... i escaig : acta notarial\nsemblaria que en una societat corrupta i vigilada com és la nostra, les comissaries de policia serveixen per a poc; ho escric, però no m'ho acabo de creure: malgrat tot, fan feina de notaris, a cost zero\nperquè allà els ciutadans deixem constància de la versió dels fets, la versió que ens ha de salvar de qualsevol intent de manipulació de la vida privada\nprivada vol dir que és única i exclusivament de cadascú i de ningú més\nPublicat per matilde nuri i espona a 7:58\nEtiquetes de comentaris: res\nHola, Mati, i ben retrobada.\nJa em funciona Internet i m'aniré posant al dia, perquè enyorava aquest entorn amic que tant em conforta.\nEspero que tinguis una bona tardor, que s'acosta el temps de les converses de color d'ambre, quan la llum madura al capvespre.\n2 d’octubre de 2016 a les 19:04\nOlga Xirinacs, bon dia\na començaments d'octubre, quan ja entra la tardor, la millor època de l'any per a mi, estic a punt per a 'converses de color d'ambre', ve molt de gust\nGRÀCIES, i en aquesta abraçada, t'abraço\n3 d’octubre de 2016 a les 9:31\nGAL mediàtic o informatiu\nqui és el joker?\n'el columpio de Boger'\nahir, a Balaguer, el falconer\nNo sé jugar amb màscares, de M. Ângels Anglada


Gerda Taro podria ser l'autora de la foto ‘Mort d'un milicià'\nInici Temes Actualitat Gerda Taro podria ser l'autora de la foto ‘Mort d'un milicià'\nNoves hipòtesis sobre una de les fotografies més controvertides de la Guerra Civil, atribuïda a Robert Capa\n'Mort d'un milicià' - Robert Capa\nSegurament, ‘Mort d'un milicià' és una de les fotografies de guerra que més preguntes ha despertat. On va ser realitzada? Va ser un acte de guerra real, o una recreació? I, finalment, qui la va fer? Fins ara s'havia cregut —sense poder-ho comprovar amb absoluta certesa— que el reporter hongarès Endre Friedmann, conegut amb els pseudònim de Robert Capa, era l'autor de la foto. Feta l'agost de 1936 a la Sierra del Espejo, a Còrdova, pocs dies després de l'esclat de la Guerra Civil, la instantània retrata la mort d'un milicià republicà quan emprèn una carrera contra les línies franquistes. Però, i si la fotografia fos obra de Gerda Taro, la parella de Capa?\nAquesta és la hipòtesi amb la qual treballa l'historiador Fernando Penco. La idea no és nova, però Penco assegura que ha trobat indicis que ajudarien a sustentar la teoria. En primer lloc cal tenir en compte que Robert Capa com a tal mai no va existir, perquè es tracta d'un pseudònim. De fet, Endre Friedmann i Gerda Taro van creure que amb aquest pseudònim vendrien millor les seves fotografies: la signatura de Robert Capa seria més ben acceptada que els noms d'una jueva alemanya i un jueu hongarès, apàtrides i antifeixistes. I és per aquest motiu que durant la Guerra Civil la signatura de Capa va aparèixer indistintament en fotos de l'un i de l'altre, fins que al juliol de 1937 Taro va morir en la batalla de Brunete atropellada per un tanc. Només a partir de llavors el pseudònim de Capa correspondria en exclusiva a Endre Friedmann.\nFernando Penco basa la seva hipòtesi en un assaig publicat fa poc per l'historiador japonès Eijiro Yoshioka. L'investigador nipó no qüestiona l'autoria de Capa, però reconeix alguna cosa que per a Penco és fonamental: la foto del milicià es va prendre amb una càmera Reflex Korelle —amb un format de 6 x 6—, l'aparell que segons la historiadora Irme Shaber solia usar la fotògrafa entre agost i setembre de 1936. Endre Friedmann, en canvi, utilitzava habitualment una Leica de 35 mm. "De moment, només es tracta d'una hipòtesi. No puc dir que ‘Mort d'un milicià' sigui una foto de Gerda Taro, però sí que puc assenyalar indicis que ens porten a pensar-ho i que hem de seguir investigant", ha explicat Fernando Penco.\n"Volia oferir una visió insòlita de la Guerra Civil"


Senderisme a la vall d’Hortmoier i l’estret d’Escales, a l’Alta Garrotxa\nAquesta excursió ens permetrà conèixer l’estret d’Escales, excavat per la força de l’aigua de la riera de Beget, i la bonica vall d’Hortmoier. Visitarem l’ermita romànica de Sant Miquel d'Hortmoier i coneixerem els roures del Rei i el per què de la seva història. Caminarem per antics camins de bandolers, fugitius i traginers, i passarem per llocs singulars i plens d’història com el pas dels Lliberals. L’itinerari guiat ens permetrà descobrir feréstegues raconades esculpides per l’aigua i amagades pel frondós bosc mediterrani. Durant l’excursió coneixerem el per què a l’Alta Garrotxa li diuen la terra aspra, trencada i de mala petja.\nL’Alta Garrotxa és un complex conjunt muntanyós solcat per multitud de rieres i corrents d’aigua intermitent que han esculpit espectaculars engorjats de gran bellesa. La riera de Beget, menys coneguda i visitada que la riera de Sant Aniol, n’és un clar exemple. Aquest corrent intermitent d’aigua, en el seu descens per la vall d’Hortmoier cap a l’aiguabarreig amb la riera de Sant Aniol, ha modelat l’estret d’Escales, un pas entre abruptes parets calcàries d’imponent bellesa situat entre la serra de Bestracà i la cresta del Ferran.\nL’estret d’Escales i el pas dels Lliberals\nLa vall d’Hortmoier i les cingleres de l’Alta Garrotxa\nDesnivell: +/- 360 m\nAltitud màxima: 410m\nDificultat tècnica: terreny complicat, creuament de rius sense pont i exposició al buit. Tot i que la major part del camí passa per camins amples i de bon trepitjar, hi ha algun tram de sender estret on caldrà estar atents, ja que el camí passa pel costat de les cingleres.\nHora i punt de trobada: 9:30h a Oix (aparcament a l'entrada)\nHora i lloc de finalització: 15:30h al punt d'inici de la ruta\nNúmero de participants: mínim 4 - màxim 12\n30€/persona (inclou planificació de la ruta, guiatge, IVA i assegurança d'accidents)


Inici > Activitats i tallers > Activitats AlumniUV > Presentació\nEl programa Alumni UV ha estat pensat per fer present la Universitat de València a la ciutat, fora de les aules i dels laboratoris. Amb aquesta finalitat, s’adreça a totes aquelles persones majors d’edat que volen continuar formant part de la Universitat de València, beneficiant-se d’un tracte preferent amb descomptes en una gran varietat de serveis i rebent tota la informació sobre l’oferta cultural que ofereix la institució.\nHi ha diferents tipus d'activitats i en totes té cabuda el públic en general, encara que no forme part del col·lectiu. S'hauran de consultar les condicions de participació en aquest cas.\nEl programa Alumni UV compta amb dos tipus d’activitats: les pròpies i les organitzades per tercers.\nSón aquelles que naixen des del propi col·lectiu i que compta be amb la participació activa dels Alumni que hi formen part be amb la col·laboració d'altres organismes o departaments de la Universitat de València.\nLes activitats del programa Alumni UV estan dirigides a persones majors d’edat, encara que en alguns casos podran acudir menors acompanyats de l'adult resposable.\nEl programa Alumni UV ofereix activitats vàries com conferències, tallers, excursions, xerrades, cursos, etc., que es desenvoluparan amb caràcter mensual entre els mesos de setembre i juny, en l’horari i lloc que es determine.\nEs recomana assistir a cadascuna de les activitats amb suficient antelació, a fi de complir els horaris previstos de les activitats concertades sense retards ni demores. Les activitats podran ser modificades i en aquest cas, es comunicaria amb una antelació suficient a la data prevista.\nActivitats organitzades per tercers\nSon aquelles organitzades per les empreses col·laboradores del col·lectiu. Es contracten directament amb les entitats i als seus llocs webs habilitats (Fil-per-Randa, Turiart, Caminart)\nEn aquestes activitats, s’accepten totes i cadascuna de les condicions generals que les entitats especifiquen als seus webs i el col·lectiu AlumniUV no té cap responsabilitat respecte de les activitats organitzades per altres entitats.


Comprar Mas Plantadeta Roble 2017 | Preu i opinions a Uvinum\n11,84€ + 4,95€ Enviament (3 - 4 díes)\n71,04€ + 4,95€ Enviament (3 - 4 díes)\n142,08€ + 9,95€ Enviament (3 - 4 díes)\nNOTA DE TAST: Vista: groc amb reflexos verdosos. Nas: aromes florals i de fruites tropicals, amb un toc especiat. Boca: una entrada fàcil i una evolució completa. DENOMINACIÓ D'ORIGEN: Priorat. VINYA: Nom: Finca Plantadeta. Entre 300 i 500 metres d'altitud. Sòl: barreja d'argila vermella, calcària i llicorella. RAÏMS: Garnatxa Blanca. ELABORACIÓ: Verema manual en caixes de 15 quilograms. Derrapat amb màquina petita immediatament a l'arribar al celler. Premsat molt suau per obtenir el most flor, fermentació en dipòsits d'acer inoxidable amb camisa de fred. A meitat de la fermentació, pas a bótes noves de roure francès per acabar la seva fermentació fent battonages periòdics. TEMPERATURA DE SERVEI RECOMANADA: 7-10ºC GRADUACIÓ ALCOHÒLICA: 13,5%\nFitxa tècnica · Mas Plantadeta Roble\n2018,\t2015,\t2014,\t2013 i\t2012\nSi et va agradar Mas Plantadeta Roble 2017, també pots gaudir de ...\nDescripció · Sabate\nNas: aromes florals i de fruites tropicals, amb un toc especiat.\nBoca: una entrada fàcil i una evolució completa.\nVINYA: Nom: Finca Plantadeta. Entre 300 i 500 metres d'altitud. Sòl: barreja d'argila vermella, calcària i llicorella.\nELABORACIÓ: Verema manual en caixes de 15 quilograms. Derrapat amb màquina petita immediatament a l'arribar al celler. Premsat molt suau per obtenir el most flor, fermentació en dipòsits d'acer inoxidable amb camisa de fred. A meitat de la fermentació, pas a bótes noves de roure francès per acabar la seva fermentació fent battonages periòdics.\nVeure totes les anyades del vi Mas Plantadeta Roble\nComprar Vi Sabate:\nPriorat (Vi Generós)\nCerques relacionades sobre Mas Plantadeta Roble 2017\nSi vols comprar Mas Plantadeta Roble 2017, a Uvinum trobaràs els millors preus de Vi negre Priorat.


