El Parc Gulliver, tancat des de l'inici de l'estat d'alarma, reobri les seues portes | Valencia Extra\nEl Parc Gulliver, tancat des de l'inici de l'estat d'alarma, reobri les seues portes\n01/05/2021 - València Extra\nL’Ajuntament de València reobri novament al públic el Parc Gulliver, que es trobava tancat des de l’inici de l’estat d’alarma, en març de 2020. La reobertura es produirà el pròxim dilluns 3 de maig a l’espera d’una pròxima reforma integral del parc que ja està licitada. El vicealcalde i regidor de Parcs i Jardins, Sergi Campillo, ha afirmat que “la reobertura és una gran notícia per als xiquets i xiquetes de la nostra ciutat”.\nEl vicealcalde ha destacat que “l’estructura del Gulliver està perfectament i només hem reparat alguns desperfectes menors i hem afegit pedra per esmorteir les caigudes que sabem que es produeixen”. Per això, en paraules del regidor, “hem determinat que és possible i perfectament segur reobrir el Gulliver, especialment per la situació pandèmica a la nostra ciutat, ja que ha baixat moltíssim la incidència de la covid-19”.\nSergi Campillo ha recordat, però, que el parc està pendent d’una restauració completa. Segons el regidor, “hem fet algunes xicotetes reparacions i, mentrestant, estem treballant ja en la seua rehabilitació integral. L’empresa externa que va guanyar la licitació està redactant el projecte de restauració, que té un pressupost inicial d’un milió d’euros tot i que hem d’esperar al projecte definitiu per a saber el cost final”.\nLa rehabilitació integral prevista per al futur inclourà també una millora de l’accés al parc i de la zona del berenador, una de les més utilitzades de la ciutat. Es tracta d’un espai que acomplirà la seua funció d’espai lúdic per a activitats col·lectives i alhora actuarà d’avantsala del Gulliver. Però, mentrestant, conclou l’edil, “estem d’enhorabona perquè dilluns 3 de maig reobrim el parc”.\nEls treballs per reobrir novament el Parc Gulliver han estat realitzats per l’Organisme Autònom de Parcs i Jardins amb un cost de 2.965 EUR (IVA inclòs) i s’han centrat a reparar els elements d’enfila i les baranes de cordes. Són uns elements amb molt de desgast i la seua reparació és llarga pel fet que el teixit de les cordes es fa al lloc per mirar de respectar el disseny original. A més, s’han reparat algunes fissures aparegudes en la coberta de la figura, i s’han incorporat 70 tones de grava de cant redó al seu voltant que, seguint el disseny original, permet amortir els possibles impactes, bacs i caigudes. La zona enjardinada que envolta el Parc Gulliver també ha estat intervinguda amb treballs de poda, sega i retall.\nMés d’un any portaven els xiquets i xiquetes esperant que la incidència del virus baixara i els permetera tornar a lliscar pels tobogans del Gulliver. Des de l’aprovació del primer confinament en març del passat any, el parc més visitat de la ciutat ha romàs tancat. Després de la desescalada de les restriccions iniciada el passat mes de febrer, que va portar a la reobertura dels parcs infantils de la ciutat, el següent pas ha sigut la reobertura del Gulliver, que inclou un pla de contingència davant de la covid-19.\nEl parc Gulliver és tot un referent de la ciutat de València i un dels principals atractius de la ciutat per al turisme familiar des de fa 30 anys. Situat en el tram XII del Jardí del Túria, i gestionat per Parcs i Jardins, és una enorme figura de 70 metres de grandària, que representa al protagonista de l’obra de l’escriptor irlandés Jonathan Swift. Un gegant sobre el qual els xiquets i adults poden jugar i lliscar a la manera dels lil·liputencs de l’obra. Encarregat per l’Ajuntament de València en 1990 a l’arquitecte Rafael Rivera i a l’artista faller Manolo Martín, consta d’una estructura buida revestida de materials blans, formant sobre ella diferents zones de joc: tobogans, escales i passarel·les. L’entrada al recinte del parc Gulliver és gratuïta per a tots els visitants.\nSalvem La Roqueta espera "alternatives" municipals als arcs xinesos\nEl PP de València presentarà una moció perquè no es polititze la plaça de l'Ajuntament\nLa Policia Local de València reforça la seguretat de mercats ambulants i el rastre\nsetze + 6 =


El govern, PSC i els comuns engeguen una nova etapa de diàleg\tEl govern, PSC i els comuns engeguen una nova etapa de diàleg\nGrups antifeixistes havien convocat una concentració de rebuig al partit espanyolista\nTensió i enfrontaments dialèctics per les Jornades de Formació que el partit ultradretà Vox fa al barri de Bonavista de Tarragona. Grups antifeixistes havien convocat una protesta contra la presència dels ultres al barri fet que ha irritat alguns simpatitzants de Vox. Un d’ells ha provocat els antifeixistes i ha suposat que un grup es tanqués en un establiment. A més, també un s’ha produït un enfrontament amb dues persones que han cridat consignes com ‘Pim, pam, pum, que no en quedi ni un’ als partidaris dels ultradretans. Els Mossos d’Esquadra han intervingut en tots dos casos per separar els grups. Vegeu ací imatges de la concentració antifeixista:\nEls ultradretans han reproduït l’himne d’Espanya ha tot volum i han encès una traca de petards.\nA les 18 hores hi ha convocada una nova concentració de protesta contra l’acte de Vox. Els convocants demanen que els participants portin ‘un xiulet o qualsevol estri per a fer soroll, brossa i molta merda’.\n🔴 URGENT: NOVA CONVOCATÒRIA! 🔥👊\nAquesta tarda tornarem a plantar cara al feixisme de Vox que avui es reuneixen a Bonavista.\n📆 Avui, dissabte 17 de novembre\n📍Bar-restaurant Brasería Cabrera (c. Tres, núm. 35, Bonavista)#AlertaUltra #TarragonaAntifeixista pic.twitter.com/eBUVsO5NOQ\n— Arran Tarragona💡 (@Arran_Tarragona) November 17, 2018


Temes jocs florals | Lengua y literatura | Wikiteka, apuntes, resúmenes, trabajos y exámenes de Secundaria, Bachiller, Universidad y Selectividad\nTemes jocs florals\nEscrito el 7 de Febrero de 2017 en catalán con un tamaño de 4,04 KB\nHumanisme: es el corrent erudit i filosofic del Renaixement, es fan grans descobriments científics i tecnics. Renaixement: es el moviment que es retroba amb l'ésser humà. Es van interesar molt per aportar una gramatica les grans llengües llatines. Situació critica de la lit. Cat.: Manca d'un catala literari modern(llengua llemosina), separació entre el nivell popular i oral del nivell escrit. Els siglos de oro. Cristòfor Despuig: 1510/1561-1580 va ser uns dels pocs autors destacats d'aquesta època. Va escriure Col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa. Prove de la lit grega i llatina. I pertany al gènere narratiu en prosa anomenat diàleg. Barroc: Aquest moviment ve donat per la decepció i la necesitat d'evadir-se de la realitat. En aquesta epoca cat. Va sufrir la guerra dels segadors 1640 i la de succ. 1705. El Barroc utilitza els mecanismes de contrast, de l'antítesis i de la paradoxa, el tema de la mort, el pas del temps i la fugacitat són els temes més importants. Francesc Vicent García: Es un exelent autor de sonets, la dècima, també es dedicava a la prosa i al teatre. El seu estil es elegant i elaborat, però sol tenir una intenció satírica i burlesca (himne de la merda). Francesc Fontanella: es l'autor de Lo Densengany poema dramàtic en dos actes, exemple de teatre dins del teatre. Romanç: nº indeterminat de versos, sovint 7 silabes, pot se + o -, rima assonant als parells i una mica als senars (els segadors). Renaixença: moviment de recuperació de la indentitat catalana. S'inicia en plena Ilustració, el catala reneix com a llengua del poble, augmenta la literatura popular i la tradició oral també forma un paper molt important.\nJocs Florals: Eren una plataforma pública per a l'us literari de la llengua catalana, era una cerimonia on es presentaven composicions sobre Pàtria (englantina), Fe(Viola) i Amor(Flor natural). Els jocs es van convertir en una plataforma que va aconseguir progressivament orientar, popularitzar i donar pretigi social a la creació literaria. Jacint Verdaguer: JACINT VERDAGUER (1845 = Renaixença) Va néixer a Folgueroles. S'anomenava el geni de la llengua. No té vulgarismes ni castellanismes i utilitzava la llengua tradicionalista, molt versàtil i molt de poble. A la seva família eren 6 fills i al 2n era el fadristern, és a dir, el portaven al seminari per tenir instruccions d'educació, la qual cosa el van portar al seminari de Vic i allà va tenir accés a molta lectura. Aquest període va freqüentar molts poetes de Vic. Es va presentar als Jocs Florals i el van classificar com a pagès rural. Va tenir una malaltia cerebral i el van dur a fer de capellà al mar. Aquí va fer la obra important d'ell “Atlàntida”. És un poema que fa referència a Cristòfol Colom, al principi i al final de l'obra. I pel mig de la obra parla de l'Atlàntida, i del seu enfonsament. Hi havia els Atlans que eren éssers grans i bons. També explica les catàstrofes geològics. Aquesta obra va guanyar els Jocs Florals al 1877. Canigó Primer es documenta, recorre pels Pirineus i s'aprèn tots els detalls de la geografia. La obra té dotze cants i hi trobem el ritme narratiu de la cançó de gesta i el romanç i l'encant fresc de la cançó popular i la solemnitat de l'oda i l'elegia. Incorpora l'adaptació moderna del poema èpic.\npoema mes important Francesc Vicent Garcia apunts de francesc vicent garcia himne a la merda francesc fontanella apuntes parla.cat Francesc Vicent García oda la merda apuntes parlacat pdf himne a la merda (barroc) himne a la merda de francesc vicent garcia oda a la merda francesc vicent poema merda francesc vicent garcia apuntes gramática parla.cat


