústries més potents del seu país per motius medioambientals. Però bé, tal com dius és un moment idoni per reinventar-se i canviar. Potser aquest nou president resultarà realment un canvi, i no només poesia com diu Esther\nNovembre 13, 2008 a les 8:44 pm\nNo crec que el “Yes we can” sigui poesia: és una filosofia cívica en tota regla que demana optimisme en temps de crisi, com els efectes d’una cosa tan potent com “New Deal”.\nPerò tornant a casa nostra, els nostres polítics tenen una visió de curta volada, curt termini. Amb aquesta visió no pots apostar per cotxes nets perquè tu vols guanyar les eleccions que tindràs d’aquí a quatre anys. És trist, però és una clau per entendre perquè no ens movem…


El llarg camí del sufragi femení | Història i cultura\nEl llarg camí del sufragi femení\nPublicat el Setembre 21, 2012 per Historia y Cómic\nDimecres 19 de setembre es complien 119 anys de l’obtenció del dret a vot de les dones a Nova Zelanda, el primer estat on aquest dret va ser reconegut. Per tal de commemorar aquesta fita, en el següent article analitzaré el recorregut històric del sufragi femení al llarg del segle XX, fent especial èmfasi en la situació d’aquells països considerats desenvolupats on les dones més van trigar en veure reconeguda la igualtat política.\nLes dones havien començat a lluitar per aconseguir els seus drets polítics molt abans del 1893. Ja al segle XVIII, autores com Mary Wollstonecraft a Anglaterra amb la seva Vindicació dels drets de la dona (1792) o Olympe de Gouges en el context de la França revolucionària amb la Declaració dels drets de la dona i la ciutadana (1791), ja havien demanat la igualtat política amb els homes. Amb les seves obres tractaven de refutar els arguments dels autors que argumentaven que les dones no estaven preparades per participar a la vida pública.\nMary Wollstonecraft i la Vindicació dels drets de la dona.\nLa visió tradicional del paper de la dona, generalment influenciada per la religió, era la d’una dona dedicada a la vida privada. Criar i educar els nens i nenes, tenir cura de les tasques de la llar i ser complaent amb el seu marit eren les seves principals funcions. En el cas de les dones de classe alta, en ocasions també tenien accés a la cultura. Fora de l’àmbit domèstic la dona no tenia ni veu ni vot.\nLa sufragista francesa Olympe de Gouges.\nAquesta situació va començar a canviar amb el desenvolupament de la Il·lustració i posteriorment de les idees impulsades pels revolucionaris francesos. En aquesta nova etapa, que volia trencar amb els valors més tradicionals de l’Antic Règim, es va començar a parlar dels drets humans – referint-se als dels homes – per primera vegada. Era difícil d’argumentar que els homes havien d’emancipar-se i obtenir la llibertat i la sobirania política; i simultàniament negar aquests drets a la meitat de la població: a totes les dones. Tot i així, aquesta evident contradicció no va fer canviar la situació de les dones, encara que va permetre que alguns autors i especialment algunes autores comencessin a lluitar pels seus drets.\nA finals del segle XIX, després d’un segle des de l’inici de la lluita de Mary Wollstonecraft, Olympe de Gouges i moltes d’altres, Nova Zelanda va ser el primer estat on es va reconèixer el dret a vot per a la seva població femenina. Va ser un gran avenç, però la igualtat no era total encara, ja que les dones no podien presentar-se a les eleccions per ser escollides per a càrrecs polítics. El 1902 el sufragi femení es va aprovar a Austràlia, el 1906 a Finlàndia i el 1913 a Noruega.\nLa incorporació al món laboral va suposar un canvi important.