La sobtada mort de Rita Barberá desencadena una gran tempesta política - Diari de Girona\nLa sobtada mort de Rita Barberá desencadena una gran tempesta política\nLa senadora perd la vida als 68 anys com a conseqüència d'un infart en un hotel de Madrid · El PP lamenta que hagi patit un «linxament» polític i mediàtic · Podem rebutja participar en un minut de silenci al Congrés\n24.11.2016 | 11:53\nEl perfil. La política de fort caràcter que tan bé va saber aprofitar el malestar social dels valencians per una suposada marginació dels governs socialistes, ha acabat els seus dies arraconada pel seu partit després que diversos escàndols relacionats amb la corrupció i la irrupció de noves forces la desallotgessin de l'alcaldia El perfil. La política de fort caràcter que tan bé va saber aprofitar el malestar social dels valencians per una suposada marginació dels governs socialistes, ha acabat els seus dies arraconada pel seu partit després que diversos escàndols relacionats amb la corrupció i la irrupció de noves forces la desallotgessin de l'alcaldia\nLa senadora i exalcaldessa de València Rita Barberá va morir en un hotel de Madrid com a conseqüència d'un infart, i el PP, amb Mariano Rajoy al capdavant, es va bolcar a elogiar la seva trajectòria, mentre que alguns dels seus dirigents van denunciar el «linxament» que va patir en els últims mesos, cosa que no va evitar que Units Podem rebutgés participar en un minut de silenci al Congrés, conducta que va ser fortament criticada per la majoria dels partits.\nA primera hora del matí, una germana de Barberá va trucar als serveis d'emergències de Madrid perquè acudissin a l'hotel Villa Real, situat a escassos metres del Congrés, per tal d'atendre la senadora. Durant més de mitja hora van intentar reanimar-la, però només van poder certificar la seva mort com a conseqüència d'un infart, tal com va confirmar hores després l'autòpsia a què va ser sotmès el cadàver de l'exalcaldessa valenciana a l'Institut Anatòmic Forense de Madrid.\nLa notícia de la seva mort es va conèixer escassos minuts abans que comencessin sengles sessions plenàries del Congrés i del Senat, cosa que va provocar una allau de reaccions per part de dirigents de tots els partits. A més, a les dues cambres es va guardar un minut de silenci, i els representants de Units Podem van decidir absentar-se del que hi va haver al Congrés en un gest que va ser recriminat per responsables de la resta de partits.\nL'última institució en què es va poder veure Barberá, de 68 anys, va ser dilluns passat al Tribunal Suprem, on va comparèixer per declarar per un possible blanqueig de diners vinculat a l'anomenat cas Imelsa, i va tornar a declarar-se innocent i a negar que existís una caixa B al PP valencià.\nEl comportament d'altres partits per aquest assumpte va ser recordat de forma contínua per molts dirigents del PP, que van considerar que Barberá no es mereixia aquest tracte. El portaveu del PP al Congrés, Rafael Hernando, va considerar que l´exalcaldessa de València va patir un «linxament» polític i mediàtic amb el qual es van traspassar «totes les fronteres». «No vull fer responsable a ningú, però crec que és bo que tots fem una profunda reflexió sobre tot i, especialment, sobre les exageracions a les que duem a vegades les acusacions polítiques», va afegir.\nTambé el ministre de Justícia, Rafael Catalá, va lamentar que patís «tanta crítica injustificada» i «tantes barbaritats» que creu que «cadascú tindrà sobre la seva consciència». El ministre d'Educació i portaveu del Govern, Íñigo Méndez de Vigo, va considerar que «alguns no es van portar bé» en els últims temps amb ella, però va afegir que era generosa i els hi haurà perdonat.\nLa crítica d´Aznar\nPer part seva, l´expresident José María Aznar va lamentar que Barberá hagi mort «havent estat exclosa del partit al qual va dedicar la seva vida», en referència al fet que el 14 de setembre passat abandonés el PP com a mostra d´entrega al partit i per no causar-li cap perjudici. Per a Aznar, la seva «empremta» com a alcaldessa de València és «inqüestionable», com creu que també ho és la seva figura al PP.\nEl funeral per Barberà s'oficiarà avui a la tarda a València, i la seva família va expressar el seu desig que se celebri en la intimitat, sense la presència d'institucions ni partits polítics. Durant la jornada, el portal de l'habitatge de València en el qual residia l'exalcaldessa es va convertir en un lloc d'homenatge improvisat al qual desenes dels seus seguidors polítics van portar flors i banderes.\nRita Barberá, una vida en «vermell alcaldessa». Espanya Internacional\nEL PP va enterrar rita barberá en vida. Espanya Internacional


La Generalitat preveu tancar el 2014 amb un dèficit del 2,2%, més del doble del fixat per Hisenda\nSi es compleix l'estimació del govern català, s'haurà trencat la dinàmica de reducció gradual del dèficit que el govern català va iniciar el 2011\n21/01/2015 - 22.56 Actualitzat 21/01/2015 - 23.37\nLa Generalitat fa aquesta estimació en el pla economicofinancer que va aprovar al desembre i que ja s'ha presentat a Madrid. (Foto: ACN)\nLa Generalitat estima que tancarà 2014 amb un dèficit de 4.407 milions d'euros, equivalent al 2,2% del PIB català. Això suposa el doble del permès pel Ministeri d'Hisenda. La Generalitat fa aquesta estimació en el pla economicofinancer que va aprovar al desembre i que ja s'ha presentat a Madrid.\nSi es compleix l'estimació del govern català, s'haurà trencat la dinàmica de reducció gradual del dèficit que el govern català va iniciar el 2011.\nQuan CiU va recuperar el poder, després de les eleccions de novembre del 2010, va denunciar que el tripartit li deixava unes finances malparades, i va estimar que aquell any el dèficit havia arribat fins al 4,53% del PIB. El govern d'Artur Mas va prendre possessió a final de desembre i, gràcies a una formula que combinava retallades de la despesa amb augment de la pressió fiscal, va reduir el dèficit al 4,12% del PIB el 2011, al 2,25% el 2012 i a l'1,95% el 2013. Aquests percentatges van incomplir, any rere any, els límits marcats pel govern espanyol.\nD'altra banda, la Generalitat ha sol·licitat formalment al Ministeri d'Hisenda la seva adhesió al Fons de Liquiditat Autonòmic (FLA) per a 2015 per un import de 9.460 milions d'euros.\nAquest any, la sol·licitud del govern català inclou també l'adhesió al denominat FLA social, un nou fons creat per finançar deutes de les comunitats amb els ens locals vinculats a convenis de despesa social anteriors a l'any 2015. En aquest cas, el departament preveu que l'import sol·licitat no serà superior a 308 milions d'euros.


Esport amb seny – Ara Llibres\nEtiquetes: Ciència, Coneixement, Medicina, Pràctic i Testimonis\nLes claus per practicar esport de manera sana i saludable i assolir totes les metes que et proposis.\nEmma Roca fa més de quinze anys que competeix al màxim nivell internacional en raids d’aventura, triatlons i maratons i en cadascuna d’aquestes disciplines ha après a posar a prova els seus límits físics i mentals per superar tots els reptes que s’ha plantejat. Des de la seva experiència personal, aquest llibre és un testimoni sensat d’allò que han de fer les persones que estimen l’exercici com a forma d’equilibri físic i mental. Escrit amb rigor científic i amb recomanacions pràctiques per aconseguir més seguretat, evitar lesions i assolir tots els objectius que et marquis.\nSi t’agrada fer esport i vols pujar de nivell, aquest llibre conté els millors consells d’entrenament i alimentació, i, a més, aprofundeix en aspectes fonamentals com l’esforç, la perseverança i la motivació. No ho dubtis: fer esport amb seny és guanyar en qualitat de vida.


La Col·lecció Civit d'art contemporani es mostrarà al Centre Cultural en els propers 5 anys - Canal Terrassa\nLa Col·lecció Civit d’art contemporani es mostrarà al Centre Cultural en els propers 5 anys\nLourdes SarrionData: 19/09/19\nAquesta obra de Jaume Pitarch s’anomena “Tournesols” (Gira-sols) i és un homenatge a la classe obrera. L’autor va aconseguir que el personal de neteja dels museus on hi ha quadres de Van Gogh li enviessin els seus estris. La peça no para de créixer i de renovar-se a mesura que hi arriben. I aquesta altra, “Mujeres” de Carmela García, simbolitza l’esclavatge del treball domèstic.\nSón dues de les peces de la Col·lecció Civit d’art contemporani que s’exposen al Centre Cultural. Les dues parts van arribar a un acord ara fa un any. L’equipament terrassenc és la residència, el dipòsit i l’arxiu de la important compilació i cada temporada durant 5 anys es programaran 3 exposicions per anar mostrant totes les obres.\nLes 3 primeres seleccions ja fa dies s’hi poden visitar: cartografies 1 i 2 (les dues primeres parts d’una trilogia que serveix de mapa o de guia de la recopilació); i The Last Supper de Damien Hirst. Aquest dijous, 19 de setembre, a dos quarts de 8 del vespre es farà l’acte de cloenda (una festa del’art amb música, dansa, performance i poesia) però les obres estaran exposades encara fins a mitjans d’octubre. En total, es poden veure 120 peces, de 86 artistes, de 22 països, de l’extensa col·lecció de Josep Maria Civit , sempre a la recerca de l’obra definitiva\nL’any que ve es tancarà la trilogia cartografia i començaran les exposicions monogràfiques: la primera, al novembre, dedicada a l’etapa americana de Xano Armenter.\nLa Generalitat havia d’ajudar a muntar exposicions itinerants de la col·lecció. Civit ha lamentat que aquesta col·laboració público-privada no s’hagi materialitzat finalment.\nL’ATM torna a denegar la zona 2 i insisteix que la T-Mobilitat solucionarà el greuge amb Sabadell


Els Aiguamolls de l’Empordà viu el pitjor i més llarg episodi de sequera en els últims anys - Benvinguts al Món Rural\nEls Aiguamolls de l’Empordà viu el pitjor i més llarg episodi de sequera en els últims anys\nEls episodis de sequeres són habituals en aquestes zones, però aquest any només hi han caigut 225 litres per metre quadrat, quan la mitjana sol ser d'entre 500 i 600 l/m2.\nUna de les zones dels Aiguamolls on hi queda aigua. Imatge publicada el 15 d'octubre del 2021. (Horitzontal)\nEl Parc Natural dels Aiguamolls de l’Empordà viu una de les pitjors sequeres dels últims anys. Sergi Romero, director del Parc Natural, descriu la situació com a greu, un dels episodis més llargs des dels principis dels anys 90. Els episodis de sequeres són habituals en aquestes zones, però aquest any només hi han caigut 225 litres per metre quadrat, quan la mitjana sol ser d’entre 500 i 600 l/m2. Això provoca que “l’ànima” de la reserva de les Llaunes i d’on s’extreu pràcticament tota l’aigua, el rec del Corredor, va buit. La situació ha provocat que moltes espècies d’aus s’hagin desplaçat cap a d’altres punts.\nEtiquetes: ACACanvi ClimàticParc Natural dels Aiguamolls de l'Empordàsequera\nLa Diputació de Barcelona comença la recuperació d'antigues pastures en Zones d'Actuació Prioritària (ZAP)