El millor planter del futbol estatal es donarà cita a la 4a edició del torneig 'The Cup' | Ajuntament de Sant Pol de Mar\nEl millor planter del futbol estatal es donarà cita a la 4a edició del torneig 'The Cup'\nAquest matí s'ha presentat en roda de premsa la 4a edició del torneig de futbol juvenil The Cup , que es disputarà de nou al Camp Municipal ‘Sot del Bagueny’ de Sant Pol de Mar, entre el dijous 15 d’agost i el diumenge 18 d’agost. Vuit equips pugnaran per aixecar l’impressionant trofeu: Atlètic Club Sant Pol –organitzador-, RCD Espanyol –actual campió-, FC Barcelona, Girona FC, Real Madrid CF, Villarreal CF, Real Betis Balompié i el Sagan Tosu japonès, primer equip internacional de la història en participar a The CUP.\nUna edició que continua mantenint un cartell esportiu d’autèntic luxe que any rere any creix tant en l’aspecte futbolístic com en el mediàtic. Organitzat per Auria Sports Events, Campus Lluis Carreras i Atlètic Club Sant Pol, compta amb el suport de l’Ajuntament de Sant Pol de Mar, la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Barcelona.\nCom a novetats d'enguany, hi ha el debut del Betis i del Villareal, a més de la presència per primer cop d’un club estranger, el Sagan Tosu japonès. En el seu primer equip hi juguen els futbolistes Fernando Torres i Isaac Cuenca. A més, enguany hi haurà més graderies supletòries, per a una millor visualització del terreny de joc i facilitar a l’espectador poder veure de ben a prop l’espectacle.\nAltre vegada els partits es podran seguir en directe per Esport3 i Barça TV. A més, Teledeporte oferirà un ampli resum a la finalització del torneig. D’altra banda, i també com a novetat d'enguany, The Cup es podrà seguir aquest cop per tot el món gràcies a la pàgina web de Televisió de Catalunya.\nI en la vessant més solidària, aquest any es col·labora amb el projecte ‘Polsera Solidària’, per a la investigació i recerca en el tractament del càncer infantil.\nTota la informació del torneig la trobareu a la nova web The CUP 2019 .\nLa promoció de l'esport a la vila s'amplia amb el naixement del Vòlei Sant Pol


Entrevistem Jordi Barón, regidor de Promoció Econòmica de Vilanova del Camí\nDissabte, 10 juliol 2021. 03:00. Francesc Vilaprinyó i Albareda.\nMalgrat la seva jovenesa, 34 anys, Jordi Barón en fa deu que és al consistori de Vilanova del Camí. Des de fa un any i mig, el regidor de Junts per Vilanova forma part del govern en coalició amb el PSC de Noemí Trucharte. Poc després d'assumir el càrrec de regidor de Promoció Econòmica, la COVID-19 aterrava a la Conca d'Òdena, amb un impacte que encara dura. D'aquests intensos 18 mesos en parla amb AnoiaDiari.\nArribats a l'equador de mandat, quin balanç fa de l'obra de govern? Fins a quin punt s'ha vist afectada per la COVID-19?\nArribem a mig mandat amb un balanç molt positiu. Junts per Vilanova ha aportat estabilitat, centralitat i serenitat al govern Vilanoví. Estem duent a terme el Pla d'inversions previst a inici de mandat, tot i que, per culpa de la COVID-19 s'han endarrerit la major part de les execucions. Tot i aquesta difícil situació treballem intensament per a dur-les a terme com més aviat millor. De moment podem destacar la urbanització del sector PMUR3 (entrada Vilanova del Camí), que després d'anys encallat finalment ha vist la llum amb la instal·lació del nou Mercadona... i des del govern treballem perquè pròximament hi hagi més incorporacions comercials. Per altra banda en aquests darrers dos anys hem aconseguit dinamitzar el polígon Riera de Castellolí venen la major part de les parcel·les disponibles de l'INCASOL, i que en els pròxims mesos es traduirà en noves obertures d'empreses i generació de llocs de treball tant directes com indirectes. Malgrat tot, a causa de la COVID-19 hem hagut de reforçar molt alguns serveis bàsics de benestar social i també ser molt proactius en les polítiques de dinamització comercial, però tenim molt clar que hem d'estar al costat de tots els vilanovins i les vilanovines, i dels nostres comerços i empreses..\nEls dos anys que queden, sobretot en l'apartat fiscal i de les inversions, s'hauran de replantejar, davant els efectes de la pandèmia?\nEn l'àmbit fiscal pels dos anys que venen seguirem duent a terme la mateixa filosofia que hem exercit fins ara: "contenció d'impostos". L'IBI per exemple, sabem que és un tema sensible a Vilanova i de fet fa anys que no experimenta un increment si ho comparem amb altres municipis de la comarca de l'Anoia. Sí que alguns anys (indistintament de qui ha governat) s'actualitza per sota de l'IPC a recomanació dels mecanismes d'intervenció del mateix Ajuntament, simplement per a no perdre poder adquisitiu i capacitat d'inversió, ja que la majoria dels serveis que prestem, sí que veiem com any rere any com s'incrementen a raó de l'IPC.\nPer altra banda aquest 2020 hem mirat d'ajustar tot el possible les taxes municipals, i sobretot estar al costat dels comerços i sector de la restauració, incrementant les bonificacions per la recollida d'escombraries de paper i cartó porta a porta. Per als pròxims anys seguirem impulsant mesures d'incentivació per via de bonificacions del reciclatge, com el que hem impulsat enguany d'un 10% descompte en la taxa d'escombraries per a la utilització de la deixalleria municipal de voluminosos.\nTambé seguirem incentivant a través de mesures fiscals la reducció d'emissions i el canvi cap a fonts d'energies més sostenibles com les fotovoltaiques, perquè el govern municipal i Junts per Vilanova tenim molt clar el nostre compromís amb els acords de la cimera de París i els ODS 2030 per a contribuir des de la nostra posició a un entorn global més net, més sostenible i més just.\nUn dels maldecaps dels vilanovins i vilanovines és l'atur, que encara està per sobre dels nivells d'abans de la pandèmia. Quines respostes o iniciatives planteja l'Ajuntament?\nDes de l'Ajuntament vull recordar que ens és molt difícil poder actuar de forma directa en la reducció de l'atur, ja que no en tenim les competències. També és cert que tenim un atur estructuralment més elevat que la mitjana des de la crisi econòmica del 2010. No obstant des de l'Ajuntament no defallim i treballem de forma proactiva per reactivar els polígons industrials, havent adquirit noves incorporacions d'empreses que es materialitzaran els pròxims mesos. També lluitem per la millora de les infraestructures que ens permetin estar millor connectats i ser competitius, així com estem treballant en el desenvolupament de projectes d'Innovació tant en l'àmbit econòmic, sostenibilitat com social per poder posicionar Vilanova com a municipi de referència i ens doti de major valor afegit per a ser més atractius a l'hora de captar noves inversions privades.\nEn aquests darrers anys, hi ha novetats de l'arribada d'empreses a polígons com el de Riera de Castellolí. Quines perspectives hi ha? L'orientació de les empreses que es volen instal·lar és del sector logístic? És un sector que ofereixi el volum de llocs de treball que es precisa davant la situació de l'Anoia?\nLes empreses que s'estan instal·lant i s'instal·laran als polígons de Vilanova estan diversificades, tenim sector químic, alimentació, mobilitat, construcció, etc. Així i tot el sector logístic té una importància cabdal i cada cop veurem més empreses d'aquest sector que volen fer inversions, però no ens enganyem perquè ara com ara a la Conca d'Òdena no tenim espai industrial per encabir projectes mitjans o grans del sector logístic, d'aquí la importància de definir i tirar endavant el PDUAECO, però allà on té un sentit de ser, que és entorn de l'actual aeròdrom d'Òdena.\nEl pacte entre el PSC i el PDeCAT com funciona? Partien de posicions antitètiques de fa anys i ara són socis a Piera, el Consell i Vilanova. És una aliança estratègica supramunicipal?\nCada municipi i cada institució té la seva pròpia dinàmica i particularitats en cada moment determinat, hi és important saber llegir i interpretar la voluntat popular ens agradi més o menys. En el cas de Vilanova vàrem tenir uns resultats inesperats, però contundents, davant d'això hauria estat un greu error teixir un govern a quatre (també amb algun partit antitètic) per aïllar la força més votada. Davant d'això la nostra formació política sempre hem respectat la voluntat popular i les forces més votades com vam fer primer el 2011 amb el PSC d'en Joan Vich (on també teníem fortes pressions per pactar en contra amb partits molt antitètics), després el 2015 amb V365 i ara el 2019 amb el PSC novament. Crec que això ens situa en la centralitat política on ens sentim còmodes i és garantia que per davant de tot tenim un profund respecte cap a les voluntats populars de Vilanova.\nQuant al Consell Comarcal teníem una situació ben diferent, on després d'anys de governar amb ERC, més enllà de l'eix ideològic, ja no compartíem gairebé res més. En el terreny econòmic i model de desenvolupament territorial per exemple, tenim visions ben oposades, i això ens va portar a iniciar un nou camí amb el partit socialista. Hagués estat també un error aguantar una coalició només per l'eix ideològic, ja que això em sembla de rebut en institucions com el Parlament de Catalunya o el Govern de la Generalitat de Catalunya on la política de país té una rellevància important, però no en una institució eminentment territorial i prestadora de serveis, aquí el primer ha de ser compartir una visió de quina comarca volem pels pròxims anys perquè siguem més atractius i puguem oferir millors possibilitats als nostres ciutadans de viure millor.\nEl setembre passat el govern es va decantar per no permetre que Can Titó tingués un ús industrial, tot i que figurava entre les zones designades pel Pla Director. Quina idea hi ha per aquella zona?\nAquella zona ha de seguir sent el que és, l'espai verd i pulmó natural de Vilanova i que ens posiciona com un espai únic a la Conca d'Òdena per a la pràctica d'esport, esbarjo, activitats de lleure, etc. Qualsevol projecte que es vulgui plantejar a Can Titó tindrà sentit si forma part del relat del qual sempre ha estat i és Can Titó, és a dir, que estigui relacionat amb l'esport i la natura. En tot cas hem de treballar per al bon manteniment de Can Tito, més ara després de la pandèmia de la COVID-19, que ens ha posat en relleu el que Can Titó ens ofereix i representa per a tots els vilanovins i vilanovines.\nLa competitivitat de Vilanova i l'Anoia es veu condicionada per nyaps que fa anys que s'arrosseguen, com la Ronda Sud o la situació de la C-15?\nPel que fa a la primera carretera, esperem que hi hagi una inversió més ambiciosa de la Generalitat per millorar la connectivitat amb Vilanova i l'Anoia, estem en un enclavament clau en l'àmbit geogràfic i d'infraestructures viàries com l'A-2 o la C-15. És cert que per a millorar la competitivitat a futur cal una major inversió en aquestes vies tant pel desdoblament de la C-15, com la remodelació de l'A-2 al tram almenys des de Jorba fins a Castellolí, tal com estem defensant des dels ajuntaments de la Conca d'Òdena.\nA banda a Vilanova del Camí estem ben connectats amb aquestes vies per la Ronda Sud, però és cert que des de l'inici presenta unes mancances que al seu dia no es van tenir en compte i que s'han de solucionar per a poder millorar la nostra competitivitat. Fa uns anys vam aconseguir que s'acabés la connexió des del barri de la Pau amb la rotonda que uneix a la Ronda Sud per a millorar la mobilitat urbana, i ara puc dir després d'anys de lluita i reivindicacions davant la Generalitat de Catalunya, que finalment ens han donat llum verda des del departament de Territori per a fer la sortida des de la rotonda del Barri Santa Llúcia en direcció Barcelona. Aquest fet ajudarà a completar una infraestructura que ens posiciona com a ciutat amb un bon nivell de comunicacions.