\nLa situació de la dona va canviar amb l’esclat de la Primera Guerra Mundial. La incorporació de bona part dels traballadors dels països industrialitzats als respectius exèrcits, va fer que moltes dones comencessin a treballar a les fàbriques per tal de contribuir a l’economia de guerra nacional. El seu paper en la rereguarda va ser fonamental durant el conflicte: tenint cura dels ferits com a infermeres, com a treballadores a les fàbriques d’armament i municions, en la indústria tèxtil i en altres àmbits estratègics. Les dones europees havien aconseguit la igualtat econòmica, i per tant, el següent pas era aconseguir la igualtat política. Els governs que havien demanat la seva col·laboració a l’economia de guerra, en molts casos no s’hi van poder negar.\nDurant el període d’entreguerres (1919-1939) la població femenina de molts països va aconseguir el dret a vot: als nous estats europeus sorgits després de la guerra – Polònia, Irlanda o Hongria – o als països on el sistema polític va canviar – l’Alemanya de Weimar, Segona República Espanyola o Àustria-. Als Estats Units les dones van poder votar el 1920, i a la majoria de països desenvolupats el vot femení era una realitat en començar la Segona Guerra Mundial. Tot i així, encara existien algunes vergonyoses excepcions com França o Suïssa.\nEn el cas d’Espanya, les dones van poder votar per primera vegada a les eleccions del 1933. És coneguda la disputa entre les dues úniques diputades del primer parlament republicà: Clara Campoamor, del Partido Radical, que defensava el sufragi femení; i Victòria Kent, d’Izquierda Republicana, que hi estava en contra, perquè pensava que les dones espanyoles encara no estaven preparades per participar en la vida política. És destacable que les dones podien ser escollides com a diputades, però no podien votar. I encara avui es discuteix si el fet que les dones votessin va influir decisivament en els resultats electorals favorables a les dretes.\nLes primeres diputades de la Segona República.\nLa situació de la Primera Guerra Mundial es va tornar a repetir a la Segona, de manera que el paper de la dona va tornar a ser essencial per a l’esforç bèlic. Després de la guerra, les dones van poder votar per fi a França. A la resta d’Europa, després del final de les dictadures feixista d’Itàlia i nacionalsocialista d’Alemanya, homes i dones van poder votar de nou. A Portugal i Espanya, on les dictadures van sobreviure fins els 70 ni homes ni dones van poder exercir el dret a vot. A l’esfera soviètica, on la democràcia va ser eliminada, els ciutadans i ciutadanes no van votar realment fins els anys 90, tot i que formalment ho feien des dels anys 20.\nAmb la descolonització van sorgir un gran nombre d’estats independents en què, en la majoria dels casos, les dones van poder votar des del moment de la independència. A països com la Índia, la democràcia més poblada del món, les dones van poder votar l’any 1947; a la majoria de nous estats africans el vot femení es va aprovar a les noves constitucions. Les excepcions van ser alguns dels països amb règims islamistes més durs com el Emirats Àrabs, Qatar o l’Aràbia Saudita, on fins a èpoques molt recents, ja en el segle XXI les dones no han obtingut drets polítics.\nDones suïsses lluitant pel sufragi femení als 60.\nPer últim, m’agradaria destacar el cas de Suïssa, on les dones no van obtenir el dret a vot fins el 1971. El sistema polític del petit estat europeu, en què moltes decisions es prenen per mitjà de referèndum va retardar la igualtat política de la població femenina fins aquesta data. El 1958 el parlament suís va aprovar el sufragi femení, però el 1959 els homes suïssos, per mitjà d’un referèndum no van aprovar aquest canvi legislatiu. Les dones van iniciar una gran campanya per reivindicar els seus drets, fins que finalment el 1971 van aconseguir definitivament la igualtat política.