Edició 2019 - Temporada Alta\nLa 28a edició de Temporada Alta presenta una programació extensa que engloba gèneres, disciplines i públics diferents, sempre amb la voluntat d’exhibir la millor creació europea, promoure el talent local i mantenir-se com un festival de referència en l’àmbit nacional, estatal i europeu. Angélica Liddell, Christiane Jatahy, Oskaras Korsunovas, Thomas Ostermeier, Marta Carrasco, Àlex Rigola o Sol Picó són alguns dels noms d’un cartell que, enguany més que mai, puja la realitat als escenaris de Temporada Alta.\nEl festival s’erigeix com una de les principals plataformes d’exhibició i producció d’arts escèniques del sud del continent europeu i manté les següents línies d’actuació:\nPol d’exhibició de la millor creació internacional, amb companyies i dramaturgs que repeteixen (Angélica Liddell, Oskaras Korsunovas, Thomas Ostermeier…), d’altres que vénen per primer cop (tg STAN o Dada Masilo) i la consolidació del cicle Connexió Iberoamèrica (Christiane Jatahy, Claudio Tolcachir, Sergio Blanco…).\nMotor de producció d’espectacles amb un total de 21 coproduccions i produccions, que mesclen noms de l’escena internacional i nacional.\nExhibició de la creació catalana amb noms com Sol Picó, Sílvia Munt, Àlex Rigola, Clàudia Cedó, Carlota Subirós, Marta Carrasco o Sergi López.\nEmpenta al públic jove a través d’Artèria, un col·lectiu dirigit a persones de fins a 30 anys que enguany s’estrena amb quatre espectacles.\nConsolidació del programa socioeducatiu A Tempo – Arts i formació, que reforça la vessant educativa del festival i que, durant l’octubre, presenta obres a centres educatius sota el títol Temporada Alta a l’Aula.\nPromoció de la trobada entre directors, companyies i programadors a través de la Setmana de Programadors, un aparador de la creació contemporània.\nConsolidació del Torneig de Dramatúrgia Catalana, una competició teatral que s’ha exportat a altres ciutats i que enguany compta amb vuit dramaturgs que no han vingut mai.\nAposta per la pluralitat de formats, de temes i de públics, amb propostes musicals i cinematogràfiques i un ventall molt divers d’espectacles teatrals.\nEl sentit d’un festival\nVivim moments estranys en què moltes vegades fa la sensació que el món va a la deriva i que molts ciutadans semblen titelles desorientats que segueixen veus absurdes i ben poc humanes que els proposen solucions senzilles i sense cap futur.\nEn aquesta situació quin sentit i quina utilitat pot tenir un festival d’ arts escèniques, més enllà de presentar els millors espectacles possibles ? En la vint-i-vuitena edició de Temporada Alta hem intentat que el centenar d’ espectacles que hi presentem ens ajudin una mica a saber d’ on venim, on són i, si pot ser, fins i tot cap a on podem anar.\nAmb aquesta programació que us presentem hem intentat de no oblidar que el que passa al món és el que passa a les persones i que fa més de tres mil anys que els artistes s’ han centrat a pensar sobre la condició humana.\nPer això ens agrada de poder presentar per exemple O agora que demora un gran espectacle sobre la immigració fet a partir de l’ Odissea, o Iphigenia en Vallecas un espectacle sobre com el sistema deixa la joventut sense futur o Macbettu, un espectacle sobre el poder… Perquè tanta gent diu que no s’han de fer clàssics? Hi ha res més contemporani que les grans obres?\nMirar d’ on venim ( per això aquest any estem tan contents de tenir textos de Shakespeare, Rodoreda, Pinter, Lorca, Bertrana, Zweig, Walser, Verdaguer….) estem segurs que ens pot ajudar a saber una mica on som i, vés a saber, potser també cap a on podem anar…\nEl festival està pensat per a un públic molt ampli i tenim la pretensió que qualsevol ciutadà hi pugui trobar espectacles que li agradin. Però sobretot Temporada Alta, tal com expliquem en detall en aquest document, presenta alguns dels grans espectacles internacionals (29 muntatges), al costat de moltes produccions i coproduccions del festival (26) i ho fa amb la voluntat de recolzar especialment la creació contemporània (25) i la dramatúrgia, no solament textual, catalana ( 58).\nCom que ens preocupa el futur, estem segurs que les arts ens poden ajudar a cohesionar la societat, a fer els ciutadans més lliures i fins i tot donar-nos pistes per veure cap a on podem anar. Per això, des de fa dos anys vam engegar el projecte A Tempo amb la Fundació Ciutat Invisible amb el qual volem aconseguir que totes les nenes i els nens de Girona i de Salt tinguin accés gratuït al món de les arts i aquest és, per a Temporada Alta un eix vertebrador bàsic del festival.\nEnllaç a programació 2019\nSUPLEMENT LA VANGUARDIA\nINFOGRAFIA DE TANCAMENT\nDos gegants prenen l’espai públic\nEls cartells de les successives edicions del festival Temporada Alta són un reclam molt potent, i també permeten observar el caràcter polifacètic de molts dels seus autors i la relació que tenen amb les arts escèniques, el teatre i la performance. L’autor del cartell d’enguany, Jordi Colomer (Barcelona, 1962) n’és un bon exemple, sobretot quan parla de la noció de “teatre expandit”. “En la meva obra en vídeo hi ha un primer moment en que tot succeeix en espais tancats i platós, i en el moment en que surto a l’espai públic, progressivament els actors són la gent que viu a la ciutat”, afirma Jordi Colomer. “En l’espai públic hi ha tots els elements teatrals: l’escenografia és la ciutat, els actors són els habitants i si hi ha una ficció, moltes vegades és improvisada. El sistema del teatre el traduïm quotidianament a tota la nostra organització de l’espai”, subratlla.\nEls protagonistes del cartell de Jordi Colomer són els actors Guillem Barbosa i Laura Weissmahr. Apareixen com dos gegants damunt les característiques reproduccions d’edificis de la seva obra, una alteració que per a l’artista reflecteix com la realitat està també “distorsionada”. “Una de les referències que vaig donar al Guillem i la Laura va ser el Karl Valentin, és un personatge que sempre m’ha interessat moltíssim, perquè és una barreja del que és teatral, el dadaisme i l’absurd i m’agrada molt el gest grotesc de la ganyota, el personatge caricaturesc que interpreta la Laura”, diu l’artista.\nJordi Colomer ha treballat amb Laura Weissmahr en diversos projectes en els últims anys, entre els quals hi ha el que va presentar al pavelló espanyol de la Biennal de Venècia d’art el 2017 i l’última Manifesta. Laura Weissmahr té la seva pròpia companyia i forma part del repartiment de la pel·lícula d’Elena Martín Julia ist. Pel que fa a Guillem Barbosa, al marge del seu vessant a com a performer, va participar en el muntatge d’El chico de la última fila protagonitzat per Sergi López. Tots dos van coincidir en l’obra Wohnwagen.\nJordi Colomer havia realitzat diversos cartells anteriorment i pel que fa al de Temporada Alta troba el seu “precedent” en una obra seva anterior, Crier sur les toits (2011) (Cridar als terrats) que incloïa uns cartells que anunciaven una festa. “Els cartells estaven al carrer i també a la sala d’exposicions i hi apareixia gent cridant als terrats, amb la idea de que els terrats són com escenaris a escala de ciutat”.\nL’actualitat de la política catalana es cola al cartell de Jordi Colomer en les banderes que hi ha pintades damunt els balcons de l’edifici on està la Laura. Hi ha dues banderes independentistes, dues espanyoles, una senyera, una bandera groga, per reclamar la llibertat dels presos polítics, i, donant visibilitat una de les comunitats que viuen a Catalunya, una bandera marroquina. El Marroc és també un dels països on l’artista ha treballat en els últims anys. “En el nostre país està colonitzada per aquest tipus de signes, i sembla que no pots tenir una arquitectura sense el comentari de com intervenen donant la seva opinió sobre qüestions polítiques. Ja fa molts anys que vivim aquest ús dels edificis per expressar opinions públiques dels habitants. En el nostre país és molt exagerat i molt singular”, explica Colomer.\nLa relació de Colomer amb les arts escèniques es remunta als anys 90: la seva exposició al Tinglado 2 de Tarragona va portar per títol Alta Comèdia i hi fusionava treballs escultòrics, elements escenogràfics i referències a l’arquitectura. Més endavant va ser “de manera puntual”, diu ell mateix, l’escenògraf de muntatges com Olga Sola, de Joan Brossa, dirigit per Rosa Novell; Final de partida, de Samuel Beckett, capitanejat també per Rosa Novell; Perfect lives, de Robert Ashley, a la sala Metrònom, i Carta als actors, de Valère Novarina, amb la companyia Teatre invisible al Teatre Lliure. “Coneixia la Rosa des de que fèiem la revista Àrtics. La vaig conèixer quan estava assajant Oh, els bons dies!, de Samuel Beckett, que va ser l’obra que la va reafirmar com una actriu molt important. Vaig seguir el procés d’aquell espectacle i per a mi va ser molt important perquè per a mi va ser el descobriment no només de Beckett sinó del teatre des de dins”, recorda Colomer. “La Rosa era molt actriu -afegeix-, molt diva, però era de les poques que tenia cert contacte amb l’art contemporani, l’arquitectura i la literatura”.\nLa relació de Jordi Colomer amb el fet teatral és orgànica i també es troba en els seus treballs de vídeo i en el seu interès per l’espai públic. En aquest sentit es pot dir que tant els seus treballs al carrer com les arts escèniques tenen l’afany de debatre sobre els usos de l’espai públic i els seus usos col·lectius. Entre tot aquest reguitzell de treballs, n’hi ha un que inclou una referència teatral concreta: No Singing (2012), sobre els projectes megalòmans de ciutats-casino durant l’Espanya de la crisi, té com a referents la Mahagonny de Bertold Brecht, concebuda al mateix temps que es construïa Las Vegas.\nJordi Colomer va representar Espanya a la Biennal de Venècia d’art de l’any 2017 amb el projecte Join Us! i fa pocs mesos va obrir a l’Hospitalet de Llobregat el laboratori de creació La Infinita juntament amb la productora cultural Carolina Olivares i el poeta Eduard Escoffet, un dels objectius del qual és posar en relació les arts en viu amb les arts audiovisuals. Al llarg de la seva trajectòria Jordi Colomer a exposat en museus i grans cites nacionals i internacionals com l’Arts Santa Mònica, el Festival d’Art de Tolosa, ARGOS Centre for Art and media (Brussel·les), Matadero Madrid, el Museu d’Art del Bronx, Laboratorio Arte Alameda (Ciutat de Mèxic), el Museu d’art contemporani d’Hiroshima, Centre d’Art La Panera (Lleida), Jeu de Paume (París), Manifesta, Museu Reina Sofia, Museo Patio Herreriano (Valladolid), Fundació Suñol, Macba, Artium, Museu d’art d’Orlando (Florida), Museo de Antioquia. (Medellín, Colòmbia) i CA2M. Centro de Arte 2 de Mayo (Móstoles, Madrid), entre molts altres.\nArtistes dramaturgs i artistes performer\nPel que fa a la relació amb el teatre d’altres artistes que van realitzar alguns dels cartells del Temporada Alta, Narcís Comadira, l’autor del cartell de 1997, és també dramaturg i Frederic Amat (2000) ha realitzat l’escenografia de nombrosos espectacles, com La plaça dels herois i El público, i ha realitzat nombroses performances. En els seus espectacles Carles Santos (2002) va fusionar la música, la performance i el teatre i Jaume Plensa (2007) va treballar en muntatge operístics de La Fura dels Baus com La flauta màgica. Després d’Antoni Tàpies (2008), de qui està pendent la revisió del seu vessant escènic, Pep Duran (2016) és també escenògraf i ha estat la temporada passada en cartell al TNC el muntatge d’ El dolor, de Marguerite Duras, amb escenografia de Francesc Torres (2012).\nColomer treballa en el camp de l’escultura y les instal.lacions, la fotografia y el video-art, i tota la seva activitat està tenyida d’un marcat sentit performàtic, posant a proba a través d’accions els usos habituals de l’arquitectura i l’espai urbà. Colomer s’interessa per el sistema de representacions de la ciutat i la nostra capacitat per subvertir-les. D’aquesta indagació sorgeixen temes derivats com el nomadisme, la perifèria, l’imaginari popular, l’humor, la comunitat, allò provisional, la ficció i la utopia.\nEl seu treball s’ha exposat arreu del món en museus, centres d’ Art y biennals como el Museo Reina Sofia i Matadero (Madrid), el Jeu de Paume i el Centre Georges Pompidou (Paris), Belvedere 21(Viena), Bronx Museum of the Arts (Nova York), Arte Alameda (Ciutat de Mèxic), Manifesta 10 (St. Petersburg, Russia), Manifesta 12 (Palermo, Italia), 7 Bienal del Mercosul (Porto Alegre, Brasil), Biennal de la Habana (l’Havana, Cuba), MAAT (Lisboa), Bozar i Argos (Brussel.les) o el ZKU, Zentrum für Kunst und Urbanistik (Berlin). Va representar el pabelló espanyol a la 57 Biennale de Venecia (2017) comissariat per Manuel Segade, amb el projecte ¡Únete! Join Us!. Fins el 2017, resideix entre Barcelona i Paris. El 2018 impulsa amb el poeta Eduard Escoffet i la productora Carolina Olivares, La Infinita, laboratori de creació i lloc de trobada entre arts visuals i arts en viu, basat a l’Hospitalet de Llobregat (Barcelona). Colomer ha treballat també com a escenògraf: Olga Sola (Joan Brossa), Final de partida (Samuel Beckett), Perfect lives (Robert Ashley), Carta als actors (Valère Novarina).\nHa impartit nombrosos workshops (sel. recents): 2018, A guided tour / Una visita guiada. Sandberg Instituut, Amsterdam (Holanda); 2018, New Palermo Felicissima. Centro sperimentale di Cinematografia, Palermo (Italia); 2016, Welcome to Caveland?, ENSA Architecture, Paris-Malaquais, en col.laboració amb el Théâtre Nanterre-Amandiers (Centre Dramatique National), Paris.\nCom en edicions anteriors, el curt de Temporada Alta és una col·laboració estreta entre Nanouk Films i el Festival i segueix la premissa de ser una declaració d’intencions, un espai d’experimentació i una peça artística en si mateixa.\nDirigit per Salvador Sunyer i Vidal i amb guió de Víctor Santacana i ell mateix, enguany el curt també és fruit d’una col·laboració amb l’artista del cartell, Jordi Colomer, que ha treballat en el camp de l’escultura, les instal·lacions, la fotografia i el videoart. De fet, tant el curt com el cartell tenen els mateixos protagonistes: Laura Weissmahr i Guillem Barbosa, amb un cameo del mateix Jordi Colomer. I tant el curt com el cartell presenten l’espai públic urbà com un teatre immens, on l’escenografia és la ciutat i la ficció neix de les interaccions forçades entre els qui l’habiten.\nI si el cartell d’enguany presenta l’espai públic com a espai eminentment polític, el curt també se centra en la vessant política d’un espai molt més claustrofòbic: el metro d’una ciutat gran. La violència i la complicitat amb la violència que es fa sobre tercers és probablement el tema principal d’un curt que ens posa a nosaltres, els espectadors, a l’ull de mira. Què farem en aquesta o altra situació? Fins quan cal aguantar la mirada? La humiliació, la propietat o el poder (sobre la mirada, sobre el punt de vista o sobre l’espai públic), així com la morbositat o la narrativa del terror són alguns dels temes d’un dels curts més claustrofòbics del festival.\n“Tota violència comença sempre amb una humiliació” – Asghar Farhadi\nDarrerament la nostra societat ha experimentat un retrobament amb diverses formes de violència i qui més qui menys s’ha hagut d’enfrontar a una realitat incòmoda.\nEl curt inaugural del Festival Temporada Alta 2019 es planteja com una hipotètica experiència escènica que viurem, a temps real, durant el trajecte entre dues parades de tren. Així doncs el protagonista d’aquesta petita obra de teatre és l’espectador, és a dir nosaltres i vol plantejar-nos com actuaríem en una representació com aquesta però sobretot què hauríem de fer quan presenciem una escena d’aquest tipus en la nostra vida quotidiana. La quarta paret teatral sembla més gruixuda quan es tracten segons quins temes i per aquest motiu, enguany volem parlar de la violència i per tant de la humiliació, de la seva naturalesa i de la relació que hi tenim com a ciutadans.\nDe ben segur que hi ha molts tipus de violències i que algunes d’elles són més visibles cada dia però la realitat és que la violència, la més dura si es vol, ha estat desterrada de les nostres vides. La veiem a les xarxes, a la televisió, ens l’expliquen tota l’estona però només de tant en tant ens toca de prop. En el fons encara tenim el privilegi de poder-ne negar l’existència i segurament per això no la sabem gestionar quan apareix. L’actitud que solem prendre davant d’un fet violent acostuma a ser la por i la inacció seguida d’un sentiment de culpa per no haver evitat l’agressió i al final un dolor amarg i silenciós en la nostra consciència. O no?\nCrec que el teatre, com a suposada eina transformadora d’una societat, ha d’encarar aquest debat des d’una doble perspectiva:\nPodem utilitzar la violència amb finalitats artístiques amb el supòsit de fer-nos millors? I conseqüentment, l’hauríem d’utilitzar en alguna situació real? És legítima? És necessària? És útil?\nAl final d’aquest curt de 10 minuts de durada, potser ens preguntem per què els actors Laura Weissmahr i Guillem Barbosa (parella a la vida real) han accedit a representar (i suportar) aquesta violència. I nosaltres?\nEl teatre, al cap i a la fi, es un espai on els actors es posen la màscara i el públic se la treu, o simplement, un mirall on mirar-nos tots plegats.\nSalvador Sunyer i Vidal. Director de Nanouk Films.\nDirigit per: Salvador Sunyer\nEscrit per: Salvador Sunyer i Víctor Santacana\nProduït per: Nanouk Films i Temporada Alta 2019\nNoia: Laura Weissmahr\nNoi: Guillem Barbosa\nHome: Jordi Colomer\nMúsica original: Sergio Beltrán\nDirector de producció: Andrés Mellinas\nDirector de fotografia: Toni Vidal\nDirectora d’art: Yaiza Ares\nVestuari: Atena Pou\nMaquillatge i perruqueria: Andrea Trenado\nMuntador: Marc Roca\nDisseny gràfic: Helena Santacana\nDisseny de so: Diego Pedragosa\nCap de Comunicació Nanouk: Leonor Abreu


