Alan.cat: Avís Legal\nAquest lloc web i tots els seus continguts, incloent-hi els textos, imatges, sons, bases de dades, codis i qualsevol altre material, són propietat d'Alan Morell Valios. Tot aquest material està a l'empara de la legislació de protecció de la propietat intel·lectual. El seu titular es reserva les accions legalment oportunes per reparar els danys i perjudicis causats per qualsevol acte que vulneri els drets de propietat intel·lectual sobre aquests continguts. Tot accés a aquest lloc web resta subjecte a les condicions següents:\nL'usuari es compromet a utilitzar aquest servei sense incórrer en activitats que puguin ser considerades il·lícites o il·legals, que infringeixin els drets de l'Alan Morell o de tercers, o que puguin atemptar contra les normes vigents. Alan Morell no serà responsable de l'ús per part de tercers de la informació continguda al web, si bé caldrà atenir-se a les prescripcions i advertiments que s'estableixin per a determinats documents i aplicatius.\nAlan Morell donarà estricte compliment a la normativa vigent en cada moment sobre Protecció de Dades de Caràcter Personal i adoptarà les mesures legalment exigibles per a la protecció de les dades de caràcter personal de l'usuari, preservant-ne la seva privacitat i confidencialitat.\nL'usuari del web dóna el seu consentiment exprés i inequívoc i, per tant, autoritza a Alan Morell a incorporar les dades que facilita per aquest mitjà als seus fitxers automatitzats i al seu tractament i ús amb la finalitat de gestionar el manteniment del web, d'acord amb el que s'estableix a la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal (LOPD).\nL'usuari del web que facilita dades de caràcter personal a la Alan Morell resta assabentat que podrà exercir els drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició, d'acord amb el que estableix la LOPD.\nAlan Morell no garanteix que el web i el servidor estiguin lliures de virus i no es fa responsable dels possibles danys o perjudicis que es puguin derivar d'interferències, omissions, interrupcions, virus informàtics, avaries telefòniques o desconnexions en el funcionament operatiu d'aquest sistema electrònic, motivats per causes alienes a Alan Morell, de retards o bloquejos en l'ús d'aquest sistema electrònic causats per deficiències o sobrecàrregues de línies telefòniques o sobrecàrregues en el sistema d'Internet o en altres sistemes electrònics, així com també de danys que puguin ser causats per terceres persones mitjançant intromissions il·legítimes fora del control d'Alan Morell.\nAlan Morell no garanteix la disponibilitat i continuïtat del funcionament del web i dels seus serveis. Quan sigui raonablement possible, s'advertirà prèviament de les interrupcions en el funcionament del web i dels serveis.\nAlan Morell es reserva el dret a modificar unilateralment, en qualsevol moment i sense avís previ, la presentació, configuració i continguts del web, així com també l'oferta de serveis i les condicions que es requereixen per utilitzar-lo.


Notícia: L’Ajuntament de Blanes neteja els grafits de Sa Palomera.\nL’Ajuntament de Blanes neteja els grafits de Sa Palomera.\nNoticia publicada a la web el 07/11/2012\nL’entorn de Sa Palomera és un dels llocs més emblemàtics de la vila i, a més, és un dels més visitats pels turistes durant tot l’any.\nEl Servei de Medi Ambient de l’Ajuntament de Blanes ha coordinat les tasques de neteja que s’han fet aquests dies a la zona de Sa Palomera i Sa Pujola, el conjunt rocós del litoral que marquen l’inici de la Costa Brava.\nAquest és precisament un dels motius que ha impulsat el consistori a posar en marxa aquests treballs, ja que no només es tracta d’un dels indrets més emblemàtics de Blanes apreciat pels vilatans, sinó que també és un dels llocs més visitats pels turistes.\nEls actes incívics que ha patit darrerament aquest entorn, amb pintades i grafits, havien deixat el conjunt rocós natural molt degradat. Per això, es va decidir encarregar la neteja específica d’aquests elements a una empresa especialitzada, amb un cost de 2.484 euros.\nLa neteja s’ha fet amb un equip d’alta pressió i d’última generació, que a més disposa d’un sistema d’estalvi d’aigua que minimitza altres impactes ambientals que es generen habitualment amb aquests tipus de treballs, com ara el soroll i la contaminació. Els productes que s’han utilitzat estan homologats per la Unió Europea, són respectuosos amb el medi ambient i biodegradables per tal de garantir en tot moment la salut de les persones i l’equilibri mediambiental.\nHabitualment l’empresa de recollida de residus i neteja viària municipal, NORA s’encarrega d’aquestes tasques en d’altres indrets del municipi que també pateixen aquest tipus d’actes incívics. En aquest cas, però, s’ha hagut d’encarregar a una empresa especialitzada, ja que NORA no disposa de la maquinària adequada per aquest lloc específic.\nData de realització: 07/11/2012 | Data de la darrera actualització: 07/13/2012


Antònia Vicens - PressReader\n2018-10-29 - MAGÍ CAMPS Barcelona\nLa mallorquina Antònia Vicens ha estat guardonada amb el premi Nacional de Poesia del Ministeri de Cultura pel seu llibre Tots els cavalls, quaranta poemes que narren la història d’una persona que agonitza.\nEl llibre de poemes Tots els cavalls (LaBreu Edicions) d’Antònia Vicens (Santanyí, 1941) ha guanyat el premi Nacional de Poesia 2018 del Ministeri de Cultura. L’escriptora mallorquina va debutar el 1965 amb un recull de contes, Banc de fusta, i el 1967 va guanyar el premi Sant Jordi amb la novel·la 39º a l’ombra. El 2009 va decidir passar-se a la poesia. En aquests més de cinquanta anys ha estat reconeguda amb el premi Nacional de Cultura de la Generalitat 2016, el premi Ramon Llull del Govern balear (2004) –que va rebutjar–, i la Creu de Sant Jordi (1999), entre d’altres. L’entrevista és telefònica.\nEstà contenta del premi? He escrit tota la vida, era el meu somni i encara estic dia a dia complint aquest somni, i si a sobre et donen un premi, més que estar contenta, em sembla una cosa extraordinària.\nNo va pensar a renunciar-hi? Jaume Matas em va donar un premi a mi i no vaig anar a cercarlo perquè estaven seccionant la llengua, fins i tot a les escoles. Aquest premi el donen a un llibre meu que està fet de paraules, de literatura, i la literatura no té color ni té fronteres. Les paraules poden ser una arma. Tinc l’esperança, potser soc un poc utòpica, que el Govern espanyol rectifiqui, tingui diàleg amb Catalunya, i que en democràcia no hi pot haver presos polítics... i diuen que estem en democràcia. Si estem en democràcia, els presos polítics han de sortir de la presó i s’han de respectar les urnes de Catalunya i de qualsevol part del món.\nQuè és la literatura, doncs? La literatura és llibertat. Quan jo era nina, els anys de postguerra, amb aquella misèria, veia que el meu poder i la meva riquesa eren les paraules. Amb les paraules podia obrir camins, podia fins i tot caminar damunt la mar. En una illa d’on no sortíem en aquell temps, podia crear una finestra en el meu dormitori que no en tenia, podia crear paisatges...\nHa dit que les paraules poden ser una arma. L’ha feta servir per reivindicar els seus ideals? No puc entendre el dolor, l’horror que els humans anam creant. Veig en el món aquest gran sofriment, aquesta injustícia, i també una gran bellesa que quasi no podem assolir perquè és immensa. Basta mirar un dia al cel amb el paisatge d’un nigul i dius: “Quina meravella”. Per tant, la meva lluita és plasmar, denunciar, fer-me preguntes a mi mateixa, mostrar, suggerir aquest dolor tan injust que no podem abastar els humans, aquest misteri del dolor en contrast amb la bellesa que ens envolta.\nA 39º a l’ombra denunciava les dues Mallorques que el turisme estava causant. En narrativa, la meva quimera és caçar el present per entendre’l. Als anys seixanta vaig anar a viure a Cala d’Or i vaig veure tot aquell món: el contrast amb el poble i amb la cala, on començava una destrucció del paisatge i també veia com es maltractava la gent. Vaig voler caçar un poble i mostrar-lo. Quan era molt jove jo ho mostrava, més que denunciar era anunciar, perquè per ventura no coneixia la paraula denunciar. Anunciava una destrucció, i la gent que venia era una gent trista, que venia a oblidar, que venia d’una guerra mundial... Entre els alemanys, que n’hi havia moltís- sims, vaig veure intents de suïcidi; i els obrers eren molt explotats. En canvi, en el poble encara hi havia aquell patriarcat catòlic i franquista, i tot estava prohibit.\nEl feminisme també és present en la seva obra. Les protagonistes de les meves novel·les han estat dones que lluiten, que quasi sempre fugen, però no es pot fer una història feminista, perquè al voltant de les dones sempre hi ha homos i sempre reflectesc els homos: el marit o l’amant, els pares o els germans. He intentat reflectir aquest món masculí, que la pot ajudar a fugir o retenir-la esclava. Tots som persones i tots anam plegats.\nMe fa mal que siguin tan poques dones, però jo sempre defenc que la literatura no té sexe. L’autor o l’autora s’ha de saber ficar dins de qualsevol personatge. Si és una dona ha de saber escriure en primera persona com si fos un homo, un gos o un arbre. Aquesta distinció és una migradesa i me fa mal.\nI és el quart premi en català. En el català hi són les meves eines. A més d’escriure en català, escric amb les paraules, no del meu poble, sinó del meu carrer. Són paraules que tenen el gust, l’aroma, tota la càrrega de la terra i també de la mar. Sempre torn en aquelles paraules, perquè són les meves veïnes. De nina pensava: “Aquestes paraules tan humils, però tan carregades de dolor, de sang i també d’il·lusió, jo les vull fer volar”.\n39º a l’ombra: “El llenguatge, molt correcte, farcit de matisos poètics, assoleix el realisme més elevat en els mots mallorquins en boca d’alguns personatges”. Llavors ja es parlava de “matisos poètics”, i el 2009 vostè va fer el pas cap a la poesia. Això va ser molt particular: el dia 3 d’agost del 2006 estava prenent el sol i vaig començar a veure imatges, paraules... Què és, això?, pensava. És la meva vida, que me cau a trossos, i l’he d’agafar. Les imatges anaven molt de pressa i les vaig agafar en versos. No va ser meditat; la poesia em va caure d’aquesta manera, diguem-li pluja, diguem-li pedra, no ho sé.\nAmb el quart llibre de poesia li arriba el premi Nacional. Com neix Tots els cavalls? Va sortir d’un somni. Vaig somiar un prat verd, preciós, i uns cavalls que corrien, blancs, vermells, negres, grocs, i m’acompanyaven. Jo pensava que per què cavalls, si jo sempre he tingut gossos i gats. Després vaig pensar que eren els colors dels genets de l’Apocalipsi, i la meva mirada se’n va anar cap a aquest horror. Vaig començar a escriure aquesta història, que és una persona que agonitza. Mai he deixat de ser narradora, els meus llibres tenen personatges que hi deambulen: l’homo agonitza, la dona surt al carrer a cercar les seves filles perquè no li contesten els watsaps ni li agafen el telèfon; es troba amb una amiga que es va morir fa temps, comença un diàleg i aquí la memòria fa els seus estralls. Hi ha quaranta poemes com els quaranta jorns de dejuni de la nostra tradició. És tot l’horror, però amb petites espurnetes de felicitat. També les culpes petites que arrosseguen els personatges, que s’acumulen i s’acumulen.\n“No va ser meditat; la poesia em va caure així, diguem-li pluja, diguem-li pedra” “Si estem en democràcia, els presos polítics han de sortir de la presó”\nARXIU L’escriptora Antònia Vicens


Us compartim una notícia del Science News que ens comunica que ha sigut possible la realització d'una videoconferència a llarga distància impossible d'interceptar pels snoops o hackers. Aquest sistema utilitza una codificació quàntica a través de fotons lluminosos emesos per un satèl·lit i que un telescopi capta. El que fa que sigui tant segur és que per la decodificació d'aquest, es necessita el codi utilitzat per xifrar-lo. De manera que, això significa un gran pas per a la tecnologia i servirà com a punt de partida de molts altres descobriments. A més, obre un ventall gegant de noves possibilitats per a la ciència del futur.


