En alguns pobles rurals difícilment es poden crear aglomeracions. (F: @ajesponella)\nEls municipis petits reclamen que el desconfinament s'adapti a la realitat de cada territori\nDestaquen les particularitats de la zona rural i insisteixen "en no abaixar la guàrdia" complint amb les mesures higièniques i de distanciament.\nAplicar les mateixes mesures de desconfinament a Barcelona, la capital del país, o a petits pobles no té cap mena de sentit per a molts alcaldes. Dels onze municipis del Pla de l’Estany, sis tenen menys de 1.000 habitants, Serinyà i Fontcoberta no arriben als 1.500, Cornellà en té menys de 2.500 i Porqueres no arriba als 5.000. La densitat de població és molt reduïda a pràcticament tota la comarca, que té una àmplia zona rural.\nTot i això, els alcaldes insisteixen "en no abaixar la guàrdia" i seguir complint estrictament amb les mesures higièniques i de distanciament. Unes circumstàncies que en la majoria de pobles s’ha complert amb escreix.\nGreuge pels més petits\nSant Miquel de Campmajor té 244 habitants i 32 km² de superfície. El seu alcalde, Oriol Serrà, recorda que tenen una concentració de nou cases al centre amb jardins pel mig i que la resta són cases separades per més de 200 metres cada parcel·la. El fet que no s'hagin aplicat mesures de desconfinament encara és un "greuge" i afirma que la gent està complint les indicacions, especialment les persones de risc com la gent gran.\nDes del seu punt de vista, és "absurd" viure al camp i no poder sortir, entenent que és molt difícil coincidir amb els veïns. I critica que es plantegin les mateixes mesures per a tothom com limitar les franges horàries. En el seu cas, per exemple, significaria concentrar tota la mainada en un moment determinat del dia, cosa que comportaria "trobar-se tots de cop" quan el millor seria repartir-se tot el dia. En aquest municipi no hi ha constància de cap cas de Covid-19.\nSituació per a tots igual\nCornellà del Terri té 2.400 habitants repartits en una desena de nuclis que ocupen 27 km². En aquest cas l’alcalde, Salvador Coll, creu que els criteris han de ser similars a tot arreu, sobretot perquè molts pobles no disposen de policia local i, per tant, tenen menys marge per controlar que tothom respecti les normes. En declaracions a TV3, Coll assegura que cal evitar que el desconfinament “pugui ser una barra lliure per poder anar per tot arreu. Evitar que hi hagi pobles que puguin tenir aquesta possibilitat i que habitants d'altres capitals puguin arribar a aquests pobles. Per tant, hem de ser molt conscients que la situació ha de ser per a tots igual."\nDes dels municipis petits també són conscients que tenen un alt percentatge de població envellida i, per tant, amb més risc de contagi. Per contra, els serveis sanitaris no són els mateixos que a les grans ciutats.\nTAGS: pobles, desconfinament


Conway (Carolina del Sud) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nConway és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2009 tenia una població de 30.210 habitants.\n33° 50′ 17″ N, 79° 03′ 22″ O / 33.8381°N,79.0561°O / 33.8381; -79.0561\nComtat Horry County (en)\nHorry County (en)\nHomewood, South Carolina (en)\nAlys Lawson (en)\nSegons el cens del 2000, Conway tenia 11.788 habitants, 4.259 habitatges i 2.942 famílies. La densitat de població era de 358,1 habitants/km².\nDels 4.259 habitatges en un 32,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 23,3% dones solteres, i en un 30,9% no eren unitats familiars. En el 26,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,52 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 25,1% tenia menys de 18 anys, un 15,8% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 32.155$ i la renda mediana per família de 39.189$. Els homes tenien una renda mediana de 26.720$ mentre que les dones 21.310$. La renda per capita de la població era de 16.611$. Entorn del 15,9% de les famílies i el 20,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nAynor (22 km)\nBucksport (19 km)\nForestbrook (16 km)\nMyrtle Beach (22 km)\nRed Hill (7 km)\nSocastee (18 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Conway\n↑ 2,0 2,1 2,2 «Fact Sheet- Conway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\n↑ «Geographic Comparison Table- Conway». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Conway_(Carolina_del_Sud)&oldid=25010695»\nDarrera modificació: 23 set 2020 a les 11:36\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 23 set 2020 a les 11:36.


unidisplay - PLANTA\nunidisplay by Carsten Nicolai\nSonarPLANTA es va presentar a Sónar 2014 amb ‘unidisplay’, una instal·lació de l’artista alemany Carsten Nicolai. Sónar va ser un dels primers llocs on la importància del treball de Carsten Nicolai va ser reconeguda, d’aquí la seva elecció per iniciar el projecte SonarPLANTA.\n‘unidisplay’ va representar les més ambiciosa participació de Carsten a Sónar a la data.\nProjecció en temps real, pantalla de gran escala, parets de mirall, banc amb altaveus de dimensions variables. ‘unidisplay’ és un desafiament per a la semiòtica i les lleis de la percepció. L’obra funciona amb un nombre de mòduls de diferents efectes visuals que interfereixen en la percepció dels espectadors, a través de la il·lusió òptica, la inquietud, el parpelleig, l’efecte d’imatge, el moviment, l’efecte de color complementari, i així successivament.\nLa instal·lació s’ubica en una muralla de projecció amb dues parets de miralls als costats, per així expandir visualment com un univers. El visual bàsic , compost de seqüències, motius i traduccions gràfiques de diverses unitats de mesura del temps, actua com un rellotge mundial i evoca el entrellaçament del temps, entre passat, present i futur. L’obra s’ha fet amb el software TouchDesigner, que ja ha estat utilitzat per l’artista en actuacions en directe en una pantalla de projecció triple.


Petita & Gran. Rosa Parks – Bambú Llibreria\nPublicat perllibreriabambu 2 de Març, 2022 Publicat enSin categoría\nPetita & Gran és una col·lecció de contes escrits per la Maria Isabel Sánchez Vegara i les il·lustracions, a pàgina sencera, són a càrrec de diferents il·lustradors, d’arreu del món: Japó, Catalunya, Àustria, Espanya, Itàlia… La traducció al català, a cura de la Laia Vidal, manté, al detall, la narració i rimes de la versió original, en castellà (col·lecció Pequeña & Grande). Els títols d’aquest conjunt de llibres infantils ens expliquen la biografia de diferents dones i homes, des que eren petits, a l’inici de la seva\nvida, fins que es van convertir en adults. Aquests dones i homes han sigut grans personatges de la nostra història contemporània.\nConcretament, aquest llibre de la col.lecció que recomanem és de Rosa Louise McCauley (Parks de casada) (Tuskegee, 1913 • Detroit, 2005) va ser una activista i una\nde les figures més importants del moviment pels drets civils dels Estats Units. Néta d’esclaus, es va criar amb la seva mare, el seu germà i els seus avis en una petita granja\nals afores de Montgomery, Alabama, on es va haver d’enfrontar a un tracte cruel i injust a causa del seu color de pell. Als trenta anys, es va convertir en el líder de l’Associació Nacional per al Progrés de les Persones de Color (NAACP) a Montgomery i va començar a treballar per acabar amb la desigualtat. Als quaranta-dos anys, va ser\ndetinguda i empresonada perquè es va negar a cedir-li el seient en un autobús a una persona blanca. La Rosa va ser activista tota la vida, va ajudar i va inspirar a innombrables persones amb el seu valor, dignitat i determinació en la lluita per la igualtat dels éssers humans.\nIl·lustradora: Marta Antelo\nPublicació: Barcelona, 2019\nCreatives. Artistes, escriptores i actrius que han fet història.


Perseverance. 4 - Descobrint el Rover: Font d'energia\nEl rover Perseverance necessita energia elèctrica per funcionar. Sense energia, el rover no es pot moure, ni utilitzar els seus instruments científics o comunicar-se amb la Terra. Perseverance porta un sistema d'energia de radioisòtops. Aquest sistema d'energia produeix un flux fiable d'electricitat utilitzant la calor de la desintegració radioactiva del plutoni com "combustible".La font d'energia s'anomena "generador termoelèctric multimissió de radioisòtops" o MMRTG per abreujar. El MMRTG converteix la calor de la desintegració radioactiva natural del plutoni en electricitat. Aquest sistema d'energia carrega les dues bateries primàries del rover. La calor del MMRTG també s'utilitza per mantenir les eines i els sistemes del vehicle a la temperatura adequada.\nTreball principal: Proporcionar electricitat al rover.\nUbicació: A l'extrem de la popa del rover.\nMida: 64 centímetres de diàmetre per 66 centímetres de llarg.\nPes: Al voltant de 45 quilograms.\nSistema d'alimentació: Utilitza 4,8 quilograms de diòxid de plutoni com a font de subministrament constant de calor.\nPotència elèctrica produïda: Al voltant de 110 watts en el llançament, disminuint una mica a l'any.\nBateries: Dues bateries recarregables de ions de liti per satisfer els pics de demanda de les activitats del rover quan la demanda supera temporalment els nivells de producció elèctrica estables del MMRTG.\nFiabilitat: El sistema d'alimentació elèctrica del rover Mars 2020 Perseverance és igual que l'utilitzat en el rover Curiosity del Mars Science Laboratory. La NASA ha utilitzat sistemes d'energia similars de manera fiable durant dècades, incloent les missions Apol·lo a la Lluna, les missions Viking a Mart i en les naus espacials que van volar als planetes exteriors i Plutó, incloent les missions Pioneer, Voyager, Ulysses, Galileu, Cassini i New Horizons.\nSeguretat: El combustible dins de cada mòdul de la font de calor de l'objectiu general està envoltat per diverses capes de materials protectors, incloent el tipus de material resistent utilitzat en els cons de nas dels míssils dissenyats per sobreviure a les condicions ardents durant la reentrada en l'atmosfera terrestre. A més, el combustible radioisotòpic està fabricat en una forma ceràmica (similar al material d'una tassa de cafè) que resisteix al trencament en trossos fins, reduint la possibilitat que el material perillós pugui ser transportat per l'aire o ingerit. En l'improbable cas que s'hagués produït un accident en el lloc de llançament del Mars 2020, la dosi màxima estimada que podria rebre un individu exposat és de 210 milirem. Un resident dels Estats Units rep, de mitjana, 310 milirem de radiació cada any de fonts naturals, com el radó i els raigs còsmics de l'espai.\n* El MMRTG és proporcionat a la NASA pel Departament d'Energia dels Estats Units.\nAquest sistema d'alimentació ofereix diversos avantatges:\nLa vida operativa de 14 anys d'un MMRTG proporciona una reserva significativa per a la durada de la missió principal de Mart 2020 de 1,5 anys marcians (tres anys terrestres).\nProporciona al rover una major mobilitat en un ampli rang de latituds i altituds.\nPermet als científics maximitzar les capacitats dels instruments científics de rover.\nProporciona als enginyers una gran flexibilitat en el funcionament del rover (per exemple, de dia i de nit, i durant la temporada d'hivern).