PETITS GRANS MÚSICS: de març 2021\nA PUNT PER LA PASQUA\nA una setmana de les vacances de Setmana Santa, us presento un joc amb ous.\nPer jugar-hi necessitem uns gots de plàstic i fer tres grups.\nCada grup escollirà un color d'ou i pensarà un so amb el got de plàstic. Cada grup un so diferent.\nCada vegada que el detectiu es posi a sobre del ou del seu color hauran de fer els seu so. Amb l'ou de coloraines hauran de tocar els tres grups alhora el seu so o per fer-ho més difícil un quart so diferent al de tots.\nI ara que hem estat practicant per grups, posem un grau més de dificultat. Tots hem de tocar els tres/quatre sons !!!\nUs deixo setmana santa pe practicar !\nEtiquetas: joc de gots, pasqua, SCHOOL OF ROCK, video\nDilluns ens van venir a fer un taller la companyia Inuwali Ki Fany per ensenyar-nos moltes coses sobre els instruments de l'Àfrica de l'Oest i els seus balls.\nAquí us deixo uns vídeos demostratius de tot el que vam arribar a aprendre i als comentaris que ens diguin els alumnes que s'emporten d'aquesta activitat:\nPublicado por MÚSICAFONTFREDA 21 comentaris:\nEtiquetas: cicle superior, ELS HEAVY METAL, percussió africana, SCHOOL OF ROCK, taller\nREPTE PER PARELLES AMB GOTS I PALS XINESOS\nAvui us porto un repte que haureu de realitzar amb una parella, i només necessitareu dos gots i pals xinesos per fer-ho.\nAquí us deixo el video que he fet amb la Laura de @_laudesol i a veure que tal eus surt!\nAgafeu uns pals xinesos o dos gots i a practicar!\nAixí ens ha quedat de bé:\nEtiquetas: 4rt, joc de gots, pals xinesos, reptes musicals\nDurant aquest trimestre hem estat treballant amb les classes de 4rt a 6è les dones directores, i per poder donar visualització a la seva feina, hem creat entre tots i totes aquesta presentació amb el programa de slides i a través del classroom. Cada alumne/a havia d'escollir una dona directora, i escriure un petit text sobre ella, insertar una foto i a opció personal podien cambiar la font del text i el fons de la diapositiva.\nSi preferiu mirar més en detall, us penjo en pdf les targetes:\nUn cop fetes totes les targetes les he imprès i hem fet aquest mural per tenir-les ven visibles:\nEtiquetas: 4rt, 5è, 6è, dones, ELS HEAVY METAL, SCHOOL OF ROCK\nTALLER DE PERCUSSIÓ I DANSA AFRICANA PER CICLE SUP...


Primavera Archives - Arran Poblenou\n[Flor de Maig] Comunicat davant l’intent de desallotjament del Jardí de la Flor\nAquesta matinada, entre les 7 i les 8, la propietat del solar Susanmar S.A. (part del conglomerat empresarial de Recreativos Martínez i Derribos Martínez) han intentat tapiar el solar colindant amb la Flor de Maig que va ser alliberat per veïns i veïnes del barri, el Jardí de la Flor. Sabem que aquest conglomerat empresarial tenen una […]\nEl Jardí de la Flor\nLa #PrimaveraPoblenou ha arribat anunciant la nova seu de l’Ateneu La Flor de Maig, el Jardí de la Flor. L’espai passa del C/ Dr. Trueta 195 al C/ Dr. Trueta 197, on es troba un solar propietat d’una immobiliària que ha estat alliberat avui al migdia pels veïns i veïnes del barri. Aquest solar serà un espai obert per […]\nLa Flor de Maig continua florint amb l’arribada de la #PrimaveraPoblenou\nEl diumenge 20 de març la Flor de Maig organitzarem una JORNADA durant tot el dia al barri davant de la Flor (C/ Dr. Trueta 195) carregada d’activitats per a tots els gustos, edats i colors! Des de bon matí fins a la nit la Flor sortim al carrer per reivindicar i celebrar que malgrat […]


Aprovat el cartipàs municipal del proper mandat amb crítiques de l'oposició | Mataró Audiovisual\nAprovat el cartipàs municipal del mandat amb crítiques de l'oposició\nRedacció dc., 10/07/2019 - 15:18\nEl ple extraordinari d’aquest dimarts va deixar aprovat el cartipàs municipal i l’organització de govern per aquest proper mandat. Amb aquesta sessió quedaven confirmades per tant la constitució de 3 Comissions Informatives, la dedicació i sous dels regidors presentats el passat divendres, el nomenament dels Tinents d’Alcalde o la composició i competències de la Junta de Govern Local, entre d’altres. Una sessió plenària que va comptar amb 14 punts a l’ordre del dia i que es va esgotar en 50 minuts, i en la que temes com el repartiment de carteres, la despesa global del govern o les dedicacions exclusives dels regidors van ser els protagonistes.\n10 minuts per grup i una sola intervenció va ser suficient perquè des de l’oposició es critiquessin les desigualtats que, diuen, genera entre regidors la repartició de carteres que ha fet el govern. Tots tres líders de l’oposició van fer èmfasi en la diferent carrega de treball que, al seu parer, tindran uns regidors i altres. El republicà Francesc Teixidó, va apuntar que hi ha casos en els que costarà justificar una dedicació exclusiva , mentre que hi ha altres casos, i aquí va posar l’exemple de Miquel Àngel Vadell, qui assumirà les regidories d’educació i urbanisme, en que el volum de feina es preveu molt elevat. El mateix va afirmar Alfons Canela, portaveu de Junts per Mataró, qui va posar en dubte que les 14 persones en dedicació exclusiva treballin per igual durant el mandat.\nQui va anar un pas més enllà en relació a aquest repartiment de carteres va ser la cap del grup municipal Cristina Sancho, qui va afirmar que aquest repartiment posa de manifest la desconfiança del grup de govern en part dels seus membres.\nLa formació taronja també es va referir al cost total del govern, que afirmen ha crescut un 127% respecte com va acabar el mandat anterior. També va posar en dubte la necessitat del govern de comptar amb tres assessors. En referència a aquest punt, Junts per Catalunya va voler posar en dubte la contenció de despesa pública del govern, que va atribuir a la reducció del nombre de partits a l’oposició. Més prudent es va mostrar el líder d’ERC Francesc Teixidó en relació a aquesta temàtica. Teixidó va afirmar que esperaran a valorar la el cost econòmic del govern un cop es vegin els resultats obtinguts.\nEl Ple va deixar pendent les Juntes Generals d’AMSA i PUMSA que podrien tenir lloc en els propers dies abans de l’inici de Les Santes i en cas de formarlitzar-se el Ple Municipal del mes de Juliol podria complementar-se també amb la constitució de les Comissions de les empreses públiques com Mataró Audiovisual o l’EPE Parc Tecnocampus que tampoc s’han portat en la sessió extraordinària d’aquest dimarts.


Petites grans maratons , Punt de Vista a regio7\nCatalunya Central Bages Les columnes Solidaritat Donatius Entitats\nPetites grans maratons\nDarrerament al Bages hem vist com proliferen activitats que recapten diners per a causes benèfiques, i és d’admirar veure fins a quin punt la societat civil, quan vol, és capaç de mobilitzar-se per donar resposta a les necessitats col·lectives. Ja fa temps que ho demostra amb els donatius i les accions que tot sovint s’impulsen a favor d’entitats que treballen pels col·lectius econòmicament més deprimits i que han vist com es perpetuava la seva vulnerabilitat amb la crisi. I més enllà d’això, últimament veiem com les propostes solidàries s’estenen també a l’àmbit de la salut. Mirant només el que s’ha fet a casa nostra, en qüestió d’un mes s’han recaptat uns 9.000 euros en les jornades contra la fibrosi quística El Salí, que es van celebrar fa uns dies a Cardona, i gairebé 5.000 en les activitats que el grup Pulpopadel va muntar a Les Brucardes en benefici d’una família amb dos bessons de 5 anys afectats per malalties minoritàries. Tot plegat s’afegeix a les diverses campanyes de tallades de cabells que es van fer temps enrere en poblacions com Cardona o Sallent en la lluita contra el càncer infantil i per recollir fons per al futur hospital oncològic de Sant Joan de Déu de Barcelona; o les que s’estan fent a Manresa per a l’ampliació de l’Hospital de Dia i Oncologia de Sant Joan de Déu. Malauradament, són lluites interminables que demanen constància. No ho oblidem.


L'ICAB condemna la vulneració del Dret de Defensa per les entrades i escorcolls indiscriminats en despatxos d’advocats – Actualidad\n[ 19 de mayo de 2020 ] Detingut a Barcelona un traficant que es desplaçava en patinet amb 15 quilos de marihuana amagats en una bossa d’escombraries\tMossos.\nL’ICAB condemna la vulneració del Dret de Defensa per les entrades i escorcolls indiscriminats en despatxos d’advocats\n20 de septiembre de 2017 Redacció\nEl Col·legi condemna tots aquest escorcolls perquè vulneren de manera flagrant la Llei d’Enjudiciament Criminal en tot allò relatiu a les condicions en les que s’han de fer els registres de despatxos professionals i viola el dret al secret professional dels advocats, en la mida en què es practiquen indiscriminadament. Així mateix, afecta a la protecció de les dades personals de qualsevol client. De la mateixa manera, no respecta allò establert a l’Estatut de l’Advocacia que exigeix que la diligència d’entrada i escorcoll es posi en coneixement de la degana del Col·legi de l’Advocacia de Barcelona.\nEl Col·legi de l’Advocacia de Barcelona reitera que és funció de l’advocacia garantir els drets i les llibertats de les persones a través del dret de defensa. Els advocats han de tenir garantit l’exercici d’aquest dret, pilar fonamental de l’Estat social i democràtic de Dret.\nL’ICAB s’ofereix una vegada més a facilitar el diàleg entre els diferents agents polítics per mediar i trobar una solució al conflicte polític actualment existent que ha de venir a través d’un diàleg pacífic i integrador de totes les opinions.\nDetingut a Barcelona un traficant que es desplaçava en patinet amb 15 quilos de marihuana amagats en una bossa d’escombraries