Us proposem endinsar-vos en la Catalunya francesa, i caldrà que passeu el Coll d'Ares en direcció a Prats de Molló. En aquesta població cal visitar el nucli antic que es conserva emmurallat i també el castell etc. que domina la població.\nSeguirem direcció a Ceret. En el recorregut trobarem les Gorges de la Fou (l'erosió de l'aigua ha provocat unes profundes escletxes en el terreny).\nA Ceret és fonamental visitar al museu d'art modern, on hi ha exposades obres de Picasso, Matisse, Manolo, etc. i si es dissabte podeu anar a mercat\nI, finalment, podeu arribar-vos a Cotlliure, petita i pintoresca població costanera on podeu visitar la tomba de Machado i el castell dels Comtes de Colliure.\nMercat a Ceret\nTomba de Machado a Colliure\nLa Vall d’en Bas i Les Preses\nEl municipi de la Vall d'en Bas va ser creat al 1968 per la fusió dels antics municipis de Sant Esteve d'en Bas, Sant Privat, Joanetes i La Pinya. El paisatge està ple de contrastos naturals: des de camps de cultiu de patates, de blat i d'altres cereals, a salts d'aigua, com el de Sallent o gorgues, i els remolins, del riu Gurn a sant Privat. També trobareu nombroses ermites romàniques, com les de Sant Joan de Balbs, Sant Quintí i Sant Mateu i l'església de Sant Esteve d'en Bas. Recomanem visitar els nuclis de les poblacions del Mallol i els Hostalets. I que us passeu per l'Àrea de Xenacs, és un espai situat a les Preses, per gaudir d'un paisatge privilegiat. És un lloc ideal per fer esports com l'escalada, el tir amb arc, el ràpel, l'ala delta i el parapent.\nruta de St. Privat al salt de Sallent\n-- Descripció acurada de l'itinerari


Búsqueda de Editorial Efados - 93301-Patrimoni Per Descobrir - Llibreria Ulyssus S.l..\nBúsqueda de Editorial : EDITORIAL EFADOS / Colección : 93301-PATRIMONI PER DESCOBRIR\nAmb motiu del 150è aniversari de la inauguració del tren de Barcelona a Sarrià (1863-2013), Antoni Gras presenta la història de les diverses companyies ferroviàries que avui formen part de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya a través d?un recull gràfic excel·lent amb més de 300 fotografi es d?arxiu. I és que des de mitjan segle XIX, locomotores, cotxes i vagons s?estene...\nCada any el FC Barcelona i el Reial Madrid s?enfronten en un dels duels més esperats i mediatitzats: el clàssic. El llibre, il·lustrat amb 300 portades de diaris esportius i 100 fotografies, analitza el clàssic des del 1902 ?any del primer encontre a la Copa del Rei? fins a l?actualitat. Amb una mirada periodística, Bernat Soler repassa la crònica de cada partit que varia segon...


Diona Studios Kefalonia Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLourdata, Kefalonia, Grècia - Veure al mapa\nMés informació sobre Diona Studios\nBen posicionat a Lourdata, Diona Studios és un lloc ideal d'inici d'excursions a Kefalonia. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nDiona Studios també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Kefalonia. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, cuina americana a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Diona Studios.


El me de raça mallorquina, una marca per dignificar el producte\nL'escorxador de Felanitx acollí la presentació de la iniciativa\nGori Vicens | 13 maig 2011\nEl me mallorquí pot competir en qualitat amb els que arriben de fora. Per aquest motiu, un centenar de pagesos de l'Illa s'han ajuntat per fer una cooperativa i crear la marca "me de raça mallorquina", amb l'objectiu de dignificar i promocionar aquest producte. L'escorxador de Felanitx va acollir ahir la presentació d'aquesta iniciativa de la Societat cooperativa de ramaders de l'ovella de raça mallorquina i de l'Associació de ramaders de l'ovella de raca mallorquina. L'objectiu és treure un rendiment a les explotacions ramaderes a través d'un producte d'innegable qualitat i valor elaborat a Mallorca.\nBartomeu Palou, tècnic de la cooperativa dels ramaders de l'ovella mallorquina, va manifestar que "el me mallorquí pot competir en qualitat i principalment en el gust amb els mens que arriben de fora, sobretot els que es crien a l'altra punta del planeta. Aquesta marca és la millor carta de presentació perquè la gent consumeixi aquest me".\nLa cooperativa de ramaders va ser creada el desembre de 2009. Actualment, hi ha 156 explotacions inscrites i 105 socis. El nombre d'ovelles reproductores és de 30.000. Només es poden destinar a l'ús de la marca la carn i les freixures procedents dels animals sacrificats legalment de les explotacions autoritzades.


Quan Delên xerra amb els ulls | Enderrock.cat\nQuan Delên xerra amb els ulls\nLa formació trenca un silenci de tres anys amb el seu segon àlbum, 'Bonanova'\nEnderrock.cat | 28/05/2012 a les 15:00h\nAmb Jaume Pla (Mazoni) a la producció, Delên treuen a la llum Bonanova (Música Global, 2012), un àlbum que desemboira el cor de la quotidianitat. Quim Torres i Len Mesquida homenatgen Menorca i el retorn a casa.\nDelên és un univers sonor on es conjuguen escenes quotidianes amb músiques còsmiques. És el projecte encapçalat i format per Quim Torres i Len Mesquida, uns expedicionaris musicals que busquen sota la terra, en els paisatges i en la roba estesa la inspiració per als temes d'una senzillesa elegant i pura.\nDesprés d'haver publicat el primer disc, anomenat precisament Sa roba estesa (Música Global, 2009), els dos de Delên van deixar la Menorca on van néixer per aterrar a l'Empordà, on han restat alimentant-se d'atmosferes durant una temporada.\nDesprés del llarg silenci de tres anys, Torres i Mesquida han tornat a Menorca i s'han tancat a l'estudi acompanyats d'un bon equip de músics dirigits per Jaume Pla (Mazoni), i ara tornen a la càrrega amb Bonanova (Música Global, 2012). I el treball no és només un disc de pop baleàric amb tocs intimistes d'indie-folk, és molt més que això, és la reconversió d'un sistema elèctric (tal com mostren al disseny de la portada de l'àlbum), les cases (que trobem a la contraportada) convertides en llars on els passadissos s'omplen de quadres amb escenes corrents que la sensibilitat vocal dels dos músics, i una habilitat lletrística amb tocs matèrics alhora que fugissers.\nL'àlbum consta de 12 cançons que descriuen la casa de pagès erigida entre els núvols del camp de Ciutadella, que a més d'un lloc per a la inspiració és l'espai on han enregisrat i produït aquest asegon disc.\nJaume Pla (Mazoni) ha arranjat les cançons amb tocs preciosistes, alimentant de cordes temes com ''Moix de finestra'' o ''Ets amelters'', que contrasten amb l'electricitat de guitarres en cançons com ''Dunes artificials'' o ''Fa moltes hores''. Els músics que han acompanyat Delên a Bonanova (Música Global, 2012) han estat Aitor Arriaran (guitarra elèctrica), Joan Torres (baix), Pau Marquès (violoncel) i Dani Benejam (bateria).\n''Quan xerres amb ets ulls'' és la carta de presentació del disc, que ens fa viure en primera persona la possibiitat de compartir retalls d'una vida màgicament quotidiana.\nPodeu trobar més informació de Delên al seu espai web.


Hoquei Veterans Mollet: St Celoni 1 - 5 Mollet B\nSt Celoni 1 - 5 Mollet B\n“Con poca información del rival podemos ganar, pero es imposible si no te conoces a ti mismo”\nJosé Ángel Samaniego (segon entrenador del Joventut de Badalona)\nConèixer-nos. Portem tants anys junts.\nAhir des de la banqueta, pensava en les diferències entre els esports individuals i els col•lectius, i un aspecte destacable són els suplents. Nadal no té un suplent, Messi sí.\nQui millor coneix l’equip és el suplent.\nEl seu, és un estat transitori, canviant, però que a vegades pot esdevenir una posició fixa, un rol més dins l’equip. Observa, des d’una posició privilegiada, a peu de pista, tot el que passa en un partit. És qui més a prop està de l’entrenador, i dels seus ajudants, té temps d’analitzar el joc dels seus companys i dels rivals, mirar l’àrbitre amb deteniment, observar el públic i fins i tot, pensar, reflexionar,animar, veure aigua, col•locar-se bé la “coquillera”, mirar-se la punta dels patins o llegir la publicitat.\nPerò el suplent sempre vol deixar de ser-ho.\nMirava els meus companys i veia que ho estaven fent molt bé. Mirava la família d’en Xavi Danot (únics soferts espectadors del partit) i sentia que es mereixia tots els minuts possibles; mirava l’Àlex Vila i el veia tranquil, lent com sempre, però tranquil; mirava en Francesc Tibau relaxat, sense cridar, gaudint tot i la pista lliscant; mirava en Jordi Tomey i el veia amb la il•lusió de quan era juvenil i jo l’entrenava, mirava a Pep Aliva “el pop” aturar, junt amb els pals, pilotes impossibles i podia saludar-lo i animar-lo; mirava...\nÉs això l’amistat? No voler sortir a jugar, tot i desitjar-ho?\nConèixer-nos. Portem tants anys junts i el que veig m’agrada.\nNou Restaurant per la guia MIKILIN: "Les Albes" Ctra campins Km 5,5\nEnviat per Miquel Roura López a 12:26