El Partit | el meu futbol\nFutbol de casa\nel meu futbol\nCategory Archives: El Partit\nEl futbol no para entre setmana\n10 Dimarts abr. 2012\nPosted by edu7martinez in El Partit, Planeta futbol\nDimarts passat el Barça i Bayern es van classificar per les semis de la Champions. Dimecres Reial Madrid i Chelsea feien el mateix. Les dues semifinals a finals d’abril seran espectaculars. Barça i Madrid hauran de pedalar molt fort per desfer-se d’un ressuscitat Chelsea o de tot un amfitrió com és el Bayern.\nDijous era el torn del espanyols de la Europa League. Atletico, Bilbao i Valencia estan a semis. L’altre equip classificat és l’Sporting de Portugal.\nTot un èxit pel futbol espanyol que col·loca a cinc equips entre els vuit equips que formen les dues millors competicions de clubs a nivell d’Europa.\nI en ple MIC també vam veure com a la Lliga, el Barça remuntava el gol d’Aranda i s’eduïa els tres punts de La Romareda. Puyol. Messi, en dues ocasions i Pedro van posar l’1-4 davant l’equip de Manolo Jiménez. L’Espanyol per la seva part va empatar a dos a Cornellà davant la Real Societat. El Valencia va plantar cara al tot poderós equip blanc de Mourinho. En un partit molt obert i amb ocasions pels dos cantons, i l’actuació estel·lar del porters, Guaita i Casillas, el resultat no es va moure i amb el 0-0, el Madrid ensopega de nou a casa i veu com la gran distancia de punts davant els culers, ara és de quatre punts.\nBen tornat a la rutina , l’única noticia bona de tornar avui 10 d’abril és que hi ha lliga entre setmana. A les nou del vespre, el Barça s’enfronta al Camp Nou al Getafe, que recordem ens vam guanyar 1-0, a les nou del vespre. L’Espanyol també visita avui a Osasuna i el derbi madrileny entre Atlètic de Madrid i Real Madrid es jugarà dimecres a les 22.00 al Vicente Calderón.\nEsgotades les entrades de La Catedral\n13 Dimarts març 2012\nPosted by edu7martinez in El Partit\nDijous es tancaran dues setmanes de futbol europeu. Tot estarà apunt pel sorteig de quarts de final d’ambdues competicions, la Champions, i la seva germana petita, la Lliga Europa a Nyon divendres al migdia.\nAlguns dels partits de Champions són prou importants i ens deparen segur moltes emocions. Avui per exemple tant Inter com Bayern, dos clubs de primer nivell mundial, han de guanyar per seguir avançant en la competició. Un d’ells, l’Inter, està en hores baixes. En canvi, els bavaresos, després d’emular el Barça fent 7 gols en l’última jornada de lliga, han de superar l’ 1-0 de l’anada a Basilea per no caure eliminats i perdre una oportunitat d’or a la Champions, ja que enguany la final es celebra al seu estadi, l’Allianz Arena.\nDimecres Reial Madrid i Chelsea esperen superar, CSKA i Nàpols respectivament. Missió difícil pels anglesos ja que hauran de remuntar davant d’una equip amb la davantera més perillosa. Lavezzi, Hamsik i l’uruguaià de moda Cavani marquen la majoria dels gols del club napolità.\nAra bé, si hi ha un partit per excel·lència, i aquí a gracia d’escriure en la pagina de el Partit, aquest és la tornada entre Athletic de Bilbao i Manchester United que es jugarà dijous a les 19.00.\nEls bascos van meravellar el planeta amb un partit sublim al teatre dels somnis. Però un desafortunat i alhora clar penal del jove De Marcos va ficar de nou els britànics a l’eliminatòria. 2-3 va ser el resultat final i només el jove De Gea, a qui fa poc es criticava, va poder evitar una derrota més àmplia.\nA priori s’espera un partit apassionant. No estic a la ment de Bielsa ni tampoc de Sir Alex Ferguson, però crec que per ells els passa pel cap el mateix. Tant sols el joc ofensiu els durà fins al èxit. Basco per matar i sentenciar els 1/8 de final i anglesos per posar a prova l’Athletic. Crec que serà un partit per tenir màxima efectivitat, és a dir aquell que perdoni la pagarà.\nEl Bilbao juga a casa, amb un marcador favorable, amb el handicap d’haver fet tres gols com a visitant i amb un San Mamés, que avui ja ha esgotat les localitats, entregat als seus jugadors i tècnic. El “loco” Bielsa ha tornat a fer de la Catedral un camp difícil.\nFes clic per seguir aquest blog i rebre les notificacions de nous articles per correu electrònic\nSóc de Kaptiva Sports\nEl Pink Team, l’Alavés a Europa\nGràcies Bolton. Tots som Empordà\nRT @veroaveni: https://t.co/iB2koNnHtI 4 hours ago\nRT @gerardzaragoza: ⚽ @afa vs @HNS_CFF 📝Estructura defensiva de #CRO con 3 medios: 📍Jugadores de calidad 🔝 al servicio del grupo. 📍Todos… 17 hours ago\nRT @gerardzaragoza: ⚽ @afa vs @HNS_CFF 📝#ARG salida con 3 centrales, nadie se atreve a superar línea, sin confianza en juego 📍#CRO presio… 17 hours ago\nHistorias cortas, fútbol y cerveza\nPal i Gol és Gol\nTercera Catalana Grup 5\nAquest blog està sota la llicència Creative Commons Reconocimiento-NoComercial 3.0 Unported.


Publicat el Dilluns, 01 abril 2019 15:11\nL’Ajuntament d’Eivissa signa 4 convenis de col·laboració amb Càritas, L’esplai, Club Nàutic d’Eivissa i Plataforma Sociosanitària per valor de 89 mil euros.\nL’alcalde d’Eivissa, Rafa Ruiz, acompanyat del regidor de Benestar Social, Joan Ribas, ha signat aquest matí 4 convenis de col·laboració en matèria de Benestar Social per a les associacions puguin tramitar ja les ajudes del 2019.\nEn concret s’ha signat conveni, per valor de 10.000 euros, amb l’Associació Club de Jubilats i Pensionistes d’Eivissa, “L’esplai”, amb la seva representant, Francisca Torres, per tal de desenvolupar i promoure programes socioculturals destinats a millorar la qualitat de vida de les persones majors.\nTambé s’ha signat conveni de col·laboració amb el tresorer de la Plataforma Sociosanitària de les Pitiüses, per valor de 14.000 euros, que serviran per a la realització de programes d’atenció individual i col·lectiva de persones amb necessitats especials.\nL’Ajuntament també ha signat el conveni anual de col·laboració amb Juan Marí Torres, director de Càritas d’Eivissa, per valor de 60.000 euros, per a promoure programes d’inclusió social i de caire educatiu. En l’actualitat hi ha dos tallers formatius “A tot drap” en el que els participants reben classes teòriques, tallers i pràctiques laborar per tal de millorar la qualitat de vida dels participants i fomentar la inserció sociolaboral del major nombres de participants possible. També es dur a terme el taller “Can Pep Xicu” que es un taller de formació i inserció laborar agrícola que tracta ocupacions relacionades amb la jardineria , agricultura, ramaderia i la neteja de boscos.\nTambé s’ha signat el conveni de col·laboració amb el Club Nàutic d’Eivissa, amb una aportació de 5.000 euros, per tal promoure i desenvolupar activitats esportives dirigides a persones amb necessitats especials a través del programa “Un Mar de Posibilidades”. Amb la signatura dels convenis d’avui matí es completa la línia de col·laboració amb les entitats i associacions del municipi per a 2019.