Passejada per Maçanet de la Selva per conèixer el centre històric.\nBrowse: Home / 2017 / gener / 28 / Pomeres al bosc (part 2)\nSegona passejada per Maçanet de la Selva.\nA la primera part hem vist que Maçanet de la Selva conserva una interessant història que podem ‘llegir’ a les façanes.\nEn aquest segon itinerari recorrerem tres segles, en només 200 metres, com si res.\nLes hores en llatí\nEns plantem a Can Falló, a l’avinguda de Catalunya 13. Aquest mas ha estat recentment molt restaurat, imagino que per tornar-li la fesomia original. El rellotge de sol és actual i ha estat col·locat al mateix lloc on hi havia un altre. L’autor es va inspirar en un de similar a Sant Privat d’en Bas.\nUna frase en llatí, dita per Ciceró, ens adverteix que les arrels dels estudis són amargues, però els fruits són dolços. Aquest advocat, polític i filòsof romà, del segle I aC, va ser molt estimat pels ciutadans. Tot i anar contra Cèsar durant la guerra civil, quan aquest va guanyar, li perdonà la vida pel seu prestigi com a escriptor. Més tard, va ser Marc Antoni qui li va tallar el cap.\nPocs metres més avall tenim Can Trinxeria, edifici modernista del segle XIX, convertit en casal i biblioteca. Mireu de prop els picaportes, amb el rostre somrient d’una noia. El trucador, balda o picaporta tenia un doble ús. Per una banda, servia per avisar que algú havia arribat. Per l’altra ajudava a tancar les grans portes en sortir.\nA l’Edat Mitjana eren petits martells o argolles de ferro. A les portes de les esglésies n’hi havia per demanar dret d’asil. Més tard es van adornar amb caps de lleó, mans i tota mena d’animals mitològics.\nSant a la graella\nArribem a la plaça de l’Església. Tot i que s’hi venera la imatge de la Mare de Déu de Cabrera, el temple està dedicat a sant Llorenç.\nAquest personatge va néixer al segle III a Osca. Va anar a Roma on exercí com a diaca del Papa i administrador dels béns de l’Església. Però durant la persecució dels cristians, el van rostir al foc en una graella i ara és venerat per tots els qui treballen amb foc, com forners, terrissers o vidriers.\nL’edifici era romànic, però entre els afegits de segles i segles i el saqueig durant la Guerra Civil, va quedar una mica desfigurat.\nLa Rectoria, que és al costat mateix, també ha passat per unes quantes remodelacions, documentades a les llindes de portes i finestres. Mentre la mireu, penseu que esteu trepitjant el que havia estat el seu hort.\nEl primer màrtir\nEntrem al carrer Sant Sebastià i ens aturem a la restauradíssima capella, al número 8.\nA mitjans del segle XIV i durant dos segles més, la pesta negra va reduir la població europea al 50%. Maçanet va construir aquesta capella demanant protecció a Sant Sebastià. Per què aquest sant?\nSebastià era un soldat de l’exèrcit romà, que es convertí al cristianisme. Quan el van descobrir l’executaren disparant-li fletxes. No va morir, sinó que una dona el trobà encara viu i el va cuidar. Tossut com era, Sebastià va tornar davant l’emperador per criticar-lo. Aquesta vegada van matar-lo definitivament a cops de bastons i el van llençar a la claveguera. Durant l’Edat Mitjana va ser invocat com a protector contra la pesta arreu d’Europa.\nAl número 18, una inscripció ens diu qui va fer la casa. Probablement per la facilitat per a ser gravades, era usual utilitzar les majúscules, més que no pas les minúscules, com aquí. Fixeu-vos si no, quina dificultat va tenir l’autor per gravar la lletra g (o potser és una q?). A més, m’inclino a creure que li manca un tros on devia haver-hi la data.\nPer acabar aquesta passejada per Maçanet de la Selva, ens aturem just al davant d’on ens trobem -número 15- i aixequem la vista a la finestra. Dividint la data 1561 hi ha un triangle arrodonit i una creu.\nAl primer itinerari heu vist que el triangle té connotacions màgiques, potser pel record a la trinitat divina. L’església va combatre aquests elements pagans afegint una creu al damunt i així recordar el Calvari.\nSempre dic que hi ha molt més per veure. La meva intenció és que us vinguin ganes de conèixer aquesta vila i el passat que conserva.\nRellotge Can Falló: elsolieltemps.com – gnomonica.cat\nCan Trinxeria: invarquit.cultura.gencat.cat\nEsglésia de Sant Llorenç: tallerhistoriamassanet.cat\nCapella de Sant Sebastià: invarquit.cultura.gencat.cat\nPesta negra: wikiwand.com\nPrimer itinerari per Maçanet de la Selva\nEtiquetes: capella de Sant Sebastià, esglèsia, itinerari, llinda de porta, Maçanet de la Selva, pesta negra\n← Pomeres al bosc (part 1)\nVigilants de pedra →