2. Jesús se'l mirà i el va estimar\nEn el relat evangèlic, sant Marc subratlla que «Jesús, fixant en ell la seva mirada, el va estimar» (Mc 10,21). En la mirada del Senyor hi ha el cor d'aquesta especialíssima trobada i de tota l'experiència cristiana. De fet el cristianisme no és en primer lloc una moral, sinó experiència de Jesucrist, que ens estima personalment, joves o vells, pobres o rics; ens estima també quan li girem l'esquena.\nComentant l'escena, el papa Joan Pau II afegia, adreçat a vosaltres, joves: «Us auguro que experimenteu una mirada així! Us auguro que experimenteu la veritat que ell, el Crist, us mira amb amor!» (Carta als joves, n. 7); un amor, manifestat a la Creu de manera tan plena i total, que fa escriure a sant Pau amb estupor: «Em va estimar i es va entregar ell mateix per mi» (Gal 2,20). «La consciència que el Pare ens ha estimat des de sempre en el seu Fill, que Crist estima cadascú i sempre» -escriu encara el papa Joan Pau II- «es converteix en un punt ferm de suport per a tota la nostra existència humana» (Carta als joves, n. 7) i ens permet superar totes les proves: el descobriment dels nostres pecats, el sofriment, el desànim.\nEn aquest amor es troba la font de tota la vida cristiana i la raó fonamental de l'evangelització: si veritablement hem trobat Jesús no podem menys que donar testimoniatge seu a tots aquells que encara no han creuat la mirada amb ell!\n3. El descobriment del projecte de vida\nEn el jove de l'evangeli podem veure una condició molt similar a la de cadascun de vosaltres. També vosaltres sou rics en qualitats, en energies, en somnis, en esperances: recursos que teniu en abundància! La vostra edat constitueix una gran riquesa no sols per a vosaltres sinó també per als altres, per a l'Església i per al món.\nEl jove ric pregunta a Jesús: «Què haig de fer?» L'etapa de la vida en què esteu immersos és temps de descobriment: dels dons que Déu us ha atorgat i de les vostres responsabilitats. És, també, temps d'eleccions fonamentals per a construir el vostre projecte de vida. És el moment, per tant, d'interrogar-vos sobre el sentit autèntic de l'existència i de preguntar-vos: «Estic satisfet amb la meva vida? Hi ha alguna cosa que em manca?»\nCom el jove de l'evangeli, potser també vosaltres viviu situacions d'inestabilitat, de torbació o de sofriment que us porten a aspirar a una vida no mediocre i a preguntar-vos: en què consisteix una vida aconseguida? Què he de fer? Quin podria ser el meu projecte de vida? «Què he de fer perquè la meva vida tingui valor i sentit plens?» (ibid., n. 3).\nNo tingueu por d'afrontar aquestes preguntes! Lluny d'aclaparar-vos, expressen les grans aspiracions que estan presents en el vostre cor. Per tant, han de ser escoltades. Esperen respostes no superficials, sinó capaces de satisfer les vostres autèntiques esperances de vida i de felicitat.\nPer a descobrir el projecte de vida que pot fer-vos plenament feliços, poseu-vos a l'escolta de Déu, que té el seu disseny d'amor sobre cadascun de vosaltres. Amb confiança, pregunteu-li: «Senyor, quin és el vostre disseny de Creador i Pare sobre la meva vida? Quina és la vostra voluntat? Jo vull complir-la.» Estigueu segurs que us respondrà. No tingueu por de la seva resposta! «Déu és més gran que la nostra consciència i ell ho sap tot» (1Jn 3,20).\n4. Vine i segueix-me!\nJesús invita el jove ric a anar més enllà de la satisfacció de les seves aspiracions i dels seus projectes personals, li diu: «Vine i segueix-me!» La vocació cristiana brolla d'una proposta d'amor del Senyor i pot realitzar-se només gràcies a una resposta d'amor: «Jesús invita els seus deixebles al do total de la seva vida, sense càlcul ni interessos humans, amb una confiança en Déu sense reserves. Els sants acullen aquesta invitació exigent, i es posen amb humil docilitat rere les petjades de Crist crucificat i ressuscitat. La seva perfecció, en la lògica de la fe a vegades humanament incomprensible, consisteix a no ser el centre de nosaltres mateixos, sinó a escollir anar contracorrent vivint d'acord amb l'evangeli» (Benet XVI, Homilia en ocasió de les canonitzacions, 11 d'octubre de 2009).\nSeguint l'exemple de tants deixebles de Crist, acolliu també vosaltres amb goig, benvolguts amics, la invitació al seguiment, per a viure intensament i amb fruit en aquest món. Amb el baptisme, de fet, ell crida cadascú a seguir-lo amb accions concretes, a estimar-lo per damunt de tot i a servir-lo en els germans. El jove ric, per desgràcia, no va acollir la invitació de Jesús i se'n va anar entristit. No havia trobat el valor d'apartar-se dels béns materials per a trobar el bé més gran proposat per Jesús.\nLa tristesa del jove ric de l'evangeli és la que neix del cor de cadascú quan no es té el valor de seguir Crist, de realitzar l'elecció correcta. Però mai no és massa tard per a respondre-li!\nJesús no es cansa mai de tornar la seva mirada d'amor i de cridar a ser els seus deixebles, però proposa a alguns una elecció més radical. En aquest Any Sacerdotal, voldria exhortar els joves i els nois a estar atents per si el Senyor us invita a un do més gran, en el camí del sacerdoci ministerial, i a fer-se disponibles a acollir amb generositat i entusiasme aquest signe d'especial predilecció, emprenent amb un sacerdot, amb el director espiritual, el camí de discerniment necessari. No tingueu por, vosaltres, benvolguts i benvolgudes joves, si el Senyor us crida a la vida religiosa, monàstica, missionera o de consagració especial: Ell sap donar goig profund a qui respon amb valor!\nInvito, a més, aquells que senten la crida al matrimoni a acollir-la amb fe, procurant posar bases sòlides per a viure un amor gran, fidel i obert al do de la vida, que és riquesa i gràcia per a la societat i per a l'Església.\n5. Orientats cap a la vida eterna\n«Què haig de fer per a posseir la vida eterna?» Aquesta pregunta del jove de l'evangeli sembla allunyada de les preocupacions de molts joves contemporanis, ja que, com observava el meu Predecessor, «¿no som nosaltres la generació a la qual el món i el progrés temporal omplen completament l'horitzó de l'existència?» (Carta als joves, n. 5). Però la pregunta sobre la «vida eterna» aflora en moments dolorosos particulars de l'existència, quan patim la pèrdua d'una persona propera o quan vivim l'experiència del fracàs.\nI què és la vida eterna a la qual fa referència el jove ric? Ens ho il•lustra Jesús quan, dirigint-se als seus deixebles, afirma: «El vostre cor s'alegrarà quan us tornaré a veure. I la vostra alegria, ningú no us la prendrà» (Jn 16,22). Són paraules que indiquen una proposta exaltadora de felicitat sense fi, de goig de ser ple a vessar per l'amor diví per sempre.\nPreguntar-se sobre el futur definitiu que ens espera a cadascun de nosaltres dóna sentit ple a l'existència, ja que orienta el projecte de vida cap a horitzons no limitats i passatgers, sinó amplis i profunds, que porten a estimar el món, tan estimat per Déu mateix, a dedicar-nos al seu desenvolupament, però sempre amb la llibertat i l'alegria que neixen de la fe i de l'esperança. Són horitzons que ajuden a no absolutitzar les realitats terrenals, sentint que Déu ens prepara una perspectiva més gran, i a repetir amb sant Agustí: «Desitgem plegats la pàtria celeste, sospirem per la pàtria celeste, sentim-nos pelegrins aquí baix» (Comentari a l'evangeli de sant Joan, Homilia 35, 9). Tenint fixa la mirada en la vida eterna, el beat Pier Giorgio Frassati, mort el 1925 a l'edat de 24 anys, deia: «Vull viure i no bivaquejar!», i en la fotografia d'una escalada enviada a un amic escrivia: «Cap amunt», al•ludint a la perfecció cristiana, però també a la vida eterna.\nBenvolguts joves, us exhorto a no oblidar aquesta perspectiva en el vostre projecte de vida: estem cridats a l'eternitat. Déu ens ha creat perquè estiguem amb ell, per sempre, i la vida us ajudarà a donar un sentit ple a les vostres eleccions i a donar qualitat a la vostra existència.\n6. Els manaments, camí de l'amor autèntic\nJesús recorda al jove ric els deu manaments com a condicions necessàries per a «tenir en herència la vida eterna». Aquests són punts de referència essencials per a viure en l'amor, per a distingir clarament el bé del mal i construir un projecte de vida sòlid i durador. També a vosaltres Jesús us pregunta si coneixeu els manaments, si us preocupeu per formar la vostra consciència segons la llei divina i si els poseu en pràctica.\nCertament, es tracta de preguntes que van a contracorrent respecte de la mentalitat actual, que proposa una llibertat desvinculada de valors, de regles, de normes objectives i invita a rebutjar qualsevol límit als desitjos del moment. Però aquest tipus de proposta en comptes de conduir a la veritable llibertat porta l'home a ser esclau d'ell mateix, dels seus desitjos immediats, dels ídols com el poder, els diners, el plaer desenfrenat i les seduccions del món, fent-lo incapaç de seguir la seva vocació natural a l'amor.\nDéu ens dóna els manaments perquè ens vol educar en la vertadera llibertat, perquè vol construir amb nosaltres un Regne d'amor, de justícia i de pau. Escoltar-los i posar-los en pràctica no significa alienar-se, sinó trobar el camí de la llibertat i de l'amor autèntics, perquè els manaments no limiten la felicitat, sinó que indiquen com trobar-la. Jesús, a l'inici del diàleg amb el jove ric, recorda que la llei donada per Déu és bona, perquè «Déu és bo».\n7. Us necessitem\nQui viu avui la condició juvenil ha d'afrontar molts problemes derivats de la desocupació, de la manca de referències ideals segures i de perspectives concretes per al futur. Llavors es pot tenir la impressió de ser impotents davant les crisis i les seves conseqüències actuals. Malgrat les dificultats, no us deixeu desanimar i no renuncieu als vostres somnis! Conreeu en canvi en el cor desitjos grans de fraternitat, de justícia i de pau. El futur és a les mans dels qui saben cercar i trobar raons fortes de vida i d'esperança. Si voleu, el futur és les vostres mans, perquè els dons i les riqueses que el Senyor ha posat en el cor de cadascun de vosaltres, plasmats per la trobada amb Crist, poden portar autèntica esperança al món! És la fe en el seu amor el que, fent-vos forts i generosos, us donarà el valor d'afrontar amb serenitat el camí de la vida i assumir responsabilitats familiars i professionals. Comprometeu-vos a construir el vostre futur a través d'itineraris seriosos de formació personal i d'estudi, per a servir de manera competent i generosa al bé comú.\nEn la meva recent Carta encíclica sobre el desenvolupament humà integral, Caritas in veritate, he enumerat alguns grans desafiaments actuals, que són urgents i essencials per a la vida en aquest món: l'ús dels recursos de la terra i el respecte de l'ecologia, la justa divisió dels béns i el control dels mecanismes financers, la solidaritat amb els països pobres en l'àmbit de la família humana, la lluita contra la fam en el món, la promoció de la dignitat del treball humà, el servei a la cultura de la vida, la construcció de la pau entre els pobles, el diàleg interreligiós, el bon ús dels mitjans de comunicació social.\nSón desafiaments als quals esteu cridats a respondre per a construir un món més just i fraternal. Són desafiaments que requereixen un projecte de vida exigent i apassionant, on posar tota la vostra riquesa segons el designi que Déu té sobre cadascun de vosaltres. No es tracta de fer gestos heroics ni extraordinaris, sinó d'actuar fent fructificar els vostres talents i les vostres responsabilitats, treballant per a progressar constantment en la fe i en l'amor.\nEn aquest Any Sacerdotal us invito a conèixer la vida dels sants, en particular la dels sants sacerdots. Veureu que Déu els va guiar i que van trobar el seu camí dia a dia, precisament en la fe, en l'esperança i en l'amor. Crist crida cadascun de vosaltres a comprometre-us amb ell i a assumir les pròpies responsabilitats per a construir la civilització de l'amor. Si seguiu la seva Paraula també el vostre camí s'il•luminarà i us conduirà a fites altes, que donen alegria i sentit ple a la vida.\nQue la Mare de Déu, Mare de l'Església, us acompanyi amb la seva protecció. Us asseguro el meu record en la pregària i us beneeixo amb gran afecte.\nCiutat del Vaticà, 22 de febrer de 2010