Gugarq - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n2.1Nom de la marca\n2.2Gogarene dins la marca\n2.3Els vitaxes i el seu títol\n2.4Origen farnabàzida de la marca\n2.5La Marca sota els artàxides\n2.6La Marca retorna a Ibèria\n2.7Ressorgiment armeni sota els arsàcides\n2.8Gushàrides i Mihrànides\n2.9Final de la dinastia Mihrànida\n2.10Bagratides de Gugarq o Gogarene\n41° 04′ 00″ N, 44° 26′ 00″ E / 41.0667°N,44.4333°E / 41.0667; 44.4333Coord.: 41° 04′ 00″ N, 44° 26′ 00″ E / 41.0667°N,44.4333°E / 41.0667; 44.4333\nMapa de l'Armènia Major cap a l'any 150. Gugarq és al nord.\nGugarq o Gogarene fou una província o regió d'Armènia, al nord del país a la frontera amb Ibèria (Kartli). Els georgians l'anomenaven Somkhètia. La regió tenia al nord la Còlquida, Samtskhé, Tbilissi, Kakhètia i Aghuània (més tard Herèthia); a l'est el Shaksen (a l'oest de la província d'Uti); a l'oest els territoris de tribus pòntiques d'arrel georgiana; i al sud (d'oest a est) el Taiq (Tao) i l'Airarat (amb els districtes de Vanand, Aixots del sud, Nig i Varazhnuniq). La ciutats principals eren Tzurtav o Gadjenk i Kajatun o Tsunda. La principal fortalesa fou Shamshwilde. Fou també un principat de límits variables que al seu torn fou el nucli principal d'un vitaxat (marcgraviat) armeni. El principat i el vitaxat (de facto el mateix) van existir almenys entre el segle i aC i el segle viii.\nTenia els següents districtes:\nKlarjq o Katar (Calarzene) distribuït en les comarques de:\nKlarjq (Klardjètia) amb Tao\nNom de la marca[modifica]\nAgathangelos esmenta una marca fronterera armènia al nord del Aurarat governada per un Bdeashkh llatinitzat vitaxe amb el nom de Mask't'ac' koļmanēn. Es tractaria de la Marca Moschich o Meskhiana nom derivat del poble moschi o meskhi/muskhi que habitaven al sud-oest del regne d'Ibèria. Tres regions en els límits d'aquest regne, Tao, Calarzene (Cholarzene) i Gogarene, van ser conquerides pels Artaxíades armenis que van formar amb elles una marca al nord del regne d'Armènia. El vitaxe o marcgravi era el príncep de Gogarene. Se la va anomenar marca Moschic (o Moschich) i va ser el baluard contra els regnes d'Ibèria i Albània (Aghuània).Com que el governant general era el príncep de Gogarene, sovint s'esmenta també com a Marca de Gogarene.\nGogarene dins la marca[modifica]\nLa marca incloïa altres territoris i diversos principats. El vitaxe de Gogarene és el primer amb aquest càrrec que apareix a les fonts  i, en general aquests vitaxes estan millor documentats que altres d'altres marcgraviats (la Marca Siriana, la Marca Aràbiga i la Marca Mèdia); la línia de vitaxes i prínceps va sobreviure als altres en uns tres segles, desapareixent de la història al segle viii.\nEls vitaxes i el seu títol[modifica]\nAquests dinastes apareixen a les fonts sota diversos títols. Les inscripcions d'Armazi els titulen simplement "vitaxe". Els documents del cicle gregorià es refereixen a ells com a "Príncep del país de Gogarene, o com "L'altre Vitaxe" o "Príncep de la terra de Gogarene que també té la dignitat de vitaxe". El títol de 'L'altra Vitaxe' va existir perquè hi havia un marcgravi que s'anomenava Gran Vitaxe i governava la marca Aràbiga. Es podria suposar que la cort d'Armènia havia intentat arranjar quan fos possible el delicat problema de la precedència entre els quatre vitaxes iguals. Així, mentre que el primer i el segon tetrarca, el de Medià i el de Síria, no tenien qualificacions addicionals, el tercer, l'àrab, es deia "Gran" i l'últim, el d'Ibèria, "L'Altre". Faust l'anomena "Vitaxe de Gogarene". Aquesta marca armènia-georgiana sembla haver estat anomenada "Ibèria" pels armenis i "Armènia" pels georgians. Faust anomena al marcgravi com a Vitaxe d'Ibèria o príncep d'Ibèria; aquest títol sembla que el portava el vitaxe Arshusha II (vers 451); una mica abans (vers 425) apareix com a vitaxe Ashudha, que podria ser el mateix personatge. El títol de vitaxe d'Ibèria apareix en diversos documents així com el de vitaxe d'Armènia. Una titulació similar a l'Altra Vitaxe apareix a les inscripcions d'Armazi, però només en relació a un personatge de nom Zeuaches, en dos esteles, una en armazic i una en grec, commemoratives de la seva filla; en la inscripció grega es diu que el seu consogre era Publicius Agrippa i que era vitaxe; no obstant sembla un cas de cooptació o de govern conjunt i el títol equivaldria a Vitaxe jove o menor o co-vitaxe.\nOrigen farnabàzida de la marca[modifica]\nA la frontera d'Ibèria van existir una sèrie de marques del regne d'Ibèria durant la dinastia Farnabàzida quan eren vassalls dels selèucides establertes per ajudar el reis a comprovar la fortalesa o debilitat de la primera monarquia armènia dels Oròntides. Els farnabàzides volien controlar l'aristocràcia dinàstica a través de l'establiment de marques (amb el títol de mthawar equivalent a ducat) al llarg de la frontera armènia i aquests ducats foren de fet marcgraviats reials d'Ibèria igual que els vitaxats ho eren del rei d'Armènia. Els ducats fronterers d'Ibèria estaven formats tant per terres habitades pels ibers o georgians com per altres terres annexes.\nQuatre ducats, en particular, es van afrontar a Armènia al nord. El primer, a l'oest, a la vall d'Acampsis, fou el territori recent adquirit de Cholarzene (Calarzene o Klardjètia) que es va organitzar juntament amb el Tao, una altra adquisició (que va formar el seu bastió meridional); a l'est, a la vall alta del riu Cyros, i format per les terres ibèriques de Javakhètia, Artani i Kola, hi havia el ducat de Tsunda. Encara més a l'est, amb la terra ibèrica de Gachiani i dos comarques armènies (de Gogarene), Taixir i Aixots, es va formar el ducat de Shamshwilde o Šamshvilde; i al nord-est d'aquest, el territori de Gardabani va constituir el ducat de Khunani que afrontava a Armenia i a Albània (Aghuània). Els noms dels últims tres ducats derivaven de les seves principals fortaleses. Aquesta línia de ducats fronterers es va completar, a l'oest, amb el ducat d'Odzrkhe que afrontava amb la Còlquida i, a l'est, pel ducat de Kakhètia, que afrontava amb Albània (Aghuània).\nLa Marca sota els artàxides[modifica]\nAl segle ii abans de Crist, el canvi de l'equilibri de poder en la Mediterrània oriental en relació amb la decadència dels selèucides i l'arribada de Roma a la zona va provocar l'auge de la poderosa segona monarquia armènia dels Artaxiàdes o Artàxides; i això, al seu torn, va suposar un canvi a la frontera entre Armènia i Geòrgia (Ibèria). Alguns territoris farnanàzides van passar sota el control dels Artaxiàdes: Tao i Calarzene, Aixots, Taixir i Kola, i una part almenys de la Javakhètia i l'Artani. Estrabó, que registra aquests canvis, parla de Tao i de Calarzene i a la resta la anomena conjuntament com Gogarene. Com que Estrabó parla de Gogarene dient que anava a través del Cyrus des del Tao i Cholarzene, això implicaria que els Artaxiàdes van haver d'adquirir també les terres armènies de Taixir (Taixir) i Aixots, i així mateix les terres purament ibèriques de Javakhètia, Artani i Kola, al menys en part. Gogarene també incloïa terres que mai no havien deixat de ser armènies, especialment les valls dels tres afluents meridionals del Cyrus que separaven Ibèria d'Albània/Aghuània: el Tsobapor (la vall del Berduji-Debeda), Kolbapor (la vall de l'Inja), i Dzorapor (la vall de l'Aqstafa), així com Kangark, al sud del Taixir. En conseqüència, la marca del nord, o Marca Moschic, creada pels Artaxiàdes, incloïa els principat armenis de Gogarene (compost per les tres valls i l'Aixots, Taixir i Kangark) i porcions del ducat ibèric de Tsunda.\nLa Marca retorna a Ibèria[modifica]\nEl primer segle després de Crist va veure un debilitament d'Armènia, que va ser disputada de manera violenta entre imperis rivals i veïns; el vitaxat va passar sota la influència política d'Ibèria, que, just en aquella època, va tenir un paper considerable en els assumptes armenis. Per aquest motiu, les inscripcions d'Armazi mostren als vitaxes com a vassalls dels reis d'Ibèria; aquestes inscripcions pertanyien a la necròpolis dels vitaxes (descoberta el 1940) que estava situada a prop d'Armazi-Kartli, la ciutat sagrada del poble ibèric. Es segur que al mateix temps que es produïa l'acceptació pels vitaxes armenis de la sobirania ibèrica, el vitaxat va perdre els territoris purament ibèrics que posseïen del ducat de Tsunda (Javakhètia, Artani i Kola).\nRessorgiment armeni sota els arsàcides[modifica]\nNo obstant, amb el ressorgiment de la monarquia armènia sota els arsàcides, es va fer una nova reversió de la situació i els documents del cicle gregorià, així com Faust, mostren els vitaxes del Nord altre cop dins del regne de l'Armènia Major. El Vitaxat, a més, sembla haver estat engrandit en la transacció a costa d'Ibèria, no només a través de l'addició altre cop de parts del Ducat de Tsunda, sinó també per l'addició del ducat de Cholarzene. Amb això, el nom de Gogarene va adquirir una segona i més àmplia significació de Vitaxat, en contradicció amb l'estret sentit anterior de Principat, ja que va incloure a més, també Cholarzene, Javakhètia i Artani. La tradició històrica armènia va conservar el record de la dinastia dels vitaxes d'aquests primers temps sota el nom de casa de Gushar, una branca de la dinastia divina del mític primogènit dels armenis, Haik, mentre que els registres d'Armazi revelen els noms de alguns dels vitaxes Gushàrides \nLa situació va durar fins fins al segle iv, quan es va produir un nou canvi.\nGushàrides i Mihrànides[modifica]\nJuntament amb els altres tres Vitaxats, el de Gogarene va trencar els seus lligams d'adscripció feudal amb la monarquia armènia el 363, passant de nou sota influència d'Ibèria. Tot i que momentàniament es va esforçar per tornar a la seva antiga lleialtat el 371, Gogarene definitivament fou perduda el 387. El canvi de sobirania va ser gairebé simultani amb un canvi de dinastia. Els gushàrides de Gogarene sembla que es van extingir al morir els seus representants en les lluites del 371 i foren substituïts com a vitaxes i prínceps per una nova dinastia representada per Peroz (Firuz), parent i gendre del primer rei cristià d'Iberia, Sant Mirian (Mirian III d'Ibèria també esmentat com Maruan o Mirvan III, en llatí Meribanes).\nMirian i Peroz van encapçalar dues línies de la casa de Mihr, una de les "set grans cases" de l'imperi persa. Va ser, de fet, la victòria dels sassànides en la seva lluita amb el que quedava al Caucas dels arsàcides, lluita que es va concretar en l'adquisició de diversos trons caucàsics per diverses línies dels Mihrànides, amb els que les connexions amb els arsàcides eren ben contrarestades per la seva lleialtat i el seu parentiu amb els grans reis sassànides. Una línia mihrànida havia arribat una mica abans al tron d'Ibèria però va frustrar el propòsit iranià al acceptar Mirian III el cristianisme; un altre va arribar al govern de Gogarene, amb Peroz, que també es va convertir en cristià; i finalment un altre va substituir l'antiga dinastia al principat armeni de Gardman. La convergència de diversos fets i tradicions no permet dubtar de l'origen mihrànida de les cases d'Ibèria, Gogarene i Gardman. Primer, hi ha les dades onomàstiques: els Mihrànides ibèrics, o els Cosròides, tal com són coneguts per la tradició històrica nacional d'Ibèria i els Mihrànides de Gardman, van manifestar una predilecció pels noms vinculats amb el déu Mithra, que possiblement era objecte d'un culte familiar pels Mihr iranians. En conseqüència, la genealogia dels Cosròides mostra no menys de vuit personatges que porten aquests noms teòfons pagans. I la dinastia del Gardman, per la seva banda, va afirmar que descendia d'un Mihran, que suposadament era pare del Gran Rei Cosroes II i, més important encara, va portar el cognom dinàstic de Mihrakan, que no és altra cosa que l'equivalent de «Mihrànida». En segon lloc, les tres dinasties d'Iberia, Gardman i Gogarene van reclamar un origen sassànida, que hauria d'haver estat el que va permetre imposar-se als Mihrs a Caucàsia. Així doncs, el fundador dels Cosròides, Sant Mirian, fou fill d'un Gran Rei que la tradició anomena com a Cosroes però que per cronologia només podria ser Bahram II; el fundador de la Casa del Gardman fou, com s'acaba de dir, alhora un Mihrànida i membre de la família del Gran Rei; i, finalment, els vitaxes de Gogarene, igualment, es van atribuir a si mateixos un origen sassànida. Això és clar no només pel fet que el seu fundador Peroz es deia que era parent de sant Mirian i membre de la família del Gran Rei, sinó també de la titulació que es mostra a les inscripcions d'Arshusha II (vitaxe vers 451) i algun altre indici que aquí no té cabuda.\nEl Vitaxe Papak de la inscripció de Paikuli, pel nom se sap que no era un caucasià sinó un iranià i amb tota probabilitat un membre de la casa imperial, ja que en aquesta inscripció precedeix al primer ministre d'Iran mentre que els marcgravis armenis i georgians mai no van tenir un rang tan elevat a la cort persa. Herfeld considera a Papak alhora un príncep sassànida (un germà del Gran rei Narsès de Pèrsia), un vitaxe de Gogarene i un rei d'Ibèria i va identificar a Papak amb Sant Mirian suposant que el rei portava un nom diferent per la teoria que la seva mare podria haver estat una princesa Mihrànida, però la hipòtesi no sembla sòlida.\nL'estat que governaven els Mihrànides de Gogarene diferia una mica des del punt de vista geogràfic de l'estat que anteriorment havien governat els Gushàrides. Les terres ibèriques del Vitaxat, la Cholarzene i parts del ducat de Tsunda, van tornar a la corona d'Ibèria després del retorn de Gogarene a la sobirania ibèrica el 363 o el 387. Tanmateix, els Mihrànides de Gogarene van veure compensades aquestes pèrdues pels seus cosins ibèrics amb la cessió del sud-est del ducat de Shamshwilde (on es trobava la seva capital de Tsurtavi), la part sud del Khunani i la terra de Trialètia.\nDues terres bàsicament gogarenes, Dzorapor  amb el gran castell d'Hnarakert i Kolbapor, havien estat convertits abans del 342 en principats separats i el 363, juntament amb Gogarene van trencar els lligams feudals amb el rei d'Armènia, passant a l'esfera d'Aghuània. Cal suposar que les dues cases de prínceps eren branques secundaries dels Gushàrides, però mai van estar en disposició de disputar la legitimitat als Mihrànides, per la combinació del seu petit poder amb el suport del Gran Rei i d'Ibèria de que gaudia la nova dinastia de Gogarene. Aquest dos estats, la història dels quals es desconeix, ja havien estat absorbits per Gogarene el segle VII però havien passat a Gardman al segle viii. A la meitat del segle v, altres dos territoris gogarens, el Taixir i l'Aixots van esdevenir, al seu torn, principats separats, segurament a mans de línies secundàries mihrànides; Taixir es va reincorporar a la Gogarene el segle VII i l'Aixots va seguir el mateix camí al segle viii.\nLa història de Lleonci de Ruisi es refereix a la conversió al cristianisme de Peroz i dels seus homes. No està clar si Lleonci parla només de Peroz i la seva cort iraniana o del rei arrossegant tota la població de la Gogarene. Això pot significar una de diverses coses: que Lleonci parla només de la versió con de Peroz i del seu comitè iranià, o si té la gent de Gogarene al cap. Alguns pensen que està parlant de la conversió d'Armènia amb Gregori l'Il·luminador, un fet de mig segle abans, en el què, segons els documents del cicle gregorià, el llavors vitaxe gushàrida va participar però sense implicar molts dels seus homes.\nFinal de la dinastia Mihrànida[modifica]\nEl final de la dinastia Mihrànid a Gogarene va arribar a finals del segle viii. Els esdeveniments d'aquell temps van provocar l'extinció de la dinastia mihrànida. Primer els guaràmides el 786 amb Esteve III d'Ibèria, i després, el 807, els cosròides amb Juanxer I de Kakhètia. La casa de Gogarene es va extingir poc després i l'herència va recaure amb els Bagràtides amb els que havia enllaçat per matrimoni i que al segle UX també van recollir l'herència dels guaràmides i cosròides.\nBagratides de Gugarq o Gogarene[modifica]\nVers el 786 els bagràtides (armeni Bagratuní) van adquirir el Gugarq o Gagarene i es van estendre per les zones a l'oest on van anar ocupant el poder a la regió rebent el títol de curopalates romans d'Orient; els bagràtides s van georgianitzar perdent les seves arrels armènies. Aquesta regió va ser el centre del Curopalat de Klardjètia i després Curopalat de Kartli. A la resta es va anar imposant el domini dels prínceps d'Armènia després reis.\nAbans del 885 Aixot I el Gran Mzed havia donat el govern de Kars (Vanand) i Gugarq central al seu germà Abas, sparapet d'Armènia. Abas es va absentar el 888 i durant la seva absència es va revoltar la província de Gugarq. Fou Sembat, fill d'Aixot Mzed qui va sufocar la revolta.\nEl 904 el príncep Constantí d'Abkhàzia (que governava a Mingrèlia) va intentar conquerir Gugarq, que reconeixia la sobirania del rei armeni. Això va suposar el trencament entre Sembat I el màrtir i Constantí, abans en bones relacions. Adarnases dels Kartvels i curopalata de Klardjètia va prendre partit per Sembat i va fer presoner a Constantí durant unes negociacions, i el va tancar a Ani.\nOcupat pels sadjides vers el 912, fou alliberat vers el 916 per la resistència nacional encapçalada per Aixot II Erkath. Aixot el 922 va anar al Gugarq a reduir la fortalesa i regió de Shamshwilde (al districte de Trelq), possessió dels germans Vasak i Aixot Gentuni, que s'havien fet independents vers el 914. Els dos germans van demanar ajut als muntanyesos de la regió i a l'emir de Tbilissi (situat al nord-est). Aquestes forces van sorprendre l'exèrcit reial i el van derrotar a Askureth, però els reialistes van reaccionar i finalment van aconseguir la victòria en una segona batalla al mateix lloc. El resultat no devia ser prou clar perquè els dos rebels es van sotmetre però el rei els va perdonar. No massa després es va produir una nova rebel·lió de Vasak Gentuni a Shamshwilde, amb l'ajut de Jordi d'Abkhàzia. Vasak va cedir la fortalesa al príncep Abkhaz a canvi d'un altra a Mingrèlia, però els defensors de la fortalesa, en veure aparèixer a Jordi van pensar en un parany i no el van deixar entrar i van demanar que Vasak (que havia sortit per rebre'l) entrés sol. Jordi va pensar que això era un parany i va atacar la fortalesa. Els assetjats van demanar ajut al rei Aixot i quan el rei va arribar Jordi i els seus van fugir amb Vasak com a ostatge. Tanmateix, la fortalesa tampoc va voler que entrés el rei doncs era extremament lleial a Vasak. Jordi assabentat del que passava va enviar un missatge a la fortalesa oferint alliberar a Vasak si l'entregaven i si no el matarien. Els defensors van deixar entrar tres-cents abkhaz a la fortalesa que quan van ser dins la van ocupar i la guarnició es va refugiar a la ciutadella i van cridar altra vegada al rei. Aquest que era a la vora va acceptar i li van obrir les portes, i els 300 foren massacrats i el sobrevivents cegats.\nEn les successives particions del regne la part occidental (el Vanand) va quedar inclòs al regne de Kars (961), la part central al nord de Shirak va quedar dins el regne d'Ani (961) i la part oriental (Taixir) fou donada en feu vers el 972 a un fill del rei d'Ani i va derivar en el regne de Taixir (capital Lori) governat pels reis korikain de Lori.\n↑ en les inscripcions d'Armazi del primer segle després de Crist\n↑ Cholarzene va passar a control d'Ibèria al mateix temps que Gogarene entre el començament de segle I i la meitat del segle II\n↑ Gogarene hauria inclòs aleshores a més a més la Cholarzene (Kalarjk o Klarjk, és a dir Klardjètia), Artani (Artahan) i Alta Javakhètia (Jovaxk o Jawaxke). Anànies també inclou dins la Gogarene la regió ibèrica de la Trialètia (Trialet o Trelk)\n↑ La segona dinastia de la Gogarene fou Mihrànida, d'origen iranià, i Moisès de Khorene com que no coneixia la primera dinastia va suposar un origen iranià de tots els vitaxes però en canvi indica que totes les terres de Gogarene (Kangarq, Koļb, Cob, Jor, Ašots, Tašir i part de Jawaxk foren patrimoni de la casa de Gušar, una branca de la dinastia hàikida.\n↑ Publicius Agrippa, vitaxe (potser vitaxe associat) i mestre de la cort del rei Farasmanes o Pharsman I d'Ibèria (vers 1 aC a 55/58 dC); el seu consogre i probable vitaxe titular Zeuaches, membre de la cort de Farasmanes i pare d'Epanètia casada amb Iadamantanos (mestre de la cort i fill de Publicius Agrippa); Šaragas, fill de Zeuaches, vitaxe sota el rei Mitridates II d'Ibèria (o de Mskheta) que hauria regnat vers el 75; Aspauroukis Bar-Sauma (data desconeguda); i el bon vitaxe Buzhmir; una inscripció esmente al "vitaxe del diví Ardaixir" que si es refereix, com sembla, al rei sassànida Ardaixir I (227-242) indicaria que en aquell moment la Gogarene estava sota control persa i amb un vitaxe persa com a governador; no obstant hi ha historiadors que pensen que Ardaixir es referiria al rei armeni Artàxies II (Artàxies, Artaxes, Artaixir i Ardaixir semblen ser diferents versions del mateix nom) que va regnar del 34 al 20 aC i correspondria al temps en què el vitaxat estava sota domini armeni.\n↑ Els prínceps de Dzorapor, Jorapor o Jor, són esmentats per Faust\n↑ els princeps de Kolbapor i Kolb, són esmentats també per Faust\n↑ Com que els prínceps de Gardman van adquirir al segle VII el principat d'Aghuània, molts historiadors armenis antics parlen de la casa de Gardman com a sinònim de la casa d'Aghuània. En aquest cas però els territoris es van incorporar a Gardman\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gugarq&oldid=28645375»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 nov 2021 a les 19:40.