La infanticida | Drupal\nBarcelona, La Sal. Edicions de les Dones, 1984\nVa agafar-me d'un braç amb dits de ferro, i fent-la llampegar davant mon rostre. "Te la pots mirar bé", va dir; "la guardo per tallar-te en rodó aqueix cap de bruixa el dia que m'afrontis i rebaixis… Mira-la bé, gossa bordella, pensa que encara tinc delit, i ella no és gansa!\nLa infanticida, monòleg en vers escrit el 1898, té com a única protagonista la Nela, que es dirigeix a l'espectador des d'un manicomi. Ella és l'encarregada de narrar-nos el seu drama personal, el d'una jove atrapada entre la por que sent envers el pare, capaç de matar-la en el cas que devaluï l'honra familiar, i l'amor que processa a Reiner, jove acomodat amb qui es veu d'amagat i que la considera un simple divertiment. L'embaràs que ha d'afrontar, després de la fugida de Reiner, és l'esdeveniment que desencadena el drama i que portarà la protagonista al manicomi, on haurà de lluitar amb un sèrie de sentiments enfrontats que la condueixen a la follia.\nL'infanticidi és un acte rebutjat i condemnat socialment; tot i així, i malgrat la polèmica que va suscitar l'obra l'any de la seva aparició, Caterina Albert escull aquest tema com a eix de la seva obra. Nela, culpable de matar el seu nadó, comença el seu monòleg al manicomi. L'autora vol deixar molt clar, des de les primeres acotacions, que tots els moviments de la protagonista, les seves reflexions, la seva actitud, són les d'una persona que ha perdut el seny, encara que, al mateix temps, ens insisteix en què "Nela no és un ésser pervers [...] obrà, no per sa lliure voluntat, sinó empesa per les circumstàncies" (pàg. 42).\nSeran aquestes circumstàncies les que Nela ens relatarà detalladament, aquelles que la porten a l'infanticidi i també, potser, a la bogeria. I diem potser perquè, tot i la realitat física de la protagonista, tancada a un centre de salut mental, no queda gaire clar fins quin punt Nela està boja o, simplement, atordida i turmentada pel que ha succeït. Explicant els fets des d'una distància temporal, la jove sembla trobar la lucidesa en molts fragments, fins al punt que s'acusa, ella mateixa, de "ximple" davant l'actitud que va tenir amb Reiner.\nReiner serà, per a Nela, "l'altre", aquell que, juntament amb l'altra figura masculina, el pare, exercirà un poder total sobre ella, una dona sense estudis, enclaustrada a un petit poble i exposada a les mirades dels homes, que la vigilen i la menyspreen. Poques sortides tindrà, com a dona, per aquest motiu veurà, en un primer moment, Reiner com aquell salvador que l'allunyarà del poble i del pare, d'aquest autoritarisme patriarcal que anul·la la seva voluntat.\nCom aquella Bernarda Alba, obsessionada amb "el que diran" i amb l'honra, que assetja, bastó en mà, l'Adela fins a desencadenar la tragèdia, així el pare de Nela atemoritza la jove mostrant-li la falç i advertint-li el que passarà si l'arriba a deshonrar. Les dues obres, amb bastó i falç com a símbols fàl·lics, ens mostren una societat on l'honra familiar, dipositada sempre en la dona, es troba per sobre de qualsevol altre element. És per aquest motiu que Nela, sabent que l'amenaça del pare es pot fer efectiva a la mínima sospita, acaba, gairebé sense adonar-se i paralitzada per la por, matant el nadó.\nEstem, per tant, davant d'una obra amb dues víctimes, el fill però també la mare, víctima d'aquestes "circumstàncies" socials contra les que és molt difícil lluitar i que l'aboquen l'infanticidi, que es converteix en una mesura desesperada per acabar amb el sofriment. L'autora aborda el problema des de l'arrel i posa en evidència aquelles lleis morals que, mitjançant la por i la violència, condemnen la dona a la desgràcia més absoluta.\nBartrina, Francesca, Caterina Albert/Víctor Català: la voluptuositat de l'escriptura, Vic: Eumo, 2001.\nBartrina, Francesca, "Teatre de dona al tombant del segle: la infanticida de Caterina Albert", Lectora. Revista de Dones i Textualitat, 1997, 3: 39-48.\nMesas, Lidia (2009), "Caterina Albert / Víctor Català. La Infanticida ", Lletra de Dona in Centre Dona i Literatura, Barcelona, Centre Dona i Literatura / Universitat de Barcelona, data de consulta


Hotel-Restaurant Zum Dorfkrug Winterberg Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHotel-Restaurant Zum DorfkrugIm Bentheim 3+5, Zueschen, Winterberg, Alemanya, 59955 - Veure al mapaNotable7,9Basada en25comentarisHotel-Restaurant Zum DorfkrugVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosMolt bona ubicació 8,0Veure el mapaVeure totes les 25 fotos8,0UbicacióParticularitats que li encantaranRestaurantsaparcament de cotxessolàrium\nVeure les fotosDoble (Double)27 m21 llit dobleFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Doble (Double Room)27 m21 llit dobleFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel-Restaurant Zum Dorfkrug és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Winterberg. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Club de Golf Winterberg donen a aquest hotel un encant especial. A Hotel-Restaurant Zum Dorfkrug, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Restaurant són només algunes de les comoditats que fan que Hotel-Restaurant Zum Dorfkrug sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com solàrium. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Winterberg, faci de Hotel-Restaurant Zum Dorfkrug la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sesolàrium Àpats, begudes i refrigeriRestaurants Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Confessions d’un rescat | Arxivador\nPàgina d'iniciConfessions d’un rescat\nConfessions d’un rescat\n2 Setembre 2012 Miquel Iceta\nÉs una obvietat: el rescat de Catalunya no és una bona notícia, i tindrà repercussions en termes nacionals i socials en forma d’un nou pla de retallades. També forma part del guió polític predictible que el Govern afirmi que ho fa perquè no pot fer altra cosa, que assenyali com a culpables reincidents Madrid i el tripartit, i que l’oposició critiqui el Govern perquè amb el seu vot afirmatiu a la llei d’estabilitat espanyola va legitimar les condicions polítiques d’aquest rescat, tot exigint unes explicacions que no han estat suficientment donades.\nI no és un guió fals, perquè en tot hi ha la seva part de veritat: el govern central no posa en marxa un mecanisme real d’accés als mercats de finançament com són els hispanobons (tan necessaris com els eurobons) i els substitueix per un fons de liquiditat amb un fort apèndix recentralitzador; la situació heretada no és gens fàcil de gestionar en temps de crisi; i el vot incomprensible de CiU permet una Hisenda catalana intervinguda mentre demana la Hisenda pròpia.\nPerò en moments greus com aquest no fem prou constatant les obvietats ni dient mitges veritats. La pregunta més rellevant que seguim sense respondre continua sent què hem fet per arribar fins aquí i, sobretot, com en sortirem. Podem seguir fent-nos culpables els uns als altres de la situació de les finances de la Generalitat, però els números ens diuen que el govern d’esquerres va tancar el 2010 amb un 4,2% de dèficit i el de CiU va tancar el 2011 amb un de similar (3,9%); i tots dos governs incomplien de llarg els objectius establerts, tots dos governs patien problemes d’accés als mercats de finançament (com demostren els bons patriòtics posats en marxa ara i abans), tots dos governs afrontaven dificultats reals. Podem seguir centrant la discussió en si les esquerres van gastar massa, però seguiríem sense trobar ni una sola declaració en què la CiU d’aquell moment demanés gastar menys en res, tot el contrari. Podem, també, centrar tota la discussió en les moltes retallades que CiU ha de fer, però sabem que si nosaltres fóssim al Govern també hauríem de retallar, i que encara que ho faríem d’una manera diferent, tampoc seria indolora. Podem seguir així, i formaria part de les lògiques govern-oposició, democràtiques i necessàries. Però aquests temps són excepcionals i seria més assenyat i més convenient començar a reconèixer en públic que el problema no és quin govern (in)compleix més o millor amb el dèficit. El problema real és la crisi i la consegüent caiguda sense precedents dels ingressos, és l’existència d’uns mercats financers disfuncionals i d’una política monetària que, impulsada des de la UE, ens ha situat en un carreró sense sortida.\nCal situar el problema allà on és: els calendaris avui plantejats per l’ajust del dèficit -necessari a mitjà termini- són no només incomplibles sinó desastrosos per a la recuperació econòmica i tenen conseqüències socials que afectaran més d’una generació. L’austeritat mal entesa i el ritme imposat s’han demostrat no només inútils de cara als mercats sinó també traumàtics envers el país. Malauradament no és una qüestió de gestió, sinó de concepció, de la recepta general de política econòmica. Acceptant que el dèficit no és la causa sinó la conseqüència de la crisi, acceptant que no és el problema principal, potser entendríem que la solució no es pot centrar únicament en la seva reducció. Una Catalunya amb dèficit 0 però amb un 20% d’atur no seria un país amb un bon funcionament i no gaudiria de la confiança dels inversors internacionals: continuaria sent un país amb dèficits reals.\nAvui Catalunya és un país més dependent que fa cinc anys. A tots els nivells. I el que ens ha fet realment dependents és la crisi, el fet de no saber -ningú- com restituir el 16% del PIB que representava el sector immobiliari i l’existència d’uns mercats financers desregulats als quals Europa, descoordinada i sense unió política, es nega a parlar-los de tu a tu. Hem d’unir-nos tots i demanar una altra política a Europa, també des d’Espanya, i hem de demanar-la amb tanta insistència com demanem altres coses. I tot i que la unitat sona a tòpic i el canvi a Europa sembla un impossible, també forma part del problema que pensem que cap de les dues coses depèn de nosaltres, i més abans d’intentar-ho. Hem de demanar un calendari creïble de reducció del dèficit que ens doni l’oxigen suficient per fer el que hem de fer: plantejar una agenda de reformes, fer apostes positives pel creixement i la creació d’ocupació i no perdre pel camí el nostre bé més preuat, la nostra cohesió social. Aquesta ha de ser políticament la prioritat dia sí i dia també, perquè és la veritable necessitat. Després ja podrem tornar a la normalitat, una normalitat que potser encara critiquem però que, si no fem res, acabarem enyorant.\nParaules de Pere Navarro en el Comitè Federal del PSOE →


És hora, doncs, de baixar una mica fins al riu... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nObra:A peu per La Terra Alta (p. 151)\nÉs hora, doncs, de baixar una mica fins al riu, ara que encara hi ha llum. Algú s'hi banya, i els nens hi juguen, a l'aigua. Prop hi ha la font, la font calda o d'aigua calenta, almenys relativament, perquè diuen que surt a uns vint-i-cinc graus. L'aigua que recomanava l'home trobat al bar de Prat de Comte, que havia banyat tanta gent. És una aigua que duu clorur i carbonat de càlcic, clorur sòdic i sulfat de magnesi. En aquest moment no em fa mal res que m'animi a experimentar les seves propietats terapèutiques.\nEl riu baixa per una escletxa molt estreta entre dues serres, i el seu llit és ple de roques i gorgs. Tirem una mica més amunt, l'indret és salvatge, molt bonic. L'aigua baixa amb vivor, multiplica camins entre les pedres, salta successius desnivells. El sol, que ja és una mica baix, entra precisament pel forat del fons, per on l'escletxa deixa veure una llenca de cel, i el contrallum, l'aigua i les roques fan un conjunt escenogràfic. Disparo la polaroid i immediatament surt la cartolina de la màquina: observo com a cada segon es van dibuixant una mica més les formes i els colors. Arriba un moment que el procés s'ha acabat. La foto és molt més pàl·lida que la realitat, però val com a record.\nEns descalcem perquè l'aigua fresca, que llisca com si estés formada per mil minúscules mans juganeres, ens suavitzi els peus. I el temps passa per aquest engorjat solitari amb un pssst d'amic còmplice. Són uns minuts que no tenen hora.


La conselleria de Salut de la Generalitat ha inclòs a la llista de malalties de declaració obligatòria el virus del Zika, la síndrome respiratòria d’Orient Mitjà (Mers-CoV), les infeccions relacionades amb l’assistència sanitària i les resistències a fàrmacs antimicrobians. A través d’una nova ordre, publicada al Diari Oficial de la Generalitat, actualitza el decret del 2015 que establia de quines malalties han d’informar a Salut Pública tots els centres sanitaris i laboratoris, tant si són públics com privats. S’han afegit aquestes malalties en els dos sistemes de vigilància epidemiològica catalans, el Sistema de Malalties de Declaració Obligatòria -en què alerten els professionals assistencials davant la sospita d’una malaltia- i el Sistema de Notificació Microbiològica de Catalunya -en què els laboratoris declaren els casos confirmats.\nEn declaracions a Europa Press, la subdirectora general de Vigilància i Resposta a Emergències de Salut Pública, Mireia Jané, ha explicat que no s’havia inclòs el Zika anteriorment perquè el decret es va aprovar abans del brot al Brasil de l’any 2016, encara que sí que es feia vigilància i es va obrir una via perquè es declarés. Pel que fa a les infeccions resistents, ha indicat que s’afegeixen a la llista per poder actuar ràpidament, també seguint indicacions de la Unió Europea, i això permetrà tenir informació dels microorganismes que es detecten en cada pacient.\nFins avui, es feia l’estudi de sensibilitat antimicrobiòtica per a alguns microorganismes però els declaraven de manera agregada, en una informació setmanal, mentre que ara se sabrà de manera individual. El Departament ha enviat l’ordre a tots els nivells assistencials, i ha incorporat els nous casos en el material divulgatiu per als professionals. El sistema epidemiològic català treballa en coordinació amb la resta de comunitats autònomes en la xarxa nacional de vigilància i el Centre de coordinació d’alertes i emergències sanitàries, i també es comunica amb regions i estats en què se sap que hi han estat persones amb alguna d’aquestes infeccions.