\nLes dones han hagut de lluitar al llarg de la Història per a aconseguir els seus drets. Els homes sempre hem intentat dificultar l’arribada a l’objectiu final: la igualtat real. El llarg camí cap al sufragi és un bon exemple d’aquesta lluita que encara, per desgràcia, no ha acabat.\nL'entrada va ser publicada el Docència, Història i etiquetada Dones, Feminisme, Història, Mary Wollstonecraft, Olympe de Gouges, Primera Guerra Mundial, Segle XX, Segunda Guerra Mundial, Suïssa, Sufragi per Historia y Cómic. Guarda l'enllaç permanent.\n7 pensaments sobre “El llarg camí del sufragi femení”\nMaria R el Abril 7, 2013 a les 9:50 am va dir:\nEi felicitats pel Blog!\nL’he trobat fent una recerca d’informació per un treball d’història de batxillerat sobre aquest tema en concret, i m’ha ajudat molt la teva explicació! Moltes gràcies, i ànims!\nHistòria i Cultura el Mai 6, 2013 a les 4:35 pm va dir:\nMoltes gràcies a tu. És un tema molt interessant, segur que has gaudit molt fent la recerca i que has descobert aspectes que desconeixies.\nSandra el Novembre 17, 2013 a les 1:16 pm va dir:\nRetroenllaç: Olympe de Gouges | Aprender Historia leyendo cómics\nRetroenllaç: Sally Heathcote. Sufragista | Aprender Historia leyendo cómics\nEduard (Euir) el gener 10, 2017 a les 3:43 pm va dir:\n30 vegades millor que la viquipedia!\nHistoria y Cómic el gener 10, 2017 a les 4:07 pm va dir:


Allotjaments d’Inca – Incaturistica\n616 921 189 · info@sonvivot.com · www.sonvivot.com\nSon Vivot és una finca amb una torre medieval de segle XIV, situada a la falda del Puig Santa Magdalena. Un entorn únic on gaudir de la naturalesa des d’una de les seves habitacions, o a l’apartament rural de lloguer complet. Piscina privada, berenars amb productes de proximitat, atenció personalitzada i un entorn idíl·lic defineixen Son Vivot.\n638 391 321 · info@losdoscaballeros.com · www.losdoscaballeros.com\nLa finca Los Dos Caballeros ha estat recentment redissenyada i renovada dins l’estil mallorquí. L’entorn és únic ja que està envoltada per una vinya en creixement. Compta amb una piscina privada i una sala de degustació de vins, ubicada en la bodega original construïda des de fa més de 100 anys. Dins la finca existeixen dos tipus d’allotjament: la Finca Entera i la Casa Principal.\nMés informació al seu Facebook o Instagram\nSa Vinya des Convent Agroturisme\n971 883 614 · info@savinyadesconvent.com · www.savinyadesconvent.com\nSa Vinya des Convent és un petit oasi situat al peu de la Serra de Tramuntana, en un entorn natural envoltat de vinyes, arbres fruitals, oliveres centenàries i un hort ecològic. Aquest hotel-bodega té un total de 19 habitacions, una piscina espectacular i una bodega on degustar els seus propis vins.\n971 881 018 · info@virreyhotel.com · www.virreyhotel.com\nVirrey Finca Hotel és una mansió senyorial del segle XVII amb un total de 17 habitacions. L’hotel manté els encants dels seus orígens amb habitacions tradicionals però espectaculars amb vistes als més de 1.000.000 de metres quadrats de la finca.\n690 352 555 · info@cancamarotja.es · www.cancamarotja.es\nCan Cama Rotja és una finca vacacional situada als afores d’Inca. La seva capacitat és de 8 persones, i ofereix la possibilitat de llogar la finca sencera o només una de les habitacions. Piscina privada, jardí i unes grans vistes a la Serra de Tramuntana la converteixen en el lloc ideal on allotjar-se.\nAgroturisme Granja Sa Vinyota\nL’Agroturisme Granja sa Vinyota està ubicat als afores d’Inca. Aquest agroturisme familiar ofereix 5 apartaments, de 4 o 6 persones, totalment equipats amb cuina, saló-menjador, dormitori i bany. A més, compta amb una gran piscina comunitària i una pista de tenis. L’agroturisme es troba entre Inca i Búger, en un lloc estratègic que ofereix la possibilitat de visitar els dos municipis.\nCan Guixe (obertura pròximament)\nHotel d’interior situat al centre d’Inca, al Carrer Estrella, antic forn Can Guixe.