MATTHIEU SAGLIO EN CONCERT. AGENDA. JARDÍ BOTÀNIC DE LA UNIVERSITAT DE VALÉNCIA\nMATTHIEU SAGLIO EN CONCERT\nMATTHIEU SAGLIO PRESENTA 'CELLO SOLO'\nDIA: 3 FEBRER 2017\nLLOC: AUDITORI JOAN PLAÇA DEL JARDÍ\nPREU: 10 € (entrades disponibles a la taquilla del Jardí, des del divendres 20 de gener de 2017 de 10 h a 18 h)\nINTÈRPRETS: Matthieu Saglio: violoncel, composició, sampler. Emilio Garrido: textos i veu\nEl Botànic gaudirà el proper 3 de febrer de la música del violoncel·lista francès Matthieu Saglio que presentarà el seu projecte “Cello Solo”. Un espectacle musical que gira entorn al instrument que li dóna nom. Les entrades estaran a la venda a partir del proper dia 20 de gener de 2017.\nDurant 70 minuts gaudirem d’una combinació de composicions commovedores, on ressonen els ecos de les catedrals occidentals i dels socs del Maghreb, del tango llatinoamericà i del flamenc ibèric. L’acompanyarà a l'escenari la inconfusible veu d'Emilio Garrido (Radio3-RNE) amb textos de la seua novel·la Aire de fuga (Efecto Violeta Edicions, 2009).\nI és que Matthieu Saglio també fa màgia amb el sampler que li permet gravar-se en directe per harmonitzar i donar amplitud als temes, com si diversos violoncels tocàren junts i deixant sempre molt espai per a la improvisació. Recentment, el músic ha editat un disc gravat en directe al Corral de Comèdies d'Alcalá d'Henares.\nMatthieu Saglio ja ha fet sonar el seu violoncel al Botànic i va ser víctima de les 10 preguntes verdes de Revista Espores i per això que ara el coneixem un poc més. Fes clic per llegir les respostes Matthieu en #viuelBotanic.\nMés informació sobre Matthieu Saglio ací


Esdeveniments per 23 octubre – 20 octubre – Can Carol\n09/09/2021\t9 setembre\t - 10/14/2021\t14 octubre\nUn tema escollit i dues veïnes convidades. Una finestra que s’obre el primer dijous de cada mes al nostre barri per escoltar, aprendre i reflexionar. CURES: FEMINISME I DIGITALITZACIÓ Les […]\nAquest 9 d'octubre recuperem l'Uri Caballero a la paret de Can Carol. Després del veredicte del projecte i concurs de pintura mural Murs de memòria, Elisabeth Anne Remsen (guanyadora del 1r premi) pintarà l'URI2 […]\nPresentació de diferents àmbits de la salut per obrir-nos la mirada i oferir-nos eines i millores quotidianes. Vols gaudir del teu benestar de forma holística i completa? Vine i participa […]