El Homrani: "No estàvem preparats per a aquesta situació" | betevé\nEl conseller afirma que caldrà "fer una revisió" del model de residències amb els aprenentatges del coronavirus\nRedacció | dijous, 9 d'abril del 2020, a les 15.05\n(ACN) “No estàvem preparats per a aquesta situació. S’ha de ser clar i honest”, ha afirmat el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, en una compareixença parlamentària telemàtica. El conseller ha apuntat que es viu una situació d'”absoluta excepcionalitat” però ha defensat que tothom “s’hi està deixant la pell”. El Homrani ha valorat que la decisió que el Departament de Salut assumís la gestió de les residències era “necessària” i ha reconegut que un cop passi la crisi del coronavirus caldrà “fer una revisió” del model de residències.\nHa demanat, però, “no estigmatitzar” la feina en aquests espais. El conseller ha reivindicat també que els Serveis Socials hauran de ser un “veritable pilar” de l’estat del benestar.\nEl conseller ha reconegut que no estaven preparats per abordar aquesta pandèmia des de l’àmbit de treball i afers socials, però ha apuntat que això és “extensible” a qualsevol àmbit de l’administració. Malgrat això, ha defensat que des de l’inici de la crisis s’ha treballat i s’han pres mesures per donar-hi resposta, fins i tot “avançant-se” a decisions que més tard s’han pres en altres territoris.\nEl Homrani ha assegurat que la decisió que Salut assumeixi la gestió de les residències “és bona per als residents” i ha apuntat que això no farà que ara Salut s’impliqui més, “sinó que ho continuarà fent com ho ha fet des del principi”. Ha afegit que l’objectiu és “assegurar l’atenció i treballar-ho de la millor manera possible” i ha defensat que totes les decisions que ha pres la seva conselleria “ha tingut al centre les persones”.\nEl conseller ha reconegut que un dels problemes ha estat la dotació d’equips de protecció individual (EPI) i en aquest sentit ha criticat que la centralització per part del Govern espanyol “va fer perdre 10 dies essencials”. Ha explicat que un cop la Generalitat va poder fer les seves compres ho va començar a fer i que s’han destinat més de 7 M € a adquirir EPI per a les residències.


Relat "Tornant al principi"\nInici > detall del relat: Tornant al principi\nUn relat de: intensity\n- 1092 Lectures\nNova York, 2012\n- Bon dia, desperta't. - Va dir mentre li acariciava els cabells.\nElla va fer el ronso una mica, i va obrir els ulls poc a poc. Se'l va quedar mirant uns segons.\n- T'estimo. - Va dir ella, i li va fer un petó molt suau als llavis.\nEra un dia calurós d'estiu, estaven a ple mes d'agost i s'havia de notar.\nHavia arribat el dia que ella esperava amb tantes ganes. Aquell matí havia agafat un avió que l'havia portat fins a Madrid, on pasaria uns dies de vacances a casa un amic. Es trobava al bell mig del Parque del Retiro, amb la colla d'amics que tenia a la capital. Havien d'explicar-se tantes coses durant aquells dies.\nEl que ningú sabia, excepte ella i el seu millor amic, era el motiu real de la seva visita a Madrid. Si, es clar que un dels motius era el de veure els seus amics que feia tant que no veia, però en el fons, el motiu real i el més important d'aquell viatge era veure'l.\nVeure al noi que feia temps que estimava. Era un noi una mica més gran que ella, guapo i molt atractiu.\nEstaven passejant per la Castellana quan de sobte el mòbil d'ella va sonar.\n- Hola Laura! Què tal estàs?\n- Ai, hola Guillem. Doncs mira, estic aquí a la Castellana, amb la colla. I tu, com es que m'has trucat?\n- Bé, si vols penjo, eh?\n- No home, no diguis tonteries!\n- Res, que vaig llegir el teu correu l'altre dia, el que em deies que venies per Madrid, però no vaig tenir temps de contestar-te. Si vols podem quedar aquesta tarda, cap allà a les sis, per fer un cafè al Starbucks de la Gran Vía.\n- Ah, doncs si, em faria il·lusió veure't de nou.\n- Doncs ens veiem aquesta tarda.\n- Fins després.\nSemblava doncs, que el viatge havia acomplert la seva missió: es retrobarien de nou. Ella va fer com si res davant els amics, però estava molt nerviosa, i alhora contenta, perquè tornaria a veure en Guillem.\nPortarà el mateix pentinat? S'haurà tret la barba? I les ulleres, en seguirà portant?\nEs va passar el que restava de matí fent-se preguntes sobre en Guillem, però n'hi havia una que per ella era la més important... Seguirà portant aquell penjoll que li havia regalat?\nPer dinar van anar a un Pans & Company, prop de la Puerta del Sol, però la Laura no va obrir boca en tot el dinar; només feia que pensar en el Guillem. Va decidir deixar el dinar a les quatre i va dir als seus amics que anava a donar una volta tota sola per la ciutat.\nVa caminar durant una hora i mitja per carrerons solitaris, on veia passar parelles joves, que s'amagaven de la multitud i jugaven a estimar-se. En el fons els envejava, perquè eren capaços de dir-se el que sentien. Ella mai n'havia sigut capaç.\nCaminant a pas lent, va arribar al Starbucks quan faltaven 5 minuts per les sis. Va arrepenjar-se a una paret i va esperar-lo. Ja passaven 7 minuts de les sis i ell encara no apareixia. Va apartar la vista del rellotge i el va veure. Venia corrents.\nVan començar a aparèixer respostes al cap de la Laura; duia els mateixos cabells, la barba de 4 dies que el feia irresistible i encara portava ulleres. Van aparèixer encara més respostes, però per molt que s'hi fixava no aconseguia respondre la més important.\nEn Guillem va arribar, per fi, a on era la Laura i es van abraçar.\n- Ostres Laura, et veig molt gran. Feia tant que no et veia.\n- Si, feia força que no ens veiem. Jo et veig igual que sempre!\nVan passar dins el cafè i van demanar un cafè amb llet i un cafè sol que de seguida va arribar a la taula.\n- Doncs el que jo crec és que en comptes de duplicar la potència d'un ordinador el que haurien de fer les companyies de software és optimitzar el seu software. Estic segur que així podríem multiplicar la velocitat per deu sense necessitat de canviar de màquina.\nLa Laura, però, tot i que li semblava molt interessant tot el que deia en Guillem, tenia la mirada fixa al coll d'ell. S'acabava d'adonar de que encara duia el penjoll.\n- Laura? Que m'escoltes?\n- Ehm... Sí sí, perdona...\n- Què, estaves mirant el penjoll, oi?\n- La veritat és que si, m'estava preguntant com pot ser que encara el conservis, si d'allò ja fa ben bé dos anys.\n- Doncs és molt senzill. Hi ha coses que no voldria oblidar per res del món...\nEn Guillem va posar la seva mà sobre la de la Laura, se la va quedar mirant.\n- ...Els teus ulls, aquesta mirada, el teu tacte, els teus llavis, aquest petó...\nEs va aixecar de la cadira una mica, es va apropar a la Laura poc a poc. La Laura estava una mica nerviosa. Intuïa el què passaria, però es negava a creure-ho. En Guillem estava cada cop més a prop dels seus llavis, fins que finalment van prendre contacte.\nPrimer era un petó nerviós, ple de por a ser rebutjat. Després es va convertir en un petó ple d'amor i d'alliberament. D'alliberament d'un amor que feia temps que havia estat amagat per por del que la gent pogués dir.\nEn Guillem va seure de nou. Va somriure a la Laura, mentre li tornava a agafar la mà. Ella li va somriure i, per primer cop en molt de temps, va dir el que sentia.\n- Jo també t'estimo. Et prometo que no ens tornarem a separar mai més.\n- Bon dia Laura! - Va dir en Guillem.\n- Ei. - Va dir la Laura mentre es quedava palplantada mirant-lo marxar cap a la seva aula.\nEs va girar i va dirigir-se a la seva classe. Li esperava un altre avorrit dia d'escola. Va seure a la seva cadira, va obrir el llibre de català, i va deixar passar l'hora de classe pensant en ell. Va fer el mateix en les següents hores, fins que va arribar l'hora de marxar a casa per dinar.\nCada dia, quan sortia, se'l trobava a la porta. Intercanviaven unes quantes paraules i esperava a que arribés la tarda, on quedarien per xerrar fins les tantes. Parlaven del futur, del que volien fer i ser. Ella sempre li explicava que el seu somni era viure a Nova York. I ell sempre li deia que algun dia seguir que ho aconseguiria.\nTot i la diferència d'edat (es portaven quatre cursos), eren molt amics des de feia temps. Tenien els mateixos gustos, els mateixos interessos, les mateixes aficions, inclús s'assemblaven força amb la manera de ser que tenien.\nL'únic que mantenia la Laura amb ganes de seguir el curs era ell.\nUna tarda, però, sortint de l'escola, ell li va dir que no podia quedar perquè havia de fer les maletes: en tres dies marxava a viure a Madrid. El motiu era que els seus pares, per qüestions de feina, havien de marxar a la capital.\nAquella tarda el món li va caure a sobre. No sabia què faria sense ell.\nEl dia abans de marxar van quedar per passar la tarda junts. Van anar a un bar i van estar xerrant fins tard. Faltaven pocs minuts per les dotze de la nit, quan en Guillem va dir-li que ja havia de marxar cap a casa seva. Ella estava trista, a punt de plorar. Però no ho va fer.\nSimplement va treure un paquet de la motxilla i li va donar.\n- Té, espero que t'agradi, no és gran cosa.\nEn Guillem va obrir el paquet impacient i va treure de dins la capsa un penjoll.\n- Ostres, és preciós. No calia, de veritat. Moltes gràcies.\n- De res, home, espero que el guardis bé.\n- Posame'l - Va dir, mentre li donava el penjoll i es girava.\nVa notar el seu tacte a la nuca. Li agradava molt. Ella sentia el mateix; li agradava tant sentir la seva pell junt la seva.\n- Ostres, et queda molt bé, eh?\n- Laura, de veritat, moltes gràcies per tot.\nEs van abraçar amb totes les seves forçes i es van fer dos petons.\nEll va marxar Rambla amunt, i ella va prendre la direcció contrària, mentre s'anava girant per veure'l marxar.\nTu a Vigo i jo a Madrid [Infidelitat]\nTan sols una altra confessió d'amor\nTan sols un altre poesia\nDestinació: Irlanda (II)\n16 anys, no són tants.\nEns estimarem, ja ho veuràs\nMassa coses a dir (o no)


A PEU » Joan Solà\nEtiqueta arxiu 'Joan Solà'\nA Joan Solà i Cortassa\nClassificat com a Joan Solà,LITERATURA\nJoan-Carles Martí i Casanova en el seu blog\nhi té un sonet dedicat al desaparegut i malaguanyat lingüista Joan Solà i Cortassa. És un sonet que juga amb els cognoms i lloc de naixement d’en Joan Solà (Bell-lloc d’ Urgell, un petit poble del Pla d’Urgell). Li vaig demanar perís per reproduir-lo i, molt amablement, me l’ha donat. Us el deixo aquí.\nSóc d’un bocatge que de tan petit\nla mort s’escampa avall a cau d’orella\nen caure el mot al pou gran esclafit\non s’hi arremolina la quadrella.\nSóc d’un empelt que neix enllà bell lloc\non al solà a migjorn s’alça cortassa\nentrebajoc que desfà tripijoc\nde l’home que és pres deslliga lligassa.\nLa lluna és plena de verb català\nhi vola l’home bo plorem sa mort\ncantem el seu plany d’un seny terrassà\ncar vola ben alt sobre aquesta cort.\nTot sol per solana que ara abraseix\ntorna l’home lliure i creix amb escreix.\nTags: Joan Solà, LITERATURA


Apartment Loucky Jablonec nad Nisou República Txeca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nJanov Nad Nisou - Hrabetice 560, Hrabetice, Jablonec nad Nisou, República Txeca, 468 11 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Loucky\nConvenientment situat a Jablonec nad Nisou, Apartment Loucky és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Loucky ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), jardí. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Apartment Loucky la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Jablonec nad Nisou.\nJablonec nad Nisou Apartaments