“El nostre comerç: la màgia del Nadal”, la Campanya de Nadal del Comerç Local - Ràdio Sant Andreu\nHome / Agenda / “El nostre comerç: la màgia del Nadal”, la Campanya de Nadal del Comerç Local\nPosted by: Radio Sant Andreu in Agenda, Societat desembre 19, 2014\t2,189 Views\nLa regidora de Promoció Econòmica i Comerç Charo Ramirez ha comentat la nova campanya de Nadal del Comerç Local de Sant Andreu de la Barca al programa Via Directa de Ràdio Sant Andreu.\nL’entrevista ha comptat també amb la participació de la coordinadora de Promoció Econòmica Inma Ortega.\nUn any més, l’Ajuntament de Sant Andreu de la Barca, a través de la seva Regidoria de Comerç, posa en marxa la Campanya de Nadal del Comerç Local que enguany porta com eslògan “El nostre comerç: la màgia del Nadal”.\nEls objectius de la Campanya són premiar la fidelitat dels clients que realitzen les seves compres als comerços locals i potenciar entre els habitants de Sant Andreu de la Barca la compra en els establiments del municipi, destacant els valors de proximitat, varietat i atenció personalitzada que caracteritzen el nostre comerç.\nLa Campanya es basa en butlletes que es lliuraran als veïns i veïnes quan facin les seves compres en els comerços de Sant Andreu de la Barca, amb més de seixanta comerços col·laboradors de la Campanya.\nAquest any hi han 5.000 premis directes i si la butlleta no està premiada s’ha d’omplir, dipositar-la en les urnes instal·lades (Recepció Ajuntament, Escoles Velles, Espai Jove i Fira Juga, Mercat Municipal, Centre de Recursos Associatius, Biblioteca Municipal), i així es podrà entrar en el sorteig dels grans premis de la Campanya que es farà el dissabte 3 de gener de 2015 al Teatre Núria Espert a partir de les 20.30h.\nEls gran premis d’enguany són:\n–1 val de compra de 1.000 euros a gastar entre els establiments col·laboradors de la campanya, abans del dia 31 de gener de 2015. El guanyador haurà de gastar el premi entre 5 establiments comercials, amb una compra mínima en cadascun de 100 euros.\n-2 vals de compra de 500 € a gastar entre els establiments col·laboradors de la campanya, abans del dia 31 de gener de 2015. El guanyador haurà de gastar el premi entre 5 establiments comercials, amb una compra mínima en cadascun de 50 euros.\n-5 vals de compra de 200 € a gastar entre els establiments col·laboradors de la campanya, abans del dia 31 de gener de 2015. El guanyador haurà de gastar el premi entre 2 establiments comercials, amb una compra màxima en cadascun de 50 euros.\n-1 espectacular panera amb productes aportats pel sector comercial de Sant Andreu de la Barca. (33 premis integren la panera)\n–Un premi especial que es donarà a conèixer el dia del sorteig\nPrevious: Rafael Hernica s’acomiada després de 23 anys com a regidor al capdavant d’Iniativa per Catalunya\nNext: METEOSAB: La previsió del temps del cap de setmana (19-22 desembre)


300 anys de batalles als Prats del Rei\nS'han preparat actes per commemorar l'aniversari\nDivendres, 11 novembre 2011. 10:00. Redacció AnoiaDiari.\nAquest cap de setmana els Prats del Rei commemoren els 300 anys d’una batalla que va ser, probablement, una de les més importants que tingueren lloc en el territori català durant la guerra de Successió. En aquesta època, fa tres segles, milers de soldats ocupaven l’Alta Anoia i aquest cap de setmana, els Prats del Rei commemoren aquesta cita històrica.\nEl dissabte 12 de novembre començaran els actes a dos quarts de set de la tarda amb una xerrada sobre les batalles als Prat del Rei a càrrec de F. Xavier Hernández, historiador de la UB. El mateix dia tindrà lloc l’exposició de miniatures de soldats de l’època i els assistents gaudiran dels comentaris del seu autor, Jaume Serra. Finalment es comptarà amb una explicació de les troballes arqueològiques amb comentaris de Marc Bosch i Pere Tardà.\nDiumenge a dos quarts de nou del matí es donarà el tret de sortida a la caminada popular de se la Plaça Major que durà els seus participants a la Torre de la Manresana i es visionarà un documental sobre les batalles.\nLa igualadina Laura Rosich guanya el Premi de Poesia Martí Dot 2011