Notícies d'Economia Empordà - Empordà\nCaixabank aconsegueix 65.749 litres de llet per al Banc dels Aliments de Girona\nL'acció solidària «Cap nen sense bigoti» arribarà a 5.479 menors en risc d'exclusió\nEMPORDA.INFO 09.10.2019 | 17:05\nUn de cada tres menors a Espanya es troba en risc de pobresa. Obra Social 'la Caixa'\nUn de cada tres menors a Espanya es troba en risc de pobresa.\nL'acció solidària «Cap nen sense bigoti», impulsada per l'Obra Social 'la Caixa' i CaixaBank a favor del Banc dels Aliments, ha recaptat 65.749 litres de llet a Girona, que arribarà a 5.479 menors en risc de vulnerabilitat social, que podran accedir a aquest aliment d'aquí a final d'any.\nAl conjunt de Catalunya, més de 64.400 menors en risc de vulnerabilitat social podran accedir a aquest aliment durant els pròxims tres mesos, gràcies als 773.231 litres de llet recollits. En total, la recaptació de llet puja a 2,5 milions de litres a tot Espanya, un 60% més que l'any anterior. Aquesta quantitat serà lliurada a la Federació Espanyola de Bancs d'Aliments (FESBAL), que és qui distribueix la llet entre els bancs d'aliments provincials i que, al seu torn, farà arribar la llet a 212.989 menors en risc d'exclusió.\nDurant les tres primeres setmanes de campanya, la gran recollida de llet ja va superar la xifra de l'edició passada, 1,5 milions de litres de llet. El dia 8 de juny passat es va batre el rècord de recaptació diària en una causa de fund-raising de l'Obra Social 'la Caixa', amb l'equivalent a 130.344 litres en un sol dia.\nL'Obra Social 'la Caixa' va fer una aportació inicial de 200.000 litres de llet, amb la qual va posar en marxa la recollida. CaixaBank, d'altra banda, ha posat al servei de la campanya la seva xarxa de 4.000 oficines, que n'han fet difusió per aconseguir que els ciutadans se sumin a la recollida a través de microdonatius. A més, per tenir un abast més gran, l'entitat financera ha posat tots els seus canals digitals —agrupats a CaixaBankNow— a disposició dels ciutadans, a més d'habilitar donacions a través de l'enviament de SMS. Els 60 centres de gent gran de l'Obra Social 'la Caixa' de tot el territori també s'han sumat al lliurament físic de cartrons de llet.\nMés de 234 entitats socials han contribuït a la recollida de llet, amb l'ajuda de 806 voluntaris de 'la Caixa' que hi han col·laborat a través de 535 activitats satèl·lit i més de 1.324 hores de voluntariat. Els voluntaris de 'la Caixa', en coordinació amb els bancs d'aliments provincials corresponents, han organitzat punts de recollida en supermercats i durant les activitats esportives i a l'aire lliure.\nFitag 2020 obre les inscripcions per als grups de teatre amateur d'arreu del món.


El filial com a instrument (Jordi Borda)\n3 min. 26/06/2017 21:58\n651x366 El filial com a instrument / FIRMA FOTO El filial com a instrument / FIRMA FOTO\nHi ha pocs quilòmetres entre la Ciutat Esportiva i el Miniestadi però venim d’uns últims anys en què han semblat viure en dimensions paral·leles. Poques passes separen els despatxos dels responsables de l’àrea esportiva però hi ha hagut poques reunions on s’hagi posat sobre la taula una estratègia conjunta de tota la factoria futbolística blaugrana. Des del primer equip fins al conjunt més modest de la base. De cop i volta, des del Miniestadi apareix una oportunitat òptima per canviar radicalment aquesta dinàmica. El retorn del Barça B al futbol professional aporta (a banda de diners extres en drets de televisió i un seient més a l’Assemblea de la Lliga de Futbol Professional) un instrument de primer ordre per complementar el primer equip del Barça. I fa la sensació que el tarannà de Valverde i la seva trajectòria com a entrenador de l’Athletic Club hi poden ajudar.\nCal també no emborratxar-nos de demagògia. Siguem clars. Ara mateix és impossible generar 5-6 jugadors anuals de la base que nodreixin el primer equip amb garanties. Si algú pensa en això viurà en la frustració de qui no veu complertes mai les expectatives. Del filial en podem esperar una plataforma perquè acabin de madurar un o dos jugadors que apunten maneres. Parlem de noms concrets. La temporada que ve han d’acabar de consolidar les opcions de futur Marlon, Cucurella, Palencia i/o Aleñá. Només que la meitat surtin bé, el rendiment futur per al Barça resultarà importantíssim. I si es decideix mantenir la combinació de joves valors amb futbolistes experimentats que coneixen la categoria, no hi ha cap motiu per pensar que el Barça B no pugui consolidar una època llarga a Segona. Per cert, això de combinar veterans amb joves amb futur no és una novetat d’aquestes temporades sinó que ja s’ha anat aplicant des de principis de segle.\nEl que resulta urgent és una mirada àmplia sobre tota l’àrea esportiva per dissenyar una estratègia comuna. No pot seguir ni una temporada més la parcel·lització del futbol del Barça en compartiments estancs que no es comuniquen. Algú, qui triï el president, qui sigui, però algú ha de tenir la responsabilitat de marcar els objectius, fer el seguiment, determinar les mancances i aplicar el mètode. Toca posar l’accent en el model i fabricar jugadors de primer nivell no només per al primer equip sinó també per posar-los al mercat i obtenir-ne ingressos. És la mare dels ous i és un miracle que hàgim arribat fins aquí amb el disseny actual i amb les responsabilitats repartides.\nEl Santos i el Barça, a un pas de la guerra per Lucas Lima


6 min. París 23/10/2019 23:26\n651x366 Una visitant fotografiant La Mare de Déu de les roques / CHRISTOPHE PETIT TESSON / EFE FRANÇOIS GUILLOT / AFP F. G. / AFP C.P.T. / EFE Una visitant fotografiant La Mare de Déu de les roques / CHRISTOPHE PETIT TESSON / EFE FRANÇOIS GUILLOT / AFP F. G. / AFP C.P.T. / EFE\nLa munió de periodistes en la visita de premsa de la retrospectiva de Leonardo da Vinci (1452-1519) era un presagi de la transcendència de l’exposició que el Museu del Louvre de París inaugura avui. Els dos comissaris de la mostra, Louis Frank i Vincent Delieuvin, han aconseguit reunir 162 obres -entre les quals hi ha pintures, dibuixos, manuscrits, escultures i objectes d’art- provinents de la col·lecció pròpia del Louvre però també d’institucions europees i americanes, i de col·leccions privades com ara la de la família reial britànica, que ha deixat 24 dibuixos al museu, un dels préstecs més importants de l’exposició.\nDe fet, no s’havia fet mai una retrospectiva amb tantes obres juntes de Da Vinci, una fita única per commemorar els 500 anys de la mort del pintor renaixentista italià que es pot visitar fins al febrer de l’any que ve. I això que el visitant només podrà apreciar 10 quadres del pintor, dels quals la meitat pertanyen a la col·lecció que el Louvre té de Da Vinci, la més important al món, que també inclou 22 dibuixos del geni pluridisciplinari. “Contràriament al que sovint s’ha dit, Leonardo no era purament cerebral. Si va pintar tan poc (és a dir, una quinzena d’obres i a vegades fins i tot inacabades) no és perquè només retingués la concepció o una idea de l’obra, sinó al contrari”, explica Frank abans d’apuntar que “és l’execució el que retenia l’objectiu al llarg dels anys i fins i tot la missió del seu treball”.\nDa Vinci descriu la pintura “com una ciència divina perquè és capaç de recrear el món”, explica el comissari. És per això, doncs, que va dedicar tant temps a les seves pintures, particularment al final de la seva carrera. En són un exemple La Mare de Déu i l’Infant amb santa Anna i el Sant Joan Baptista, dos dels quadres exposats en la mostra. “Leonardo és el mestre d’una concepció absoluta de la pintura”, diu Frank.\nDurant els deus anys que han durat els treballs preparatoris per dur a terme l’exposició, amb un resultat remarcable per la meticulositat, els comissaris es van adonar que Da Vinci, l’home que va intentar entendre el món en totes les seves dimensions, abans que res era pintor. “La retrospectiva està consagrada al Leonardo pintor, ja que cal no oblidar que la pintura estava al centre de les seves recerques”, explica Delieuvin, que admet que “Leonardo és molt difícil d’aprehendre”. Els més de 4.000 fulls que han recopilat després de tants anys de treballs en són només una mostra material.\nL’itinerari que proposa la retrospectiva està basat en quatre grans temes en comptes d’una estructura estrictament cronològica. Tot i així, el recorregut l’inaugura La incredulitat de sant Tomàs, una majestuosa escultura del mestre de Da Vinci, Andrea del Verrocchio. És una manera de reconèixer la importància que va tenir aquest artista florentí en l’aprenentatge de Da Vinci durant el temps que va passar al seu taller. “A Verrocchio era essencial tenir-lo a l’inici de l’exposició”, asseguren els comissaris. Està envoltat dels primers treballs de Da Vinci, els estudis de teles dibuixats en què es veu reflectit el que admirava de les escultures de Verrocchio. L’apartat dedicat a la temàtica que els comissaris han anomenat Llibertat és especialment interessant. Les primeres pintures de Da Vinci, “obsessionat per la forma perfecta durant la seva joventut”, com ara L’Anunciació, Ginebra de Benci i La Mare de Déu i el clavell, “són quadres d’una perfecció extraordinària, on hi ha molts pocs canvis entre el primer dibuix, el dibuix subjacent i l’execució pictòrica”, diu Delieuvin. A finals del 1470, però, Da Vinci s’adona que aquesta forma perfecta “no permet representar el moviment”. És per això que inicia un nou mètode de treball: “Sorgeix una nova llibertat gràfica, en la qual comença a traçar els dibuixos, superposa les idees, ratlla... Més que la correcció de les formes, Da Vinci busca el moviment, la dinàmica de les figures”. Els dibuixos que va fer per preparar la Madonna Benois il·lustren aquest nou mètode, una mateixa llibertat que també aplica en la pintura, com s’exemplifica en L’Adoració dels Mags, fet a mà alçada. Per poder veure amb més deteniment aquests traços, la mostra inclou totes les reflectografies infraroges de les obres de Da Vinci, que revelen els dibuixos subjacents amb totes les modificacions que el pintor va fer durant l’execució pictòrica.\nDe moment més de 220.000 persones ja han reservat l’entrada, un tràmit obligatori si es vol accedir a l’exposició, que ja té les localitats exhaurides fins al 3 de novembre. Un avís s’imposa, doncs, per evitar generar falses esperances als interessats: el quadre de La Gioconda no està exposat en aquesta retrospectiva, tot i que es pot continuar visitant -si més no apreciar-lo de lluny entre la gentada- a la renovada Sala dels Estats del Louvre. La mostra tampoc inclou el Salvator mundi original. Al seu lloc s’hi exposa una còpia realitzada per un dels aprenents del pintor ja que, segons els comissaris, l’execució és menys subtil pel que fa a l’esfumat, la tècnica de Da Vinci per aconseguir un efecte vaporós i donar la impressió de profunditat. El visitant sí que podrà apreciar el cèlebre Home de Vitruvi, que finalment ha aconseguit arribar a París després de diverses peripècies amb una associació que diu defensar el patrimoni italià i que s’havia oposat al permetre’n el préstec fins al punt de portar la qüestió davant la justícia.\nSet minuts a soles amb ‘La Gioconda’\nLa gran absent de la retrospectiva que el Museu del Louvre dedica a Leonardo da Vinci és La Gioconda, també coneguda amb el nom de Mona Lisa. El quadre de la Lisa del Giocondo acull cada dia unes 30.000 persones, segons recorda un dels comissaris de l’exposició, Vincent Delieuvin. És per aquesta desmesurada afluència de gent que s’ha optat per no afegir-la a la mostra. Els visitants, però, podran admirar la pintura a través d’una experiència de realitat virtual, la primera vegada que es fa al museu, en què tindran l’ocasió d’apreciar la pintura a soles i literalment cara a cara. Durant l’experiència, que dura uns set minuts, es descobreixen detalls d’aquesta obra mestra i com l’ha afectat el temps (la va pintar el 1503). També es dissipen certes llegendes sobre Lisa del Giocondo en relació, per exemple, a la manera com anava vestida o com duia els cabells, desmentint que els portés deslligats, cosa mal vista a l’època.\nEls cinemes espanyols acusen Disney d'enganyar el públic amb 'Mulan'\nLes obres de construcció d'una escola a l'Hospitalet de Llobregat fan aflorar un refugi de la Guerra Civil\nEl malson lovecraftià de Nicolas Cage i altres estrenes del cap de setmana