Itineràncies poètiques: de febrer 2010\nEl malson per Fanal Blau\nLa Bruna, acompanyada de la Cleo, la Tina i la Sra Clarademunt, no es pot treure del cap una cançó de quan era joveneta: Mirrors de la Sally Olfield.\nCadascuna, se la miren de reüll, perquè la veuen absent i absorta.\nDe vegades els miralls ens retornen a mirades passades, i d’altres també poden distorsionar la realitat real, com en les fires i passadissos del terror on la concavitat i la convexitat pot deformar, enormement, volums, alçades i proporcions.\nQuan entren a casa d’en Llorenç, se’ls troben a tots envoltant el gibrell. La imatge, per si sola, te una bona dosi de ridícula: tres homes i una mosseta, mig ajupits intentant esbrinar els reflexes de l’aigua.\nLa Sra Clarademunt, s’acosta a la Bruna. Li agafa el colze i fa una lleugera pressió d’acompanyament, que li provoca un calfred. La Tina l’observa. Però immediatament desvia la mirada perquè veu arribar a un home, cap cot , que li sembla poder identificar de l’hospital psiquiàtric. L’home del bar.\nLa Bruna es desperta; amb la gola resseca i un ritme cardíac que no és l’habitual. Es pessiga la galta per comprovar que és; que ha estat un malson. Veu la primera excletxa de llum que s’escola pel tancament rústic de les finestres de fusta. Escolta el renill dels cavalls que reclamen el pinso i la palla.\nPosa els peus al terra, sent la gelor a la planta, es calça. Arrossega el pas i va al bany. Davant del mirall, el rostre congestionat per haver plorat molt sense estar desperta. La Nuna Clarademunt, se li acosta, l’abraça per la cintura i li planta un petó de bon dia al clatell. El mirall els permet retornar-se el somriure\nIntenta recordar. S’enfunda els texans i surt a la quadra a posar la teca.\nEntra. Obre l’ordinador i es posa a escriure intentant rescatar de la seva memòria el malson de la nit. Es perd. Queden flashos.\nAgafa el mòbil i truca a la Tina.\n- Ho tens molt complicat aquest migdia per fer cafè?\n- A tres de tres, Bruna?\n- D’acord, crec que m’anirà bé parlar. Tinc un amic que està ben fotut…i està obsedit amb els miralls. Potser jo també…però després t’ho explico…\n- D’acord, fins ara, un petó!\n- Un petó, Tina!\nPublicat per Carme Rosanas a 19:55 8 comentaris:\n— Sra. Clarademunt! Què li passa alguna cosa?\nLa Bruna mira de fer-la entrar al bar. Els ha sorprès el seu posat d’abandonament i llunyania. La mirada perduda. Fins i tot sembla que parla, una lletania fluixa, quasi imperceptible, movent els llavis.\n— Sra. Clarademunt, sega amb nosaltres, sis plau.\nLa dona mira fixament la tieta Cleo des de la porta. Bruna se n’adona i intenta agafar-la del braç, animar-la a entrar definitivament al local i aconsellar-li que es prenga alguna cosa.\n— Jo l’estimo... l’estimo... però...\nI sense que la Bruna entenga ni puga fer-hi res, la sra. Clarademunt fa mitja volta i desapareix, amb el rostre entre les mans. Bruna roman uns instants mentrimentres l’observa caminar, allunyant-se. Després torna a dintre.\n— Què ha passat? Era la sra. Clarademunt, veritat? Semblava trasbalsada per alguna cosa— diu l’Alicia.\n— Des de fa un temps ençà està una mica rara. De reüll l’observe, mentre arranque brosses del seu jardí. Sembla capficada en alguna cosa...\n— Acabarem tornant-nos boges en aquest poble!— exclama Alícia fent un glop del seu tallat.\nLa tieta Cleo no diu res. Juga amb la cullereta amb una artificiosa indiferència. “Si no fórem a aquest poble...”, pensa.\n— Us heu fixat en aquell home que beu cognac a la barra amb aquell mirall a la vora?— diu l’Alícia de sobte.\nI com si aquest l’hagués escoltat, deixa la copa buida d’un glop, escampa un grapat de monedes a sobre del taulell, agafa el mirall i surt del local. Però al llindar mateixa s’atura i les mira. Aquell somriure misteriós que els adreça s’esvaeix rere el llampec que surt del vidre de l’espill.\nPublicat per Anònim a 10:52 11 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Josep Manel, Narració 2010-I\nEl món invers\nSra Clarademunt: - Bé, ja hi sou totes! –caminant en direcció a les noies.\nBruna, Cleo i Tina: - Què vol dir que ja hi som totes!\nSra Clarademunt: - Si no m’erro, els nois també arribaran d’aquí un moment.\nBruna, Cleo i Tina: - Els nois? Quins nois!\nSra Clarademunt: - No tinc massa temps per donar explicacions, només dir-vos, abans que arribin, que penso que viure és prendre decisions i que m’he passat massa temps adormida. He estat casada i no m’estimo el meu marit, bé, potser m’hi vaig enlluernar de joveneta però amb els anys ens varem allunyar molt l’un de l’altre. Per sorpresa meva m’he tornat a enamorar quan menys m’ho esperava i sense buscar-ho se m’ha presentat la solució, una solució que jo sola no podria prendre però si la dona a qui estimo i em penso declarar està disposada a seguir-me, marxarem d’aquí una estona per començar una nova vida.\nBruna, Cleo i Tina: - Què????? –diuen les tres dones sorpreses.\nSra Clarademunt: - Sí, l’Alícia ha estat la clau. Anava l’altre dia a l’autobús que para davant de l’hospital quan vaig sentir una conversa entre un noi italià i el conductor, miraven una notícia al diari sobre un avi i uns miralls trencats. Tots dos volien veure una tal l’Alícia, curiosament la neboda de la dona que jo estic enamorada. Sí, Cleo, t’ho confesso, estic molt enamorada de tu.\nCleo: - (sorpresa per la notícia però amb una cara totalment il•luminada per comprendre que és corresposta per la Sandra Clarademunt) Jo... jo també ho estic de tu!\nSra Clarademunt: - Oh, Cleo!\nCleo: Oh, Sandra! Però és que t’has begut l’enteniment?- diu una mica més serera i demanant una explicació racional a tot aquell embolic.\nSra Clarademunt: - Bé, continuo. Quan varen baixar de l’autobús els vaig seguir i vaig sentir la conversa amb l’avi Biel, qui els va explicar una història increïble sobre els miralls. L’avi Biel sabia passar d’un costat a l’altre del mirall, perquè és l’entrada a un món invers, ho deia el Fabrizzio que ho estava estudiant i volia demostrar empíricament que podia ser veritat. I avui farem la prova definitiva, però només pot passar si uns ulls purs ho miren amb bons ulls. I en Fabrizio, gràcies a la intervenció de l’avi, va convidar l’Alícia al concert de Mozart que feien aquella nit al Palau de la música, on, per atzar, jo també havia d’anar amb el meu marit. I sí, tot i la tristesa de l’Alícia, els seus ulls són purs i poden ajudar a traspassar d’un món a l’altre. Sense ella no funciona bé, tal com li va passar a l’avi Biel quan volia fugir de l’hospital i se li va trencar el mirall. Aquesta possibilitat és perillosa perquè no podries tornar mai més si el món invers no t’agrada. Però mireu, ara arriben!\nBiel, Llorencet i Frabrizzio, : - Bona nit, esteu preparades?\nSra Clarademunt: Només falta una cosa, una petició formal. Cleo, estimada, vols venir amb mi al món invers i viure aquest amor en total plenitud?\nCleo: Sandra, he voltat món d’un costat a l’altre i no he trobat la pau que necessito. M’he establert al camp on trobava un espill d’estabilitat però amb el convenciment que hi havia alguna mancança que no em deixava ser feliç. Sí, vinc a l’altre costat de l’espill, amb tu fins a la fi del món!\nFabrizio: Doncs l’experiment està a punt si els ulls de l’Alícia ho troben bé.\nAlícia: Estic encara molt astorada per tot el que ha passat però molt contenta que la tieta hagi trobat el seu amor. I trista perquè no podré anar a casa seva quan la necessiti per muntar a cavall a xerrar una estoneta amb ella, però feliç pensant que es troba bé al costat de l’amor de la seva vida. Ho veig amb bons ulls...\nPublicat per Cèlia a 7:00 11 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Cèlia, Narració 2010-I\nLes dones intenten explicar-se\nLa Cleo , la Tina i la Bruna seuen al voltant de la taula del bar de l’hospital. La Cleo encén una cigarreta.\n- Cleo, per l’amor de Déu, t’estàs matant, amb tant de fum! – fa la Bruna\n- És l’únic vici que tinc, Bruna. Deixa’m estar.\nLa Tina se les mira, impacient, pensant a veure quan es decidirán a parlar de tot plegat. Aquesta història ja s’està fent massa llarga. També té ganes de treure’n l’entrellat.\n- Estem esperant l’Alícia – diu la Cleo - Quan arribi, t’ho explicarem tot. Però tu també ens has d’explicar moltes coses. No és normal el que vas fer amb el meu pare. Ningú no s’amaga en un magatzem amb un pacient seu i ningú que estigui en els seus cabals protagonitza una història tan estranya com aquesta. Com pot, una infermera, mesclar-se d’aquesta manera en la vida dels seus pacients i ficar-se dins d'un mirall? Esteu bojos! El que vas fer no... no... No és ètic!\nQuan arriba l’Alícia cadascuna explica la història recent des del seu punt de vista. La Cleo s’està posant nerviosa. Per això,quan totes han acabat de parlar i els ànims de les dones semblen estar una mica més aplacats, només llavors, la Cleo s’aixeca, agafa aire, i amb to solemne, diu:\n- Molt bé, noies. Ara ens oblidarem d’aquesta història, com si mai no hagués passat, d’acord?\n- Però, tieta, hem de tenir en compte la voluntat de l’avi Biel! Ell necesita creure en el mirall. Ho necesita, o pararà boig!\n- Més? No t’adones, Alícia, no us adoneu, tots plegats, que el que el meu pare té és un Alzheimer com una catedral? No ho veieu, que si li seguiu el corrent no l’esteu ajudant?\n- No t’enganyis, Cleo – diu la Tina – jo sé com cal tractar aquest tiups de pacients.\n- A més, la història del mirall no ens l’hem inventat. Jo també la vaig viure! – diu l’Alícia.\nLa Cleo es duu les mans al cap. De cop s'adona que l'única que no ha piulat ha estat la Bruna. Què fa? La Bruna somriu a algú.\nQui és aquella dona que se la mira embadalida des de la porta? Però… si és la Sra. Clarademunt! D’on redimoni ha sortit, aquesta, ara?\nPublicat per Montse a 8:00 5 comentaris:\nLa Bruna comença a lligar caps\nLa Cleo, va entrar a l'hospital i no quedava res en absolut de vidres trencats. Així que va decidir anar a trobar-se amb l'Alícia i la Bruna.\n- No hi ha vidres trencats, Alícia!\n- Ha tornat a passar, doncs!\n- Què ha tornat a passar? - preguntava la Bruna impacient...\n- L'avi Biel ha anat a l'altra banda del mirall. - va contestar l'Alícia.\n- Ja hi havia anat altres cops?\n- No, ell no, la que hi havia anat era jo... - diu l'Alicia - un sol cop.\n- Però que esteu tots sonats, en aquesta família? Jo creia que això era una història inventada entre tu i ell!\n- Mira, com la meva mare!\n- Pots provar d'explicar-ho?\n- Jo tenia 7 anys, l'àvia Marta encara vivia i l'avi sempre m'explicava històries. La que més m'explicava era la història del mirall. Deia que l'àvia Marta li havia assegurat que a l'altra banda del mirall hi serien sempre, com eren abans joves i enamorats. Jo li deia que volia anar-ho a veure... que per alguna cosa em dic Alícia. Ell somreia i em deia que no sabia pas com s'havia de fer. Però un dia , jo vaig agafar el mirall amb les mans, vaig recolzar un angle a terra i amb una mà el sostenia i amb l'altra el tocava, com si busqués el forat d'entrada. Quan l'avi me'l va voler agafar, ens vam donar com un petit cop, el mirall va relliscar, em va caure a sobre i vaig sentir una trencadissa, al mateix temps que veia una llum blanca i queia per una mena de pou blanc, blanc... no tenia sensació de velocitat ni de bellugar-me, i els vaig veure, vaig veure una parella, joves, que seien damunt d'un llit, tots dos, l'un amb les cames encreuades per darrera l'esquena de l'altre i es miraven als ulls. Vaig cridar "Avi" si que hi sou! Quan em vaig despertar, estava estirada damunt del mateix llit i l'avi dient-me que m''havia estabornit amb el cop al cap. Jo li vaig explicar i l'avi, va dir que ho havia somiat, que no hi pensés més, que no podia ser... però des d'aquell dia era jo la que li havia d'explicar la història o el somni o el que fos una vegada i una altra. Ah! I el mirall que semblava que s'havia trencat estava completament sencer.\nPublicat per Carme Rosanas a 12:55 8 comentaris:\nLa saviesa d'en Fabrizzio\n- Sé que sovint he volgut fugir- va pensar la Bruna.\nAra estava atabalada –molt atabalada- provant de comprendre què li havia passat a la Tina i a l’avi Biel. L’Alícia i la Cleo li ho havíen explicat de manera “atropellada”, i cada vegada que ella demanava una explicació pausada i clarificadora, acabaven per barrejar-hi en Llorencet.\nAquesta història rocambolesca, apareixia en el moment menys oportú. Se les estimava molt, però justament ara havíen d’aparéixer amb l’avi muntant aquella marabunta de neguits. L’avi Biel sempre havia estat una mica amant de les excentricitats. La mort de la Marta, li havíen aguditzat els alts i els baixos. Però tenia clar, que boig-boig, no ho estava.\nQuè oportú, l’avi Biel! Ara que pensava més en una dolça mirada que no pas en els tractors, la terra conreable, el plaer de desbroçar per donar pas als nous brots, fins i tot els passejos amb els cavalls que la feien sentir lliure de tot lligam. I el voler i no saber prendre part, amb una certa harmonia, amb la resta.\n- Ara marxarà? Vol fugir? Ha de marxar? Ho vol? Desitja quedar-se?\nMentre recull els carbonets de la llar de foc, pensant que haurà de passar per la dutxa per esbandir l’olor del femer del cavalls, se’n recorda d’en Fabrizzio.\nAquell jovenet amb pinta de setciències un dia li va dir que la felicitat no arriba si no l’anem a buscar. Quin col·leccionista de referències i quina memòria prodigiosa i espectacular, la seva!\nAquell dia, just aquell, va decidir tornar de les amèriques i instal·lar-se de nou en terra –si no ferma- amb menys terratrèmols.\n- I ara, de nou, terratrèmol – i una esgarrifança li va atrapar la pell.\nTrecadisses de miralls, moviments, batibulls i desconcerts, essències, absències…\nEntre la realitat i la ficció, endevades l’espai és minso.\nHi havia una mirada que –mirada- la trasbalsava.\nVa provar, de nou, si el mòbil de la Tina, responia.\nPublicat per fanal blau a 23:51 4 comentaris:\nQuan en Biel em va explicar les raons del mirall.....la crida de les mans i les carícies de la Marta que hi era al fons i que ell creia viva a l'altra banda ...quan em va transmetre tota l'angoixa i la tendresa continguts en el seu deliri de miralls i d'espills...Jo em vaig dir: "Tina, això és més gros que una simple i complexa bogeria" .....me'l vaig escoltar...va parlar llargament....a trossos , a batzegades amb mots plens d'onirisme i em va mig perdonar que l'impedís marxar amb el mirall.....Vaig consentir però, a amagar-nos als magatzems de l'hospital....perquè mica en mica en Biel es tranquil·litzés i es refiés de mi....Un dels dies, ja en feia quatre de la desaparició consentida , arrecerats tots dos en un racó darrere del prestatge dels tranxiliums .....un mena de raig màgic i misteriós que es filtrava no sabem per on...va il·luminar el mirall...En Biel es va posar dempeus i em va dir." Tina ho hem de fer ara o mai i sabrà que no estic boig...doni'm la mà" I jo,tremolosa i una mica desconfiada l, li vaig donar la mà a aquell vell venerable , enamorat i incoherent ,que em convidava a un viatge que superava tots els límits de la realitat que fins llavors havia conegut.....ale hop! I varem entrar al mirall!!!!\nUn silenci dens ens va penetrar pels porus de tot el cos. Després amnèsia. Un forat blanc molt blanc que m'impedia recordar. I em vaig despertar a la saleta que tenim per a descansar quan hem fet guàrdia de nit....El metge em cridava per a que signés els papers de l'alta del Biel....\nPublicat per Elfreelang a 8:26 5 comentaris:\nLa Sra. Clarademunt està feta un embolic. Al seu marit l’han ascendit i li diu que han de marxar a Madrid. No para de parlar-li de si farem allò i allò altre, de si t’has mirat els anuncis de pisos que et vaig deixar ahir a la nit, que si començarem una vida nova. Està feliç i il·lusionat com un nen i ni tan sols s’adona del desconsol de la seva dona.\nS’ha inventat una història sense cap ni peus per marxar sola el cap de setmana. Vol veure la Bruna és clar. No sap si vol declarar-se, si només es vol acomiadar o si senzillament la vol mirar per darrer cop. El seu món s’enfonsa, per tal de que tot segueixi igual.\nPotser la Bruna està ocupada aquests dies i ni tant sols la pot veure. Aquesta idea l’espanta més que cap altra. Ves a saber si no estarà amb la seva família. A vegades la visiten una cosina i una tia, que són com la nit i el dia, una és oberta i xerraire i l’altra sembla que tingui por de la seva ombra.\nLa Sra. Clarademunt intueix que ha arribat el moment de fer alguna cosa, però no sap ben bé què i a més l’acció no ha estat mai el seu fort.\nPublicat per coses2 a 21:32 10 comentaris:\nBiel recorda perfectament aquell primer estiu de novençans: les mans de la Marta, acaronant el seu cos nu, tots dos asseguts al llit, els llençols rebregats per la batalla d’estimar-se, mirant les seues imatges de joia reflectides en un ample mirall que presidia la petita habitació de la pensió que havien llogat. Biel mirava el reflexe de la Marta, la seua Marta, fascinat per les espurnes que llançaven els seus ulls, amerats de desig. “Tant de bo fos sempre així!”, digué amb un fil de veu. La Marta el lliga amb els seues braços i recolza la galta a la seua esquena, com per escoltar-li el ritme del cor, mentrimentres diu: “En algun lloc sempre serà així”. Biel somriu amb escepticisme, descregut de mena com és. “No hi ha més lloc que aquest, Marta, ni més temps que el que ara ens bevem amb deler”. Ella, sense abandonar el seu posat de placidesa, mira de convertir-lo al món del seu imaginari. “Com eres, Biel! Sempre hi ha un lloc on s’eternitzen els nostres gestos, les nostres paraules... Un lloc que és reflexe d’aquest i que ens conserva, joiosos, imbatibles, perfectes, sobre les fragilitats de l’existència... Fixa-t’hi, en el mirall on som ara! Mira’ns, tant plens, sobre les seues aigües mercurials i insòlitament plàcides! Allí som per sempre! Fins i tot quan ací no ho som...” Recorda, Biel, de quina manera les paraules de la Marta es filtraren pel seu cos, vibrant i rebotant entre els racons del seu interior somort. I com li encomanaren aquella fe absurda pels indrets impossibles, a recer de la trencadissa que imposa el temps sobre totes les coses. Ho recorda perfectament ara, allitat davant del mirall que té a l’habitació de l’hospital psiquiàtric, el mateix d’aquell estiu, que van aconseguir emportar-se per damunt de l’obcecació del seu propietari i que aquella infermera, la Tina, quasi fa miques mirant de barrar-li el pas amb la seua determinació... Fa una estona que el metge busca la manera de fer-se escoltar: “Biel, hem crida’t la seua neta Alícia. De fet suposem que ja ve de camí. Insisteix en emportar-se’l a sa casa. No vol que vostè mor... que vostè acabe ací els seus últims dies.” Llavors, el Biel mig somriu i sense mirar-se’l diu: “Potser quan mori siga definitivament a l’altre cantó, on tot és per sempre...” Però el metge no l’entén. Ningú no pot ja entendre’l. Fa temps, dençà de la mort de la Marta, fa dos anys, que només balbuceja coses inconnexes que només prenen cos al seu enteniment falcat en el passat. El metge s’incorpora, com decebut, prem el botó d’un petit aparell de comunicació i diu: “Diga-li a la Tina que prepare els papers. Realment no es pot fer res més ni millor per ell”.\nPublicat per Anònim a 8:00 5 comentaris:\nElla és la clau, de Cèlia\nAvui el cap del Frabrizzio ha estat especialment espès. Les classes de la universitat les ha trobades més aviat insípides, poques vegades descobreix alguna cosa que l’arribi a encuriosir de veritat perquè té una avantatjada intel•ligència però poca comunicació amb els seus companys. Les lectures lliures a la biblioteca, la recerca d’informació per internet o la seva pròpia investigació sobre els temes que ell s’imposa, són molt més interessants. A més, des que va trobar-se malament que el cap no para de fer-li mal... l’estudi de la matèria el té amoïnat, la matèria obscura i la física quàntica. Estar en un lloc i aparèixer a un altre... No pot descansar gaire per les nits, es nota encara enfebrat però amb el pensament accelerat. No té malsons sinó somnis recurrents de miralls que es trenquen i deixen presoner un avi a l’altre cantó del mirall.\nDe sobte se’n va a la bibliotecària i demana un llibre: Alice's Adventures in Wonderland (1865) de Lewis Carroll . La bibliotecària el mira de dalt a baix\n- a la universitat de ciències demanes aquest llibre?\n- Només volia recordar com resolia l’autor l’entrada d’un món a l’altre, ara no ho recordo, fa tant de temps que el vaig llegir, però el cor em diu que...\n- D’acord, si només és per un moment, casualment jo també l’estic llegint, te’l deixo!\nEl llibre no el tranquil•litza pas, no és aquest el que busca i li retorna, ara se’n recorda, busca la segona part! Through the Looking-Glass, and What Alice Found There, el conte que va escriure Lewis Carroll el 1871.\nUn mirall és ... i ho cerca per internet: MIRALL\nJa té nous camins per recórrer: pla, còncau, convex, llum, focus, reflexió, paràbola...\nUna altra nit d’insomni, ho sap, una altra nit de no descansar a no ser que escolti música, bona música...\nI és aleshores que recorda aquells ulls que el van intrigar tant i pensa que són a Barcelona. I sense pensar-ho, una cosa que no havia fet mai a la vida, compra un bitllet d’avió low cost per aquella mateixa nit cap a Barcelona i dues entrades per un concert de Mozart. Ja no torna cap a casa, se’n va directament a l’aeroport i l’endemà al matí té dues coses a fer, trobar l’Alícia i convidar-la al concert.\nPuja a l’autobús, s’asseu darrere el conductor i observa que mentre puja la gent, ell està llegint una pàgina d’un diari... miralls que es van trencar i un avi i una infermera desapareguts! Necessitava trobar l’Alícia, tenia la intuïció que ella, ELLA era la clau...\nNo sap per on començar, ha tret la fotografia per internet i l’ensenya al conductor, que en veure-la la reconeix .\n- D’acord, faré el meu trajecte i el porto a l’hospital. Ha anat a veure el seu avi. I perquè la vol veure aquesta noia? -li pregunta amb la il•lusió de tenir una excusa per veure-la.\n- Ella és la clau, l’he de trobar! Hem d’anar aquesta nit al concert de Mozart al Palau de la música catalana!\nPublicat per Cèlia a 9:00 9 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Narració 2010-I, Transparència\nAlícia, Llorenç, Cleo i històries velles de miralls\n- Doncs no, no l’entenc, un mirall amb aigua? De què parla?\n- El Gibrell\n- Perdó? – l’Alícia no acaba d’entendre res, però queda fascinada amb la destresa que mostra Llorenç per canviar la roda del seu cotxe, mentre va dient bestieses sobre miralls i gibrells plens d’aigua .\nEspero que no estigui al corrent de la meva historia amb el mirall – pensa, amb inquietud. I quan ell es concentra en la feina i calla, ella té temps per contemplar-lo. I s’adona que contemplar-lo li agrada molt. Enrogeix fins a les celles, però no deixa de passejar la mirada pel seu cos varonil i musculat.\n- Au, ja està, noia! – l’Alícia té un ensurt però recupera el seu capteniment.\n- Moltes gràcies, jo… he quedat a l’hospital amb la meva tia, si no hagués estat per vostè no hauria arribat a temps\n- Que és per això del seu avi, en Biel? En parlen els diaris\nL’Alícia està torbada. No entén què hi pinten, els diaris. Aquests periodistas sempre han de ficar el nas allà on ningú els ha demanat.\n- Bé, si. És per això.\n- Hi havia una històra misteriosa amb un mirall…\n- Si. Me n’he d’anar. Gràcies!\n- Ja ens veurem… no?\n- Bé, si, suposo, jo…\n- La trucaré.\n- Adéu! El mateix va dir la nit de Cap d’Any i encara l’espero…\nLa Cleo fuma una cigarreta, tenint cura que no la vegin. Fumar avui en dia és gairebé ser un delinqüent. Aquesta noia no arriba i jo no tinc tot el temps del món – amb una intensa xuclada s’acaba la cigarreta i l’apaga nerviosament amb el peu. Després recull la burilla i se la guarda a la bossa, embolicada amb un kleenex. S’està impacientant.\nSi d’aquí a cinc minuts no és aquí, entraré sola.\nTot aquest enrenou que ha muntat en Biel la trasbalsa força. Havia quedat amb la Bruna par anar a muntar i veu que va passant el temps i no hi podrá anar. I en Llamp necesita córrer. Haurà de trucar-la i dir que surti a muntar amb el mosso. El pobre Llamp no té cap culpa que el seu pare hagi tornat a fer-ne una de grossa. Si la cosa continua, potser haurà de pensar a vendre’s el cavall, no el pot atendre com li agradaría. I mira que se l’estima, però la pobra bèstia s’haurà d’aguantar.\nElla és la clau\nPublicat per Montse a 8:00 9 comentaris:\nEn LLorenç llegeix el diari per l'Anton\nConsiderava com havia arribat a ser conductor d’autobús...\nAra, dos punts els tenia clars, lliurar-se de morir d’accident prematurament i deixar descendència. Descendència...!!!\nHavia fallat en no trucar a la noia plorosa. Tenia allí el futur ? Reconeixia ser tímid.\nAl poble parlava amb els arbres, barraca, somera i fins amb les rates cellardes que li descobriren que en aquell maset, en topins colgats, hi tenia el vell amagada la fortuna que li serví per pagar el fer-se xofer...i un afer de faldilles...\nTornà a pensar en la noia plorosa S’havia deixat un diari al seient. Anà per tornar-li i es trobà acompanyant-la fins a casa.\nDe retorn, obrí el diari...\nEll n’havia fullejat pocs de diaris,... . .\nEscrivien d’un senyor gran que si un mirall...! Ho deien estranyats que s’hi volgués mirar. Hi veia paral·lelisme : Mirall... Gibrell...\nA les nits fent les seves ablucions és distreia... ,però la solució del segon problema, la descendència,... fent de xofer trobaria solució ?\nPensava en la Quima. Es varen conèixer en una festa major. Ell necessitava esfondrà la crossa. Ella buscava casar-se com fos .... També tenia el seu problema. La consideraven...una no-res.\nEn la masia de naixement, un estiu el majordom la portà al servei del senyor, home solter .. Allí va entregar la seva bellesa de quinze anys per salvaguardar la permanència continuada de masovers... Això era imperdonable. I tothom ho sabia fins el Gibrell\nLa relació entre els dos estava situada en diversos i variats ordres. Un amistançament de llençols, una relació de botiguera...li havia muntat la botiga. Ell li havia deixat un dineral tret dels topins..... Tot el poble veia que allò acabaria en casori... quan la noia s’empatxés de faves... Ara, el gran amic el Gibrell .l’aconsellava d’altra manera. Havia aconseguit allunyar-lo i les visites sols eren en diumenges o festes quan ell no tenia servei a la ciutat.\nClar que per molt que el Gibrell lluités, la dona també tenia les seves arts i si per davant dels ulls del Llorenç no hi passava cap paraigua florit... se’l faria seu...\nRecordà de sobte no haver trucat a aquella noia, l’Alícia, que s’havia deixat el diari al autobús, que ell al voler-li tornar... Qui sap, qui sap... de més verdes en maduren, oi ? Hauria de donar un bon cop de cap ?\nCasualitat, davant seu l’Alícia baixant del cotxe...\n- Ja l’ajudo, sé com és canvia un neumàtic. No faltava més.\nLa noia va cap al psiquiàtric on el Biel, el del mirall que tant en parla el diari...\n- Vostè és amiga del... Jo també en tinc un de mirall, però és un mirall amb aigua... No m’entén, veritat ?\nAlícia, Llorenç, Cleo i velles històries de miralls\nPublicat per Carme Rosanas a 8:10 12 comentaris:


Gestió de continguts - gilsys\nSoftware i app’s\nProgramació d’apps mòbils\nGestors de productes\nIntegració en xarxes socials\nAplicacions per Facebook\nEspecialistes en ecommerce & desenvolupament web Programem a mida, amb Wordpress, woocommerce i prestashop.\nDegut al creixent augment d’informació en els portals web i la dificultat que comporta mantenir-la degudament actualitzada, sorgeix la necessitat d’utilitzar el que s’anomena gestor de continguts.\nUn gestor de continguts és una web privada on només tenen accés usuaris donats d’alta en el sistema. La identificació es realitza normalment mitjançant usuari i contrasenya encara que es poden utilitzar mesures més sofisticades com l’ús de certificats digitals.\nExisteixen eines de programari lliure que permeten realitzar la gestió de continguts de forma fàcil i còmode. Des de gilsys proposem l’ús d’aquestes eines per a poder implementar una solució econòmica i adequada a les necessitats del client.\nEl principal avantatge d’aquest tipus de solucions és l’alt grau de personalització que ofereixen, i la possibilitat d’estendre les seves funcionalitats mitjançant el desenvolupament de mòduls a mida.\nPer quan sigui necessària una solució completament a mida, gilsys disposa d’una arquitectura pròpia per a la gestió de continguts. Utilitzant aquesta arquitectura, es desenvolupa una zona d’administració a mida, que li permet gestionar la informació de la forma més còmode i ordenada.\nLes principals funcionalitats que pot oferir l’àrea de gestió són les següents:\nGestor d’informació per modificar els continguts de les seccions de la web.\nActualització instantània de la web.\nSuport multi idioma en totes les seccions. D’aquesta manera, el contingut de la web és independent en cada idioma.\nGestió d’usuaris i permisos per a poder limitar l'accés a les diferents seccions de gestió.\nCercador d’informació per a cada mòdul, per poder trobar de forma fàcil dades referents a continguts introduïts prèviament.\nSistema d’ordenació per columnes i filtres per temàtiques en tots els llistats.\nVerificació d’integritat de dades en els formularis d’inserció o modificació, impedint introduir dades no coherents i controlar els camps obligatoris.\nMaquetació de seccions en la web pública, per exemple, escollir quines de les notícies introduïdes s’han de mostrar en portada.\nOptimització automàtica d'imatges per ajustar-les a la mida i resolució requerida en cada secció del web.\nGestió històrica de seccions del site, per exemple, disposar d’una secció en la part pública destinada a mostrar de forma ordenada i classificada les notícies que s’han anat publicant al llarg dels anys.\nLlistes de correu on enviar butlletins de notícies periòdics amb les notícies del portal.\nOptimització automàtica dels continguts dinàmics per a la correcta indexació en cercadors.\nIntegració de la tecnologia RSS per a la importació i exportació de notícies.\nProgramació orientada a objectes basada en MVC. Aquesta arquitectura permet independitzar la zona d’administració de la presentació. D’aquesta manera, si mai s’ha de canviar el disseny de la web, es pot utilitzar íntegrament el mateix gestor de continguts.\nSoftware i app's\nProgramació de software i app’s\nDesenvolupem software a mida i app’s multiplataforma, Android i iOS.\nEscoltem les seves idees i proposem solucions sobre com orientar els seus projectes a nivell tecnològic.\nFem i refem, migrem i integrem\nCreem nous productes i millorem els existents, comuniquem diferents plataformes i migrem eines obsoletes a noves teconlogies.\nInternet obra les portes a un món de possibilitats. Cubrim totes les seves necessitats a nivell de desenvolupament de projectes online.\nMés de 15 anys programant software, app's i plataformes web.