1ª Lectura (Dt 8,7-18): Moisès digué al poble: «El Senyor, el teu Déu, et portarà en un país fèrtil, un país de rierols, de fonts i d’aigües profundes, que afloren a les valls i a les muntanyes, un país de blat i d’ordi, de vinyes, figueres i magraners, d’oli i de mel, un país on el pa és abundant, on no manca res, un país on hi ha pedres de ferro, on podràs extreure el coure de dintre les muntanyes. T’alimentaràs bé, fins a saciar-te, i donaràs gràcies al Senyor, el teu Déu, pel país fèrtil que t’haurà donat.\n»Guarda’t bé d’oblidar mai el Senyor, el teu Déu: no deixis mai de complir els seus manaments, les seves decisions i els seus decrets que jo et dono avui. T’alimentaràs fins a saciar-te, viuràs en edificis confortables, es multiplicaran els teus ramats de vaques i d’ovelles, acumularàs plata i or, i augmentaran tots els teus béns. Mira llavors que no s’enorgulleixi el teu cor i ja no et recordis més del Senyor, el teu Déu, que et va fer sortir de la terra d’Egipte, un lloc d’esclavatge; que t’ha fet passar per aquest desert immens i terrible, infestat de serps verinoses i d’escorpins, una terra eixuta, sense aigua, on per a tu va fer saltar un doll d’aigua de la roca dura, i t’hi alimentava amb el mannà, que els teus pares no coneixien. Et va afligir i et va provar perquè a la fi et volia afavorir. Llavors, doncs, quan hauràs acumulat tots aquells béns, no pensis dintre teu que te’ls ha donat la teva força i l’energia de les teves mans: recorda’t del Senyor, el teu Déu: ell, que volia complir l’aliança que havia jurat als teus pares, és qui t’ha donat la força per a enriquir-te».\nSalm responsorial: 1Cro 29\nR/. Vós, Senyor, teniu la sobirania sobre tot el món.\nSou beneït, Senyor, Déu del nostre pare Israel, des de sempre i per sempre.\nSón vostres, Senyor, la grandesa i el poder, la glòria, l’esplendor, la majestat; perquè al cel i la terra tot és vostre.\nSón vostres els regnes amb els seus sobirans. Vós doneu la riquesa i els honors.\nVós teniu la sobirania sobre tot el món; està a les vostres mans donar força i valentia,\nfer créixer tota cosa i confortar-la.\n2ª Lectura (2C 5,17-21): Germans, aquells qui viuen en Crist són una creació nova; tot el que era antic ha passat, ha començat un món nou. I tot això és obra de Déu, que ens ha reconciliat amb ell mateix per Crist i ens ha confiat a nosaltres aquest servei de reconciliació. Perquè Déu, en Crist, reconciliava el món amb ell mateix, no retraient-li més les culpes, i a nosaltres ens ha encomanat que portéssim el missatge de la reconciliació. Per tant, nosaltres fem d’ambaixadors de Crist, i és com si Déu mateix us exhortés a través nostre. Us ho demanem en nom de Crist: reconcilieu-vos amb Déu. Déu va tractar com a pecador aquell que no havia experimentat el pecat, perquè en ell nosaltres poguéssim ser justos segons la justícia de Déu.\nText de l'Evangeli (Mt 7,7-11): En aquell temps, Jesús digué als seus deixebles: «Demaneu, i Déu us donarà; cerqueu, i trobareu; truqueu, i Déu us obrirà; perquè el qui demana, rep; el qui cerca, troba, i a qui truca, li obren. ¿Qui de vosaltres, si el seu fill li demana pa, li donarà una pedra? O bé, si li demana peix, li donarà una serp? Així, doncs, si vosaltres, que sou dolents, sabeu donar coses bones als vostres fills, molt més el vostre Pare del cel donarà coses bones als qui les hi demanen».\n«Demaneu, i Déu us donarà; cerqueu, i trobareu; truqueu, i Déu us obrirà»\nAvui, com un ressò d'una antiga tradició lligada a la societat rural, celebrem litúrgicament una jornada d'acció de gràcies a Déu pels favors que ens ha fet i de petició d'ajut per als fruits del nostre treball en aquest nou curs.\nEl medi rural, efectivament, per la força dels fets, tenia viva consciència que els fruits recollits —sense menystenir l'esforç humà— eren un do de Déu. Davant dels imponderables del clima i de les circumstàncies del treball del camp, l'home era més conscient que depenia del bon Déu. Per contrast, el progrés de la tècnica i del treball industrial semblen amenaçar aquesta “memòria de Déu”: en no pocs casos, s'ha diluït la consciència de dependència de Déu, i l'home corre el risc d'auto-divinitzar-se en pensar-se que ja no necessita el Creador. En canvi, Jesús ens ha dit: «Demaneu, i Déu us donarà (...); truqueu, i Déu us obrirà» (Mt 7,7), que és tant com si ens digués: —Jo et recordaré i t'ajudaré, però necessito que tu no m'oblidis i no em foragitis de la teva vida.\nEn aquest sentit, sant Joan Pau II adverteix: «Cal que l'home doni honor al Creador tot oferint-li, en una acció de gràcies i de lloança, tot allò que d'Ell ha rebut. L'home no pot perdre el sentit d'aquest deute, que només ell, entre totes les altres realitats de la terra, pot reconèixer i saldar com a criatura feta a imatge i semblança de Déu».\nI com a prevenció davant d'aquest risc d'ingènua “desmemorització”, l'oració col·lecta d'avui ens convida a dir: «Senyor Déu, Pare amorós, vós vau donar als nostres pares a Israel una terra bona i fèrtil, a fi que hi trobessin descans i benestar; i amb el mateix amor ens doneu a nosaltres forces per dominar la creació i trobar-hi el nostre sosteniment. En donar-vos gràcies per les vostres meravelles, us preguem que la vostra llum ens faci descobrir sempre que heu estat vós i no el nostre poder el que ens ha donat la força per crear les riqueses de la terra».


5 min. 20/07/2019 01:06\nEl Diccionari de la llengua catalana de l’Institut d’Estudis Catalans defineix la paraula ‘estiu’ com a “estació de l’any entre la primavera i la tardor que, a l’hemisferi Nord, comença el 21 de juny i acaba el 23 de setembre”. Si en aquest mateix diccionari cercam la paraula ‘vacança’, ens aporta diferents accepcions, entre les quals trobam les següents: “3. Dret irrenunciable de tot treballador per compte d’altri a un quant temps de descans anual retribuït, que sol ésser de trenta dies, ordinàriament a l’estiu. 4 Temps de repòs concedit als estudiants, en la recurrència d’una festivitat o per altres circumstàncies, sobretot la calor dels mesos d’estiu, durant el qual estan tancades les escoles”.\n- Els infants necessiten passar estones amb nosaltres, fer coses junts. Cal passar de la rutina estricta de l’hivern i dels horaris quadriculats al laissez faire, és a dir, al deixar fer, al deixar passar i aprendre a gaudir sense presses dels dies llargs, dels dies de platja i sol, dels dies d’arena als peus i sal a la pell. Després de la feina, fem-los aquest regal: estar amb ells. Serà el seu més bell record d’infantesa quan els demanin com eren els seus estius.\n- Deixem d’organitzar la seva vida al mil·límetre. Si tenim solucionat el tema de la conciliació, és necessari que a l’estiu també facin activitats extraescolars? I, sobretot, en el cas que les facin, les han triades ells? Posem-nos al seu lloc i pensem que algú ens vingués amb un calendari d’activitats que nosaltres no hem ni demanat. Com ens sentiríem? Els infants també necessiten descansar i aturar. Tenen dret a no fer res. Han d’aturar per poder continuar, ben igual que les persones adultes.\n- La creativitat i la imaginació són el millor antídot contra l’avorriment. Les criatures s’han d’avorrir. No passa res. No els ho donem tot fet. Deixem que sentin la necessitat de fer, de crear, d’imaginar, de pensar. Simplement posem al seu abast materials que puguin manipular i els ajudin a descobrir, per exemple, que amb una capsa de sabates i quatre tubs de cartró dels rotlles de paper higiènic buits poden fer un cotxe, i que, a més, el poden pintar com vulguin. O que amb aquesta mateixa capsa poden fer l’escenari d’un teatre i que amb varetes primes i llargues de fusta es poden construir titelles que facin un gran espectacle.\n- Llegim aquell conte que fa estona que no hem mirat. Improvisem algun contacontes. Tornem petits amb els nostres fills: juguem a terra, aparquem les nostres cabòries per un instant. No passa res, les cabòries i els problemes continuaran al mateix lloc en acabar, però els nostres nins i nines un dia creixeran i ja no voldran sentir històries, ni enfilar macarrons en un fil i pintar-los de colors. El temps passa més aviat del que pensam.\n- Obviem els rellotges per uns dies. Anem a la platja i construïm castells d’arena. Sortim a les festes populars de barriades i pobles. Quedem amb els amics de sempre, aquells que fa temps que no veim perquè les agendes són massa plenes. Posem alguna pel•lícula i mirem-la tot menjant crispetes.\n- Deixem que juguin tots sols. Els infants també necessiten el seu espai. Han d’aprendre a regular el seu temps i que, de vegades, els grans també necessitam espai per a nosaltres i per fer les nostres coses.\n- Reduir el temps de les pantalles. Podem ser més flexibles amb el temps d’ús, però no s’haurien de convertir en l’únic passatemps de l’estiu. Canviem les tauletes per jocs de taula tradicionals.\n- Recuperar hores de son. Descansar més i millor.\n- Si en duen, establir un temps per fer les feinetes o deures d’estiu i ajudar-los en aquesta tasca.\n- Gaudir de la platja i anar-hi carregats de poals, pales i rampins.


L’estrella del cinema xinès Gong Li es posa en la pell d’una cèlebre actriu que una setmana abans de l’atac japonès a Pearl Harbor viatja a la Xangai ocupada per actuar en una obra de teatre que dirigeix un examant seu. En realitat treballa de forma encoberta per als aliats i aviat descobrirà les intencions dels japonesos. Un melodrama d’espionatge que Lou Ye filma en un blanc i negre imponent.\nNomés fins el 5 de maig.\nCinema Asiàtic Història Grans directors Grans actrius\nMillor direcció i millor direcció artística a Gijón.\n(Xangai, 1965) El reconeixement internacional va arribar-li amb el seu tercer llargmetratge, Suzhou River, guanyador del Tigre d’Or al Festival de Rotterdam. Des d’aleshores, tots els films del cineasta han viatjat pels grans certàmens internacionals, revisant el present i passat recent dels seu país amb una visió crítica i plena d’intrigues que es couen a foc lent.\nTítol internacional: Lan Xin Da Ju Yuan\nDirecció: Lou Ye\nGuió: Yingli Ma\nAmb: Gong Li, Mark Chao, Odajiri Joe, Pascal Greggory, Thomas Wlaschiha, Huang Xiangli, Wang Chuanjun\nIdioma: Mandarí, Anglès, Francès