Els grans desafiaments actuals de la nostra estructura social | Centre d'Estudis Joan Bardina\n← (Castellano) Descubra por qué es un chollo ser político en España\nPer una gestió pública transparent →\nTret que es vulgui tancar els ulls, tret que es vulgui negar la realitat, se ha d’admetre que el nostre present teixit social genera per si mateix o almenys permet, una sèrie de problemes molt diversos i greus, com mai abans havíem sofert a aquesta escala. Ens enfrontem a una conjuntura que ja es torna insuportable, i de la qual aparentment no podem sortir.\nEl narcotràfic i les seves seqüeles arruïnen a molts conciutadans.\nEl tràfic de substàncies il·legals addictives per exemple, mou i genera recursos financers enormes, i com a conseqüència directa d’aquesta activitat estem arruïnant l’existència d’un grup molt important de persones, que cauen en l’addicció, que després no poden sortir d’ella, i a qui després hem d’assistir com el que són, malalts de difícil recuperació, i que en molts casos cauen en situacions crítiques espantoses.\nLa corrupció administrativa i l’aparent negligència política.\nLa corrupció administrativa i el tràfic d’influències sens dubte és altre dels flagels, sens dubte és un altre dels importants desviaments, als quals les institucions i la justícia i el sector polític no saben o no poden plantar cara. Aquesta realitat capta enormes recursos que per alguna banda surten, i que treuen possibilitats a millors fins, com per exemple els plans socials o la lluita contra la pol·lució ambiental.\nEl tràfic d’armaments, i les diferents formes de lluites armades.\nLa producció i la comercialització d’armaments és un altre dels flagels, que genera en el seu entorn corrupció i problemes diversos, a més de les seqüeles directes dels enfrontaments en relació a l’ambient i a la població civil. I en aquesta matèria els grans països estan a l’avantguarda quant a producció d’armes, amb EEUU i Xina al capdavant.\nReconeixement de les nostres carències per a un control eficient.\nLes nostres institucions i la nostra justícia i els nostres acords internacionals s’orienten a investigar els assumptes referits i molts altres, a l’efecte d’aplicar accions correctives, dissuasives, punitives, però sens dubte els resultats que així s’obtenen són molt magres, i els desviaments igual es produïen i cada vegada a major escala.\nSi els qui segueixen aquest document estan d’acord amb el que hem manifestat, probablement arribaran a conclusions similars. Hem de reforçar la nostra educació en valors, hem de millorar substancialment el nivell cultural i formatiu de la gent, i també reformar les nostres estructures administratives, socials, i productives.\nFem substantives reformes estructurals i financeres.\nMillorar l’educació i l’ètica de les persones per cert que és indispensable, però amb això no n’hi ha prou.\nTambé hem de millorar el nostre entramat social i productiu de forma de fer-lo més segur i més senzill de controlar.\nUn nou enfocament en quant a la nostra organització social.\nEn quant a les reformes institucionals i estructurals, convé orientar els canvis al millor estil de la seguretat industrial.\nNo n’hi ha prou amb tenir obrers competents, sinó que a més ha de procurar-se un ambient industrial segur, on sigui difícil que passin accidents, encara amb obrers descuidats o incompetents.\nEls diners és el gran distribuïdor de recursos, és l’espècie intermèdia que facilita i orienta els nostres intercanvis, i que assigna recursos.\nEn aquest mecanisme estan per tant els nostres problemes actuals i les nostres solucions de futur, tal com oportunament ho destacà l’activista social català Agustí Chalaux.\nEl que indubtablement es requereix és un gran canvi d’estratègia.\nSi la nostra estructura d’investigació ha de descobrir coses d’aquest estil, està destinada a ser ineficient i a resoldre pocs casos.\nHem de convèncer-nos que no podem lluitar contra la corrupció, en una realitat soci-productiva en la qual es pugui donar una propina en una simple i aparentment innocent excursió de cap de setmana.\nPensem en els diners telemàtics com solució de base.\nLa solució gairebé màgica a la majoria dels nostres problemes, està en la moneda telemàtica, està en els diners digitals i estrictament nominatiu.\nClar, introduir aquest canvi no serà senzill i requerirà d’un temps considerable, però millor serà que com més aviat comencem a avaluar aquesta possibilitat.\nI pensem també en l’educació com altre dels importants pilars.\nÒbviament les institucions i la gent són les que intervenen en els processos socials i productius, així que també hem de donar atenció preferent a la formació cultural i laboral de les persones.\nLa moral de les persones per cert també té importància central, i en aquest aspecte filòsofs i religiosos poden ajudar.\nEvocant un fet puntual ocorregut a EEUU.\nI ja per a acabar aquests apunts, vàrem desitjar recordar una oració, una comanda, una expressió de desig, oportunament expressat per un pastor protestant que sens dubte va saber sintetitzar en poques paraules l’aspiració i el sentir de molta gent.\nLlegeixin amb atenció els quadres que segueixen.\nL’oració que va causar controvèrsia….\nOració d’obertura en el Senat de Kansas.\nTal vegada sigui interessant conèixer de primera mà aquesta oració, que va ser efectuada a Kansas en la sessió d’inauguració de la «Kansas House of Representatives».\nQuan se li va demanar al religiós Joe Wright que fes l’oració d’obertura en el Senat de Kansas, tot el món esperava una oració ordinària, però el que ells van escoltar va ser el que seguidament s’indica.\nSabem que la teva Paraula diu: «Maledicció a aquells que criden “bé” el que està “malament”», i això és exactament el que hem fet.\nHem perdut l’equilibri espiritual, i hem canviat els nostres valors.\nHem explotat al pobre, i a això hem cridat «sort».\nHem recompensat la mandra, i a això hem anomenat «ajuda social».\nHem matat als nostres fills encara no nascuts, i a això hem anomenat «lliure elecció» i «control de natalitat».\nHem abatut als nostres condemnats, i a això hem anomenat «justícia».\nHem estat negligents al disciplinar als nostres fills, i a això hem anomenat «desenvolupar la seva autoestima».\nHem abusat del poder, i hem anomenat a això «Política».\nHem cobejat els béns del nostre veí, i a això hem anomenat «tenir ambició».\nHem contaminat les ones de ràdio i televisió amb molta grolleria i amb molta pornografia, i a això hem anomenat «llibertat d’expressió».\nHem ridiculitzat els valors establerts des de fa molt temps pels nostres ancestres, i a això ho hem anomenat «obsolet i passat».\nOh Déu! Mira en el profund dels nostres cors; purifica’ns i lliura’ns dels nostres pecats. Amén.\nUn Parlamentari va abandonar la sala durant l’oració. Tres més van criticar all Pastor, qualificant-lo com «un missatge d’intolerància».\nDurant les sis setmanes següents, la Central «Catholic Church» on treballa el religiós Wright, va rebre més de 5,000 trucades telefòniques, de les quals molt poques van ser desfavorables. Aquesta Església rep ara peticions del món sencer, Índia, Àfrica, Àsia, perquè el rector Wright resi per ells.\nEl comentarista Paul Harvey va difondre aquesta oració en la seva audició de radio «The Rest of the Story», (La Resta de la Història), i ha rebut una acollida molt més favorable per aquesta emissió, que per qualsevol altra.\nI molts són els que, amb l’ajuda de Déu, volen que aquesta oració es vessi sobre les nacions del món, i que així neixi en els cors el desig d’arribar a tenir una vida digna sota l’atenta mirada del Suprem.\nMolt bé, sens dubte els creients en una Divinitat podran treure d’aquesta exposició sucoses reflexions.\nI qui no professin idees religioses de cap classe, també podran tenir les seves doncs la necessitat d’afirmar la nostra educació en valors, i la necessitat de donar suport en una estructura social que apareix cada vegada com més despietada, sens dubte és un objectiu compartit per una gran majoria de persones.\nNo banalitzem aquestes qüestions.\nNo pensem que aquests assumptes d’alta política estan únicament reservats a governants nacionals i a jerarques d’organismes internacionals.\nAquests assumptes són matèria de tots, doncs d’això depèn el nostre benestar, i d’això possiblement depèn la nostra pròpia supervivència.\nAquesta entrada ha esta publicada en armes, corrupcio, drogues, educacio, Joe Wright, Juan Carlos Anselmi, moneda telematica, politica, seguretat laboral, Texts en castella, Texts en catala. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Lideratge d’equips en remot a la pime - Pime al dia\nUna de les conseqüències de l’actual escenari de la pandèmia Covid-19 en què ens trobem immersos a nivell mundial és l’acceleració de la digitalització de les pimes. Tradicionalment, els canals més habituals de comunicació a distància han estat el telèfon i el correu electrònic. Des del passat mes de març, i gràcies a les noves tecnologies de la informació i comunicació (TIC), s’han impulsat noves maneres de treballar a les pimes que han accelerat la transformació d’alguns processos mitjançant nous canals de comunicació a distància i s’ha potenciat l’ús de noves tecnologies.\nEl teletreball ha suposat canvis en els procediments interns de les pimes i una ràpida adaptació d’aquestes a les noves tecnologies. Una de les principals eines que s’han implantat a les pimes és la tecnologia en el núvol, per tal que els treballadors/es puguin disposar de tota la informació i documentació del seu lloc de treball des de casa. La tecnologia en el núvol és una bona solució d’emmagatzematge per disposar d’una còpia de seguretat en línia dels documents i compartir-ne l’accés i l’edició per part dels treballadors/es. Microsoft Office i Google tenen les seves pròpies eines d’emmagatzematge al núvol: One Drive i Google Drive.\nTreballar a distància també ha suposat un canvi en els canals de comunicació habituals i en la forma de gestionar les persones. En l’actualitat, d’una banda, el teletreball ha impulsat les reunions virtuals amb els equips o clients, en substitució de les reunions presencials, per tal de mantenir el distanciament social. D’altra banda, es combinen les reunions virtuals amb els xats per mantenir els equips comunicats i cohesionats. Microsoft Teams, Zoom i Google Meet serien exemples de serveis de videoconferència, trucades per internet, xats i compartició de pantalles.\nEl teletreball ha generat canvis en el lideratge de les persones, ja que actualment els equips es gestionen a través de les reunions virtuals. Aquest aspecte ha suposat un repte per a les pimes, que estan aprenent a donar feedback en l’entorn virtual i a habituar-se a l’ús de les noves eines.\nLiderar equips en remot és un gran repte per a mantenir els equips motivats i alineats amb els objectius i l’estratègia de l’empresa. El teletreball és una realitat present que ha vingut per a quedar-se. Per la qual cosa, les pimes hauran de continuar amb aquesta adaptació al canvi mantenint una comunicació clara i efectiva, i adaptant els seus processos i protocols interns.\nAvui el lideratge requereix una clara capacitat d’adaptació als nous entorns virtuals i eines que potencien el feedback i la motivació amb els vostres col·laboradors/es.\nDepartament de Recursos Humans de PIMEC