Barcelona, quan la desigualtat es fa insuportable - Blog CJ\nInici Justícia Global Economia Barcelona, quan la desigualtat es fa insuportable\nOscar Mateos. [Social.cat] Entre el barri de Pedralbes i el de Ciutat Meridiana disten poc més de 13 kilòmetres de distància que, segons el google maps, podríem fer en 15 minuts i escaig de temps si anéssim en cotxe. No obstant això, entre aquests dos barris, ubicats en la mateixa ciutat, existeix un abisme social que s’està fent, any rere any, insuportable. Segons les dades de 2013 del Departament d’Estadística de l’Ajuntament de Barcelona, un habitant de Pedralbes té una renda 6,5 vegades superior a la d’un de Ciutat Meridiana, o bé 6 vegades superior a la d’un de Trinitat Nova o de la Zona Franca, per posar altres dos exemples. Existeixen moltes altres dades que indiquen la preocupant consolidació d’aquesta Barcelona dual. Fa alguns mesos, per exemple, investigadors del projecte europeu Sophie advertien de que la diferència d’esperança de vida entre els residents del barri de Sant Gervasi i el del Raval és actualment de 8 anys: mentre que al primer els seus habitants viuen de mitja uns 81 anys (una xifra una mica per sobre de la mitja europea), al Raval aquesta xifra es situava en els 73 anys (dada equiparable a països com Nicaragua, República Dominicana o l’Iran).\nPerò més enllà de les fredes xifres, aquesta bretxa social es tradueix en persones que afronten un dia a dia concret i totalment dispar i que en el cas dels barris més empobrits té a veure amb una vida marcada pels desnonaments (recordem que Ciutat Meridiana és el barri de l’estat espanyol on més execucions hipotecàries s’han produït), la creixent pobresa i l’autèntica supervivència. Una realitat, cal destacar, que afecta amb especial virulència a determinats col·lectius: joves, dones i persones immigrades. És un paisatge social que copsem de primera mà i de mil maneres als nostres carrers, i que és corroborat per tants professionals dels serveis socials que no fan més que repetir que es troben literalment “desbordats”. El que està clar és que, avui dia, néixer a diferents barris d’una mateixa ciutat com Barcelona pot implicar tenir trajectòries vitals totalment diferents.\nLes causes de com hem arribat a aquesta fractura social tenen a veure amb la crisi, però van molt més enllà. Per una banda, és obvi que l’atur, la precarietat laboral o l’impacte de les retallades en serveis públics són especialment significatius a determinats indrets. Per posar només un exemple: a barris com la Zona Franca l’atur afecta a gairebé el 20% de la població, mentre que a d’altres, com a Vallvidrera, aquesta xifra és cinc vegades inferior. Per altra banda, existeixen elements molt més de fons, i que tenen a veure amb la manca de polítiques veritablement orientades a la inclusió social i a la redistribució de la riquesa.\nEl resultat de tot aquest escenari és molt preocupant: Barcelona, aparador per turistes de tot el món, camina progressivament cap a la creació de guetos en els que el conflicte social està més que servit i en el que multitud de persones no tenen garantides la seva existència diària. Quan a poc més d’un any es comença a parlar de les eleccions municipals de 2015, no sembla existir un altre debat més urgent que el de trobar mesures i polítiques concretes que posin fre a aquesta Barcelona cada dia més polaritzada.\nArticle anteriorUn món que perd encant\nArticle següentEsquerdes al mur XXXI: SaóPrat, una empresa d’inserció on els joves recuperen el protagonisme\nAprofundim en les polítiques actives d’ocupació, repensem el nostre model productiu!\nLes altes taxes d’atur que tradicionalment tenim, agreujades ara amb el drama de la Covid-19, ens indiquen que cal fer un replantejament de cara...\n30 llibres per no perdre l’equilibri\nIrene Vallejo, autora de L'infinit dins d'un jonc, ens diu que "en un món caòtic, adquirir llibres és un acte d'equilibri al caire de l'abisme"....