Últimes publicacions de llibres de maig de 2018 | CAT.rickylefilm.com\nEls comentaris GLAMOUR: Últims llançaments de llibres per a Maig l'any 2015\nVila Llatina per Liza\nSituat a la Riviera francesa en els bojos anys 20 ', aquesta és la història semi-fictícia de bohemis, els emigrants rics dels Estats Units Gerald i Sara Murphy, que vivia una vida més alta no convencional profundament hedonista, bevent còctels i fent de les seves amb els gustos de F. Scott Fitzgerald i Picasso. La seva extraordinària vida està molt ben detallat per Klaussmann, amb una baixada postpartit tan punyent que haurà de plorar.\nLa bona noia per Fiona Neill\nUn vídeo de sexe viral es posa en coneixement del director del centre escolar Ailsa. Ella està horroritzada en descobrir que no només compten amb un dels seus alumnes, però és la seva pròpia filla adolescent, estudiosa nena bona Romy. Els familiars de teatre t'enganxa des del principi, com resulta que Romy no és l'únic en la seva família amb foscos secrets, placa de desplaçament. La veu narrativa alterna entre la mare i la filla d'aquest advertiment oportuna.\nElla el que deixen TR Richmond\nHi ha un milió de thrillers psicològics que hi ha ara, però aquest es destaca gràcies a la seva estructura intel·ligent. Quan el cos d'Alice salmó, un popular periodista de 25 anys d'edat, es troba en un riu, no està clar si es tracta d'un assassinat o suïcidi. El misteri es desplega a través de cartes, correus electrònics, diaris, blogs i actualitzacions de xarxes socials, però és clar el que la gent escriu en línia no sempre és del tot sincer... Richmond el manté en suspens fins a les pàgines finals d'aquest debut convincent.\nLa Guia d'època on amor i\nromanç per Kirsty Greenwood\nJess és 28 va el 18 i aficionat a follar, trets i jurament. La seva àvia distanciada, Matilde, és l'autor estimada de 1950 guies per al comportament propi d'una dama. Són una estranya parella, però s'aparellen per reescriure els llibres de Matilde per a una audiència moderna, i transformar Jess, Eliza Doolittle d'estil, en el procés. Aquest segon llibre del fundador del lloc de la ficció de la dona Novelicious és un juguesca divertit, escumosa que és ideal quan estàs d'humor per a una lectura lleugera.\nPeces de moda per quan no estàs dànim\nEmpanades de mugrons: 15 celebritats que han sacsejat la tendència


Els problemes en el nostre sistema de pensions no resideixen en el camp de la despesa ja que destinem un 10.6% del nostre PIB inferior a la mitjana dels països de l'eurozona que es d’un 13,5%.\nEl nostre problema rau en els ingressos, tot i que hem recuperat una bona part de l’afiliació a la Seguretat Social (S)S, en canvi els ingressos són inferiors en 4.000 milions d’euros a causa d’una menor cotització pels baixos salaris i la precarietat laboral.\nTambé es necessita “destopar” les cotitzacions perquè així es cotitzi per la totalitat del salari, i que les despeses de l’administració de la seguretat social passin a pagar-se a càrrec dels pressupostos. Això suposaria reduir la despesa en 4.000 milions d’euros.\nDurant els anys de crisi i utilitzant com a coartada aquesta situació, el govern del PP va emprendre una reforma unilateral el 2013 i amb això va eliminar l’actualització de les pensions amb l’IPC i va establir un factor de sostenibilitat que és absolutament arbitrari.\nNo podem oblidar que, anteriorment, amb la reforma de pensions acordada al 2011 per part dels sindicats majoritaris que va permetre prolongar l’edat ordinària de jubilació als 67 anys de forma progressiva i va obrir la porta a aquesta reforma unilateral del PP que va aprovar amb la implantació del factor sostenibilitat per al 2019, quan estava previst que entrés en vigor el 2027.\nÉs important que es rectifiquin les reformes però es més important encara que s’assumeixin els errors comesos per part dels signants dels acords de l’any 2011 i ara no tinguin cap problema en defensar tot el contrari i vulguin tornar a la situació anterior.\nEl nostre sistema de pensions és viable, però son necessaris alguns canvis que assegurin el seu futur i eliminin les reformes del 2011 i 2013. No s’ha d’oblidar tampoc que el garant es l’Estat i per tant en cas de dèficit, ha de respondre amb els Pressupostos Generals de l’Estat, perquè fa anys, quan hi havien excedents procedents de les pensions, aquests anaven a eixugar el dèficit de l’Estat, molt abans de haver creat el Fons de Reserva.\nLa USOC com a membre fundador de la MERP defensa que les pensions han de blindar-se en la Constitució per evitar les temptacions dels governs de torn a fer reformes unilaterals, i recuperar entre altres qüestions la revisió dels increments de les pensions amb l’IPC.


Alan Titchmarsh: Els "llistats de Hollywood A" del món vegetal són desenfadats, delicats i totalment irresistibles - menjar i begudanone\nPrincipal menjar i begudaAlan Titchmarsh: Els "llistats de Hollywood A" del món vegetal són desenfadats, delicats i totalment irresistibles\nTulipes en un jardí de casa de camp. Crèdit: © Val Corbett / Country Life\nAlan Titchmarsh cerfa de la lírica sobre els beneficis de les bombetes, i per què eliminar-les any rere any no pot ser el pecat ambiental que sembla.\nIgual que les superestrellas de Hollywood, algunes plantes són, per naturalesa, temperamentals. Lluitem per ells, fem tot el possible per satisfer les seves demandes, per molt que ens molestin, però tot i així es desprenen (cosa que, en termes botànics, vol dir que es disminueixen i moren). Bufadors inquiets.\nD'altra banda, semblen desitjosos els bulbs de floració primaveral, el primer any després de la sembra. Tota la feina s’ha fet per nosaltres i en aquell petit miracle de la naturalesa descansen les fulles i les flors que brotaran (donada aigua, llum i temperatura adequada) per animar-nos al Cap d’Any.\n"" Poro sobre catàlegs de bombetes com Fagin a sobre del seu cofre de joies "\nPersonalment, no en puc aconseguir prou (les bombetes, és a dir, no les superestrellas de Hollywood. Amb els anys he trobat ambdós grups i sé en quina companyia preferiria passar els meus dies). Cada tardor, em detallava catàlegs de bombetes com Fagin sobre el seu cofre de joies i botes amb la possibilitat d’afegir-ne més al meu jardí i els pots que decoren la nostra terrassa.\nÉs en aquest moment que puc resultar ingrat i, segons sembla, contradir la meva primera afirmació. Cada any, a més d’afegir més racons dels meus preferits a llits, sanefes i pedaços d’herba al jardí, creixo bulbs en grans olles i tines, també content per gaudir d’una sola temporada de la seva bellesa abans de regalar-los a amics o enviant-los al munt de compost. Escolta'm; hi ha un mètode en la meva aparentment malbaratadora actitud.\nEls tulipes, en concret, produeixen a partir d’un gran bulb plantat a la tardor un cúmul de nous bulbs de diferents mides, només el més gran (si teniu sort) produirà una flor l’any següent. Això vol dir que s’han de desenterrar les tulipes després de la floració, deixar que s’assequin i emmagatzemar els bulbs més grans per replantar-los, amb l’esperança que floreixin l’any que ve.\nA banda de la molèstia de fer això (i sóc jardiner, format des del naixement per ser pacient i frugal), vol dir que no tinc espai per provar varietats noves d’any en any. Per tant, els regalo o els composto després que hagin florit, donant suport al comerç de bombetes comprant noves varietats cada tardor. Ara és un bon moment per plantar.\n"Adéu rei Alfred, hola Skype"\nEls tulipes són especialment apreciats. Acostumo a comprar-les en múltiples de 10 per plantar en grans pots de terracota i tines de plom que s’asseuen a la terrassa de la casa. L’anticipació és ridícula, veient les llances tenyides de color vermell que s’enfilen cap a dins del sòl,\nseguit de les rotllanes de fullatge lentament desordenades, i després de les flors, acolorint-se en els seus cabolls i obrint finalment els follets tacats extravagantment al sol de la primavera.\nSembla una alegria ridícula per una crisi financera tan petita i Tulipmania, la mania del segle XVII que va fer fallir a molts nobles holandesos, sembla no tan insensada. (No canviaria la meva casa, les meves culleres de plata o una càrrega de fenc per a un sol bulb, però un pot de tulipes millora la vida.)\nTulipes de ballerina al jardí de Shepherd House. © Val Corbett / Country Life\nHe deixat de plantar-les a l’herba de l’hort. M’encanta quan surten entre l’aixecament de l’argent a l’abril i al maig, però, després del primer any, s’apareixen, cauen víctimes d’un foc de tulipa (una malaltia desfiguradora que blanqueja el fullatge i les flors) i generalment es queden sense vapor. En lloc d'això, planto camàsies a part del nostre prat. Aquestes belleses: el quamash camassia blau i el més gran i més clar C. cusickii produeixen torres de flors estrellades que semblen molt més a casa entre les verdes que les tulipes.\nNo duren més d’un mes, però l’anticipació és una de les alegries de la jardineria molt infravalorada: una garantia d’esperança i un antídot per a la sobre-familiaritat.\nEncara he plantat allis al prat. D’alguna manera, la seva robusta simetria sembla desconcertant amb el seu entorn. En lloc d'això, els cultivo a la vora del costat de la casa, on els segueixen el mantell de la senyora (Alchemilla mollis) i després els asters amb flors de tardor (margarides de Michaelmas), assegurant que la frontera té més d'una temporada d'interès.\nAlliums als jardins Sir Harold Hillier, a prop de Romsey, Hampshire\nAllium Purple Sensation sembla que s’ha convertit en una paraula bruta avui dia (és extremadament desenfrenada i sembra amb profusió), i els cognoscents semblen preferir la pluja morada. Si us ve de gust un fort alió d’aliats, Globemaster hauria d’impressionar, amb la seva musculatura orbe d’estrelles violetes lila estrellades de 15cm de llarg.\nAquells vells narcis: Carlton, el rei Alfred i similars (el que un amic meu anomenen "narcis de cuina") han estat substituïts al meu jardí per belleses més elegants que menys probabilitats de lluir. Les meves preferides són varietats poc altes com Tête-à-tête, Jenny, Jetfire i Lemon Silk, i estic desitjant una varietat de trompeta de salmó pàl·lid i rosa que intento per primera vegada aquest any en estretes fronteres. pujant fins a l’hivernacle. Skype, es diu. Sí. Adéu rei Alfred, hola Skype.\nCopyright menjar i beguda: Alan Titchmarsh: Els "llistats de Hollywood A" del món vegetal són desenfadats, delicats i totalment irresistibles - menjar i begudanone