Suma Capital inverteix en Germans Homs per impulsar adquisicions | Suma Capital\nL’empresa de lloguer de maquinària per a la construcció i indústria ha donat entrada a Suma Capital en el seu accionariat, que prendrà inicialment una participació del 20% amb l’objectiu de recolzar un ambiciós pla d’expansió a travésd’adquisicions.\nFundada al 2010 pels germans Vicenç i Marc Homs, l’empresa s’ha convertit en uns anys en un referent en el seu sector, mantenint taxes de creixement superiors al 27% des de 2014. La forta expansió s’ha aconseguit combinant el creixement orgànic del negoci amb la compra, des de 2015, de les companyies Alconsa, Transports Molina i S3M, que conjuntament han contribuït en més d’un 20% al creixement.\nGermans Homs te actualment un parc de maquinària compost per més de 5.000 actius entre maquinària, bastides i mòduls, que lloga diàriament entre els seus més de 4.000 clients. L’empresa dóna ocupació a més de cent persones distribuïdes entre la seva seu central a Mataró i les seves vuit delegacions comercials a Catalunya.\nGermans Homs, que aquest any preveu superar els 13 milions d’euros de vendes, té previst impulsar un pla d’adquisicions que li permeti completar gamma de producte, cobertura geogràfica o clients. En total, té previst un pla d’inversions de més de 15 milions d’euros en els propers quatre anys.\nPer a això comptarà amb el recolzament de Suma Capital Growth Fund I, el fons de capital expansió gestionat per Suma Capital que realitzarà diferents aportacions de capital fins a aconseguir una participació total del 25% en l’accionariat i s’incorporarà al Consell d’Administració. El projecte seguirà liderat pels germans fundadors, que es mantindran com a accionistes majoritaris. L’operació ha estat assessorada legalment per PwC i Advisoria.\nEls fundadors han declarat; “Aquesta associació permetrà a Germans Homs afrontar aquesta nova fase de creixement amb màxima ambició i un balanç equilibrat. La inversió en nous actius i les adquisicions jugaran un paper fonamental”


Iniciativa Waldorf de l'Anoia: créixer i descobrir!\nPublicat per Espai L'Ametller a 8:32\nUnknown 5 de novembre de 2012 a les 7:36\nM'hagués encantat poder venir... Tot i que tenia previst assistir, em va sorgir un compromís. Confio que en vindran d'altres. Agraeixo la síntesi que heu fet per saber el que va estar tractant. Salutacions, Laura Santiago.\nEspai L'Ametller 5 de novembre de 2012 a les 12:06\nGràcies Laura, fins la propera!


Inici > Actualitats > Marques i Shopping > NOVETAT BLACKPIER\nMarques i Shopping Actualitats NOVETAT BLACKPIER\nVestit d’home a mida amb assessorament personalitzat a Andorra\nA quin home no li agradaria que li fessin un vestit a mida? Ara a Pyrénées Andorra és possible a un preu irresistible! A la secció de moda home trobareu un corner de la marca Blackpier. Tres joves emprenedors de Lleida van començar fa sis anys a confeccionar jaquetes i pantalons a mida perquè tots els homes es trobessin a gust tan pel dia a dia com per a ocasions especials.\nUna nova experiència: comprar roba a mida i personalitzada\nSi voleu una jaqueta, una armilla, un pantaló o una camisa a mida ho podeu fer possible amb Blackpier. A partir d’un ‘vestit d’home testimoni’, les nostres professionals agafen mides i vosaltres escolliu les teles i els colors que més us agradin. A més, també podreu escollir tots els detalls com per exemple com voleu el coll de la camisa i els punys.\nUn altre fet característic és que podreu personalitzar l’americana i la camisa amb un brodat únic. I en només un mes tindràs el teu vestit a punt per estrenar.\nLa màxima qualitat a uns preus molt competitius\nVestit d’home a partir de 349 €\nPantalons de vestir a partir de 115 €\nSi teniu un esdeveniment important a la vista o simplement voleu anar a comprar un vestit d’home amb la tranquil·litat de trobar el que us sigui més còmode, t’esperem a la sastreria a mida de Blackpier que trobareu a Grans Magatzems Pyrénées Andorra.\nI del 18 de maig al 15 de juny del 2018, si compres un vestit d’home, et regalem una corbata.\nPREPARA LA PELL PEL SOL Novetat


Màrius Rubiralta rebutja el progressiu encariment de la matrícula universitària i reclama un model d’universitat pública en què cap estudiant es quedi fora per la seva situació econòmica. El candidat a rector de la UB ha participat aquest dilluns amb els altres sis candidats en un acte amb estudiants celebrat a la Facultat de Química del campus de la Diagonal, on s’ha mostrat contrari a l’augment de preus i taxes i ha anunciat que promourà les beques salari.\n“L’estudiantat és la raó de ser de la UB”, ha assegurat el catedràtic, molt preocupat per la deriva en el model de finançament. “No podem acceptar que la universitat pública hagi d’estar subvencionada a través de la pujada de preus o l’encariment d’unes taxes irracionals”, ha contestat a un estudiant de doctorat que es queixava dels 70 euros que es paguen en concepte de serveis específics i de suport a l’aprenentatge.\nEn aquest sentit, i preguntat per l’estructura dels estudis, Rubiralta ha estat taxatiu: “En qualsevol acció que es faci, sigui per anar al 3+2 o al 4+1, els graus i els màsters han de tenir el mateix cost per als estudiants. La modificació no pot suposar cap sobrecost”. El candidat ha mostrat també la seva desconfiança envers el nou model proposat, ja que “neix d’un Govern que estava beneficiant l’entorn privat amb aquest 3+2”, i ha recordat que cal estar alerta per evitar aquests moviments en contra de la universitat pública.\nRubiralta s’ha manifestat d’acord amb un estudiant que proposava una rebaixa dels preus de l’Escola d’Idiomes Moderns. El catedràtic ha assenyalat que aquest és un altre exemple d’inequitat, ja que s’exigeix un nivell d’idiomes però sense posar-hi els mitjans per poder obtenir-lo. Per posar-hi remei, considera que els cursos de l’escola haurien de tenir els mateixos preus que els crèdits dels graus i també incorporar-se al sistema ordinari de beques.\nL’aspirant a rector ha denunciat que en els darrers anys la política de beques ha evolucionat cap a un model que no ha tingut en compte “els costos d’oportunitat de la dedicació a l’estudi”, on s’inclouen els salaris que l’estudiant no percep perquè no està treballant. Per això ha assegurat que, si guanya les eleccions, defensarà les beques salari per possibilitar que més alumnes es puguin dedicar a l’estudi com a activitat central. “Volem una universitat d’excel·lència en la docència i la recerca, però també amb equitat, defensant la igualat d’oportunitats en l’accés i la seva funció d’ascensor social”, ha resumit.\nResponent a d’altres preguntes dels assistents, Rubiralta s’ha manifestat a favor de les pràctiques obligatòries remunerades, s’ha compromès a agilitzar la tramitació d’expedients, com ara les denúncies d’assetjament laboral i sexual, i ha criticat la reaplicació del Reglament de Disciplina Acadèmica: “Es increïble que en un país com el nostre encara s’utilitzi un document franquista a la universitat”.\nFilosofia i Geografia i Història\nPel matí, Rubiralta s’ha reunit amb personal de les facultats de Filosofia i de Geografia i Història (“una de les àrees més importants que ha tingut sempre la UB”, ha assenyalat), on li han mostrat la seva preocupació per l’elevat nombre de professors associats. El catedràtic ha assenyalat que si la UB té el 60% d’associats no només és un problema de la universitat, sinó del sistema. Per això diu que cal fer veure a la Generalitat que no només és just resoldre la situació d’aquestes persones, sinó “necessari i intel·ligent”. “Si no es resol, tindrem problemes per mantenir el lideratge”, ha insistit.\nEn clau de facultat, Rubiralta ha dit que aposta per la descentralització per aconseguir una major eficiència. A tall d’exemple, s’ha referit a la política cultural, patrimonial i d’exposicions, que no té sentit fixar des del rectorat sinó des d’àrees properes. La descentralització ha de ser de funcions, però també de diners i de personal.


Des de dalt del circ es poden veure els tres llacs\nEL LLAC primer està a 2.249 metres\nActualitzada 24/06/2019 a les 13:22\nL’itinerari presentat és un recorregut que es troba a la parròquia d’Ordino, de dificultat baixa, amb una longitud de quatre quilòmetres i mig i un desnivell de 178 metres i que ofereix unes increïbles vistes de tota la zona del circ de Tristaina.\nL’inici de la ruta és al pàrquing de l’estació d’esquí d’Ordino Arcalís i des d’allà s’ha d’anar cap a l’extrem oest. En aquest punt s’envolta la zona del restaurant per on surt el sender que puja al circ de Tristaina i un cop assolit el coll, les vistes, tant de la vall d’Ordino, com dels llacs de Tristaina, són espectaculars. Des de dalt s’hi poden veure el llac de Més Amunt, a continuació el llac del Mig i a la zona més baixa el llac Primer.\nAquest primer coll és un punt magnífic, a 2.330 metres d’altitud, per relaxar-se durant uns minuts, contemplant els dos vessants, tant la vall cap a l’est, tot verd i amb un espectacular barranc, com el circ de Tristaina cap al nord i els llacs de Tristaina. Per seguir la ruta s’agafa el camí que va directe cap al llac del Mig i es voreja per l’esquerra fins arribar a una zona rocosa que sense complexitats es pot superar fins veure el llac a major altura dels tres que conformen el circ de Tristaina, el llac de Més Amunt, a 2.306 metres d’altitud. A continuació, hi ha un suau descens que porta cap a l’últim o el primer segons es mira dels llacs de Tristaina: el llac Primer, a 2.249 metres d’altitud, on es pot observar en la seva zona central un blau intens que ocupa tota la bellesa del desguàs final dels anteriors, i allà s’hi troba el naixement del riu Tristaina, un dels principals proveïdors d’aigua del riu Valira del Nord.\nPer completar la circular pels llacs de Tristaina (circ de Tristaina) només queda pujar per un corriolet a un petit coll, on un camí torna cap a aquest per on s’ha pujat, o també hi ha l’alternativa de baixar a la zona de la Coma del Forat, en paral·lel a la carretera, per tornar cap al pàrquing de l’estació d’Ordino Arcalís, el punt d’inici.\nEls llacs, les impressionants vistes i els pics que conformen aquesta magnífica ruta la converteixen en un atractiu indispensable d’obligada visita per a tot senderista amant de la natura.