L’acte a l’Arc de Triomf el 17 de novembre i la jornada de reflexió a plaça Catalunya el 19 de novembre van cloure la campanya per l’abstenció de la Federació Local de Barcelona de la CGT – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > L’acte a l’Arc de Triomf el 17 de novembre i la jornada de reflexió a plaça Catalunya el 19 de novembre van cloure la campanya per l’abstenció de la Federació Local de Barcelona de la CGT\nL’acte a l’Arc de Triomf el 17 de novembre i la jornada de reflexió a plaça Catalunya el 19 de novembre van cloure la campanya per l’abstenció de la Federació Local de Barcelona de la CGT\nJornada de Reflexió a Plaça Catalunya de Barcelona el 19 de novembre\nActe de la Plaça Catalunya de Barcelona que s'ha realitzat durant tot el dia de la jornada de reflexió. Aquesta reflexió col·lectiva convocada per CGT-Barcelona, CNT-AIT Barcelona i CNT-Catalunya, va consistir en estar durant tot el dia amb parades muntades a la Plaça Catalunya, amb un micròfon des del qual es van realitzar intervencions per alguns dels assistents. Tot i la pluja que va caure durant tot el dia es va mantenir l'acte fins a les 12 de la nit.\n250 assistents a l'acte "La gran farsa de la sobirania" a Barcelona el 17 de novembre\nL'acte públic "La gran farsa de la Sobirania" i per la democràcia directa i l'autogestió que es va realitzar el dijous 17 de novembre del 2011 a l'Arc del Triomf de Barcelona va aplegar unes 250 persones. En l'acte van intervenir: Carlos Taibo (Professor Ciència Política de la Universitat Autònoma de Madrid); Antonio Baños (Periodista), Enric Duran (Activista Autogestionari), Santiago López Petit (Professor Filosofia de la Universitat de Barcelona), Octavio Alberola (militant anarquista), Javier Zapata (CGT-Barcelona) i diversos dels assistents que van poder expressar la seva intenció d'abstenir-se a les eleccions.


la URV recupera el debat sobre la crisi dels 'sense llar'\nL'acte a la Pedrera de Barcelona ha refermat la potència de la Càtedra URV d'Habitatge | Cedida\nLa Càtedra d'Habitatge de la URV torna a encapçalar el debat sobre la crisi dels 'sense llar'\nHa presentat un documental i una proposta educativa per visibilitzar les persones sense sostre| Ho ha fet en un gran acte a La Pedrera de Barcelona\nRedacció 02/11/2019 19:20h\nLa Càtedra d'Habitatge de la URV —l'única d'aquesta temàtica reconeguda com a Càtedra UNESCO arreu del planeta— ha tornat a treure pit i refermar-se com una de les referències punteres del coneixement i la recerca al voltant d'aquesta especialitat, una de les més delicades, transcendents i sovint desconegudes de cara a l'opinió pública. Ho ha fet aquest passat dijous, 31 d'octubre, de la mà d'un gran acte a La Pedrera de Barcelona on ha tornat a exercir de dinamitzador i ha reobert una sèrie de debats de pes davant uns 150 professionals del sector.\nLa jornada, sota el títol de 'L'habitatge en 360 graus', ha volgut abordar i aprofundir sobre la qüestió des de tots els àmbits que la integren —econòmic, social, jurídic, polític, moral...— amb agents de totes aquestes branques per tal d'elevar el contingut del debat. Les principals taules rodones han obert les reflexions sobre la situació actual de l'habitatge a escala mundial, nacional i local; sobre les oportunitats, reptes i barreres de l'accés a aquest mercat de l'habitatge i una tercera taula rodona sobre la pèrdua d'aquest dret a l'habitatge i tot el que comporta per a les famílies afectades.\nUn documental i un joc per a les escoles: la Càtedra vol apropar el debat sobre l'habitatge a la societat\nMés enllà d'esdevenir altaveu i focus del debat sobre el sector, un dels grans valors de la càtedra de Tarragona ha estat novament l'aposta per la divulgació i la transferència pràctica a la societat d'aquest coneixement que atresora. En aquest sentit, la URV ha presentat el documental 'El Umbral', un audiovisual que ha produït en els darrers anys i que dona veu a les persones sense llar per evidenciar la situació que viuen amb el marc comú del darrer informe europeu sobre sensellarisme. Posar pell a les xifres.\nLa Càtedra també ha presentat, en paral·lel, una altra de les seves grans apostes divulgatives: 'El Llindar'. Es tracta d'una espècie de joc, d'experiència gamificada, que s'adreça als centres educatius i que pretén que els joves jugadors es posin en la pell dels 'sense llar', dels que estan a punt de perdre-la o d'aquells agents que, amb recursos limitats, han de prendre decisions importants.\nTot plegat amb l'objectiu de conscienciar la ciutadania sobre la vigència de la crisi del sensellarisme, de la qual la Càtedra en cerca respostes i solucions tècniques i jurídiques des de la seva recerca acadèmica. Amb aquest gran acte a Barcelona, la càtedra que dirigeix Sergio Nasarre ha tornat a reivindicar-se com un dels grans fars de referència sobre l'habitatge i la seva recerca, molt més enllà de les fronteres de la demarcació de Tarragona.\nSergio Nasarre (URV), entre els experts en habitatge convocats per assessorar Pedro Sánchez\nSuspès un congrès de la Càtedra d'Habitatge URV perquè «ningú ens ha garantit la seguretat dels assistents»\nÚltima hora Última hora Àrea Metropolitana Última hora Universitat Rovira i Virgili Última hora habitatge\n‼ La URV s'implica per millorar la qualitat de vida de les persones amb Parkinson\n🔌📲 BONES NOTÍCIES: Els 5 municipis de TGN que tindran fibra òptica aviat


Centre Apartment Kaliningrad Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Kaliningrad, no busqui més enllà de Centre Apartment. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Museu Bunker, Ploshchad Pobedy, Catedral de Crist el Salvador.\nEl Centre Apartment, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Centre Apartment.