PERSONA I MÓN | Escola Pia Olot\nLa tutoria és un del pilars del nostre projecte educatiu i en el nostre centre, recau en l’Equip Docent que està format per tres professionals en la majoria de cursos (A mesura que avancen s’amplia). Aquesta nova organització facilita un treball professional de profunditat, d’equip, on es disposa de diferents mirades entorn de cadascun dels alumnes, ampliant d’aquesta manera els moments d’observació, de seguiment i també els temps de trobada amb els alumnes i les famílies. Tot l’equip docent treballa com a tutor en l’autoconeixement, l’acceptació, la superació personal i l’orientació de cadascun dels alumnes. Aquesta modalitat de treball en equip docent ofereix a l’alumnat diferents estils personals dins de l’aula i la possibilitat que cada un trobi aquelles persones amb qui es sent més còmode, que el facin sentir important\ni comprès. Si bé és tot l’equip que cerca empoderar i acompanyar tots els alumnes en el seu creixement personal, una d’elles esdevé referent de l’alumne i és qui vehicula totes les accions que recullen el seu pla de tutoria personal, així com les trobades amb la família o altres professionals que puguin intervenir en l’acompanyament de l’alumne.\nL’equip psicopedagògic, davant d’una alerta per part de l’equip, la família o el propi alumne, estableix un pla d’assessorament i, per tant, esdevé un professional més de l’equip docent. Aquesta organització permet mantenir entrevistes freqüents amb la família i els alumnes. L’escola les valora molt positivament i les fomenta perquè entenem que és un element clau per assegurar aquest creixement harmònic i integral dels alumnes.\nL’escola parteix de la benentesa que la diversitat és una realitat i la inclusió una necessitat. El nostre propòsit és ser una escola inclusiva i no entenem cap manera més idònia, que viure des de molt petits la diferència com un valor que enriqueix i la inclusió com una oportunitat de cooperar en la diversitat oferint les mateixes possibilitats a tothom. Per fer-ho possible l’equip psicopedagògic n’és una eina indispensable.\nDavant d’una alerta per part de l’equip docent, la família o el mateix alumne, relacionada amb l’aprenentatge, les relacions d’aula o la seva evolució emocional, l’equip estableix un pla d’assessorament i s’informa a la família. El psicopedagog, esdevé un professional més de l’equip docent. Es realitzen valoracions individuals i/o intervencions directes a l’aula, per donar suport a l’alumne i/o al grup classe.\nEs treballa en xarxa amb la resta d’agents educatius, socials i de salut implicats (EAP, CDIAP, CSMIJ, Serveis Socials, Pediatria, Serveis psicopedagògics externs, etc) per tal de fer les derivacions i/o coordinacions necessàries.\nFinalment, l’equip psicopedagògic també estableix indicadors d’avaluació interna i externa que permeten al centre obtenir dades per avaluar i orientar tota l’acció educativa del centre.\nFormen part del Departament Psicopedagògic format per la CAD (Comissió d’Atenció a la Diversitat):\nLa psicopedagoga i la psicòloga del nostre centre.\nLa direcció pedagògica.\nL’EAP (Equip d’assessorament Psicopedagògic)\nLa referent dels serveis socials.