Valencia Basket va aconseguir la tercera victòria en la Liga Endesa en imposar-se al Montakit Fuenlabrada per 86-67. Encara que va anar pràcticament tot el partit per davant, l'equip taronja no va poder sentenciar l’encontre fins a l'inici de l'últim quart gràcies a l'encert en el triple de Sam Van Rossom (17 punts). Les dobles figures de Bojan Dubljevic (21 punts i 10 rebots) i l'encert de Matt Thomas (15 punts) van ser el principal sustent ofensiu de l'equip taronja fins a eixe moment.\nJaume Ponsarnau va començar el partit amb el quintet format per Sam Van Rossom, Matt Thomas, Aaron Doornekamp, Will Thomas i Bojan Dubljevic. Un ganxo del pivot montenegrí i un 3+1 de Matt Thomas van replicar el triple inicial de Popovic. I un triple de Dubi i una acció personal de Will Thomas van ampliar el parcial a un 11-0 i van portar a Néstor García a parar el partit després de tres minuts i mig de primer quart. Popovic va tallar el parcial amb una safata i va activar l'ofensiva de l'equip madrileny, que es va posar a quatre amb un 2+0 de Clark. Després d'un intercanvi d'errors, dues cistelles d'O’Leary van empatar el partit a 13 abans que San Emeterio es fabricara la cistella per a acabar amb la sequera taronja. Un mat de Labeyrie després d'una bona jugada col·lectiva deixava el marcador en 17-13 al final del primer quart.\nDos tirs lliures de Abalde van obrir el segon acte, però Rupnik amb una safata, un robatori perquè anotara González i un triple li va donar la volta al partit per a posar a dalt als madrilenys abans d'un triple de Labeyrie (22-20 min.12). Dos tirs lliures després d'un robatori i un triple de Dubljevic van millorar l'atac taronja però dos mats d'O’Leary i Clark mantenien a un al Montakit Fuenlabrada en arribar a la meitat del segon quart. Els tirs lliures de Dubljevic, Matt i Labeyrie van posar el 32-26 i malgrat la cistella de Eyenga, Abalde mantenia l'avantatge en sis. Zanna i Dubljevic van canviar punts i els tirs lliures de Abalde i Matt i els dos últims de Popovic ho deixaven en 39-32 en arribar al descans.\nUna safata de Van Rossom va obrir la segona meitat però Marc García va ficar el triple després de rebot ofensiu. Will en acció personal va trobar la resposta de Marc García, però un triple de Dubljevic i una anella passada de Will Thomas van posar per primera vegada la renda per sobre de la desena (48-37 min.23) i van portar a Néstor García a gastar un temps mort. Will Thomas va seguir fent-se gran en el pal baix però Pako Cruz va trencar el parcial taronja amb una safata i Clark va anotar en transició per al 50-41 en arribar a l'equador del tercer acte. Els següents dos minuts van ser un intercanvi d'errors del que va eixir primer Valencia Basket gràcies a cinc punts seguits de Bojan Dubljevic però un 2+1 de Eyenga i dos tirs lliures de Popovic tornaven a baixar de la desena la renda local i un triple de Bellas posava el 55-49 amb el qual es va arribar amb deu minuts per jugar.\nUna acció individual de Matt Thomas i un triple des de la cantonada de Van Rossom van tornar a allargar l'avantatge taronja i malgrat la cistella de Chema González, el segon triple del belga mantenia el bon inici ofensiu dels taronja. I després d'una bona defensa, una tècnica a Bellas va acabar amb una jugada de quatre punts de Matt Thomas per a posar el 67-51 a set minuts per a acabar. Dos tirs lliures de Marc García van ser replicats per un mat de Tobey i un triple de Sam Van Rossom posaven el 72-53 amb cinc minuts per jugar. Marc García s'obstinava a retallar amb tres cistelles seguides i la intensitat de Chema González, però Matt Thomas i Labeyrie anotaven el suficient per a Montakit Fuenlabrada no inquietara la primera victòria com a local del Valencia Basket en la Liga Endesa. Els triples finals de l'equip madrileny i el descar de Sergi García van deixar el marcador final en 86-67.


RodaMots - olivet\ndilluns, 17 d'abril del 2017 / 4016\nOliverar, lloc plantat d’oliveres.\nHi havia grans olivets de soques fosques i esparracades que semblaven exèrcits de fantasmes.\nSegons el DCVB, Mont Olivet és el «nom de l’olivar on Jesucrist féu oració i sofrí agonia abans d’esser pres i crucificat», i també almenys el nom d’una muntanya, «antic volcà apagat, situada prop d’Olot», i «d’un antic convent, avui presó, prop de la ciutat de València».\nDel llatí olivetum, ‘camp d’oliveres’, d’olīva, ‘olivera, oliva’, i aquest, del grec elaía [ἐλαία] (en la forma arcaica ἐλαίϝα), mateix significat.\nUna acurada extensió de conreus rodejava el monestir: horts amb arbres fruiters i verdures vora la font abundosa, ordenats en feixes contingudes per murets de pedra ben posada; més enllà blat i userda; pujant les vessants de la vall, vinyes assolellades i grisos olivets que circumdaven la rodalia amb una ben traçada corona de plata.\nLluís Racionero, Cercamón (1982)\nEl marge s’aterrava de tant en tant per a fer pas a un olivet, i tornava a pujar de seguida a banda i banda, encaixonant-los i no deixant-los-hi veure més que la llenca esplendent del cel sobre sos caps. En un d’aquells olivets hi vegeren un parell aturat amb l’arada sota una olivera i allà prop el llaurador fent beguda, assegut a terra.\nBaixant del Mont Olivet arribem al tema d’aquesta setmana, que ens va proposar la Mercè Domingo i Cirera, acasada a Donostia: paraules i expressions relacionades amb l’oli (però no espereu que hi apareguin oli en un llum, de pa sucat amb oli, haver begut oli o panoli, que ja han rodat fa temps).\nComençament de Solitud\nAlbert Pla Nualart: «Víctor Català i els límits de la correcció retroactiva»\nEls cinc mots de la setmana passada (al·lusions bíbliques)\n3 comentaris a “olivet”\nCarles — València dilluns, 17 d'abril del 2017 a les 10:59\nMontolivet també és un barri de la ciutat de València.\nEnric F. — València, l'Horta. dilluns, 17 d'abril del 2017 a les 15:02\nCom molt bé diu en Carles, Montolivet és un barri de València on avui, a l’antic llatzeret, col·legi de sacerdots, caserna, presó, es pot visitar el Museu Faller de la ciutat.\nJoan BOSCH — Elna (Rosselló) dimarts, 18 d'abril del 2017 a les 21:27\nA Elna, els olivets són camps d’olius i no pas d’oliveres.\nbes de Judesescampar-se com una taca d’oli


El bus urbà de Torredembarra donarà servei els caps de setmana | Diari de Tarragona\nEl bus urbà de Torredembarra donarà servei els caps de setmana\nÉs una prova pilot que pretén conèixer la demanda d’usuaris per tenir-la en compte en el proper procés de contractació del servei\nImatge d'un autobús municipal a Torredembarra. FOTO: Anna F.\nA partir del pròxim 3 de març, la línia 1 del transport urbà de Torredembarra també funcionarà els caps de setmana.\nAixí ho ha explicat el regidor de Via Pública i Manteniment, Valeriano Pino, assenyalant que el servei de dissabtes, diumenges i festius que només circulava de juny a setembre ara s’estendrà a tots els caps de setmana, en una prova pilot que pretén conèixer la demanda d’usuaris per tenir-la en compte en el proper procés de contractació del servei.\nDe fet, la prova pilot es posa en marxa paral·lelament a l’elaboració d’un nou procés de contractació del servei de transport urbà després que l’actual contracte hagi caducat.\nAquest nou procés servirà per modernitzar i ampliar el servei. A més de l’ampliació del transport públic a tots els dies de l’any, el regidor també ha comentat que s’incrementarà el nombre de parades, especialment al barri dels Munts.\nEn la redacció del plec de clàusules que s’iniciarà a curt termini també s’incorporaran noves prestacions com la de disposar de vehicles més sostenibles mediambientalment i adaptats per al transport de persones amb mobilitat reduïda, la millora de les parades amb ampliació de les que disposaran de marquesines i canvi en els pals de senyalització.\nA més es comptarà amb una aplicació de geolocalització perquè els usuaris coneguin si l’autobús es troba prop de la parada.\nActualment, el servei de transport urbà té un cost de 115.000 euros l’any per a l’Ajuntament. En matèria econòmica, l’Ajuntament es planteja la reducció de les actuals tarifes.


Josep Bou, condemnat per un delicte lleu de maltractament físic a una persona que el va increpar La República\nEl jutjat d’instrucció número 29 de Barcelona ha condemnat el regidor del PPC a l’Ajuntament Josep Bou a pagar una multa de 180 euros per un delicte lleu de maltractament físic a una persona que el va increpar el 15 de setembre passat. Bou participava en una processó que entrava a la catedral amb motiu de les festes de La Mercè.\nUn home, col·laborador habitual del centre de culte, va veure que la banda de música tocava un himne que li va semblar marcial i va protestar dient que “només els falta la cabra” i que “amb aquell ritme no poden entrar a la catedral”. Bou es va girar molest, i com que l’home interrompia el pas, li va ordenar que marxés. Com que no li va fer cas, el va agafar pel coll i va intentar apartar-lo, fins que va arribar la Guàrdia Urbana.\nL’home va ser atès al CAP Peracamps, on se li va diagnosticar una “contusió al coll per compressió”. La fiscalia demanava l’absolució de Bou.\nEl magistrat conclou que Bou va admetre l’enfrontament verbal, “sense transmetre convicció judicial suficient sobre l’agressió. “S’aprecia certa inseguretat en referir que no va haver agressió ni contacte física”, afegeix.