Un 60 % de l’estudiantat de les universitats dels Països Catalans prové de famílies amb alt capital educatiu – Anarquia Catalunya 🏴\n“Estem estancats en l’avanç cap a l’equitat dins de la universitat, la qual contribueix a la reproducció de les desigualtats socials”. Aquesta és, segons Antonio Ariño, catedràtic de Sociologia de la Universitat de València, la principal conclusió del tercer estudi Via Universitària, elaborat per la Xarxa Vives d’Universitats —associació que agrupa 22 universitats públiques i privades dels Països Catalans— sobre una mostra de quasi 49.300 estudiants de grau i màster. Algunes altres grans conclusions són la marcada segregació per gènere a l’hora d’escollir els estudis, la dependència del suport econòmic familiar durant la trajectòria universitària o la prevalença dels problemes de salut mental en el jovent.\nEls resultats de l’informe constaten que, en els darrers anys, s’ha produït un increment de la manca d’equitat a l’hora d’accedir a la universitat. Mentre que quasi un 60 % (un 55 % en 2018) de l’estudiantat de grau i màster prové d’una família de classe alta, només un 9,1 % (10,6 en 2018) pertany a un entorn familiar de classe baixa. L’estudi defineix la classe social en funció del nivell educatiu dels pares i mares i el seu estatus professional, seguint la classificació internacional uniforme d’ocupacions (ISCO, per les seues sigles en anglès). Segons explica Ariño, l’ISCO considera “classe alta” aquelles persones que treballen com a “directors, gerents, professionals científics i intel·lectuals, així com tècnics i professionals de nivell mitjà”, mentre que la “classe mitjana” estaria representada per “personal de suport administratiu i del sector serveis”, i la “baixa” per “oficials, operaris, artesans i treballadors del sector primari”. La inequitat s’accentua a les enginyeries i carreres científiques, on es produeix una concentració de fills i filles de natius amb alt nivell formatiu. El percentatge d’alumnes de pares i mares amb baix capital educatiu és molt inferior en enginyeries, ciències o titulacions mixtes que a les branques de ciències socials i humanitats. Un 22,5 % en el cas de les ciències socials i un 13, 7 % en les ciències experimentals.\nAls Països Catalans, la família finança el 53,8 % del cost de la universitat —que inclou la matrícula, lloguer, transport, menjar…—, tant en els estudis de grau com en els de màster. Per contra, el sistema de beques suposa un 17,2 %\n“Trobem que el sistema universitari contribueix a l’anomenat ‘efecte Mateu’, és a dir, les oportunitats arriben a qui, de partida, compta amb una posició social d’avantatge, per tant, els que més tenen més reben”, critica Ariño, un dels codirectors de l’estudi, juntament amb Ramon Llopis, catedràtic de Sociologia de la Universitat de València; o Miquel Martínez, catedràtic de Teoria de l’Educació de la Universitat de Barcelona; i amb la direcció de recerca de Montserrat Casalprim Ramonet, professora d’Economia de la Universitat d’Andorra; Marina Elias, doctora en Sociologia de la Universitat Autònoma de Barcelona; o Helena Troiano, sociòloga de l’educació, entre altres investigadores.\nEl tercer estudi de Via Universitària també confirma la tendència detectada en les anteriors edicions de què el principal suport pel finançament dels estudis universitaris són les economies familiars. Als Països Catalans, pares i mares financen el 53,8 % del cost de la universitat —que inclou la matrícula, lloguer, transport, menjar…—, tant en els estudis de grau com en els de màster. Per contra, el sistema de beques i el treball durant el curs i les vacances suposen, respectivament, un 17,2 %, un 16,9 % i un 6,3 %. Aquestes últimes vies d’ingressos funcionen com a complement dels ingressos familiars, especialment, en el cas d’estudiants de classe social mitjana i baixa, per a qui els ingressos per treball durant el curs arriben a tenir una importància del 18,3 % i 21,5 %, respectivament. “Veiem que hi ha una sobrecàrrega per part de les famílies, per tant, queda clar que s’haurien de reduir les taxes o augmentar la inversió en beques i ajudes pels estudiants de classe baixa”, reivindica la sociòloga Marina Elias.\nL’alumnat de progenitores amb capital educatiu presenta una taxa del 7,5 % de mobilitat internacional, mentre que l’estudiantat amb pares i mares amb ocupacions que no compten necessàriament amb estudis formals, es queda en el 4,1 %\nEl grup de recerca considera la mobilitat internacional com a un aspecte clau en la formació dels estudiants, pel que fa al coneixement d’altres universitats i l’estudi de llengües. Però, un cop més, aquesta també és una font d’inequitat. El percentatge d’estudiants que han efectuat una estada en una universitat estrangera —un 6,2 %— varia segons la classe. L’alumnat amb progenitores que tenen una ocupació considerada de classe alta presenten una taxa del 7,5 % de mobilitat internacional, mentre que l’estudiantat amb pares i mares amb ocupacions de coll blau, és a dir, que no compten necessàriament amb estudis formals, es queda en el 4,1 %.\nEl model d’ensenyament, presencial o virtual, és una altra de les variables que constata la segregació per classe. A les universitats presencials predomina el perfil d’estudiant jove —22 anys de mitjana— i sense càrregues ni responsabilitats familiars —només un 1,5 % tenen fills o persones a càrrec seu. A més a més, poques alumnes provenen d’un origen social baix (8,7 %). A diferència del que passa a les universitats presencials, a la virtual augmenta el perfil d’estudiants més grans, amb altres vies d’accés diferents de la prova d’accés a la universitat (PAU) i amb responsabilitats laborals i familiars. Unes diferències que, segons Ariño, porten a afirmar que el sistema “no facilita l’aprenentatge de la gent de classe social més baixa”.\nAls graus d’intervenció social i educació les dones representen al voltant del 80 % de l’alumnat. Als de salut, art i llengües i literatura superen el 70 %, i als de comunicació, el 60 %. En canvi, tot i que en el conjunt de la població universitària, les dones representen quasi el 54 % del total, a les enginyeries i les ciències experimentals, la seua presència és encara molt minoritària. En alguns casos, com el de les tecnologies de la informació i la comunicació (TIC), només un 15,4 % són dones. És per això que l’estudi afirma que “les carreres reprodueixen les tasques de l’àmbit domèstic marcades pel gènere”. “Les dones s’orienten cap a les àrees de salut i cures, artístiques i educatives, mentre que els homes cap a les que tenen a veure amb els espais de poder i de presa de decisions”, es llegeix en l’informe, segons el qual “els àmbits de coneixement tradicionalment més masculinitzats tenen més sortides laborals, prestigi social o un sou més elevat”. “Ens trobem amb un component de gènere en el moment en què s’elegeix una carrera que permet explicar la pobresa que sofreixen les dones en una societat patriarcal”, matisa Marina Elias.\nTot i que en el conjunt de la població universitària, les dones representen quasi el 54 % del total, a les enginyeries i les ciències experimentals, la seua presència és encara molt minoritària\nEl fet que les dones es matriculen en graus masculinitzats reforça, segons l’estudi, el que es coneix com la síndrome de la impostora. “Té uns efectes negatius pel que fa a la confiança en elles mateixes i a la percepció del reconeixement extern”, es manifesta a l’informe. Les dades en donen fe. Els homes dels àmbits més masculinitzats es consideren més segurs de les seues capacitats i de posar en pràctica els coneixements apresos: un 6,61 sobre 10, enfront del 5,63 de les dones.\nLa bretxa de gènere també està present en el tipus de tasques que assumeix l’estudiantat durant el transcurs d’una setmana lectiva. Al llarg de la trajectòria universitària, els homes dediquen més hores a la setmana a la feina remunerada —8,23 hores de mitjana, enfront de les 7 hores que hi dediquen les dones— i a les aficions i la vida social —14,11 hores els homes i 11,83 les dones. Elles presenten unes pràctiques d’estudi més responsables i dediquen més hores a les exigències acadèmiques i les tasques de la llar i les cures, una càrrega que s’incrementa significativament a mesura que augmenten d’edat.\nLa salut mental, al punt de mira\nPer primera vegada, arran de la pandèmia, la salut mental i el benestar emocional de l’estudiantat universitari han estat objecte d’estudi, ja que “detectem que la universitat no viu al marge dels problemes de salut mental”, manifesta Ariño. Un 26,4 % de l’alumnat de grau declara haver patit depressió en alguna ocasió i un 17,1 % els darrers dotze mesos. Pel que fa a l’ansietat crònica, un 22,8 % assegura que n’ha sofert alguna vegada i quasi un 20 % afirma haver-la patit en els darrers dotze mesos.\nLa pandèmia també ha posat de manifest la progressiva pèrdua de les metodologies tradicionals en benefici de les metodologies en línia, que no han estat ben valorades per l’estudiantat. Algunes de les dificultats de l’augment de la virtualitat que comenten són el fet de no veure presencialment el professorat i els companys durant la pandèmia, no comprendre l’organització de les assignatures o, tot i que en menor mesura, la manca d’habilitats tecnològiques, d’espai físic per a l’estudi o d’equipament tecnològic per accedir amb qualitat a l’ensenyament.\nL’alumnat universitari dels Països Catalans reclama classes presencials segures després dels exàmens En el marc de la tancada estudiantina, representants del Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans s’han reunit aquest dimecres al matí amb el rector de la Universitat de Girona Declaració dels CAPC (Països Catalans 12/02/2021) Protestes en més d’una setantena de pobles i ciutats dels Països Catalans contra l’empresonament de Pablo Hasél Dures càrregues policials a València en una nova nit de suport a Pablo Hasél arreu dels Països Catalans Homenatges a Guillem Agulló arreu dels Països Catalans 28 anys després de l’assassinat [MAPA] Els macroprojectes fotovoltaics i eòlics amenacen el sòl agrícola i forestal dels Països Catalans Els megaprojectes fotovoltaics i eÒlics que amenacen el sÒl agrÍcola i forestal dels paÏsos catalans Aplec 2021 a la Porta dels Països Catalans El uso del valor, la inmersion, El Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC), y el niño de Canet Xerrada a girona amb en jordi martÍ font l’anarquisme als paÏsos catalans [MAPA] Les convocatòries del 8 de març als Països Catalans


El fenomen escriptor dels adolescents – Sant Gervasi Report\nPublicat en 23 Març, 2020 23 Març, 2020 a Actualitat/Cultura Per gemmabueno\nBlue Jeans, el fenomen literari dels joves\nFrancisco de Paula Fernández González més conegut com el seu pseudònim Blue Jeans. Blue jeans, néixer el 7 de novembre a Sevilla al 1978, és un dels escriptors més coneguts a les xarxes socials per els seus llibres que ha impactat als adolescents. Està llicenciat en periodisme i actualment viu a Madrid.\nLa seva pel·lícula anomenada El club de los incomprendidos una dramaturgia española del 2014, que el seu text original es escrit per Blue Jeans i dirigida per Carlos Sedes. El club de los incomprendidos es la adaptación espanyola del llibre Buenos días, Princesa que s’ha convertit en el fenòmen editorial espanyol més gran de la literatura juvenil romàntica. La película está dirigida 100% al públic adolescent juvenil. La película planteja amor i desamor, bullying, sexualitat, depressió, expectativa dels pares e indiferencia.\nBlue Jeans ha rebut més de 3 premis per els seus llibres, l’últim premi que va guanyar va ser al 2018 al llibre de l’any amb . El seu primer premi el va guanyar al 2011 a la millor novel.la de l’any. Té un total de 27 llibres entre la col·lecció Tan senzill com tuitejar t’estimo o Cançons per la Paula. L’autor va triomfar gràcies a la publicació de diferents capítols de la secció ‘Cançons per a la Paula‘, en diferents xarxes socials; on va tenir molt d’èxit gràcies als seguidors i seguidores que van seguir amb ell ja que li agradava les novel.les d’amor que escriu ; a més de tenir difusió en revistes juvenils com la SuperPop. Actualment, continua escrivint novel·les d’amor juvenil. Sempre està en contacte amb els seus lectors es un gran fan de les xarxes socials on es comunica i respon les preguntes dels seus fans.\nHistòria Anterior Previous post: Últimes notícies del Sant Gervasi a la Copa Colegial\nPropera Història Next post: Queda’t a casa!


CCOO dóna suport a l'aturada als Autobusos de Barcelona\nDemà dimecres, 3 de febrer, de 10.00 h a 16.00 h\nSegons informa la Federació de Serveis a la Ciutadania (FSC) de CCOO de Catalunya, els treballadors i les treballadores d’Autobusos de Barcelona faran una aturada demà dimecres, 3 de febrer, de 10.00 h a 16.00 h. Adjuntem el comunicat de la Secció Sindical de CCOO:\nDAVANT LA INTRANSIGÈNCIA DE LA DIRECCIÓ, CCOO DÓNA SUPORT I COMPARTEIX L'ATURADA D'AQUEST PRÒXIM 3 DE FEBRER DE 2016 A AUTOBUSOS DE BARCELONA.\nEl passat dia 21 de gener des de CCOO vam exposar una proposta a la direcció d’Autobusos de Barcelona per intentar desencallar la negociació del conveni. El 28 de gener es va produir l'últim intent per part de CCOO per arribar a un acord i sotmetre a referèndum aquesta proposta. La proposta oferta per la direcció en l'última reunió de conveni va ser insuficient per a les pretensions que actualment tenim a la plantilla d’Autobusos.\nA partir d'aquest moment es va acabar la paciència; entenem que toca la pressió de la mobilització per intentar canviar el rumb de la negociació.\nCCOO SEMPRE ACTUARÀ AMB IDENTITAT PRÒPIA\nEl 12 de novembre de 2015 es va signar un preacord de conveni, després de gairebé un any de negociacions, en el qual enteníem que es va aconseguir el màxim sense fer mobilitzacions.\nPassat el referèndum en el qual els treballadors i treballadores van dir que NO al preacord de conveni, hem seguit negociant intentant millorar el que s'havia signat. Però l'empresa no solament no s'ha mogut per millorar-ho, sinó que ens presenta una proposta en la qual empitjora les condicions de treball.\nDes de CCOO hem intentat millorar el signat en el preacord, presentant un document en el qual reflectim el que ens han demanat els treballadors i treballadores als centres de treball. I ens hem topat amb un mur per part de l'empresa. És per això que entenem que ha arribat el moment d'utilitzar l'eina de la “MOBILITZACIÓ”, igual que fan els nostres companys de CCOO de Metro, viatgers de Barcelona, AUTZA (Saragossa).


La CUP lamenta que les promeses dels governs espanyol i català per defensar el delta de l'Ebre hagin quedat en 'paper mullat' ~ EbreDigital.cat\nLa CUP ha lamentat que vuit mesos després del temporal Glòria les promeses dels governs espanyol i català per defensar el delta de l’Ebre hagin quedat en “paper mullat”. No només això sinó que, afirma, s’han autoritzat nous transvasaments del riu a altres punts de l’Estat que dificulten la recuperació de la zona.\nSegons la CUP, les mesures post-Gloria que s’han dut a terme, com la restauració del Trabucador i les dunes artificials fetes pel govern espanyol a la Bassa de l’Arena, generen “molts dubtes” sobre l’efectivitat i sostenibilitat que poden tenir a mig i llarg termini. La formació anticapitalista proposa aportar-hi sorra a través del riu de forma natural, cosa que implica “un canvi” en la manera de gestionar els embassaments i el respecte dels cabals ecològics.\nLa CUP també ha volgut evidenciar que “governi qui governi” l’Estat Espanyol, s’apliquen “les mateixes polítiques d’expoli que condemnen el delta i la vida de les persones que l’habiten a la desaparició”. Com a exemple lamenta que “el govern ‘més progressista de la història’ aprova un transvasament a Cantàbria, abans fins i tot de tenir elaborat el pla per a la protecció del delta”.\nD’altra banda, la CUP ha denunciat aquest dilluns “l’opacitat” del Consorci d’Aigües de Tarragona i n’ha demanat la dissolució. A parer de la formació, aquesta entitat “ha acabat convertint-se en agència de col·locació” de polítics ebrencs, a banda que “es nega” a fer públiques les retribucions dels seus membres.