El silenci de l’onada | Aída Pallarès\nEl silenci de l’onada\nA L’onada sents el silenci, el palpes. I et glaça la sang. Durant poc més de dues hores el món s’atura i la incomoditat t’embriaga. L’any 1967 el carismàtic professor Ron Jones, que impartia Història del món contemporani a la Cubberly Senior High School de Palo Alto, a Califòrnia, va posar en pràctica un experiment per explicar i fer entendre als seus alumnes l’ascens del nazisme a l’Alemanya dels anys 30 i 40.\nMarc Montserrat Drukker, amb l’ajuda del dramaturg Ignacio García May, ha teatralitzat aquest experiment de psicologia social que podem veure fins el 7 d’abril al Teatre Lliure. Els asseguro que el nus a l’estómac t’acompanya durant dies.\nL’onada és un tipus de teatre que et fa pensar. És més, t’obliga a reflexionar. Si The wave, estrenada l’any 1981, i Die Welle (2008) optaven més per la ficció i l’entreteniment, i ambdues van optar per afegir històries d’amor a l’experiment, Marc Montserrat ens presenta la versió més fidel i acurada dels fets. “L’Holocaust no el va salvar una història d’amor” recordava Ron Jones el passat diumenge al col·loqui del Teatre Lliure, i afegia que veure el muntatge de Montserrat Drukker era com seure entre fantasmes. És, doncs, un teatre documental. Però no deixa de ser un espectacle i d’allò més interessant. De manera que és impossible que l’atenció de l’espectador decaigui. Està massa ocupat digerint la informació, identificant-se i adonant-se que segurament ell reaccionaria de la mateixa manera. L’onada ens ensenya que el problema no és el líder, sinó que recau en la pròpia societat. “Ens agrada sentir-nos part d’un grup, sentir que fem alguna cosa important i tots busquem les respostes simples”, deia Jones.\nL’onada és molt més que una obra de teatre. Involuntàriament és també una lliçó d’història. Després del muntatge la pregunta “podria tenir lloc avui en dia?” es torna retòrica. Malcolm McCarthy, un dels joves intèrprets, va definir el muntatge com una alerta perquè no ens enganxem al primer raig de llum que trobem. Ossó va admetre que havia après més sobre la Segona Guerra Mundial i el període d’entreguerres amb el muntatge que a l’institut. I els espectadors vam sortir esfereïts. Els crits “poder de la disciplina, poder de la comunitat, poder de l’acció!” ressonen dins nostre. El terror de comprovar que efectivament, les paraules són armes. I que potser aquella Alemanya en crisi, que humiliada pel tractat de Versalles i la derrota de la primera guerra mundial, va permetre l’ascens del nazisme, no està tan lluny com pensem.\nEduard Farelo Ignacio García May Marc Montserrat Drukker Ron Jones teatre lliure


Elisava impulsa el projecte The First Supper | Elisava\nElisava impulsa el projecte The First Supper\nElisava, Escola Universitària de Disseny i Enginyeria de Barcelona, impulsa la iniciativa The First Supper per investigar com la tecnologia modela els nostres sistemes de creences. Alumnes de segon del Grau en Disseny participen en aquest projecte creatiu i d'aquí a dos mesos presentaran de forma interactiva la seva visió sobre com el món tecnològic i digital estan definint les nostres vides urbanes.\nThe First Supper pretén iniciar una discussió sobre l'espiritualitat i la creativitat en l'espai digital, i veure de quina manera el progrés tecnològic està redefinint l'experiència humana.\nLa intel·ligència de les nostres ciutats\nCada any, Elisava posa en marxa un projecte transversal i multidisciplinari per desenvolupar una peça conjunta sobre un tema específic, que aquest curs se centrarà en les ciutats i les tecnologies que les envolten, com els sistemes intel·ligents, les tecnologies de seguiment i monitoratge i les plataformes de comunicació. L'artista Varvara Guljajeva, Directora de l'Àrea d'Experiències Interactives del Grau en Disseny, coordina aquest projecte que té com a objectiu "entendre els límits de les màquines", afirma Guljajeva.\nSegons Albert Fuster, Director Acadèmic d'Elisava, "els estudiants poden contemplar el que significa ser membre de les comunitats físiques i virtuals, i el significat de la fe i l'espiritualitat en un context de vida digital". Després d'aquesta observació, hauran de dissenyar un sistema que reflecteixi el costat virtual de l'experiència humana i l'emoció.\nFardoe Ruitenberg, Directora Artística de The First Supper, explica que els estudiants "crearan un sistema de confessió intel·ligent, que consistirà en un chatbot, eines interactives i altres elements en línia que es presentaran en una peça final en forma d'instal·lació virtual".\nEls estudiants estan treballant en diferents equips i organitzen el projecte en diferents fases. A més del professorat d'Elisava i membres de The First Supper, el projecte compta amb els experts docents Ramón Sangüesa, Catedràtic en Intel·ligència Artificial, Ariel Guersenzvaig, Mar Canet i Roger Bernat, Dramaturg, que impartiran classes magistrals i tallers per donar suport als equips en la construcció d'una narrativa al voltant dels algoritmes.