Habilitats directives per a temps d'incertesa - CAN GAVARRA\nEines i aptituds dirigides a focalitzar recursos i maximitzar resultats\n2021 arranca en un context de gran complexitat i incertesa per a l’economia en general i també per a les empreses. Si bé ningú pot afirmar que hi ha darrera de l’actual crisi, la funció directiva cal que incorpori eines, actituds i nous models que permetin navegar a les organitzacions en una “nova realitat”.\nA través de quatre sessions online, un contingut centrat en quatre diferents àmbits i una dinàmica conjunta, el participant podrà trobar un model de direcció singular, focalitzat i pragmàtic, d’aplicació immediata, que prioritzi la flexibilitat i la consecució de resultats.\nClients i Ingressos\nGestió Econòmica i Tresoreria\nEstratègia i Focalització\nEls dilluns i dimecres, 1, 3, 8 i 10 de març de 2021 de 9 a 11h.\nInscriu-te al curs Habilitats directives per a temps d’incertesa.\nPreviousPrevious post:Impulsa la teva creativitatNextNext post:Lideratge emocional


El futur de la mobilitat: mites i llegendes - Revista Jovent\nEl futur de la mobilitat: mites i llegendes\n1) El vehicle elèctric no és la revolució pendent. El sector de l’automoció aposta tímidament pel vehicle elèctric en el seu permanent esforç de fer canviar la gent de vehicle cada 10 anys. Com ja es fes amb el canvi de gasolina a dièsel als anys noranta, sempre hi ha una excusa “ambiental” per fer-ho. Després ja vindran les conseqüències, com la comprovació de què el dièsel és molt més nociu per a la salut a les ciutats, per les seves superiors emissions de NOx 1. i PM10. A l’àrea metropolitana de Barcelona se superen amb escreix els valors límits imposats per la UE i recomanats per l’OMS, causant 3.500 morts prematures. Les grans automobilístiques aposten per renovar i electrificar parcialment el parc mòbil de Catalunya (4.000.000 de vehicles!), un objectiu que requeriria una inversió descomunal i un llarg termini, per acabar tenint la mateixa o pitjor congestió que ara. L’impacte del vehicle privat és molt més que el seu consum de carburant i la seva contaminació local i efecte de canvi climàtic; genera una gran conflictivitat als usos de la via pública, accidentalitat, congestió, efecte barrera i temps perdut, etcètera. De tots aquests impactes, que paguem entre tots, es diuen costos externs o externalitats, i representen la factura ambiental i social de la mobilitat. Si figuressin als balanços econòmics tradicionals, gairebé sempre s’apostaria per la mobilitat sostenible en zones urbanes. Se’n parla menys, però la gran revolució que ja està experimentant la mobilitat és la desvinculació de l’ús del cotxe respecte la seva propietat, amb fórmules com el carsharing, carpooling o ús intermodal amb els transports públics i ciclistes.\n2) A igualtat tecnològica (electricitat / dièsel) el transport públic segueix sent més competitiu ambientalment que el cotxe. Sovint sentim l’argument que alguns serveis de transport públic passegen ferro i contaminen més que l’equivalent en vehicle privat. Això pot ser cert de forna anecdòtica, però la majoria de serveis de transport públic tenen unes ocupacions que els fan tenir un factor d’emissions sempre inferiors a la mitjana del cotxe: estadísticament el tren elèctric és més sostenible que el cotxe elèctric i el bus dièsel més sostenible que el cotxe dièsel. Dit això cal millorar les flotes de tots els modes de mobilitat, sense caure en el parany de ressuscitar “el somni de l’automòbil”.\n3) Les ciutats grans no van consolidar-se gràcies al cotxe, sinó al ferrocarril, que és capacitat i energia. El fenomen modern de la mobilitat neix amb la revolució industrial i els primers ferrocarrils a mitjan del segle XIX. La possibilitat de desplaçar grans quantitats de persones i mercaderies en poc temps fa superar les mides de la ciutat del vianant i posa les llavors del fenomen “commuter”, un ciutadà que cobreix importants distàncies diàriament d’anar i tornar per qüestions de mobilitat obligada. L’enginyer català Ildefons Cerdà és el primer urbanista del món en posar ciència a la relació de l’urbanisme i la mobilitat al seu projecte d’Eixample. El mite diu que va eixamfranar els carrers per facilitar la vida als cotxes; en realitat va preveure radis de gir de tramvia i transports públics col·lectius pel centre de calçada, fins i tot abans que es popularitzés el tramvia. Fins i tot una de els ciutats avui conegudes per la seva dependència de l’automòbil, Los Ángeles, s’havia consolidat gràcies a una de les millors xarxes urbanes de ferrocarril nord-americanes que va ser desmantellada i substituïda per una xarxa d’autopistes en paral·lel a l’escàndol de la General Motors. A Espanya, fins els anys 50, l’sprawl urbanístic s’havia associat principalment al ferrocarril.\n4) Una cosa és el dret a la mobilitat i l’altra la possibilitat de tenir cotxe. Els drets són per definició universals. La impossibilitat de tenir un cotxe per habitant és una realitat tossuda fins allà on s’ha dut a terme la ciutat somiada de Le Corbusier, amb una segregació funcional dels espais de residència, treball i comerç. El cas de Brasília és un bon exemple, però també les ciutats nord-americanes que van transformar-se cap al model de dowtown i suburb connectats per highways. Les principals dificultats per assolir el cotxe per habitant adult són la congestió i el cost indidual (compra i manteniment de vehicles amb un cost de 3.700-4.000 €/any incloent-hi amortizació) i col·lectiu (infraestructures que sempre queden petites). Barcelona, amb una dotació de turismes inferior a 500 per cada 1000 habitants, ja té una de les densitats de vehicles més grans d’europa: 6.000 cotxes per quilòmetre quadrat, front els 1.500 de Londres o els 2.300 de Madrid.\n5) Es toleren els excessos viaris, però no les apostes pel transport públic. Quan es defensa un projecte de millora o ampliació del transport públic hi ha una resistència natural per part de les administracions donat el cost per a l’erari públic que això suposa, unes precaucions que disten molt de la laxitud amb què s’ha estès la xarxa viària d’alta capacitat, els aeroports i els trens d’alta velocitat sense unes demandes mínimes. Espanya té la xarxa viària d’alta capacitat més extensa d’Europa i, curiosament, la menor cuota modal de transport de mercaderies per ferrocarril. Casualitat? Però malauradament aquesta resistència també la trobem en projectes de demanda assegurada, com el tramvia de la Diagonal, on es viu un conservadurisme extrem per part d’alguns polítics i una oposició a què el transport públic prengui l’alternativa al cotxe, això sí, camuflada amb arguments tipus “l’autobús és més barat” (naturalment, i més lent i petit) o “causarà congestió a la resta de l’Eixample”… Sempre hi ha excuses per no fer.\n6) L’eterna excusa dels llocs de treball ja no s’hi val. El sector de l’automoció s’ho ha fet venir per aconseguir plans prever, pive, pima o com es diguin, un rere l’altre. Donat l’argument fallit de protegir el medi ambient (no el milloren perquè creixen en nombre i congestió) fan xantatge els governs amb els llocs de treball. Fins i tot s’ha acabat demostrant que ni tan sols complien els seus compromisos pels quals rebien ajuts públics, com el frau del dièsel. Tots els estudis que comparen l’ocupació generada segons la forma de mobilitat conclouen que la mobilitat sostenible (ús racional del vehicle privat amb flotes compartides i transport públic) genera el doble de llocs de treball que l’automoció per persona-quilòmetre. Així doncs… perquè no fem un canvi? L’explicació és complexa, però es pot reduir a inèrcies d’interessos econòmics per una banda, i la necessitat d’una administració més robusta financerament per l’altra: el transport públic genera menys costos externs que el vehicle privat, però està fortament subvencionat.\nQuè podem fer els joves? En primer lloc, no acceptar les herències en un món que volem canviar. A Catalunya existeixen nombroses associacions que treballen per canviar la dependència de l’automòbil sense renunciar al dret de la mobilitat. Hi teniu moltes causes nobles per les quals lluitar. Feu-vos socis de la PTP (www.transportpublic.org) o entitats defensores del vianant i la bicicleta, informeu-vos de les accions de la Plataforma per la Qualitat de l’Aire o de Diagonal per a Tothom… El canvi està en marxa i les ciutats evolucionen. Avui ningú tornaria a posar cotxes al Portal de l’Àngel ni restituiria els aparcaments en superfície enlloc del Trambaix.\nRicard Riol Jurado\nPresident de l’associació per a la Promoció del Transport Públic @transportpublic\nTrencar amb la precarietat\nDemocràcia i Drets SocialsDrets socialsEconomiaResistències


Pimeco i Afedeco ofereixen 5.000 tiquets d'aparcament gratuïts als comerços de Palma - PimecoPimeco\n← Joan Mayol: “Palma no acaba en les Avingudes”\nColl: “Els palmesans han decidit que volen una ciutat viva” →\nLes patronals de comerç Pimeco i Afedeco ofereixen des del passat 27 de novembre 5.000 tiquets d’aparcament gratuïts per als clients dels comerços de Palma.\nEl president de Pimeco, Berat Coll, ha manifestat que “aquesta acció forma part de ‘Palma, tot un centre de diversió’, una iniciativa impulsada per ambdues patronals que té per objectiu la dinamització comercial de Palma”.\nColl ha explicat que “els ciutadans que realitzin les seves compres a un dels comerços adherits a la campanya podran rebre aquests tiquets gratuïts de pàrquing i també invitacions per a les atraccions instal·lades a Palma i per a la pista de gel del Parc de Ses Estacions”.\nEn la roda de premsa celebrada aquest divendres, Bernat Coll ha detallat que “Pimeco i Afedeco hem adquirit un total de 5.000 tiquets al SMAP a un preu reduït, en concret amb un 40% de descompte sobre el preu normal”.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Campanyes i etiquetada amb comerç, Dinamització, Mallorca, Palma, Pimeco. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Hoangho: SALVEMOS AL C.D.CASTELLÓN\nPublicat per hoangho a 11:01\nEl bou Atunero 14 d’abril de 2014 a les 11:28\n¿Per tant, si no ho entés malament, la metamorfosi albinegra començarà quan fitxem a Gregorio Samsa (en quina posició juga?), un futbolista surrealista que menja insectes el representant del qual (Kafka) vol comprar les accions, fer-se president del Castelló i de la Diputació amb 20.000 firmes que l'avalen? Misser Hoangho, els caps de setmana no em cauen gens bé últimament, muuuuuuuuuu...\nhoangho 14 d’abril de 2014 a les 17:50\nqualsevol cosa és factible ara mateix al pobre CD Castelló... ara bé, per ahí em diu un ex-ultra de Torre q mereixes "targeta roja i expulsió".\nL´únic Gregorio q conec és Goyo Benito, el PEPE dels cromos. No crec que fora tan violent... i jo que pensava que anava vosté a mostrar el seu carnet de BOU temporada 80-81 ZONA BROSSA PEU TORRE...\nMUUUU (GRÀCIES PEL COMENTARI ALBINEGRE DE TOTES FORMES)\nJuanmi 14 d’abril de 2014 a les 16:06\nCastelló endavant ! Pot ser lliure d'aprofitats i especulars arriben a un club esportiu com al seu inici.\nhoangho 14 d’abril de 2014 a les 17:55\nIgualment ! Difícil serà rependre el vol, però no ens rendim. L han espoliat, i els culpables ho tenen cada dia més xungo, gràcies a SENTIMIENTO ALBINEGRO. Encara n hi ha per ahí qui els critique. Com deia la Bombi aquella: ¿por qué será?\ngràcies i PPO, Juanmi.\nPapa Cangrejo 22 d’abril de 2014 a les 15:20\nCuanta historia a punto de perderse :(\nhoangho 22 d’abril de 2014 a les 23:06\nEsperemos que no "se pierda"... en todo caso la historia ahí quedará. Difícil solución, cierto, pero no estamos muertos. NO NOS RINDAMOS.