La Mesa de Comerç i Economia Local d'Alfafar aposta per la creació d'un Pla d'Ocupació específica de la localitat\nL’Ajuntament d’Alfafar treballa per a reduir la taxa d’atur en el municipi. Per a això, des de la Mesa de Comerç i Economia Local d’Alfafar s’aposta per la creació d’un Pla d’Ocupació específica de la localitat per al foment de l’ocupació i la formación.\nLa creació d’una associació empresarial de la zona comercial d’Alfafar és un altre dels objectius del consistori, que està treballant amb la Federació de Polígons Empresarials de la Comunitat Valenciana (FEPEVAL) per a dur-ho a terme i millorar així la gestió. Una millora que passa també per la reorganització del polígon i la implicació de la zona comercial.\nEl consistori d’Alfafar va posar en marxa en 2018 una APP de comerç per a potenciar la interacció entre els comerciants i l’Ajuntament. Una aplicació que s’ha ampliat en 2019 amb la intenció de connectar a comerciants i clients. L’aplicació suposa una clara aposta per les noves tecnologies per a potenciar el comerç local i que comerciants i veïns ja poden descarregar en els seus mòbils.\nAlfafar es concentra per la igualtat en la vespra del 8 de març


Bany de confiança per a l’Alginet a Dènia – La Veu d’Alginet\nBany de confiança per a l’Alginet a Dènia\nText per Jose M. Ramón , fotografia Alfonso Saldaña\nJornada 06.- CD DÈNIA 1 vs UD ALGINET 2\nL’Alginet visitava el sempre difícil estadi de Dènia amb l’esperança de que les bones sensacions mostrades davant del Pego en l’estrena de Romeu com a tècnic tingueren continuïtat.\nEs cert que el rival no passa pel seu millor moment i ha començat la temporada igual d’irregular que l’Alginet, però la victòria dels blavets té un mèrit gegantí i una importància cabdal per a començar a mirar cap amunt.\nEl partit va començar amb domini local però amb un Alginet que controlava bé els atacs groguets, esperant el seu moment per a colpejar.\nMalgrat el domini del Dènia, no es pot dir que tingueren massa ocasions clares, i justament aconseguirien el gol en la única ocasió real que van tindre cap a la mitja hora de partit.\nEste gol no va desencaixar a l’Alginet que va aconseguir mantenir-se al partit encara que ofensivament va fer una primera part fluixa.\nCarlos Romeu reestructurava l’equip durant el descans per a tractar de crear ocasions de gol, i la veritat és que a la represa l’Alginet va mostrar una cara més ofensiva i va aconseguir poc a poc disputar-li el control del partit als alacantins, tant va ser així que als 10 minuts d’esta segona part, l’equip blavet havia capgirat el marcador amb dos gols consecutius de Ferran i de Juanvi, als minuts 51 i 53 respectivament.\nEls jugadors de Romeu havien aconseguit el més difícil, i ara tocava seguir lluitant i aguantar les escomeses dels locals, que tractarien d’empatar de nou el partit de qualsevol manera.\nPerò el bon treball defensiu de l’Alginet, i la falta d’encert dels davanters groguets feren possible mantenir el resultat fins el final i sumar 3 punts importants per a situar-se prop de la zona tranquil·la de la taula.\nLa propera setmana, l’Alginet rebrà la visita del Racing Rafelcofer, un rival assequible que deu garantir que els 3 punts es queden a casa.\nHan jugat per la UD Alginet: Zubi, Aguado, Osca, Ferran, Juanvi, Caseta, Carlo, David Marí, Veses, Chicle i Joan. També han participat Kevin, Cervelló, Hervás i Felipe.


El canvi de llambordes es fa esperar | elmalgratenc.cat\nEl canvi de llambordes es fa esperar\nPosted on 12 febrer, 2019 by elmalgratenc\nLa renovació de les llambordes davant de l’ascensor inclinat començarà més tard del que s’havia anunciat. Des del govern local s’ha atribuït el retard a la instal·lació que s’ha fet al carrer Passada dels captadors de partícules per mesurar la contaminació que causen els cotxes. Durant les obres per substituir les llambordes s’hauria de desviar el trànsit, principalment en aquest punt viari. L’acció comportaria que els resultats de l’estudi sobre la pol·lució no s’ajustessin a la realitat. Degut a això, s’ha decidit posposar els treballs, que s’iniciarien aproximadament d’aquí a unes tres setmanes, un cop finalitzin les captacions d’aire.\nLes llambordes ubicades just davant de l’ascensor inclinat de Malgrat de Mar es troben en molt estat. El pas constant de vehicles ha provocat l’aparició de diversos sotracs que s’han convertit en un risc per aquells que hi circulen.\nEl passat estiu es va aprovar una despesa econòmica per tal de renovar la zona afectada. L’actuació també inclou la col·locació de nous pivots de seguretat. Aquests seran lluminosos per millorar la senyalització vertical en aquest tram de carrer.\nEl tram viari del carrer Passada que voreja la plaça Josep Anselm Clavé, entre els carrers de l’Església i Bellaire és sovint conflictiu. Veïns de la zona han denunciat en diverses ocasions que alguns vehicles hi circulen excedint el límit de velocitat establert. A més, molts conductors no respecten el pas de vianants que hi ha per accedir a l’ascensor inclinat, posant en perill les persones que hi travessen.


La vida al Baix Priorat entre el segle IX i el VI abans de la nostra era: el poblat del Calvari (el Molar) – Cornudellaweb / PrioratDigital / Segle21.cat 1998-2017\nAlmenys des del segle VI abans de la nostra era, al poblat del Calvari adopten un conreu nou, la vinya, que els permetrà elaborar el seu propi vi, el primer vi del Priorat\nFoto aèria del Calvari en curs d’excavació (any 2007). Arxiu Núria Rafel.\nDes del 2010 un equip de la Universitat de Lleida ha portat a terme un programa d’investigació arqueològica que ha comportat, entre altres accions, la realització d’onze campanyes d’excavació al poblat del Calvari (el Molar). Això ha permès tenir una visió molt més clara de com es vivia a la zona durant la protohistòria. Els resultats d’aquest projecte, sumats a la resta de coneixements sobre la part meridional de la comarca durant la prehistòria, han millorat en gran mesura la nostra visió general d’aquest període històric.\nEntre el segle X i el IX ane (que correspon al que els arqueòlegs anomenem edat del bronze final) a la comarca es produeixen molts canvis que marquen una etapa molt diferent dels períodes anteriors de la prehistòria. Així com fins ara els seus habitants vivien en aldees disperses amb cabanes i utilitzaven també com a habitatge, magatzem i aixopluc abrics i coves naturals, en aquest moment veiem aparèixer veritables poblats protourbans, és a dir, pobles compactes la ubicació i construcció dels quals eren objecte d’una planificació prèvia que servia per determinar on es farien els carrers i com s’alinearien les cases. A més, els habitatges ja no són cabanes com fins aleshores sinó que ara es construeixen cases de planta rectangular amb un basament de pedra per aïllar-les millor de la humitat i amb la part superior dels murs de tovot i adossades les unes a les altres. És així com apareix al Baix Priorat un poblament concentrat en aquesta mena d’hàbitats i que, per primera vegada, s’articula territorialment. El poblat del Turó de l’Avenc del Primo (Bellmunt del Priorat), el més antic, tot i que també el més malmès, el del Puig Roig (el Masroig), excavat íntegrament per M. Genera, i el del Calvari (el Molar) en són els exemples significatius.\nTambé el món dels morts manifesta els canvis que s’estan esdevenint. Fins al segle X ane el costum generalitzat era el d’inhumar els morts en cavitats col·lectives; és a dir, cada comunitat tenia una cavitat que constituïa una mena de mausoleu col·lectiu on s’anaven sepultant els cossos. Ara, en canvi, els morts són incinerats en una pira crematòria i després les seves restes es recullen i es dipositen dins una urna de ceràmica, l’ossera. Les osseres es porten a un cementiri a l’aire lliure on es colguen en un sot a terra. A mesura que aquest costum ritual va evolucionant, a més de l’ossera es dipositen a la tomba ofrenes, ja sigui d’aliments per al viatge al Més Enllà, ja sigui objectes d’ornament amb els quals el cadàver anava agençat (braçalets, collarets) o algun petit objecte utilitari (ganivets). El poblat del Calvari tenia la seva necròpolis o cementiri on Salvador Vilaseca pogué recuperar en els anys 30 del segle XX quasi dos-cents enterraments d’aquesta mena.\nConjunt de braçalets de bronze exhumats al poblat. Arxiu Núria Rafel.\nL’altre gran canvi fa referència als contactes culturals i les xarxes d’intercanvi, primer, i comercials, una mica més tard. L’Europa del bronze final es caracteritza pel que alguns han anomenat la primera gran civilització europea, anomenada cultura dels camps d’urnes. Es tracta d’una cultura centreeuropea d’una gran força expansiva, que influirà en molts territoris del continent, entre ells Catalunya. De fet, el ritual d’enterrament a què hem fet al·lusió més amunt està influenciat pel contacte amb aquesta cultura. A causa d’aquestes mateixes influènies apareix ara un tipus ceràmic nou, de colors foscos, acabat brillant i decoració de solcs acanalats que s’inspira en la moda europea del moment. Però el gran sotrac el representa la incorporació del Baix Priorat al mercat obert pels fenicis que des de les seves colònies al sud de la Península s’expandeixen comercialment cap a Catalunya, amb un marcat interès per les terres de l’Ebre. No ens ha d’estranyar, doncs, que totes aquestes novetats donessin com a resultat canvis importants en l’estructura d’aquestes comunitats locals que ara, per primer cop, forcen l’estructura productiva per a obtenir excedents i modifiquen el seu comportament en funció de la nova demanda existent.\nDe tot això és del que ens parla el poblat del Calvari. Es tracta d’un poble construït sobre una elevació suau, propera a terres agrícoles i a una font d’aigua. Un gran mur longitudinal el recorre en bona part i funciona com a paret del darrere de sengles fileres de cases que es disposen a banda i banda. El conjunt està envoltat per una muralla doble. Les cases són en general bastant petites, com és usual en aquesta època, especialment a l’arc mediterrani, en el qual la casa no era un lloc per estar-s’hi sinó solament un indret per aixoplugar-se a la nit i en cas de mal temps i per a guardar els estris domèstics i portar a terme algunes de les tasques relacionades amb la preparació i servei del menjar. En algunes d’elles hem pogut documentar que tenien dos pisos, planta i altell.\nPlanta de la casa 8 del poblat del Calvari. S’aprecien els elements de mobiliari intern i el pilar de fusta que sostenia l’altell. Arxiu Núria Rafel.\nHi ha una construcció, però, que s’aparta completament del que és norma en aquesta mena de poblats: es tracta d’una casa amb tres estances comunicades que suposa una edificació de planta complexa per l’època i de mesures molt més grans del que és usual. Tal vegada es podia tractar d’una casa comunal o bé de la residència d’un petit cabdill. L’agençament intern d’aquestes construccions és molt acurat: les parets estaven arrebossades amb argila i els sòls tenien paviments molt ben fets i resistents també d’argila, hi havia bancs per dormir i posar les coses, dipòsits per gra, molins de vaivé per moldre’l, llars. Com a elements excepcionals hem pogut documentar en dues cases portes decorades amb un relleu ovoide al llindar; estava fet també d’argila i sota s’hi enterraren fragments ceràmics, sens dubte amb un significat simbòlic que se’ns escapa. Per altra part, també hem pogut excavar les restes d’un forn, prop del qual aparegué el broquet de ceràmica d’una manxa, cosa que fa pensar que era un forn destinat a tasques relacionades amb la metal·lúrgia.\nLlindar decorat en curs d’excavació. S’aprecien els fragments ceràmics enterrats a sota. Arxiu Núria Rafel.\nEls habitants del Calvari vivien de l’agricultura i la ramaderia, tot i que es documenta també la cacera (principalment cérvols i cabirols) com a activitat complementària. Els conreus bàsics eren els cereals, dels quals hem pogut documentar al Calvari l’ordi i el blat nu, però també es cultivaven els llegums (guixes i llenties) per la seva aportació proteínica i pel fet que l’alternança de conreus (cereal versus llegum) en un camp evitava l’empobriment del sòl.\nNo obstant això, tenen molta rellevància dues activitats complementàries: la mineria i el comerç. Amb l’arribada dels fenicis a Catalunya, el Calvari queda integrat en les rutes comercials i rep, sobretot, vi, una beguda desconeguda fins aleshores per les poblacions catalanes. El vi arriba en uns recipients del tot nous pels habitants locals, les àmfores, que aquests, un cop consumit el seu contingut, reaprofitaven. A canvi, els fenicis rebien plom que vehiculaven cap a Tartessos, a Andalusia Occidental on s’estava beneficiant plata a gran escala a les mines de Río Tinto i Aznalcóllar. Per extraure la plata del mineral d’aquestes mines, les jarosites, necessitaven afegir plom durant el procés de reducció. I aquest plom l’obtenien d’altres conques mineres meridionals, però també del Priorat.\nAquest nou escenari va causar canvis importants en l’estructura de la comunitat que habitava el Calvari. Ben aviat, varen abandonar l’explotació del coure per a substituir-la per la del plom. El coure necessari per a la manufactura dels objectes de bronze que utilitzaven l’obtenen ara a través d’aquestes xarxes que comercien amb coure de Linares (Jaén) i es dediquen intensivament a l’explotació de la galena amb l’única finalitat de comercialitzar-la. Per altra part, almenys des del segle VI ane adopten un conreu nou, la vinya, que els permetrà elaborar el seu propi vi sense dependre del flux comercial fenici, el primer vi del Priorat. Els nous condicionants impulsen, d’altra banda, l’aparició de les primeres desigualtats socials: la necessitat de generar excedent, l’interès per obtenir els objectes que arriben a través del comerç i que són considerats entre les comunitats locals objectes de prestigi indueixen a l’aparició de poders personals incipients en un procés que suposa l’inici de la jerarquització de la comunitat, abans igualitària.\nA mitjan segle VI ane, però, es produeix una crisi important induïda per factors interns, el que podríem anomenar una crisi de creixement, i externs, el final del comerç fenici, que suposa un col·lapse total del sistema. El poblat del Calvari és abandonat, igual que succeeix amb el del Puig Roig, i no es tornarà a reocupar parcialment fins molts anys després, al final de l’època ibèrica (segles III-II ane).\nCB/PD/S21 9 d'Octubre de 2016 11 de febrer de 2018 Arqueologia, El Molar, Història, Històries del Priorat, Núria Rafel, poblat del Calvari, prehistòria, Priorat\nAnterior Entrada anterior: Quatre empreses prioratines han contractat sis joves participants al programa 'Fem Ocupació'\nSegüent Entrada següent: Equivocar-se és de pares