Joan Busquets i Vergés - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n1.2Presó i exili\nJoan Busquets i Vergés\n28 juliol 1928 (93 anys)\nJoan Busquets i Verges, també conegut com el senzill (Sant Gervasi de Cassoles, Barcelona, 28 de juliol de 1928) ha estat un lluitador antifranquista català, exiliat a França. És un dels darrers supervivents maquis que encara resta viu, com Ángel Fernández Vicente.\nFill d'un militant de la CNT, pel 1944, amb sols 16 anys, va començar a treballar com a aprenent a la Hispano Suiza de Barcelona, on la CNT va organitzar una vaga. En 1947 va passar a França pel seu compte i risc, va treballar un temps com a minaire a Cransac i contactà amb el Moviment Llibertari Espanyol (MLE) a Tolosa de Llenguadoc. En 1948 es va integrar en el grup de maquis liderat per Marcel·lí Massana i Bancells. Va participar en diverses operacions, la més sonada el juny de 1949 amb 18 membres del grup va dinamitar unes quaranta torres d'alta tensió i un kilòmetre de vies fèrries al voltant de Terrassa.\nPer la tardor de 1949 es va integrar en el grup Los Primos, liderat pels germans Gregorio i Saturnino Culebras Saiz i del que en formava part el seu amic Manuel Sabaté i Llopart (germà del Quico). El 4 de setembre de 1949 aquest grup, guiat per Ramon Vila Capdevila Caracremada, arribà a Barcelona. Joan Busquets va assistir a una reunió del grup al Clot i després marxà amb Josep Sabaté i Llopart a recuperar unes armes en una vila pròxima.\nEl 18 d'octubre de 1949, un dia després que fos assassinat Josep Sabaté, fou detingut amb tot el grup. Després de ser interrogat dues setmanes a la Jefatura Superior de Policia a la Via Laietana, el 16 de novembre fou tancat a la Presó Model de Barcelona i el 7 de desembre jutjat en consell de guerra amb els altres membres del grup. Fou condemnat a mort juntament amb Manuel Sabaté i Saturnino Culebras; la majoria dels altres membres del grup (Manuel Aced Ortell, José Conejos García i Gregorio Culebras Saiz) foren condemnats a 30 anys de presó mentre que Miguel Acevedo Arias ho era a 20 anys. Posteriorment a Joan Busquets li fou commutada la pena capital per trenta anys de presó.\nPresó i exili[modifica]\nFou enviat a complir la condemna a Sant Miquel dels Reis, d'on el 6 de febrer de 1956 intentà evadir-se amb Juan Gómez Casas, però en saltar el mur es va trencar una cama i fou capturat novament. El març de 1958 fou traslladat a l'hospital de la presó de Yeserías fins que el 29 de juny fou enviat a la presó de Carabanchel. Un mes més tard fou tornat a enviar a Sant Miquel dels Reis. El maig de 1965 fou transferit finalment a la penitenciaria de Burgos, on hi restarà fins que fou alliberat el 18 d'octubre de 1969.\nUn cop alliberat va anar a Madrid on contactà amb diversos companys que havia conegut a la presó i va conèixer Melchor Rodríguez García. Després tornà a Barcelona, on degut a l'assetjament policial que patia decidí exiliar-se a França. Gràcies a les gestions de Josep Ester Borràs, que treballava a l'OFPRA, assolí l'estatut de refugiat polític. S'establí a Tolosa de Llenguadoc, on es va afiliar a la CNT i a les Joventuts Llibertàries. El 1974 es va traslladar a París, i després de la visita del rei Joan Carles I a França l'octubre de 1976 fou detingut i confinat a Normandia.\nEl 1977 va crear amb Manuel Llatser Tomàs i Alicia Mur Sin l'Associació de Presos Polítics del Franquisme a França, que va ser legalitzada el 31 d'octubre de 1990 i es va dissoldre el 1995. L'1 d'octubre de 2009 va escriure una carta a Josep Montilla Aguilera, President de la Generalitat de Catalunya, demanant una pensió per als maquis catalans que van combatre a Catalunya contra el franquisme. El 7 d'octubre de 2010 va participar amb uns 50 antics companys sindicalistes i maquis en l'ocupació del vestíbul del Memorial Democràtic de la Via Laietana per reivindicar un reconeixement jurídic i la rehabilitació dels maquis, acte patrocinat pel Centre d'Estudis Josep Ester i Borràs de Berga.\nEl Senzill. Guerrilla i presó d'un maqui (Berga, Centre d'Estudis Josep Ester Borràs, 2013)\nVeinte años de prisión : los anarquistas en las carceles de Franco (Ed. Fundación Anselmo Lorenzo, Madrid, 1998)\n↑ 1,0 1,1 Joan Busquets a losdelasierra.info\n↑ 2,0 2,1 2,2 El maquis Joan Busquets, supervivent de la guerrilla contra Franco, entrevista 3 d'octubre de 2011\n↑ Carta oberta\n↑ Ocupen el vestíbul del Memorial Democràtic per reivindicar un reconeixement jurídic als maquis Arxivat 2014-08-23 a Wayback Machine. a l'Accent Berguedà\n↑ Fotografies de l'acte Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a bllibertari.org\nXerrada de Joan Busquets a Sallent Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 2010\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Joan_Busquets_i_Vergés&oldid=30004073»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 abr 2022 a les 05:56.


El Casal de la Joventut acollirà la presentació del llibre “Miquel Grau 53/1977” – Ayuntamiento de Novelda\nEl Casal de la Joventut acollirà la presentació del llibre “Miquel Grau 53/1977”\nEl Casal de la Joventut acull, organitzat per l’Ajuntament de Novelda al costat del Rogle i Terres del Vinalopó, la presentació del llibre Miquel Grau 53/1977, de la periodista i historiadora Llum Quiñonero divendres que ve,13 de desembre, a les 19:30h.\nL’acte, que presentarà l’historiador noveldense Virgili Rico, comptarà amb la participació de Dèlia Amoros, filòloga i professora de Secundària, i Manuel de Juan, coordinador del projecte editorial, i finalitzarà amb un debat i l’actuació musical de Vulgines.\nEl llibre s’endinsa, com assenyalava Mado Abad, regidora de Joventut, “en la figura de Miquel Grau, un jove assassinat a Alacant durant la transició per l’extrema dreta”. Des del Rogle, Marga Pastor, assenyalava que és un acte que pretén “donar a conéixer i traure de l’oblit una de les víctimes de la repressió de l’extrema dreta a Alacant durant la Transició”.\nCategory: Regidoria de Joventut 11/12/2019\nPreviousPrevious post:Novelda aposta per incorporar-se a l’avanç de la societat digitalNextNext post:Activitats culturals per a l’últim mes de l’any


Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona: de desembre 2016\nPublicat per Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona a 15:08 Cap comentari:\nPublicat per Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona a 19:16 Cap comentari:\nAmics del Museu: I TROBADA DE DIVULGADORS DE LA GEOLOGIA\nD’un temps ençà, cada cop són més els homes i les dones que fan divulgació de la Ciència, i la Geologia, aquesta disciplina tan poc coneguda del gran públic, no es vol quedar enrera, per això darrerament han aparegut moltes guies geològiques (amb descripcions d’itineraris), s’han renovat molts museus que programen exposicions monogràfiques sobre mineralogia i paleontologia, s’han instal·lat molts plafons informatius en paisatges emblemàtics, es fan moltes sortides organitzades per a visitar indrets especialment didàctics i s’han creat Geoparcs arreu del món; així mateix hi ha molts llocs web amb informació geològica molt diversa i, fins i tot, ja aparegut una aplicació per a mòbils (app BCN Rocks), desenvolupada per la Facultat de Ciències de la Terra (de la UB) i l’Institut de Ciències de la Terra “Jaume Almera” (del CSIC). Mitjançant aquesta aplicació hom pot conèixer l’origen de moltes roques que embelleixen algunes façanes de Barcelona.\nPer tot això el Dr. Josep M. Mata-Perelló, un dels degans de la divulgació a casa nostra, juntament amb el Dr. David Rabadà, geòleg i professor de paleontologia, han cregut convenient fer una primera reunió dels divulgadors de la geologia dels Països Catalans per mirar de conèixer els mètodes i la regió que domina cadescú, abordar l’estat de la divulgació avui dia i proposar nous indrets d’especial valor didàctic per la geologia, i mirar d’establir una mena de correlació en les sortides de camp perquè no es trepitgin entre elles.\nLa reunió va tenir lloc la tarda del 24 de novembre a Manresa, a la Sala de Juntes de l’EMSEM (l’Escola Politècnica Superior d’Enginyeria de Manresa) de la UPC, i en aquesta primera trobada hi va haver 18 assistents entre els quals havia els nostres consocis Roberto Espinola (representant del web “Itineraris Geològics”), Josep Biosca (representant del Museu de Geologia “Valentí Masachs” de la UPC) i Isabel Benet (representant del Museu Geològic del Seminari de Barcelona).\nL’acte va començar amb un repàs de les persones que no hi van poder assistir per motius diversos però que donen ple suport a aquesta iniciativa de col·laboració entre divulgadors. Després hi va haver una roda parlamentària on cadescú va dir el seu nom, els seu àmbit professional i el seu mètode de divulgació, així vam poder conèixer el variat perfil professional i no professional dels amants de la divulgació de les Ciències de la Terra. Entre els assistents hi havia Albert Martínez i Marc Tudela, autors de les guies geològiques del Parc Natural delCadí-Moixeró i del Paratge Natural de Poblet, la publicació de les quals ja em vam donar notícia en aquest blog. A més en Marc també és autor de l’esmentat web “Itineraris Geològics”. A més d’aquestes guies també vam poder veure’n d’altres com les dedicades a la descoberta geològica i geomorfològica de Menorca i Eivissa, i també una guia del Paratge de Tudela al Parc natural del Cap de Creus.\nVa acabar la roda d’intervencions l’actual directora del Museu de Geologia de la UCP, Pura Alfonso, qui, a més de convidar-nos a vistiar el museu, ens va recordar que aquest és la seu del Consell Científic de Geoparc de la Catalunya Central, una plataforma de divulgació de primer ordre, la qual no sols engloba una geologia i un paisatge espectaculars sinó que també engloba un important patrimoni industrial, una arrelada cultura, una dilatada història i una esquisida gastronomia. La guia del geoparc és obra de Josep Girabal, qui també era present a la reunió.\nDes d’aquí esperem i desitgem que aquesta sigui la primera de moltes altres trobades de divulgadors de la Geologia.\nPublicat per Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona a 8:22 Cap comentari:\nPublicat per Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona a 9:51 Cap comentari:\nS’acaba de publicar el darrer número de la revista de Paleontologia Batalleria, amb 9 articles, a més de l’habitual crònica del Museu Geològic del Seminari de Barcelona, que va des del juliol de l’any passat al setembre d’enguany.\nPortada: Reconstruccó realitzada pel Sr. Manuel Ávila\ndel trilobit Platypeltoides hammondi de l’Ordovicià del Marroc\nEl primer treball «Middle Eocene (Bartonian) Brachiopods from Pamplona Basin, Navarre, South-Western Pyrenees», signat per Maria Aleksandra Bitner, Humberto Astibia i Aitor Payros, es fa un repàs de tres espècies de braquiòpodes (Gryphus sp, Terebratulina tenuistriata i Argyrotheca michelottina) identificades a les margues del Bartonià de la conca de Pamplona.\nEn el següent article, titulat «A new species of genus “Gyroscala”. (Gastropoda Cretácica)», dels autors Sebastián Calzada i Pedro Adserà, es descriu aquesta nova espècie de gasteròpode, dedicada al Dr. Berastegui, procedent del Campanià d’Aulàs (Pallars Jussà).\nEl tercer treball de la revista, «Platypeltoides hammondi (Trilobita, Nileidae): A new species from the Upper Tremadoc of Dra Valley, Morocco», signat per Joan Corbacho i Francisco J. López-Soriano, es una àmplia descripció d’aquesta nova espècie localitzada al sud de Tansikht (Vall del Dra) dins la Formació Fezouata Inferior del Tremadoc (Ordovicià inferior) del Marroc. En el mateix article també es discuteix la problemàtica descripció de Platypeltoides magrebiensis basant-se en nou material procedent d’aquesta localitat.\nEls autors Sebastián Calzada i Eduvigis Moreno signen el treball «Nueva cita de “Mytilus” longior (Bivalvia) en el Silúrico superior del Prepirineo catalán» en el qual es senyala a Gerri de la Sal com a nova localitat d’aquest lamel·libranqui del Paleozoic, i es recorda la dificultat de la seva taxonomia. Dels mateixos autors és el cinquè treball titulat «Nueva localidad y nuevos datos de Platyceras zeilleri (Gastropoda) del Silúrico superior del Prepirineo catalán» en el qual s’actualitzen algunes dades referents a aquest gasteròpode del Paleozoic, així com també s’assenyala Gerri de la Sal com una nova localitat.\nEl següent treball de la revista «Sobre un “Rhyncholites” del Cretácico superior catalán», dels autors Sebastián Calzada, Juan Corbacho i Keith Hammond, es fa un estudi sobre aquest rar fòssil d’enigmàtica interpretació, el qual s’atribueix com a pertanyent a un cefalòpode del tipus nautílid.\nEl Sr.José Francisco Carrasco és l’autor de l’article «Nueva localidad para Ilarionia beggiatoi (Echinoidea, Eoceno) en España. Ampliación de la sinonimia y de la distribución paleogeográfica» en el qual es cita per primer cop la presència d’aquest equinoïdeu en el Lutecià de la conca de Vic. El mateix autor signa el treball «Rhyncholampas grignonensis (Defrance, 1825) (Echinoidea, Eoceno) en España. Revisión de la sinonimia» on es comunica la presència d’aquest equinoïdeu en l’Eocè mitjà de la conca de Vic, el qual constitueix una nova cita en el NE de la Península.\nEl darrer article de la revista titulat «Paleontologia y Coleccionismo», dels autors Juan Corbacho, Keith Hammond, Eduvigis Moreno i Scott Morrison, és un interessant resum sobre el fet del col·leccionisme des de la Prehistòria fins als nostres dies, tot fent esment del sorgiment de les fires i congressos, així com també del problema de les falsificacions.\nA la crònica del MGSB es fa l’habitual repàs de les col·leccions, de la biblioteca i de l’arxiu, sobre les visites d’estudiosos al Museu, l’entrada d’holotipus i, lamentablement, algunes necrològiques.\nBatalleria és la revista de paleontologia que edita el Museu Geològic del Seminari de Barcelona i en són director i co-directora el Dr.Sebastián Calzada i la Sra Eduvigis Moreno respectivament. L’Eduvigis és, a més, l’encarregada de la seva maquetació i disseny. Aquesta revista ha estat realitzada gràcies al treball desinteressat dels seus col·laboradors i de l’equip editorial, i està subvencionada en part per l’Associació d’Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona i pels Serveis de Museus de la Direcció Cultural de la Generalitat de Catalunya.\nPublicat per Amics del Museu Geològic del Seminari de Barcelona a 8:43 Cap comentari:


De llibres, ciència i burocràcia - Blog CREAF\nDe llibres, ciència i burocràcia\nMuntanyes Haraz, al Iemen. Autor: Rod Waddington (CC BY-SA 2.0)\nEn aquest comentari post-Sant Jordi, em voldria referir a uns pocs grans llibres de viatgers naturalistes potser menys coneguts però d’enorme qualitat i interès.\nIl·lustració del HMS Beagle a l’estret de Magalhães per a la revista The Popular Science Monthy, de R.T. Pritchett (1890). Font: Wikipedia\nAl seu immens tractat Ecología (1974, Omega, Barcelona), Ramon Margalef cita quatre arrels d’aquesta ciència: 1) Descripció i ordenació del paisatge geogràfic; 2) Qüestions pràctiques d’agricultura, ramaderia, etc.; 3) Fisiologia i etologia; i 4) Demografia. En el primer punt, recorda la importància dels grans exploradors en constatar la variació de flores i faunes en els diferents territoris. També esmenta els treballs ecològics de grans naturalistes i viatgers com Darwin, Wallace o Bates. En aquest comentari post-Sant Jordi, em voldria referir a uns pocs grans llibres de viatgers naturalistes potser menys coneguts però d’enorme qualitat i interès.\nEl primer parla del viatge de Darwin, però és sobretot una biografia del comandant del Beagle, Robert FitzRoy: en versió castellana és Hacia los confines del mundo, de Harry Thompson (ed. Salamandra) i es pot trobar en format e-book. Es tracta d’un llibre apassionant, que es llegeix com una novel·la (és una biografia novel·lada). Hi descobrim que FitzRoy, que assolí el comandament als 23 anys, encara que tenia la missió de cartografiar les costes de la Terra del Foc volia a més demostrar, home de fe, que El Gènesi tenia raó i, persona d’idees nobles, que tots els humans eren iguals. El relat de l’amistat amb Darwin, i dels problemes que aparegueren entre ells quan Darwin començà a comprendre que el Diluvi no podia explicar els successius nivells de fòssils i els canvis d’espècies, és fascinant, però el llibre també ens parla del FitzRoy que pràcticament creà la previsió meteorològica, establint la primera xarxa d’observatoris per facilitar al Regne Unit la presa de mesures contra les tempestes atlàntiques.\nSi les narracions usuals del viatge del Beagle fan de FitzRoy un tipus de creences dogmàtiques, en aquest llibre hi trobareu una personalitat molt més complexa, un antiesclavista convençut, un cartògraf i meteoròleg i un eminent navegant a qui la Marina anglesa acabà negant-se a donar-li un vaixell i l’envià a una missió impossible com a governador de Nova Zelanda…\nUn altre llibre extraordinari és de l’any 1962, Arabia felix: the Danish expedition of 1761-1767 (jo he llegit la versió francesa, La mort en Arabie, de 1994, però l’original és danès), de l’escriptor Thorkild Hansen. L’expedició la patrocinà el rei Frederic V de Dinamarca i l’encapçalà Carsten Niebuhr. Hi anava Peter Forskál, un dels deixebles més prometedors de Linné, botànic. Els costà dos mesos anar de Dinamarca a Gibraltar, per les tempestes i, ja a la Mediterrània, van ser segrestats per pirates. Un cop al Iemen, van recollir molt material que enviaven a Copenhaguen, però el ministre que els havia enviat va perdre el càrrec i les caixes van quedar sense obrir. El material es va podrir i quedà inservible.\nPer sort, moltes de les plantes van anar a l’herbari de Sir Joseph Banks i després al Museu d’Història Natural de Londres, i les troballes de Forskál es publicaren 12 anys després de la seva mort. Von Haven, filòleg, morí al Iemen; Forskál, el dibuixant Baurenfeind, el zoòleg Christian Cramer i l’auxiliar Berggren van morir, segurament de malària agafada al Iemen quan viatjaven o ja eren a la Índia. Niehbur decidí continuar i anà a Persèpolis per copiar les inscripcions en pedra sota un sol terrible. Quan va tornar, estava cec.\nPortada del llibre Flores para el Rey, d’Arthur R. Steele. La pintura és Cattelya Orchid with Three Brazilian Hummingbirds, de Martin Johnson Heade (1871).\nUns herois de la ciència que es van veure tan abandonats pel seu país com els membres de l’expedició descrita en l’excel·lent Flores para el Rey: la expedición de Ruíz y Pavón y la Flora del Perú (1777-1788), d’Arthur R. Steele (Ediciones del Serbal, Barcelona 1982, l’original anglès és de 1964). Hipólito Ruíz i José Antonio Pavón van ser enviats per Carles III a estudiar les plantes del Nou Món, de fet a Xile i Perú, amb un especial interès per la quinina. Els expedicionaris van recollir milers de mostres i van fer milers de dibuixos. Part es van perdre en el naufragi del San Pedro de Alcántara, part es van cremar a Máncora en un incendi. Després d’extraordinàries aventures i moments molt difícils, els expedicionaris van tornar a Espanya amb un munt de material. Queden al Jardín Botánico de Madrid uns deu mil plecs d’herbari i 2.254 dibuixos, així com publicacions (la part publicada de la Flora Peruviana et Chilensis sobretot) en les que van descriure bon nombre d’espècies noves.\nPerò els temps il·lustrats de Carles III, en que Espanya tingué un paper en el món de la ciència, havien quedat enrere. Carles IV no tenia interès en el tema, els botànics van quedar sense sou ni seu i barallats amb els altres botànics espanyols, com Cavanilles, que no seguien prou, segons Ruíz, el sistema linneà… Un cúmul de misèries. El darrer supervivent, Pavón, va viure sota Ferran VII, després de passar la guerra del Francès, i va acabar morint en la misèria. La Flora restà inacabada. Un altre expedicionari, Tafalla, es quedà al Perú, però també va passar moltes dificultats. Tot i amb això, aquesta fou l’expedició més “reeixida” de científics espanyols a Amèrica.\nMeandres del riu Amazones al Parc Nacional d’Anavilhanas, a l’Amazònia del Brasil. Autor: Lincoln Barbosa (CC BY-SA 3.0)\nLa quarta i darrera recomanació és El Río: exploraciones y descubrimientos en la selva amazónica, de Wade Harris (Pre-Textos, València 2004, l’original anglès, One River és de 2001, es troba en e-book). Narra les expedicions dels etnobotànics Richard Evan Schultes (professor a Harvard que, entre 1941 i 1953, fou enviat inicialment com a part d’un programa per obtenir cautxú, un material estratègic la mancança del qual podia paralitzar la maquinària bèl·lica nord-americana) i, més tard, del seu deixeble Timothy Plowman amb el propi Harris (entre 1974 i 1975). Harris fou un amic íntim de Plowman que se sentí motivat a escriure el llibre després de la mort de Plowman el 1989.\nTambé en aquest cas, la burocràcia va fer inútil bona part de la feina científica: el programa del cautxú es va abandonar i la defensa que Plowman va fer sobre la cultura de la coca i el seu paper en la dieta dels pagesos no va evitar els intents de destrucció sistemàtica de les plantacions pel govern d’Estats Units. El llibre no és només atractiu per l’interès de Schultes en el peyote i altres plantes al·lucinògenes, sinó sobretot per la categoria científica dels protagonistes, el seu coratge i l’habilitat narrativa de Harris. Recentment, s’ha estrenat un film colombià del 2015 dirigit per Ciro Guerra i fotografiat en un magnífic blanc i negre, parcialment inspirat en la recerca per Schultes de certa planta “sagrada”, amb el títol de El abrazo de la serpiente.\nEl comandant del Beagle, Robert FitzRoy, en un retrat d’abans de 1865 (esquerra). Richard Evan Schultes amb indígenes de l’Amazònia, el 1940. Font: Wikipedia\nPer acabar, un breu comentari: aquestes quatre grans històries (i moltes més similars, com la de l’Expedició Antàrtica Australasiàtica de 1911-1914, dirigida per Sir Douglas Mawson, on van morir diversos científics, que per desídia del govern de Nova Gales del Sur, no va veure publicats tots els resultats fins el 1948…) comparteixen un aspecte trist que ja he anat tocant. Els científics van ser, en totes elles, víctimes de la burocràcia, en algun cas fins el martiri. Només una tenacitat heroica els va permetre seguir endavant fins finals dramàtics. La lliçó que se’n pot treure encara és útil: els conflictes entre científics i burocràcia més aviat s’han de considerar una constant i els casos que comento només són exemples extrems que assoliren límits tràgics.\nFlor Florido\t11 de novembre de 2021\nLa reverència per la Natura té arrels tan antigues com les ments pensants i es troba en totes les cultures de la nostra espècie i,\nJaume Terradas\t15 d'octubre de 2020


La Unió Calafina, distingida amb la Creu de Sant Jordi\nEl Govern distingeix vint persones i deu entitats amb la Creu de Sant Jordi, un dels màxims reconeixements que pot rebre una persona o entitat per part de la Generalitat de Catalunya\nDimarts, 30 novembre 2021. 18:48. Redacció AnoiaDiari.\nEl Govern, a proposta de la consellera de Cultura, ha aprovat atorgar la distinció a un total de vint persones i deu entitats que, “pels seus mèrits i perquè han prestat serveis destacats a Catalunya en la defensa de la seva identitat o en el pla cívic i cultural. L'elecció de les personalitats distingides amb el guardó s'ha fet respectant la paritat de gènere i, segons el Govern, "reflecteixen la diversitat de camps en què treballen les persones i les entitats distingides amb les creus, així com la representació territorial”. Entre els guardonats hi ha Pau Gasol, Justo Molinero, Francisco Ibáñez, Alèxia Putellas, Mònica Terribas, el grup Els Pets i l’Associació Cultural Recreativa Unió Calafina. La Creu de Sant Jordi, distinció que arriba enguany al seu 40è aniversari, és un dels màxims reconeixements que pot rebre una persona per part de la Generalitat de Catalunya.\nSegons l’acord de Govern d’aquest dimarts, reben la Creu de Sant Jordi Jesús Alturo i Perucho; paleògraf, filòleg i historiador; Mariona Carulla i Font, empresària i promotora cultural; Anna Rosa Cisquella i Passada, actriu i productora teatral; Ernest Costa i Savoia, fotògraf i escriptor naturalista; Joana Escobedo i Abraham, filòloga i bibliotecària; i Isabel Etxeberria Gorriti, pedagoga.\nCreu de sant Jordi per a l'Associació Cultural Recreativa Unió Calafina\nEl Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi l’ Associació Cultural Recreativa Unió Calafina “per la seva trajectòria, des de l’any 1896, com a entitat de referència del poble de Calaf i del seu entorn comarcal. Durant els seus 125 anys ha dinamitzat propostes d’activitats socials i culturals tot fomentant la participació de veïns i veïnes. En destaquen la seva aposta per afavorir la represa de la vida ciutadana i la cohesió social local als anys quaranta, després d’èpoques històriques adverses, i la seva acció d’impuIs a projectes capdavanters durant la segona meitat del segle xx, que continua avui amb una línia d’iniciatives socioculturals innovadores i connectades a dinàmiques artístiques de proximitat amb la ciutadania.”\nManresa presenta el llibre Viatge per la Catalunya Ignasiana, de Josep Alert\n2 Tres detinguts per intentar robar en centres educatius de l'Anoia 1037 lectures\n3 Finalitzen les obres del camí fluvial que voreja la riera d'Òdena 1032 lectures\n5 Jorba Reflexiona denuncia el "menyspreu" de la Generalitat pel resultat de la consulta popular celebrada a Jorba 940 lectures\n10 La jugadora argentina Rocío Ailén “Piojo” Ramón, nou reforç de l’Igualada Femení HCP 773 lectures