Nat Cat 27/07/2019 13:29\n>>>>Et deixo el post que van penjar fa mesos perquè et facis una idea del nivell de nacional catalana i OK plata. Si fos com tu dius, no hi hauria tants equips de Nacional Catalana, que hagin pujat després a OK lliga. Costa molt més la Nacional Catalana que l'OK plata. Quants equips de Nacional Catalana que han pujat a OK plata, han descendit per mèrtis esportius, no venent la plaça?\n>>>>Repassant l'històric de Nacional Catalana de l'Okcat.cat he vist una dada curiosa.\n>>>>Almenys, des de la temporada 2007-2008, més enrere no es troben dades per internet, els equips que han pujat de Nacional Catalana o Nacional Espanyola (Ara OK Planta), en poc temps, com màxim 6 anys després, han tastat a OK lliga. La majoria entre 2 i 4 anys.\n>>>>Vendrell Ascens Nac Esp 2007-2008, Ascens OK lliga 2009-2010 (2 anys)\n>>>>Calafell Ascens Nac Esp 2008-2009, Ascens OK lliga 2010-2011 (2 anys)\n>>>>Vila- Seca Ascens Nac Esp 2009-2010,\n>>>>Manlleu Ascens Nac Esp 2010-2011, Ascens OK lliga 2013-2014 (3 anys)\n>>>>FC Barcelona Ascens Nac Esp 2011-2012, Ascens OK lliga 2015-2016 (4 anys)\n>>>>Sant Cugat Ascens Nac Esp 2011-2012, Ascens OK lliga 2017-2018 (6 anys)\n>>>>Arenys de Munt Ascens Nac Esp 2012-2013, Ascens OK lliga 2016-2017 (4 anys)\n>>>>Caldes Ascens Nac Esp 2013-2014, Ascens OK lliga 2014-2015 (1 any)\n>>>>Girona Ascens Nac Esp 2014-2015, Ascens OK lliga 2015-2016 (1 any)\n>>>>Palafrugell Ascens Nac Esp 2014-2015, Ascens OK lliga 2016-2017 (2 anys)\n>>>>Alpicat Ascens Nac Esp 2015-2016,\n>>>>Taradell Ascens Nac Esp 2016-2017, Ascens OK lliga 2018-2019 (2 anys)\n>>>>També hi hagut equips com Sitges i Monjos que també va estar poc temps a Nacional Espanyola després de pujar de Nacional Catalana.\n>>>>El FC Barcelona B no ha pujat a OK lliga, però va acabar la Nacional Espanyola en posicions d'ascens a OK lliga (com si hagués pujat)\n>>>>okcat.cat i Fecapa, pengeu més classificacions històriques, si us plau!!!! La fecapa les tenia, però les van treue!!! Molt malament.\n>>>Amb això no sé pas que vols dir, estadísticament no vol dir res, hauries d'afegir tots els equips de nacional catalana que pujant a ok plata (nacional española) mai van arribar a OK lliga\n>>>de veritat, queixa't del nivell dels equips no catalans si vols, per mi ho fas des del desconeixement profund, però deixa ja de dir bajanades com que el nivell de la Nacional catalana és superior al OK plata, de veritat..\n>>Crec que no m'estàs entenent. Em quexio, precisament, del nivell dels equips no catalans. El nivell dels equips catalans el sé perfectament. El nivell dels equips no catalans, com que és com un Nacional Catalana, fan baixar el nivell de la categoria. I que un Nacional Catalana, de mitja taula en amunt, si ara el posem en aquesta ok lliga plata, es podria salvar perfectament perquè tindrà més nivell que un no català. I veurem els resultats i comprovarem qui té raó! I al final de la temporada ho comentem i ho valorem si vols.\n>>I el que volia dir amb la segona part del post, és que des de fa més de deu anys, els equips que pugen de Nacional Catalana, no només es mantenen sense problemes, perquè abans baixen els no catalans, que fins tot, en un curt període de temps pugen a OK lliga. Del que hagi passat més endarrere, sé que hi ha equips com el Lloret i Vilanova que van pujar de Nacional Catalana i Nacional Espanyola i al cap de tres anys van pujar a OK lliga. També hi ha d'altres equips com el Taradell o el Mollet que hi van baixar, o el Cambrils, el Manresa, l'Arenys, el Piera, el Flix... Però estic parlant dels anys 90 i principis del 2.000.\n>>Ara en aquesta última dècada del 2008 al 2018, quin equip que ha pujat a Nacional Espanyola de Nacional Catalana, no ha trepitjat OK lliga. El Vila-Seca i per problemes econòmics. En saps algun més?\n>t'entenc perfectament i estic molt en d`esacord amb tu\n>.- ok plata té molt més nivell que nacional catalana\n>.- vas molt equivocat, compares federacions amb centenars de clubs amb federacions amb poques desenes...estadisticament aquest element de la mostra invalida qualsevol comparativa de dades.\n>.- malgrat tot, cerceda, asturhockey, alcoi, alcobendas aquests darrers 10 anys són exemples d'equips ok lliga sense jugar a nacional catalana.\n>.- tu ets una mostra clara de mentalitat carrinclona i petita en el món del hoquei a Catalunya. ets d'aquells que encara no ha entès que es preferible un Burguillos (no és un bon exemple de gestió) o un Jolaseta (si és un bon exemple de gestió) siguin a ok plata abans de tenir el 19è 20è o 21è equip català...aquests a competir a una bona nacional catalana i punto....\n>tant de bo, els equips gallecs, asturians i madrilenys es consolidin a ok plata i es facin competitius.\n>jo deixo la xerrada aquí,\n>La veritat no em sembla gens constructiu dir que nacional catalana té més nivell que ok plata. d'entrada és un insult als equips catalans d'ok plata i em sembla un menyspreu als equips no catalans\nEl temps dirà. Veurem que passa i al final de temporada reprenem la conversa, si vols. I en cap cas, he dit que els equips catalans ok plata siguin pitjors que un nacional catalana. Dic els equips no catalans. I les estadístiques parlen per si soles. Sí hi ha excepcions com el Cerceda, que ja no hi és, l'Asturhockey, que ja no hi és. Alcobendas, que tenen diners, Alcoi que fan una feina brutal. Però veurem. Jo crec que hi haurà dos nivells clarament diferenciats i perjudicarà a la competició. Però vaja, jo promouria l'hoquei a la resta de l'estat d'una altra manera. Temps al temps.\n» Re: Ok lliga plata « - Nat Cat - 27/07/2019 13:29\n>>>> >>>>>Et deixo el post que van penjar fa mesos perquè et facis una idea del nivell de nacional catalana i OK plata. Si fos com tu dius, no hi hauria tants equips de Nacional Catalana, que hagin pujat després a OK lliga. Costa molt més la Nacional Catalana que l'OK plata. Quants equips de Nacional Catalana que han pujat a OK plata, han descendit per mèrtis esportius, no venent la plaça? >>>>> >>>>>Repassant l'històric de Nacional Catalana de l'Okcat.cat he vist una dada curiosa. >>>>> >>>>>Almenys, des de la temporada 2007-2008, més enrere no es troben dades per internet, els equips que han pujat de Nacional Catalana o Nacional Espanyola (Ara OK Planta), en poc temps, com màxim 6 anys després, han tastat a OK lliga. La majoria entre 2 i 4 anys. >>>>> >>>>>Vendrell Ascens Nac Esp 2007-2008, Ascens OK lliga 2009-2010 (2 anys) >>>>>Calafell Ascens Nac Esp 2008-2009, Ascens OK lliga 2010-2011 (2 anys) >>>>>Vila- Seca Ascens Nac Esp 2009-2010, >>>>>Manlleu Ascens Nac Esp 2010-2011, Ascens OK lliga 2013-2014 (3 anys) >>>>>FC Barcelona Ascens Nac Esp 2011-2012, Ascens OK lliga 2015-2016 (4 anys) >>>>>Sant Cugat Ascens Nac Esp 2011-2012, Ascens OK lliga 2017-2018 (6 anys) >>>>>Arenys de Munt Ascens Nac Esp 2012-2013, Ascens OK lliga 2016-2017 (4 anys) >>>>>Caldes Ascens Nac Esp 2013-2014, Ascens OK lliga 2014-2015 (1 any) >>>>>Girona Ascens Nac Esp 2014-2015, Ascens OK lliga 2015-2016 (1 any) >>>>>Palafrugell Ascens Nac Esp 2014-2015, Ascens OK lliga 2016-2017 (2 anys) >>>>>Alpicat Ascens Nac Esp 2015-2016, >>>>>Taradell Ascens Nac Esp 2016-2017, Ascens OK lliga 2018-2019 (2 anys) >>>>>També hi hagut equips com Sitges i Monjos que també va estar poc temps a Nacional Espanyola després de pujar de Nacional Catalana. >>>>>El FC Barcelona B no ha pujat a OK lliga, però va acabar la Nacional Espanyola en posicions d'ascens a OK lliga (com si hagués pujat) >>>>> >>>>>okcat.cat i Fecapa, pengeu més classificacions històriques, si us plau!!!! La fecapa les tenia, però les van treue!!! Molt malament. >>>> >>>> >>>>Amb això no sé pas que vols dir, estadísticament no vol dir res, hauries d'afegir tots els equips de nacional catalana que pujant a ok plata (nacional española) mai van arribar a OK lliga >>>> >>>>de veritat, queixa't del nivell dels equips no catalans si vols, per mi ho fas des del desconeixement profund, però deixa ja de dir bajanades com que el nivell de la Nacional catalana és superior al OK plata, de veritat.. >>>> >>>Crec que no m'estàs entenent. Em quexio, precisament, del nivell dels equips no catalans. El nivell dels equips catalans el sé perfectament. El nivell dels equips no catalans, com que és com un Nacional Catalana, fan baixar el nivell de la categoria. I que un Nacional Catalana, de mitja taula en amunt, si ara el posem en aquesta ok lliga plata, es podria salvar perfectament perquè tindrà més nivell que un no català. I veurem els resultats i comprovarem qui té raó! I al final de la temporada ho comentem i ho valorem si vols. >>> >>>I el que volia dir amb la segona part del post, és que des de fa més de deu anys, els equips que pugen de Nacional Catalana, no només es mantenen sense problemes, perquè abans baixen els no catalans, que fins tot, en un curt període de temps pugen a OK lliga. Del que hagi passat més endarrere, sé que hi ha equips com el Lloret i Vilanova que van pujar de Nacional Catalana i Nacional Espanyola i al cap de tres anys van pujar a OK lliga. També hi ha d'altres equips com el Taradell o el Mollet que hi van baixar, o el Cambrils, el Manresa, l'Arenys, el Piera, el Flix... Però estic parlant dels anys 90 i principis del 2.000. >>> >>>Ara en aquesta última dècada del 2008 al 2018, quin equip que ha pujat a Nacional Espanyola de Nacional Catalana, no ha trepitjat OK lliga. El Vila-Seca i per problemes econòmics. En saps algun més? >> >>t'entenc perfectament i estic molt en d`esacord amb tu >> >>.- ok plata té molt més nivell que nacional catalana >> >>.- vas molt equivocat, compares federacions amb centenars de clubs amb federacions amb poques desenes...estadisticament aquest element de la mostra invalida qualsevol comparativa de dades. >> >>.- malgrat tot, cerceda, asturhockey, alcoi, alcobendas aquests darrers 10 anys són exemples d'equips ok lliga sense jugar a nacional catalana. >> >>.- tu ets una mostra clara de mentalitat carrinclona i petita en el món del hoquei a Catalunya. ets d'aquells que encara no ha entès que es preferible un Burguillos (no és un bon exemple de gestió) o un Jolaseta (si és un bon exemple de gestió) siguin a ok plata abans de tenir el 19è 20è o 21è equip català...aquests a competir a una bona nacional catalana i punto.... >> >>tant de bo, els equips gallecs, asturians i madrilenys es consolidin a ok plata i es facin competitius. >> >>jo deixo la xerrada aquí, >> >>La veritat no em sembla gens constructiu dir que nacional catalana té més nivell que ok plata. d'entrada és un insult als equips catalans d'ok plata i em sembla un menyspreu als equips no catalans >> >>apa, salut >> >El temps dirà. Veurem que passa i al final de temporada reprenem la conversa, si vols. I en cap cas, he dit que els equips catalans ok plata siguin pitjors que un nacional catalana. Dic els equips no catalans. I les estadístiques parlen per si soles. Sí hi ha excepcions com el Cerceda, que ja no hi és, l'Asturhockey, que ja no hi és. Alcobendas, que tenen diners, Alcoi que fan una feina brutal. Però veurem. Jo crec que hi haurà dos nivells clarament diferenciats i perjudicarà a la competició. Però vaja, jo promouria l'hoquei a la resta de l'estat d'una altra manera. Temps al temps. >>


Gravíssima amenaça de Ciutadans als mestres catalans - XCatalunya.cat\nGravíssima amenaça de Ciutadans als mestres catalans\nCiutadans, als mestres: “No hi haurà prou llistes separatistes per tots els que es quedin sense feina per incomplir sentències”\nEl president del grup parlamentari de Cs, Carlos Carrizosa, ha avisat aquest dissabte a mestres i directors d’escoles i instituts que si incompleixen la sentència del 25% de castellà poden ser inhabilitats i quedar-se sense feina. “Hem d’advertir i recordar als funcionaris públics, també als directors d’institut, que es deuen al compliment de les lleis.\nNo hi hauria prou llistes independentistes per a tots els que es quedin sense feina per incomplir la sentència si són inhabilitats”, ha dit. Carrizosa s’ha referit explícitament al cas del director d’un institut de Manresa que s’ha remès a les instruccions d’Educació per no aplicar el 25%. “És intolerable”, ha afirmat. “Suposo que espera unir-se a una llista separatista quan hagi de deixar la feina si persisteix en vulnerar els drets dels alumnes i pares de l’institut”, ha dit Carrizosa sobre aquest director.\nTags: Ciutadans, mestres


Op De Koule Voerendaal Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTermaar, Voerendaal, Països Baixos - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Op De Koule\nConvenientment situat a Klimmen, Op De Koule és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nOp De Koule ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions de barbacoa.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Op De Koule.