"No pot haver-hi zones que pensen que la transició no fa per elles"\nPedro Fresco “No pot haver-hi zones que pensen que la transició energètica no fa per elles”\nPedro Fresco (València, 1981) és actualment el director general de Transició Ecològica del Govern valencià. Les seves paraules, tanmateix, no desprenen el càlcul ni la prudència que acostumem a veure en els càrrecs públics. Abans d’entrar en política, Pedro Fresco ve de treballar com a tècnic en el sector energètic, ha estat professor universitari i ha escrit llibres com El futuro de la energía en 100 preguntas o El nuevo orden verde. Fresco entra de ple en els debats de l’ecologisme i no defuig la confrontació amb les visions més decreixentistes.\nPedro Fresco: “No pot haver-hi zones que pensen que la transició energètica no fa per elles”\n24/03/2022 | 06:00\nEn l’últim any, han sorgit molts moviments locals contra la instal·lació de parcs d’energies renovables en els seus territoris. Què creus que està fallant?\nLa tecnologia renovable té molts avantatges però un problema: que ocupa superfície. Necessites superfície per captar aquesta energia dels fluxos naturals, sigui vent, sol o aigua. I hi ha zones específiques, sobretot amb l’eòlica, que tenen un recurs especial. I el que té sentit físic i tècnic és anar allí. És evident que això crea una desproporció entre uns llocs i uns altres, però fins a un cert punt és una desproporció condicionada per la física. Però és cert que hi ha llocs que, per la seva situació, les seves línies elèctriques i els seus terrenys, tenen una sobredimensió de projectes.\nAquests moviments, sobretot en zones rurals, es queixen que acaben assumint els costos de produir una energia que acaben aprofitant les ciutats.\nEn el fons, és paregut al que passa amb el camp: els aliments es cultiven als llocs rurals i no als balcons de les ciutats. Eixes zones rurals se n’han de veure beneficiades. Hauríem de plantejar-nos si les zones que tenen més renovables haurien de tenir l’electricitat més barata. Això crearia un incentiu positiu per tenir-les al territori. Qui faça més ha de tindre avantatges.\n“Pensar que podem decréixer fins al punt d’afectar el benestar de la gent és infantilisme polític”\nI què han de fer les ciutats?\nLes ciutats s’han de comprometre a omplir les teulades amb energia fotovoltaica al màxim possible. Però no podem exigir a una capital que genere l’energia que consumix. Això és absolutament inviable. No dona la capacitat amb les teulades: els estudis ens diuen que el potencial fotovoltaic de les teulades a Espanya és d’uns 65 terawatts hora (TWh). El consum energètic d’Espanya és de més de 1.000 terawatts. Evidentment, hem de reduir el consum energètic, i pot millorar la tecnologia, però sempre serà només una part.\nNo hi ha cap alternativa a carregar aquest pes sobre zones despoblades i ja plenes de molins?\nTambé hem de pensar en el mar com a possibilitat, i això també pot portar conflictes, com hem vist a la costa de Girona, on es vol fer un parc eòlic marí. A València no tenim la sort de tenir aquest potencial de vent offshore que sí que hi és a Girona. Però no pot haver-hi zones que pensen que la transició energètica no fa per elles.\nEn molts casos es denuncia que aquests parcs poden tenir impactes en la biodiversitat.\nSoc escèptic amb això, sobre que hi hagi impactes importants. És clar que tot té un impacte; la nostra existència té impacte, si filem tant prim. Fer un parc eòlic té un impacte, però fer-ho i no esprémer tot el que et pot donar el vent no té sentit. El resultat seria una electricitat més cara i hauríem d’instal·lar un nombre de parcs molt major, amb encara més impactes.\n“Dir que amb teulades i instal·lacions xicotetes es podrà fer tota la transició energètica és mentir”\nEn una entrevista a CRÍTIC, Sergi Saladié posava l’exemple d’Alemanya, on les renovables són de propietat molt més distribuïda.\nNosaltres estem d’acord amb el model distribuït, i la nostra proposta per regular les comunitats energètiques és exactament en aquesta línia. Hem fet una proposta al Govern de l’Estat que facilitaria, per exemple, que un poble de 1.000 habitants tinguera dos aerogeneradors per a l’electricitat del municipi. Però això és una cosa i una altra cosa és mentir a la gent i dir-li que amb teulades i instal·lacions xicotetes es podrà fer tot. No és de veres. No és possible, i dir-ho va contra la física. Les teulades són fonamentals, però una empresa que fa ceràmica necessitarà potser un parc de 20 megawatts per ella sola, i això no pot estar en una teulada. I tampoc tenim suficients impulsos locals per poder fer aquesta transició energètica amb instal·lacions xicotetes. Ja ho voldria jo! El que passa és que no és real. Hi ha una evidència que és que la Unió Europea s’ha de descarbonitzar en 21 anys, i això és un repte brutal. Cada dia que passa hem d’instal·lar renovables.\nLlavors, és inevitable la participació de les grans empreses energètiques?\nSí, i més en un sistema capitalista! Potser, si tinguéssim 20.000 projectes per fer centrals d’un megawatt, podríem plantejar una forma de fer-ho diferent. Jo no crec en aquests maximalismes que tot ha de ser xicotet. Amb l’eòlica, com més gran siga un molí, més eficient és, i, per tant, menys inversió i materials necessites. És una qüestió de potència de la pala. L’electricitat no només ha de ser renovable; també ha de ser barata. Si no és barata, no electrificarem res i no desplaçarem ni el petroli ni el gas.\nPotser el que cal és decréixer en consum energètic.\nSi reduïm el consum energètic, estem decreixent. Qualsevol projecció de transició energètica ens dona que acabarem amb un consum d’energia final menor que l’actual. Si no ho fem, no tindrem capacitat de descarbonitzar-nos. El problema és que, si estem consumint 1.000 TW, podem baixar a 800 o 700. Però arriba un moment en què, si vols decréixer més, vas contra el benestar de les persones.\n“Si dius a la gent que no pot agafar el cotxe perquè, si no, el món es col·lapsarà, l’extrema dreta guanya les eleccions”\nPerò menys consum no té per què suposar menys benestar.\nÉs clar que s’han de fer canvis d’hàbits socials. Però la baixada de consum té un límit en el benestar de les persones. Si vas més enllà d’això… Hem de recordar que en el debat públic hi ha partits que diuen que el canvi climàtic no existeix i que és una mentida dels progres. Si a la societat li planteges que ha de baixar la seva qualitat de vida perquè, si no, ens col·lapsem, i a l’altra banda tens algú d’extrema dreta que diu que no cal fer res perquè el canvi climàtic no existeix, malauradament, encara que ens cost acceptar-ho, la gent va a votar a l’extrema dreta. I llavors sí que tota la transició energètica se’n va a la merda, i lo menys dolent que faran serà una central nuclear. Davant d’això, què diràs als votants? Li diràs que, o decreix, o es col·lapsa tot? Li diràs que haurà de tenir el consum energètic del seu besavi? Crec que, políticament, la possibilitat de decréixer fins a aquest punt no existeix. Pensar que això es pot fer és infantilisme polític. Això donaria el poder a l’extrema dreta.\nDe fet, Jorge Reichmann diu que allò ecològicament necessari és políticament impossible. Però a vegades, quan no hi ha voluntat de fer una cosa, es respon que és impossible. Hi ha mesures més suaus, com prohibir els vols curts o potenciar més el tren que el cotxe, que tampoc s’estan fent políticament. No és una línia fina, això?\nEmilio Santiago Muiño “Amb la crisi ecològica hi haurà dues opcions: matar o compartir”\nProximitat i empoderament en el camí d’un nou model energètic\nAixò que dius són coses raonables. No té cap sentit que agafem un vol de València a Madrid si en AVE triguem una hora i mitja. No tindria sentit el cotxe privat si hi hagueren sistemes de Rodalies que no fossin deficients. El que podem fer és millorar l’eficiència i replantejar coses que no tenen sentit, com aquestes. Però per tenir èxit políticament, que és imprescindible, no podem plantejar a la gent les coses en negatiu. La pregunta és què hem de fer perquè la gent no vulgui agafar ni un cotxe ni un avió. Tot té a veure amb les alternatives que dones. Hi insisteixo: si li dius a la gent que no pot agafar el cotxe perquè el món es col·lapsarà i que ha de tenir el consum energètic del seu besavi, l’extrema dreta guanya les eleccions.\nLlavors, hem de seguir amb la lògica del creixement econòmic infinit?\nAviam, aquí ningú pot plantejar que les coses són infinites. El petroli, el gas i els minerals que puguem treure de la terra són finits. Per tant, un creixement basat en el fet de consumir i tirar haurà d’acabar. Però s’ha d’abaixar pel que fa al PIB? Ja ho veurem: no ho tinc tan clar; no ha de ser una cosa predeterminada. Venim d’una societat obsessionada pel PIB, i hem de deixar el dogma del PIB; hi ha animalades que poden comptar-se com a positives en el PIB. Hi ha una regla històrica que vincula el consum material amb el PIB, però no és una regla de la física. Si podem aconseguir anar a una economia circular i puja el PIB, doncs perfecte. I si baixa el PIB però no afecta el benestar, doncs cap problema, com explica Mariana Mazzucato. És el paradigma del postcreixentisme. El que no m’agraden són les profecies, que s’ha d’abaixar el PIB tant sí com no.\nHi haurà prou minerals per als vehicles elèctrics i aerogeneradors que necessitem?\nNo sabem quants minerals hi ha a la terra. En sabem només les reserves actuals, i les xifres són mòbils. Fa 11 anys, en el món col·lapsista es deia que en 10 anys no quedaria liti. I avui tenim el doble de reserves de liti que fa 10 anys, perquè s’ha convertit en un mineral clau i s’ha investigat més. Una cosa lògica que no estem fent és reciclar el liti. Evidentment, si ho projectem a l’infinit, hi ha un dia en què el liti s’acaba, però probablement en 30 anys hi haurà tecnologies que no seran el liti. Hi ha una tendència que és dir que, si no tinc l’eternitat arreglada des del dia d’avui, això vol dir que anirem al col·lapse. Jo crec que això és religió. És clar que hi ha problemes que haurem de solucionar, però l’objectiu de la nostra generació és descarbonitzar el món el 2050. El 2051, hi continuarà havent problemes, però no podem pretendre arreglar tota l’eternitat des de la nostra generació. Tenim una urgència que és el canvi climàtic.\nPerò hi ha problemes que semblen molt preocupants. Antonio Turiel explicava en una entrevista que, per exemple, no tenim solucions per substituir el petroli dels vaixells que mouen les mercaderies arreu del món.\nÉs cert que no tenim la solució per a tot. És veritat que tenim un problema amb els vaixells i els tràilers. Però no et pots paralitzar perquè no tens la solució d’absolutament tot el que necessites. Ara mateix tenim les solucions per electrificar, potser, un 50% o un 60% dels consums energètics. Però el primer que hem de fer és implantar allò pel qual ja tenim solució tecnològica, com abans millor, i això ens donarà temps per treure les solucions tecnològiques o logístiques per solucionar la resta. Sobre el transport de mercaderies: una part podria virar als trens, i els vaixells poden funcionar amb hidrogen o amb biogàs, encara que no sigui molt eficient. Els tràilers també poden funcionar amb hidrogen, o es podrien posar catenàries a les autovies per electrificar aquest transport per carretera. Evidentment, tot això té problemes associats, però és que la humanitat mai ha arribat a una gran meta tinguent el camí absolutament prefigurat des que va començar a caminar. Hi ha qüestions que no esperes, tecnologies noves, pandèmies, guerres…, i tot això et farà canviar el camí. El que no pots fer és paralitzar-te només perquè no tingues totes les respostes.\n“Tant la nuclear com el gas tenen molt focus a Rússia. Potser la guerra ens ajuda a no cometre un error”\nLa Unió Europea es planteja posar l’etiqueta d’energies verdes al gas i a la nuclear en la seva taxonomia. Què vol dir això?\nÉs un error. La taxonomia és només un mecanisme d’orientació de la inversió; no et prohibeix fer inversions fora d’això. L’objectiu de la transició amb el gas fòssil és que hagi desaparegut pràcticament el 2050. Considerar que és una inversió verda no té sentit. El que passa és que amb la invasió d’Ucraïna ja no sabem com quedarà la taxonomia. Posaràs el gas, si ara hem de reduir la dependència del gas rus? I la nuclear, si una de les empreses que més han construït a Europa és Rosatom, que és russa? Tant la nuclear com el gas tenen molt focus a Rússia. Potser la guerra ens ajuda a no cometre un error, i repensem la taxonomia.\nPer què la nuclear no ens pot ajudar en la lluita contra el canvi climàtic, si sabem que no emet gasos d’efecte d’hivernacle?\nLa nuclear no val perquè és la més cara que hi ha per instal·lar. Pel que hem vist, tots els projectes nuclears d’Occident dels darrers 20 anys han acabat costant tres o quatre voltes més del que estava previst. L’estimació del cost de megawatt hora d’aquests projectes està molt per damunt dels 100 euros, quan les renovables ara en generen a 30. A més, és lenta: trigues 20 anys a tenir-la llesta des que ho decideixes. Si hem de descarbonitzar Europa sencera en 28 anys, com hem de fer projectes que triguen 20 anys a començar a funcionar? No té sentit. El que pot ser raonable, si vols, és allargar 5 o 10 anys la vida d’una nuclear que està funcionant bé, si es donen les condicions de seguretat. Però això no pot allargar-se molts més anys; arriba un moment en què ni les empreses volen fer les inversions necessàries per assegurar-ne la seguretat, ja que són massa cares i han de tancar. Fins i tot Macron és cautelós amb la possibilitat d’estendre aquesta vida útil de les nuclears.\nLa transició energètica també té un pes geopolític. Europa importa molt gas des de Rússia. Com ha afectat això la resposta europea a la invasió d’Ucraïna?\nLa resposta europea ha estat prou contundent, tenint en compte aquesta dependència. Sembla que la Unió Europea ha decidit que la dependència del gas rus s’ha d’acabar, i poden passar dues coses. La primera és impulsar més les renovables. Un ministre alemany va dir que les renovables són les energies de la llibertat, perquè permeten tenir independència, un cop ja està instal·lada. L’altra conseqüència pot ser que es facin inversions en gas natural. El president alemany, Olaf Scholz, ha parlat de fer dos ports de gas natural liquat (GNL) per portar gas. També hi haurà moviments per intentar activar el gasoducte de MidCat entre Catalunya i França. Són inversions que tenen sentit geopolític però no sentit climàtic. Si s’han de fer, d’acord, però el que no pot passar és que es facin amb fons destinats fins ara a les renovables. El que cal és que l’urgent no tapi l’important.\nEls preus de l’energia poden pujar amb aquesta crisi a Ucraïna, però de fet el cost de l’electricitat ja està disparat des de fa mesos a Espanya. Què ha de canviar en el mercat elèctric per abaratir la factura?\nEl sistema marginalista, que s’ha de canviar a escala europea. A Europa li costa prendre decisions; la seva lògica era que només s’havia de protegir el vulnerable i que no era dolenta una electricitat cara si portava més estalvi i més implantació de renovables. Però la nostra indústria pateix molt. Quan es va fer aquest sistema, hi havia tecnologies similars que competien entre elles: el carbó, el fuel, el gas… i el sistema permetia que hi entrés primer la més barata. Però ara no hi ha una competició real: de fòssils només en queda pràcticament el gas i té uns costos disparats. Està pensat per a un altre moment històric. És evident que no funciona; només es manté pel dogma de l’ortodòxia neoliberal. Ara que el preu del gas pot pujar encara més, espero que tinguem la sensatesa d’abandonar-lo. I, si no ho aconseguim, com a mínim fer un tap al preu del gas. Ja que estem en una lògica de conflicte geopolític, cal que entrem també en una lògica econòmica diferent. El moment geopolític és una oportunitat per superar l’entossudiment europeu de no voler canviar aquest sistema; el moment de propiciar aquest canvi és ara. No siguem idiotes de seguir lligant-nos a aquest sistema de preus com si fossin les taules de Moisès.