«Encara hi ha marge als hospitals de TGN però, si seguim així, el col·lapse arribarà»\n«Encara tenim marge als hospitals tarragonins però, si continua aquest ritme, el col·lapse arribarà segur»\nEl president del Col·legi Oficial de Metges de Tarragona (COMT), el doctor Fernando Vizcarro, fa un repàs sobre com està l'emergència sanitària a Tarragona\nper Laia Solanellas divendres, 4 de setembre 2020 - 06:00h\nL'estiu va durar un mes. Almenys pel personal sanitari tarragoní, i és que aquest va ser, més o menys, el temps de calma del quan van disposar fins que l'emergència sanitària va tornar a colpejar-los. Aquest cop, però, ho ha fet lentament, enviant senyals que alguna cosa no anava bé. Desgraciadament aquests senyals no van ser suficients perquè la població s'adonés que ni molt menys s'havia acabat el malson de la pandèmia i van guanyar les ganes de fer d'aquest un altre estiu inoblidable. Per a alguns ho serà, però malauradament no gràcies als bons records.\nLa regió sanitària de Tarragona va passar a ser l'oasi del coronavirus a convertir-se gairebé en un malson. El 10 de juliol, el president del Col·legi Oficial de Metges de Tarragona (COMT), el doctor Fernando Vizcarro, advertia a TarragonaDigital que no havíem de tenir pànic a la situació amb els primers brots detectats a la zona, però si molt respecte i seguir al peu de la lletra les indicacions per prevenir els contagis. No va ser així.\nLes reunions familiars i amb amics han estat a l'ordre del dia durant l'estiu i ara es paguen els plats trencats. «Comença a ser preocupant perquè cada dia augmenten més els casos. Nosaltres havíem passat una pandèmia durant el brot més fort, entre març i maig, bastant suau, amb una de les xifres de contagis més baixes del país, i ara amb els brots tot ha augmentat» explica Vizcarro.\nAugment dels casos i, sobretot, dels ingressos als hospitals\nAmb les dades sobre la taula, l'evolució de la Covid-19 a la regió sanitària de Tarragona és clara i té un color: vermell. El risc de rebrot es manté molt alt —202,38, superior al català— i en els darrers dies ha anat augmentant de forma lenta i silenciosa —no només per la situació a Reus, que es va estabilitzant—, i tot el territori, a excepció del Priorat, està a la corda fluixa. Els casos positius que reporta el Departament de Salut també sumen cada dia un centenar de nous contagis a la demarcació, unes xifres elevades.\nPerò les dades que més preocupen son les dels ingressos, que en els darrers dies han crescut i força i ja se situen en les 81 persones. El doctor Vizcarro torna a llençar una advertència: «Encara tenim marge als hospitals tarragonins, estem entre un 15-20% d'ocupació, tot i que les UCI sí que s'estan omplint en alguns llocs. Alguns hospitals han passat de 3 a 30 ingressats en dues setmanes, multiplicant per 10 els ingressos. Si això continua a aquest ritme, el col·lapse arribarà segur».\nEl recentment anunciat brot a l'Hospital Sant Joan de Reus tampoc ha contribuït a la calma. Tot i que feia dies que estava detectat i fins i tot es va fer a l'hospital reusenc el cribratge massiu, no va ser fins aquest dimecres 2 de setembre que el Departament de Salut el va fer públic. De moment no s'han facilitat noves dades i segons el primer balanç serien 26 les persones contagiades, tot i que algunes fonts apunten que podrien ser el doble. Salut també ha deixat de comunicar els brots des de fa setmanes.\nEls cribratges massius a Reus no han obtingut una bona resposta ciutadana. | Laia Solanellas\nMetges cansats i centres col·lapsats\nEl president del COMT recalca que és molt important que la població segueixi les mesures de contenció per arribar a escenaris pitjors. La fórmula màgica i senzilla: mascareta, distància i neteja de mans. I és important fer-ho perquè la corda està ja molt tensada: «El problema és que els centres s'estan col·lapsant, sobretot els CAP. Estan sobrecarregats de treball després d'una situació que ja era de sobrecàrrega molt important des del març fins al maig. Al juny va baixar una mica, però el juliol va tornar a ser intens i amb l'agreujant que es va 'obligar' la gent a agafar vacances pensant que el segon brot vindria a la tardor, i realment ha acabat venint abans».\nTot plegat fa que els metges no s'hagin acabat de recuperar, i la tardor s'espera calenta. «Estan cansats, la situació va ser molt tensa, però ara tenim més mitjans i sabem què hem de fer» explica el doctor Vizcarro, tot destacant «la gran capacitat de resiliència que han tingut els metges i el personal sanitari en general», i és que es van haver de reorganitzar i adaptar a fer tasques que no eren les pròpies a una gran velocitat. «Hem d'aprendre del que va passar, el personal és fort i si nota el suport de l'administració tirarem endavant».\nDe cara a la temuda segona onada de tardor, el doctor creu que les claus per afrontar-la amb èxit seran «dotar de personal sanitari totes les àrees bàsiques de salut, hospitals i centres sociosanitaris; fer una campanya bastant extensa de vacunació antigripal; i tenir els centres controlats», és a dir, que els serveis de Salut Pública «ho tinguin tot molt ben organitzat per intentar no confinar la gent, però sí limitar la mobilitat si és necessari».\nTornada a l'escola amb prudència\nAbans de la tardor hi ha una preocupació més imminent: la tornada a l'escola. El president del Col·legi de Metges de Tarragona opina que «s'hauran de seguir estrictament una sèrie de normes i que no es barregin nens, amb això es podrà controlar perquè es podrà detectar ràpid. S'haurà d'estar molt pendent de qualsevol situació que sigui patològica». La responsabilitat és de tothom, un cop més, i el doctor Vizcarro recalca que «hem d'utilitzar el sentit comú, que moltes vegades s'ha perdut. Si tens un nen amb febre i el portes a l'escola, és una barbaritat».\nLa realitat és que els contagis actuals, en la gran majoria, no son tan complexos com els de l'inici de la pandèmia i tot és per un motiu ben senzill: la mitjana d'edat dels casos positius, a Tarragona ara de 38,62 anys. «Els brots es diagnostiquen abans, el tractament es fa abans i no arribem a situacions tan greus. La mitjana d'edat ha baixat molt, durant la pandèmia la majoria de gent tenia més de 65 anys i molts factors de risc, i per això hi va haver molts més morts».\nAmb tot, el doctor Vizcarro amb la seva veu serena però contundent, recorda que no s'ha d'abaixar la guàrdia. La partida està lluny d'haver acabat i la tardor es presenta llarga. El sentit comú i el seguiment de les mesures de prevenció marcaran com es seguirà desenvolupant el capítol. Un 'Tria la teva aventura' en tota regla.\nÉs «perillós»: Un investigador de la URV avisa sobre la tornada a l'escola