\nEls estudis científics confirmen la importància de l’ecologia emocional en el desenvolupament cognitiu, en l’aprenentatge i com a eina fonamental en la prevenció de conflictes d’ordre personal i interpersonal. En l’entorn actual, l’ecologia emocional ens ajuda a formar persones resilents, que davant el futur, tinguin fortalesa interior, capaces de sortir enfortides de les dificultats i els reptes amb els què es trobaran.\nA l’escola l’ecologia emocional es practica mitjançant metodologies vivencials i participatives, des de la realitat diària de l’aula, en el projecte tribu i en totes les etapes de l’escola.\nVeure Ecologia Emocional\nEls objectius que l’ecologia emocional treballa són:\nDonar-nos eines que ens permetin enfrontar-nos amb serenitat als problemes que ens sorgeixin al llarg de la vida.\nComprendre més a fons la realitat que ens envolta i apropar-nos als altres des del compromís per un món millor.\nSer conscients del nostre cos i les nostres emocions.\nEl nostre model educatiu opta per una educació humanista d’inspiració cristiana; un humanisme que es deixa qüestionar i interpel·lar per l’estil de vida que ens proposa Jesús i l’estil d’educació que inicià Calassanç, a fi d’anar construint un món cada vegada més just. La Pastoral és l’esperit i l’acció que anima tota l’activitat que cerca fer realitat en cada infant, adolescent i jove aquest model.\nLa pastoral és cosa de tots, ja que és tota la comunitat educativa que té per objectiu la formació integral de la persona. Tanmateix a l’escola hi ha un equip de persones que lideren el projecte i dinamitzen tota l’escola.\nLa seva acció és transversal tant dins el marc curricular com extracurricular i es concreta:\nEn la manera com ensenyem el nostre alumnat a aprendre. El treball de les actituds i habilitats del nostre Estil Metodològic en la vida diària del centre i el projecte SUMMEM són dos instruments claus per fer-ho possible.\nEn les relacions personals. A través del projecte tribu cerquem fer entendre com és d’important el treball de la persona i la convivència amb els altres. En aquest sentit l’’aprenentatge cooperatiu és un instrument extraordinari per aprendre i créixer amb els altres.\nEn com enfoquem l’acció tutorial.\nEn una cultura religiosa per a tothom. A partir de cicle Inicial de Primària i al llarg de tota l’escolaritat treballem amb l’alumnat el fet religiós des d’una perspectiva informativa i formativa, no catequètica, presentant no solament les dades del fet religiós sinó també la seva profunda significació antropològica i el seu gran valor humanitzador. Creiem que el multi culturalisme i el pluralisme religiós en la nostra societat demana un plantejament obert i integrador sense deixar de fer incidència en la tradició judeocristiana que ha modelat el nostre context.\nEn les accions de solidaritat. L’equip de Pastoral conjuntament amb els alumnes són els dinamitzadors de molts projectes que es desenvolupen durant l’any cercant treballar el sentit de la solidaritat en el dia a dia de l’escola, a partir del coneixement d’altres realitats diferents de la nostra. Fomentant la reflexió i la crítica en la nostra societat. Trobant moments concrets de celebració per viure la importància de la solidaritat respecte als altres i al mediambient. És concreta en el Projecte UNESCO i en la participació en la XEAUC (Xarxa d’Escoles Associades a la Unesco)\nProjecte UNESCO i en la participació a la XEAUC (Xarxa d’Escoles Associades a la UNESCO)\nL’escola pertany a la xarxa d’Escoles Associades a la UNESCO. Escoles que treballen per treballar transformar el món, apropant als alumnes a les preocupacions mundials i el paper de les Nacions Unides en l’educació, a partir de diferents projectes emblemàtics com:\nVeure més Projecte UNESCO\nLa pau i els drets humans.\nPatrimoni material i/o inmaterial.\nL’Educació pel desenvolupament sostenible.\nLes relacions intergeneracionals.\nLa dimensió interior de la persona.\nLa nostra escola esdevé escola verda amb la voluntat, el compromís i el repte de formar futurs ciutadans compromesos amb el món. En aquest eix el nostre objectiu és pensar, no en el medi ambient, sinó mediambientalment.\nVeure més Escola Verda