Un fotograma de 'Paraíso', la nova ficció original de Movistar+.\nNova temporada de 'Detrás del instante'\nActualitzada 21/04/2021 a les 06:17\nEnmig de la incertesa del coronavirus, Movistar+ no ha deixat de banda la seva ficció original. Ho demostra amb Paraíso, una nova sèrie produïda en col·laboració amb Globomedia (The Mediapro Studio), que fusiona thriller i les aventures adolescents. El resultat és una de les produccions més atractives de les que han d’arribar al catàleg de la plataforma, que ja ha posat data al seu desembarcament.\nL’estrena de Paraíso tindrà lloc el 4 de juny. D’aquesta manera, el projecte creat per Fernando González Molina, Ruth García i David Oliva segueix els passos de Palomares (22 d’abril) i Reyes de la noche (14 de maig). L’elenc adult està format per Macarena García, Iñaki Ardanaz i Gorka Otxoa, mentre que el juvenil l’integren Pau Gimeno, Cristian López, León Martínez, Héctor Gozalbo, María Romanillos i Patricia Iserte. Per part seva, el mateix González Molina ha assumit les tasques de director.\nEn aquesta ocasió, el cineasta navarrès, responsable de films com Palmeras en la nieve, desenvolupa en un concepte original, que té com a protagonistes un grup d’adolescents que miren d’indagar sobre la desaparició de tres noies d’un poble costaner. El misteriós esdeveniment va passar a la discoteca Paraíso i la recerca oficial ha quedat estancada. Per tant, és a les mans del grup d’amics desentranyar la incògnita, que no triga a adquirir tints sobrenaturals.\nLa 2 de TVE manté la seva aposta per la sèrie documental sobre fotografia Detrás del instante, i avui n’estrena la seva segona temporada, formada per 13 capítols. La sèrie que aborda la trajectòria de les grans referències de la fotografia espanyola i les seves obres més reconegudes tindrà com a primer protagonista el gallec Manuel Outumuro (foto). En aquest primer capítol es narrarà la història d’una accidentada sessió de fotos amb Carmen Maura, que va suposar un abans i un després en la carrera de l’artista.\nDetrás del instante comença el seu recorregut explicant la història que hi ha darrere d’una fotografia, i després s’endinsa en la carrera de l’artífex de la imatge. Al llarg dels 13 capítols es recorren diferents èpoques i estils. A més d’Outumuro, els protagonistes també seran Estela de Castro, Andoni Canela, Isabel Muñoz, Tino Soriano o Isabel Azkarate. La sèrie documental s’emetrà cada dimecres a les 20 hores a La 2.


La pandèmia dibuixa un Nou d’Octubre insòlit, amb escasses celebracions - À Punt\nLa pandèmia dibuixa un Nou d’Octubre insòlit, amb escasses celebracions\nValència organitza un acte institucional sense públic, mentre que Castelló i Alacant celebraran la festa amb música.\nActe institucional de la Generalitat de l'any passat / À Punt NTC\n09 d'octubre 2020 - 06:30\nLa música a l’aire lliure i els reconeixements institucionals amb un aforament limitat, per a complir les mesures de seguretat sanitària, seran els únics actes commemoratius que es faran a la Comunitat Valenciana aquest atípic Nou d’Octubre. La pandèmia ha fet caure del calendari festiu les processons cíviques, les mascletaes i nombroses activitats culturals que tradicionalment commemoraven l’entrada a la ciutat de València de Jaume I.\nLa Generalitat celebrarà, a partir de les 10:30, l’acte institucional del Dia de la Comunitat Valenciana, en què lliurarà la distinció al poble valencià, que rebrà l’alta distinció pel seu comportament exemplar durant la pandèmia. A més, els col·lectius que més durament han treballat en el període més crític de la crisi sanitària, el poeta Marc Granell o Frans Timmermans, vicepresident de la Comissió Europea, seran d’altres dels guardonats aquest matí.\nEls ministres de Transport, José Luis Ábalos, i de Cultura, José Manuel Rodríguez Uribes, així com el president del PP, Pablo Casado, que tenien previst assistir als actes finalment no ho faran arran de la situació que es viu a la Comunitat de Madrid amb la possible declaració de l'estat d'alarma.\nActe sense públic a l’Ajuntament de València\nD’altra banda, enguany no baixarà la Senyera pel balcó de l'Ajuntament de València. La crisi sanitària ha obligat a cancel·lar la tradicional processó cívica que commemora l'entrada del rei Jaume I a València, però perquè la ciutadania puga retre-li homenatge, la Senyera s'exhibirà aquesta vesprada, com ja va ocórrer ahir, al Saló de Cristall de l’Ajuntament.\nTot i no fer-se la processó cívica, a les 12 del migdia, tindrà lloc a l'Ajuntament de València, l'acte d'homenatge a la Senyera. Serà un acte sense públic, que tancarà una mascletà disparada des del terrat del consistori. La pólvora també serà la protagonista a les 22:00 hores, quan es dispararan castells de focs artificials simultàniament en huit pedanies de la capital.\nA Castelló sonaran peces musicals valencianes\nA Castelló, a les 11 del matí, un concert de la Banda Municipal, amb la interpretació de peces molt arrelades en l’imaginari valencià, servirà per a commemorar el dia dels valencians i de les valencianes. Els músics castellonencs tocaran peces de les agrupacions culturals de la ciutat que habitualment participen en la desfilada de les tres cultures, la Muixeranga, la Malaguenya i l'himne de la Comunitat Valenciana.\nMés enllà de la capital, i ja de nit, es dispararan de manera simultània cinc castells de focs d’artifici a Benicarló, Borriana, la Vall d’Uixó, Almenara i Altura. Es tracta d’una iniciativa promoguda per la Diputació de Castelló i que pretén ser una mostra de suport al sector pirotècnic, fortament colpejat per la crisi, a banda de posar una nota de color al cel en el Dia de la Comunitat Valenciana.\nMostra de folklore a Alacant\nEn el cas d’Alacant, un concert de la Banda Simfònica Municipal a la plaça de l’Ajuntament (a les 11:30 hores) i una mostra de folklore centraran les activitats commemoratives del Nou d'Octubre. A continuació, hi ha prevista una Mostra de Folklore Alacantí, organitzada per la Federació de Folklore d'Alacant, i en la qual intervindran grups de danses i colles de dolçainers, i es farà també una exhibició de nans i gegants.\nPer a completar el programa d’actes d’Alacant, a partir de les 18 hores, la regidoria de Cultura retransmetrà a través de Facebook la lectura de fragments del Tirant lo Blanc. La lectura la faran alumnes d'instituts d'Alacant.


La Generalitat crea un fons de 10 milions d’euros per pagar la fiança del Tribunal de Comptes\nEl Govern està convençut que no se’l podrà investigar per malversació per avalar la fiança de 5,4 milions d’euros imposada a 34 ex-alts càrrecs\nLa Generalitat crea un fons de 10 milions d’euros per pagar la fiança del Tribunal de Comptes. // EFE - Toni Albir\nActualitzada el 06-07-2021 19:04\nLa Generalitat avalarà la fiança de 5,4 milions d’euros que el Tribunal de Comptes exigeix als 34 ex-alts càrrecs processats per Exteriors. El Govern ha aprovat un decret per crear un fons de riscos inèdit de 10 milions d’euros per treballadors públics i ex-alts càrrecs jutjats.\nLa fórmula que el Govern ha trobat és un contraaval, que subscriurà amb bancs, perquè les entitats avalin els treballadors públics o alts càrrecs sotmesos a un procés judicial per la seva acció pública. Ara bé, si el procediment acaba amb una sentència contrària, la Generalitat reclamarà aquests diners avalats als condemnats.\nHo han explicat els consellers de la Presidència i Economia, Laura Vilagrà i Jaume Giró, que estan convençuts que no se’ls podrà investigar per malversació.\nSi hi ha una sentència ferma, exhaurint totes les possibilitats, també les internacionals, la Generalitat es rescabalarà d’aquests recursos. No es perd ni un euro, en cap moment hi pot haver malversació\nLaura Vilagrà consellera de la Presidència\nLa Generalitat no deixarà de tenir titularitat dels diners. Aquest mecanisme permet que no hi hagi un desplaçament patrimonial fins a l’últim moment\nJaume Giró conseller d’Economia\nEn cas que, en última instància, Europa doni la raó als condemnats, la Generalitat els tornaria els diners.\nEl conseller d'Economia, Jaume Giró, anunciant la creació d'aquest nou fons de risc. // EFE - Toni Albir\nEl govern espanyol diu que ho recorrerà si no s’ajusta a dret\nLes primeres reaccions a la notícia de la creació d’aquest fons de risc per protegir treballadors públics no han tardat en arribar. El govern espanyol afirma que ho estudiaran i que ho recorreran si no s’ajusta a dret. Ho ha dit Pedro Sánchez des d’Estònia.\nSempre hem defensat que el que s’aprovi per governs autonòmics ha d’estar subjecte a dret. Ho estudiarem i recorrerem si no s’ajusta a dret\nEl líder del PP Pablo Casado diu que si Sánchez no recorre el fons de 10 milions del Govern pels ex-càrrecs, ho faran ells. I afegeix que denunciaran la Generalitat per prevaricació i malversació.\nEl PSC i els comuns no s’oposen a l’aval de la Generalitat a les fiances que demana el Tribunal de Comptes però també demanen que sigui dins la legalitat. Mentre que Ciutadans no descarta recórrer-ho a la justícia.\n01-07-2021 12:15 TRIBUNAL DE COMPTES\nEl TS no estudiarà el recurs que Mas va interposar contra la sentència del Tribunal de Comptes\n30-06-2021 13:01 TRIBUNAL DE COMPTES\nEl Tribunal de Comptes dona 15 dies als encausats per dipositar els 5,4 milions d’euros\n29-06-2021 10:37 ‘EL MÓN A RAC1’\nHoms, sobre la filtració de l’informe del Tribunal de Comptes: “Fa mesos que ens neguen aquesta informació”