Viatges a Laos: Seguint les aigües del Mekong\nInici Àsia\tLaos\tSeguint les aigües del Mekong\nBarca, Minivan, Turisme\nLaos és potser el més enigmàtic dels països del sud-est asiàtic, el menys desenvolupat i possiblement el més aïllat. Després de romandre tancat i aliè a la resta del món durant més d'una dècada, Laos es troba, avui en dia, en un moment estable que permet el viatger endinsar-s'hi per conèixer el que molts qualifiquen com l'estrella del sud-est asiàtic.\nLa ruta "Seguint les Aigües del Mekong", de Terres Llunyanes, ens porta a conèixer des de les terres fèrtils banyades pel conegut riu, a la zona més muntanyosa i les ciutats principals. Un viatge a Laos és un viatge a un país per descobrir, d'aigües abundants, cels meravellosos i gent entranyables.\nItinerari Seguint les aigües del Mekong\nSortida de la nostra ciutat d’origen en vol internacional amb destinació a Luang Prabang.\nArribada a destí. Recepció a l’aeroport per part de l’equip Terres (guia i conductor) i trasllat a l’hotel. Luang Prabang és potser la ciutat més ben conservada del sud-est d’Àsia. La tranquil·litat i l’encant d’aquesta ciutat la converteixen en un dels llocs més emblemàtics per visitar a Laos. Resta del dia lliure per explorar. Nit a Luang Prabang.\nLuang Prabang - Nong Khiew - Muang Ngoi\nDesprés d’esmorzar, trasllat per carretera a Nong Khiew amb breu parada a l’encreuament de Pak Mong. Arribada a Nong Khiew, on prendrem una barca per a remuntar el riu Nam Ou fins al poblat de Sop Djem, enclavat en un paisatge realment espectacular. Visita del lloc i retorn amb vaixell a Muang Ngoi. Temps lliure per a dinar. A la tarda farem una petita caminada fins a la cova de Tam Khang que va servir de refugi als habitants del lloc en els bombardejos dels anys 70. Ascendirem la muntanya fins al lloc conegut com “view point” per a obtenir una bona panoràmica de la zona. Retorn a l’hotel i allotjament.\nMuang Ngoi - Nong Khiew - Coves Pak Ou - Luang Prabang\nEsmorzarem d’hora per embarcar en barca i navegarem el riu Nam Ou fins a Nong Khiew, on ens estaran esperant els cotxes per a portar-nos a les coves de Pak Ou. Aquestes estan siutades a la vora del riu Mekong, molt conegudes a la zona, on trobarem en el seu interior, Budes de diverses grandàries, la majoria són miniatures deixades pels pelegrins que passen per la zona. Temps lliure pel dinar. Després de la nostra visita, tornada cap a la ciutat de Luang Prabang. Arribada a l’hotel.\nDesprés d’esmorzar, descobrirem aquesta antiga capital real amb els seus monuments religiosos i sagrats, com ara: Wat Xieng Thong, el temple més gran i més magnífic de la ciutat real, Wat May amb les seves belles portes tallades, Wat Sibounheuang sent un dels més bonics de la ciutat, Wat sop\nSickharam, Wat Sene, Wat Sensoukaram o Wat Haw Pha Bang, conegut com a Temple Real que va ser creat per a albergar la imatge de Buda més sagrada de Laos. Temps lliure per a dinar i agafar forces per a seguir a la tarda amb les nostres visites. Aquesta vegada visitarem Wat Wisunarat, sent el més antic de la ciutat que va servir de museu d’arts religioses. Seguirem cap a Wat Aham i ascendirem a la Muntanya Phousy, que significa “muntanya sagrada”, on podrem gaudir d’unes espectaculars vistes de la ciutat banyada pels colors del capvespre.\nLuang Prabang (Senderisme / caiac)\nDesprés d’esmorzar, prendrem el cotxe durant uns 30 minuts fins a arribar a l’embarcador. Creuarem amb barca el riu Nam Khane per a arribar a Baan Sua Dala, poblat on podrem conèixer tres minories locals, els Lao, els Kmu i els Hmong. Des d’allí iniciarem el trekking, primer per un camí ample, que poc a poc s’anirà transformant en una petita sendera. Podrem gaudir d’un paisatge espectacular, envoltat de boscos de teka fins a arribar al poblat Baan Muai Fai, de l’ètnia Kmu, on farem una parada per a descobrir la seva forma de vida i costums. Seguirem la nostra caminada per senderes, fins a arribar a la tercera trencada Tad Sae. Es tracta de 3 trams de cascada d’aigües turqueses. Recomanem gaudir d’un bany relaxat en plena naturalesa. Esmorzar en restaurant local. A la tarda, explorarem la zona en un passeig en kayak d’unes dues hores, descendint per les tranquil·les aigües del riu Nam Khane, fins a arribar al punt de trobada, on ens esperarà el nostre xofer per a portar-nos de retorn a l’hotel. Allotjament.\nLuang Prabang - Cascades Khouang Si - Muntanya Phoussy - Luang Prabang\nAvui matinarem per a assistir a les donacions matutines dels monjos. Veurem desplaçar-se, com tots els matins, monjos amb túniques color safrà dels molts temples de Luang Prabang en llargues processons silencioses, a la recerca de veritables ofrenes. Respectar-los, mirar-los en silenci i abstenir-se d’interrompre el seu treball. Seguidament, visitarem el mercat de fruites i verdures fresques, on els locals es dirigeixen molt d’hora per a fer les seves compres. Tornada l’hotel per a dinar i després trasllat per carretera fins a les cascades de Khouang Si, on trobarem cataractes de blau turquesa de fins a 60 metres d’altura. Tindrem temps lliure per a donar-nos un merescut bany i gaudir d’aquest paisatge natural. Tornada cap a la ciutat i trasllat al nostre allotjament. A la tarda, visita al Palau Real, Museu Nacional i ascens a la Muntanya Phoussy, on podrem contemplar un espectacular vesprejar. Acabarem el dia visitant el seu ambientat mercat nocturn. Allotjament.\nSortida per carretera fins a Vang Vieng. Recorrerem part de la famosa carretera número 13 i la nova carretera número 4. Ambdues discorren entre altes muntanyes que recorren Laos de nord a sud i ofereixen un paisatge realment espectacular. Arribada a l’hotel. Resta de la tarda lliure. Allotjament.\nDesprés d’esmorzar, realitzarem un passeig amb barca per les aigües del riu Nam Song, on gaudirem del paisatge de muntanyes, camps d’arròs, llacunes misterioses d’aigües turqueses i coves amagades com la de Tham Chang, que va ser refugi dels locals durant la guerra civil. Un lloc envoltat d’un entorn màgic, carregat de gran història per als locals. Continuarem el nostre viatge per carretera fins a arribar a Vientiane. Trasllat al nostre hotel i resta del dia lliure.\nAvui dedicarem el dia a visitar la ciutat de Vientiane, descobrirem llocs com That Louang (gran estupa budista recoberta d’or), Patuxai (l’arc del triomf de la ciutat de Vietniane, que significa “Porta de la Victòria”), What Pra Keo (antic temple que alberga al buda Esmeralda) i el temple budista de Wat Sisaket. Ens endinsarem en el seu mercat local i l’espectacular mercat nocturn en la façana fluvial. Temps lliure durant les visites per a dinar. A la tarda, realitzarem una visita al Buda Park, on trobarem més de 200 estàtues Hinduistes i Budistes de tota mena de grandàries. Després de la visita torno a l’hotel. Passarem la nit a Vientiane.\nVientiane - Pakse - Khong Island\nTrasllat a l’aeroport per agafar el vol a Pakse. Arribada i recepció pel nostre xofer guia. La nostra primera visita serà el Temple de What Phou, un dels temples més importants del sud-est asiàtic, format per antigues ruïnes de temples hindús khmer, declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco. Un lloc màgic envoltat d’un intensa zona boscosa i barays (embassaments d’aigua) que van ser utilitzats pels Jemeres per a potenciar la seva intensa agricultura. Després de la visita, continuarem fins a Si Pa Doni, conegut com el “País de les Quatre Mil Illes”, un recés de pau, banyat per les aigües del Mekong, fent una frontera natural amb el país veí, Cambodja. Temps lliure durant la ruta per a dinar. Arribada a l’hotel i allotjament.\nEsmorzar i sortida per a prendre una embarcació cap a l’illa de Done Khone (2h de viatge). A la nostra arribada ens trobarem davant les cascades de Lippi, el corredor del diable, impressionant frontera natural que divideix Laos amb Cambodja. Visitarem l’antiga àrea colonial francesa on es troba l’única via de ferrocarril a Laos, de 6km. Construït en l’època colonial pels francesos, al segle XIX, i posteriorment abandonat. Retorn al nostre vehicle per a dirigir-nos per carretera a l’última visita del dia, les cascades Khon Phapheng, la cataracta més gran del sud-est asiàtic, també dita la Niàgara d’Àsia. Retorn a Khong Island.\nKhong Island - Plateau des Baulovents - Pakse\nAl matí, trasllat per carretera a Pakse. Durant el viatge, realitzarem una parada per a visitar un dels llocs més emblemàtics de Laos, el “Plateau donis Baulovents”, on trobarem les plantacions de te i cafè més riques i abundants del país. Un màgic lloc adornat d’espectaculars trencades com Tad Fan, sent la més alta de Laos i on a més, podrem interactuar amb autèntiques ètnies locals. A la tarda arribada a l’hotel en Pakse.\nPakse - Ciutat d'origen\nDesprés d’esmorzar, temps lliure fins l’hora indicada per a traslladar-nos a l’aeroport i prendre el vol de tornada a la nostra ciutat d’origen.\nDates de sortida Seguint les aigües del Mekong\nDiàries a partir de dos viatgers.


Casa De Colores Apartments - Smolenskin 3 Tel Aviv Israel - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nTé alguna pregunta per a Casa De Colores Apartments - Smolenskin 3?\nMés informació sobre Casa De Colores Apartments - Smolenskin 3\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Tel Aviv, no busqui més enllà de Casa De Colores Apartments - Smolenskin 3. Situat només a 1.7 km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Tel Aviv. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Entri en una de les 1 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, calefacció. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Casa De Colores Apartments - Smolenskin 3 la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Tel Aviv.


feminisme, sostre de vidre, Blanquerna, ONA Pau Claris ~ Ona Llibres\nInici ~ Agenda ~ El sostre de vidre en el sector cultural\nEl sostre de vidre en el sector cultural\n10 anys del Màster en Producció i Comunicació Cultural FCRI Blanquerna\nAquest acte s'emmarca en la celebració dels deu anys i les onze primeres promocions del Màster Universitari en Producció i Comunicació Cultural de la Facultat. Al llarg d'aquestes onze edicions s'han format més de cent cinquanta professionals de la producció i la comunicació cultural, dels quals una amplíssima majoria han estat dones. El sostre de vidre és un dels principals problemes en el procés de professionalització de les dones en el sector cultural i és per aquest motiu que s'organitza aquest debat.\nLes alumnes de la promoció 2021/22 han fet un ampli estudi en relació al sostre de vidre que es presentarà aquest dissabte a ONA Pau Claris.\nTot i que el sector té una àmplia presència de dones professionals, només un 22% són directives. El 72% de les professionals consultades manifesten que en algun moment han patit el sostre de vidre i el 87% dels homes admet la falta de reconeixement professional de les dones. Dels 15 equipaments d'art contemporani que hi ha a Barcelona només quatre estan dirigits per dones.\n11.30h. Salutació i benvinguda. A càrrec de la Dra. Judith Colell, vice-degana d'Empresa de la Facultat i del Dr. Lluís Anyó, director acadèmic del Màster\n11.45h. Presentació de l'informe sobre el sostre de vidre a càrrec de les alumnes de l'edició 2021/22.\nPresentació de la campanya de sensibilització "Si el sostre és de vidre pot trencar-se"\n12.15h. Debat sobre el sostre de vidre. Participants:\nDra. Judith Colell, directora i guionista de cinema, presidenta de l'Acadèmia de Cinema Català i vice-degana d'empresa de la Facultat\nIolanda Batallé, editora, escriptora i directora de la llibreria Ona. Autora del llibre "Atreveix-te a fer les coses a la teva manera, la revolució del lideratge de les dones"\nAdriana Alcover, responsable de comunicació de l'Associació de Sales Alternatives de Catalunya, (ASAC) i ex alumna del Màster en Producció i Comunicació Cultural.\nDra. Magda Polo, professora d'Història de l'Art de la Universitat de Barcelona i iniciadora del projecte ME TOO a les universitats.\nMarc Roig, director del Màster en Producció i Comunicació Cultural i autor del llibre "Barcelona, cultura sense capital".\nModeradora: Verònica Israel, coordinadora i ex alumna del Màster en Producció i Comunicació Cultural