Piles gaudirà de la iniciativa "Torna la Llum" - Diari Serpis\nPiles gaudirà de la iniciativa “Torna la Llum”\n– “Torna la Llum” és una iniciativa organitzada per la Diputació de València\n– És una ajuda a la pirotècnia valenciana i comptarà amb 15 castells de foc simultanis, entre ells el de Piles\nL’Ajuntament de Piles ha treballat per ser un dels municipis que tenen el privilegi de formar part d’aquesta bonica iniciativa anomenada: “Torna la Llum”. Les gestions per formar part de “Torna la Llum” han estat encapçalades per Joan Nalda.\nSerà el pròxim 18 de Juliol a les 23:59 hores quan es dispararà un castell de 232 quilos de pólvora. El lloc del Castell és en la platja en la Plaça Ermita. A aquesta mateixa hora es dispararan simultàniament els altres 14 castells.\nLa Pirotècnia encarregada de fer el tret en el nostre municipi és “Pirotècnia Crespo” d’Alzira. Des de l’Ajuntament han assenyalat que “de segur serà tot un espectacle visual i sonor que omplirà de llum la Platja de Piles”.\nTorna la Llum\nArticle anteriorLa Safor torna a tindre un ingressat per coronavirus a L’Hospital de Gandia\nArticle següent‘Estiu Festiu’ música i actuacions als carrers de Gandia durant l’estiu\nLa Platja de Guardamar enceta el programa d’activitats esportives\nMiramar compiteix per aconseguir la Bandera Verda de la sostenibilitat hostalera


Propines « pintant...\nTrobar solucions i camins »\nTal com diu un company de feina, ell quan va casa el client i arregla algun problema no espera pas propina! I ell no entén perquè està ben vist deixar-ne a altres llocs. És més, l’indigna que s’esperi que es pagui més que el què marca el tiquet o el taxímetre.\nPersonalment: als menús dels restaurants pago el què em demanen. Normalment facilito al màxim la feina dels cambrers: ajudant amb el què pugui com ara deixant bé els coberts perquè sigui fàcil de treure, moure el diari quan porten els plats, apropant els plats quan els volen agafar (si cal), etc. Entenc que si estic ben atès tornaré a aquest lloc i és un bon premi per ells! O bé, si és un lloc on no s’hi va sovint (lloc de pas o per dies excepcionals) el recomanaré i també serà positiu per ells. Diria que fins i tot més que deixant uns diners.\nA la Vanguardia del dia 19 d’Abril parlaven dels temes de la propina. Es deia que les propines, en alguns llocs (Japó) són vistes com a «almoina», com si qui dona la propina tingués aires de superioritat respecte qui la rep. Ho entenc, i espero que qui treballa bé cobri més del seu propi cap que no qui treballa malament i no que jo hagi de fer de jutge.\nSé que hi ha països on la propina està ben instaurada i fins i tot hi ha definit certs percentatges. En aquests casos no tinc problema en deixar-la. Si cal deixar el 5% o 10% per cultura del país, tot i que no ho veig com un mètode normal, ho faig sense problemes. En canvi aquí a Catalunya ningú sap quan deixar! Personalment preferiria que apugessin el preu de tot un 5% o 10% i des d’allà agafar aquestes pagues extres, però no canviaré el món (si més no avui).\nAlgun cop (puntual) he tingut reals temptacions de deixar propina. Com he dit, ho he solucionat fent alguna recomanació a algun lloc.