Taller gratuït: Els animals de MADAGASCAR!\nTaller infantil “Els animals de Madagascar”, organitzat per l’associació Animal Latitude i la Biblioteca Sagrada Família, especialment dirigit a infants de 5 a 8 anys.\nEls animals de Madagascar! En aquesta illa hi ha pingüins? Potser lleons, elefants i girafes? Doncs no! Vine a conèixer qui viu a Madagascar, entre tots pintarem el lèmur, la tortuga radiatta el camaleó, els baobabs i una fosa! I també farem un camaleó de pinça per a emportar-nos a casa.\nReserva la teva plaça! Activitat gratuïta però aforament limitat a 15 places (infant acompanyat d’una persona adulta).\nCal prèvia inscripció, per ordre de sol.licitud:\na la mateixa Biblioteca (C/Provença, 480,Barcelona)\nper telèfon al 93 450 87 33\nper email b.barcelona.sf@diba.cat\n2014, Animal Latitude, animals, Biblioteca Sagrada Família, fauna, Madagascar, natura


XELU.NET - LLIBRES - Les filles del fred - Xevi Vilardell Bascompte\nxelu.net >> àgora 2.0 >> llibres (219 llibres disponibles) >> Les filles del fred\nAutor/a del llibre: Camilla Läckberg\nAquest llibre ha rebut 76783 visites\nbiografia de Camilla Läckberg\nUna nena apareix morta ofegada en una petita població sueca. D’entrada el que sembla un accident es converteix en una investigació per assassinat en tota regla. Patrik Hedströn, policia de la localitat, serà l’encarregat de portar a terme la investigació. El que no s’esperava en Patrik al principi és tota la merda que el cas destaparia.\nJean Edith Camilla Läckberg Eriksson, nacida el 30 de agosto de 1974, es una popular escritora sueca de novelas policíacas. Los libros de Läckberg siempre transcurren en o alrededor de su lugar de nacimiento, Fjällbacka, una pequeña ciudad de la costa occidental sueca. Los protagonistas de los mismos son el policía Patrik Hedströn y su esposa, la escritora Erica Falck. La temática de sus libros parten siempre de un asesinato, y durante su investigación van saliendo a la superficie los secretos y miserias de sus actores principales, habitantes del pequeño pueblo de Fjällbacka, remontándose a veces al pasado para encontrar los orígenes y las causas de los crímenes.\nTota comparació amb en Larsson que no sigui purament geogràfica crec que queda descartada per moltes bandes publicitàries que posin en els llibres. Més que l’estil narratiu el que diferencia els dos autors seria el tempo de la història i la manera d’anar desvetllant la trama. Tenint com a punt en comú el gènere, Larsson té un ritme molt més trepidant en quan a l’evolució dels fets i la trama, convidant al lector a avançar-se al que llegirà donant pistes i detalls que permeten deduir part del que passarà. Crec que és una bona manera d’enganxar i de fer participatiu un llibre (si és que es pot). Camilla Läckberg en canvi, crea una història molt tancada en quan a possibilitats de descoberta i deixa pel final el desvetllament de tota la trama. Són dos estils, dos maneres de fer les coses, ni més bé ni més malament, senzillament diferent.\nL’autora, ja centrant-nos en el llibre que ens ocupa, té molta cura d’anar desplegant la trama molt a poc a poc i amb molts fronts diferents. Aquest fet provoca que quan portes tres quartes parts del llibre tens tot un seguit de peces d’un trencaclosques que no tens ni idea de com poden arribar a encaixar. Això a mi particularment, m’ha molestat una mica, ja que normalment quan llegeixo històries d’aquest estil el meu cervell sempre fa hipòtesis del que pot passar i de com pot encaixar tot. En aquest cas només he estat esperant quan donava una pista o explicava un fet que pogués aportar una mica de llum a tot plegat. L’espera se m’ha fet llarga. En benefici de l’autora cal dir que al final ho deixa tot molt ben lligadet, però apura fins a l’última línia.\nUn altra aspecte molest inicialment és que el tractament dels dos personatges principals, en Patrik i la seva dona l’Erica, és un pel superficial, tot i que dedica moltes pàgines a tractar els seus problemes personals i de relació en quan al fet d’haver tingut una filla recentment. Tot ha quedat explicat al consultar la Wikipedia i descobrir que en Patrik i l’Erica són dos personatges recurrents de les novel•les d’aquesta autora i és per aquest motiu, suposo jo, que no ha dedicat més temps del compte a desenvolupar-los.\nUna altra cosa a destacar. No està malament el doble joc temporal que fa, portant sempre dues històries paral•leles però distanciades dues generacions en el temps. La que dóna inici a cada capítol és molt breu i és la que passa en el passat. La principal és la que acaba d’omplir cada capítol. Com deia abans, et preguntes durant tot el llibre quina relació tenen les dues històries. Aquí l’autora crec que ha patinat una mica i ha volgut introduir aquest element que desvia l’atenció de la història principal i obre un altre front enigmàtic, però que acaba sent una justificació del perquè de la història que a mi no m’ha acabat de convèncer (agafat amb pinces es diu?).\nEn resum. No crec que sigui un mal llibre, però tampoc el tornaria a llegir. És un bon entreteniment que si pots llegir-lo ràpid segur que passa més bé que jo que l’he dilatat 2 mesos en el temps. Tot i així, el fet de que acabar el llibre et deixi bastant indiferent o amb la sensació de gana vol dir que tot plegat no m’ha acabat d’omplir.


Disseny marca i i disseny web per empresa seguretat a Palafrugell\nDKJ seguretat és un projecte de tres joves emprenedors del món de la seguretat. La seva web transmet fortalesa i és propera amb els seus clients.\nHem desenvolupat tots els suports de la marca d’aquesta empresa creada recentment, des de la papereria (menys el logotip), la pàgina web, la gestió de correus, passant per l’assessorament publicitari i el manteniment web.\nMENÚ POP UP\nAquesta web és diferència per un menú pop-up personalitzat i únic. Visita la pàgina i comprova els seus efecte.


21 i 25 de juliol i 1 agost a Sopars a l’Observatori Fabra de Barcelona – Lo Campus diari\n21 i 25 de juliol i 1 agost a Sopars a l’Observatori Fabra de Barcelona\nDins de la programació de conferències de divulgació científica de Sopars a l’Observatori Fabra de Barcelona:\nDiumenge 28 de juliol: Anicet Blanch, Contaminació fecal. Qui embruta la meva aigua?\nDijous 25 de juliol: Joaquim Coello, L’empresa i la sostenibilitat\nDijous 1 d’agost: Dra. Caternina Biscari, Acceleradors de partícules al cel i a la terra\nFins a finals de setembre, se celebra la 10a edició de Sopars a l’Observatori Fabra de Barcelona, una singular proposta, impulsada per l’Obra Social “la Caixa”, que combina l’activitat gastronòmica amb la científica i que forma part del programa de divulgació científica de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB).\nTotes les nits d’estiu, de dimarts a dissabte (i algun diumenge), després d’un bon sopar, els participants tenen l’oportunitat d’escoltar conferències sobre astronomia, a càrrec del divulgador científic de l’Observatori, o bé sobre l’Univers, ciència i sostenibilitat a càrrec de científics de renom internacional. L’activitat acaba amb una visita al museu de l’Observatori i una observació astronòmica a través d’un dels telescopis més antics i grans d’Europa.\nDiumenge 21 de juliol: Anicet Blanch, Contaminació fecal. Qui embruta la meva aigua?\nAnicet R. Blanch és catedràtic i director del Departament de Microbiologia de la Universitat de Barcelona (UB).\nÉs molt necessari preveure la contaminació de l’aigua, ja que no disposem de la quantitat d’aigua necessària per a facilitar a tots els ciutadans del món els 50 litres d’aigua per habitant i dia, que els hi hauria de permetre beure, cuinar, fer la higiene personal i la neteja de la casa. Per aconseguir tractar correctament l’aigua és imprescindible esbrinar quin és l’origen de la contaminació fecal de l’aigua. Darrerament s’han proposat nous mètodes per a la determinació de l’origen de la contaminació fecal (Microbial Source Tracking) que permeten aplicar mesures de control, contenció i reducció d’aquestes aportacions fecals als nostres recursos hídrics; adoptant els principis de prevenció i de responsabilitat mediambiental basats en “qui contamina, paga i repara”.\nJoaquim Coello, persident d’Applus+, és enginyer naval per l’Escola Tècnica Superior d’Enginyers Navals de Madrid i PDG per IESE.\nEn temps de crisi les empreses es plantegen si cal buscar noves vies, nous productes, nous serveis, nous mercats i noves geografies i abandonar la via bàsica i tradicional. Coello també reflexiona com s’han de gestionar les despeses i les inversions en temps de crisi i contracció del mercat. Com s’ha de determinar una nova escala de valors i prioritzar els objectius per aconseguir una empresa sostenible, capaç de superar un període turbulent i complexa no malmetent ni malbaratant cap de les seves capacitats, industrials, comercials, tecnològiques o de gestió, no amputant ni danyant cap de les seves fortaleses.\nDra. Caterina Biscari és Doctora cum laude en Física a la Università degli Studi di Napoli i Directora de la Font de Llum de Sincrotró ALBA. ALBA és una font de llum de 3ª generació, la més avançada de l’àrea del Mediterrani.\nEn les espectaculars fonts còsmiques, hi ha petites partícules amb càrrega elèctrica que guanyen energia en forts camps electromagnètics i inicien el seu viatge a l’univers. Arriben a l’atmosfera terrestre, xoquen amb el seus àtoms i molècules, creen cascades de raigs còsmics, ens travessen i ens porten notícies originals de l’univers que ens envolta. Actualment en els laboratoris es pot simular aquests fenòmens Es creen feixos de partícules amb característiques molt ben definides: per descobrir el Higgs, per veure en detall l’univers microscòpic, per a teràpies oncològiques i moltes altres aplicacions. Analogies i diferències entre els acceleradors del cel i de la terra seran l’objectiu d’aquesta xerrada.♦