\nTambé hi ha el problema de la quantitat. Ja sé que molts pocs fan un molt, però igualment si deixo/deixés propina no m’agrada deixar xavalla. Sinó alguna cosa decent. Tipus 10% del preu total. Ah! i tampoc m’agrada acabar d’arrodonir cap amunt. Si val 11.85 Euros espero pagar 11.85 i no 12 Euros. Altrament sembla que em sobrin els diners. I apart que no em sobren, un dia vaig anar a a Correus (on no accepten pagaments amb tarja!) i vaig pagar amb els últims cèntims que em quedaven a la cartera. Sort que no havia deixat cap propina, o bé potser hagués hagut d’anar corrents al caixer per agafar diners i pagar l’enviament. Em va anar de cèntims!\nPer tant, si sou cambrers o taxistes i no rebeu propina, alguna gent ho fa perquè creu que hi ha unes tarifes a respectar i que el premi d’un bon servei és el boca-orella més que no deixar una xavalla.\nabril 27th, 2008 | Category: Cultura popular, Pensaments\n8 comments to Propines\nabril 27, 2008 at 23:27\nDeixar o no deixar propines…\nFa temps que deixo poques propines als llocs (ni restaurants ni taxis, que són els llocs o serveis més habituals que utilitzo i on molta gent deixa propina). Tal com diu un company de feina, ell quan va casa el client i arregla algun problema no espe…\nabril 28, 2008 at 00:35\nA mi em passa això de la sensació d’almoina quan me la donen a mi. Als bars i aquests llocs de tant en quant en deixo, poqueta cosa, per fer el gest, segurament, però en el fons no sóc pas de deixar-ne. En etapes d’anar a “casa” de clients i que a l’enllestir la feina et diguin “té això per fer unes birres amb els teus amics”, ho trobo molt lamentable i com una manera de controlar la meva vida (qui diu que m’agrada la birra i qui diu que tinc amics?) 😉 ara em passa amb iaies contentes de com explico les coses a les classes, que et fan allò que fan amb els nets i netes de “te això, per un cafè” i només els falta dir “i no li diguis a ta mare”.\nabril 28, 2008 at 13:14\nPagar propines és burgés. Llegeix Homenatge a Catalunya per veure què feien al respecte a la Barcelona llibertària.\nSi ho vols veure des d’un punt de vista mercantil, pensa que les empreses no es cobren IVA entre elles, se’l dedueixen trimestralment (o no sé cada quan).\nPagar propines entre treballadors és el mateix, des del meu punt de vista, per tant, no es paguen excepte contades excepcions.\nabril 29, 2008 at 12:47\nJo intento deixar les mínimes, només quan estic molt content amb el tracte que he tingut.\nPerò si el tracte ja ha sigut bo, la recompensa és que el proper dia hi tornaré (potser acompanyat per més gent).\nabril 30, 2008 at 16:57\nQuan veig que em cobren coses que no he demanat –cosa que passa sovint– mai no en deixo.\nQuan han cobrat 3,50 Eur per una cervesa (quan % és el marge??)\nEn deixo ben poques, clar.\nmaig 4, 2008 at 16:44\nAquest estiu vaig fer un creuer i les propines estaven prohibides perquè els portaven problemes amb el personal que de vegades era “massa servicial”.\nLlavors van implantar la propina estàndard. Només entrar al vaixell et donen una tarja de crèdit i amb allò fas les compres i d’allà et treuen cada dia més de 10 euros, no recordo quan. Un primer problema és que si vas en família, la propina li treuen a cada membre, cosa que no passaria sense el sistema de tarja, perquè la propina la donaria qui paga el menjar o el servei que convingui, i prou.\nNaturalment no et diuen res d’això abans de pujar, i per sort et diuen que si vols pots pujar la quantitat establerta o baixar-la fins a zero.\nmaig 7, 2008 at 20:15\nNo he pogut contestar abans, gràcies per tots els comentaris. Quin gust i quina vida.\nI que curiós: sembla que gairebé ningú li agrada massa deixar propines. Ni qui les rep, com qui diu.\nAixí que res més, almenys no em sentiré tant culpable quan no en deixi 🙂 sabent que hi ha més gent igual que jo.\n[…] fent el rebés del què la gent vol, i que a més objectivament molesta. Igual que passa amb les propines, tal com es pot veure als […]