Quina és la diferència entre suspendre i hivernar a Windows? - Compsaonline\nPer què no necessites apagar el teu ordinador gairebé mai. A ningú li agrada un PC lent, i la veritat és que quan vam iniciar per primera vegada el sistema després d’un apagat, és quan usualment triga més tot a arrencar, a diferència de quan vam tornar d’un estat de suspensió, on tot segueix exactament com el deixem i l’inici és gairebé immediat.\nTant la suspensió com la hibernació tenen el mateix propòsit: conservar l’estat actual del sistema i estalviar energia. Creuries que res pot conservar tanta energia com el apagat, però estaries equivocat.\nHiberna versus Suspendre\nQuan suspenem l’ordinador l’equip entra automàticament en una manera de consum d’energia mínim, només el que necessita per mantenir la memòria RAM encesa. En aquesta memòria RAM s’emmagatzema l’estat actual del sistema, perquè quan tornis trobis totes les finestres i aplicacions que tenies obertes tal com estaven. Si tens un portàtil amb bona bateria, pot durar fins a més d’un dia així sense quedar-se sense suc.\nQuan fem servir el mode hibernació passa gairebé el mateix, la diferència està en que en lloc d’emmagatzemar l’estat actual de l’equip en la memòria RAM, aquest s’emmagatzema en el teu disc dur o en l’emmagatzematge sòlid. Això vol dir que el consum d’energia serà nul. Un ordinador que està hivernant, està bàsicament apagat, no consumeix energia perquè no necessita mantenir cap component encès\nEl que sí consumeix la manera hibernació és espai en disc. L’arxiu de hibernació de Windows pot ocupar uns quants gigues d’espai, ia més d’això, quan despertes un ordinador de la hibernació el procés sol ser una mica més lent que quan ho despertes d’una suspensió, encara que això depèn també de la velocitat de el teu disc.\nReactivar la manera hibernació en Windows 10\nPer alguna raó Microsoft va decidir que en Windows 10 el mode hibernació no necessita aparèixer al menú d’apagada del sistema. Quan fem clic dret al botó d’inici i triem Apagar o Tancar sessió, podem veure només quatre opcions, i Hiberna no és una d’elles. La manera segueix existint, però per poder usar-lo cal activar-manualment.\nAra fes click a l’opció que apareix al Principi de la finestra: Cambiar la Configuració actualment no disponible. Aixó fara que aparegui l’opció Hiberna en la Configuració d’apagada.\nDoncs això dependrà de les teves necessitats. Suspendre és el que fan la majoria dels equips automàticament quan deixen de ser usats per molt temps, o els portàtils quan tanquem la tapa. Això conserva l’estat perquè només haguem de pressionar un boton en despertar o simplement aixecar la tapa, però seguirà consumint energia per més petites que siguin.\nNotícia original Genbeta | “¿Cuál es la diferencia entre suspender e hibernar en Windows”\nAnteriorPrevious post:Ja tenim els nous Samsung Galaxy S10 i Xiaomi MI 9SegüentNext post:Impressora gran format, alta velocitat, fins a 100 pagines per minut


2019/2019_11_12_Comencen_obres_carboneria.jpg dimarts, 12 de novembre de 2019\nPersonatges Mari Carme Soler, Papereria Urgell, Pol Sastre, veí\nEn els últims anys ha estat buit i també ha tingut ocupes durant anys, esdevenint un espai emblemàtic per a aquest moviment. Un cop va quedar buit, al cap de dos anys es va posar en marxa un centre social autogestionat el 2008.\nLa propietat ha passat de mans diverses vegades i ara ja feia cinc anys que era buida. Tot just fa unes setmanes han començat les obres per fer-hi una promoció de pisos. Des de l’associació de veïns no en coneixen més detalls però estan amatents a l’evolució del projecte.\nLa propietat actual és la inversora Leasing LWP Spain SL que en el seu moment ja va dir que les reformes permetran renovar l’edifici tot ressaltant-ne els elements històrics. En part hi està obligat, perquè el 2015 l’Ajuntament el va catalogar com a bé d’interès urbanístic. Hauran de conservar la façana i l’alçària. Té quatre plantes i s’especula que podria acollir-hi pisos, ja que la moratòria hotelera a l’entorn del Mercat de Sant Antoni no permet registrar-hi nous hotels.\nDes de l’Associació de Veïns del Barri de Sant Antoni, un cop desestimada la possibilitat de compra per part de l’Ajuntament per fer-hi equipaments, estaran pendents de l’evolució de les obres i del projecte que prengui forma en aquest espai emblemàtic.\nLes obres a La Carboneria han començat. L’emblemàtic immoble de Sant Antoni acollirà pisos i durant uns tres mesos la botiga delsbaixos haurà de tancar. Els comerciants del barri estan convençutsque quan acabin els treballs i estigui habitat animarà la cantonadade Comte d’Urgell amb Floridablanca.\nMari Carme Soler, Papereria Urgell - “Contents i amb ganes que ja pugui estar tot el xamfrà net i maco i que puguem tenir les botigues obertes i al costat estiguin totes ja... Si la botiga està oberta sempre ajuda que l’altra botiga del costat pugui treballar. Donen més alegria al barri, les botigues obertes, i les façanes maques i ben cuidat.”\nDes del 2008 fins al 2014 aquest immoble va funcionar com a centre social autogestionat. Des que se’n van desallotjar els okupes fins ara ha estat tapiat. El dibuix de la façana, que recorda aquest capítol de la vida de l’immoble, tot apunta que desapareixerà.\nPol Sastre, veí - “Vaig arribar que estava abandonat, després s’hi va col·locar aquesta gent, va venir-hi a viure... La veritat és que hi donaven un ambient maco (...) I ara, veig que sí, que comencen a picar, comencen a rehabilitar-lo; bé, si és per especular i per guanyar-se calés i tal, ja no hi entro, però per a mi és una llàstima, és una llàstima.”\nAquest immoble és el primer edifici que es va construir a l’Eixample d’Ildefons Cerdà l’any 1864, per això des del 2016 forma part delatrimoni arquitectònic de la ciutat. La constructora no pot enderrocar ni transformar la volumetria del bloc.


Trigga | Bubota\nMallorca sempre ha estat una terra fèrtil per al hip hop, i sempre ho ha estat amb grups que han adoptat un to propi, allunyat de l’habitual èpica de carrer -al cap i la fi, costa posar-se en pla malote quan vius en una illa com aquesta- i més pròxim al funk colorista que als pianos melancòlics i els ritmes marcials. En aquest sentit, Trigga no són més que l’últim exemple d’una tradició amb el llinatge de la qual connecten per via directa: Don Manolo Pinchadiscos, DJ de la banda, és l’home darrere dels plats a La Puta Opepé, pares de l’escena del hip hop local -i uns dels responsables que això sigui el que és a nivell nacional.\nA això cal sumar que Miquel Bujosa, àlies Blackash, baixista i productor de les bases del grup, es va criar escoltant “Vacaciones en el Mar” (i a J Dilla, és clar) i el mateix podria dir-se del MC Danielbum -tot i que els escoltés sota un clima totalment diferent des del País Basc- i el bateria Joan Cabot.\nPerò aquí s’acaben els deutes amb els Cuñaos del Fonk, perquè des del principi el de Trigga pretenia ser una cosa completament diferent: una banda de directe que toqués en viu cançons de hip hop amb ànima funky i pegada rock. I això és el que és, ni més ni menys.\nUn grup de rap en viu que en el qual trobam a dos dels referents de la vella i la nova escola al costat d’un MC amb una habilitat fora del comú per enllaçar vinyetes quotidianes i històries confessionals amb crides a la celebració i germanor de tots els presents. Danielbum venia ja fet des de Vitòria-Gasteiz quan es va creuar en la vida de la resta.\nFinalment, a la classe de Blackash al baix -producte dels seus anys d’estudi, estam davant d’un tio que toca jazz- contraposa Joan Cabot (membre de grups com Lost Fills i F/E/A) la seva habitual punch, per molt que aquí adopti un registre sorprenent mesurat per a algú que merescudament rep el nick de Kabotzilla.\nA Trigga les essències del hip hop reben una descàrrega d’adrenalina a força de múscul funk i rock, una poalada de bona vibra que fa de la seva proposta una cosa indòmita i inèdita a l’illa i més enllà. Aquest serà l’any del tigre. Anau aprenent-vos les sigles: te, erra, i, ge, ge, a.


Maite Garbayo Maeztu és investigadora i comissària d’exposicions. Doctora en Investigació i Creació en Art per la Universitat del País Basc amb Premi Extraordinari i Menció Internacional i Mestra en Història de l’Art per la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. Fins 2018 va ocupar una plaça de Acadèmica T.C. en el Departament d’Art de la Universitat Iberoamericana (Mèxic). Anteriorment, va treballar com a investigadora postdoctoral a l’Institut d’Investigacions Estètiques de la UNAM. Des 2014 forma part de la Xarxa de conceptualismes de Sud. En 2016 va publicar el seu primer llibre, cossos que apareixen, performance i feminismes en el tardofranquisme (consonni, 2a edició 2019). A més, ha publicat més de seixanta articles i capítols de llibre, tant en revistes i edicions científiques, com en publicacions especialitzades en art contemporani. Ha impartit docència en diferents universitats (Universitat del País Basc, Universitat Iberoamericana, Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, Universitat Pública de Navarra …). Ha comissariat les exposicions “Donar l’orella, fer aparèixer: cos, acció, feminismes (1966-1979)”, al MUSAC, 2019; i “Jo, la pitjor de totes”, a la Fundació Museu Jorge Oteiza, Museu de Navarra i Centre d’Art Contemporani Huarte, 2017, i el programa públic “Mugak / Fronteres” a Tabakalera. Centre Internacional de Cultura Contemporània, 2017. El 2020, ha dissenyat el Màster en Pràctiques Artístiques i Estudis Culturals: cos, afectes, territori, títol propi compartit per la Universitat Pública de Navarra i la Universitat del País Basc, de què és Directora Acadèmica. Les seves principals línies de recerca són l’art contemporani i els estudis de gènere a Espanya ia Llatinoamèrica, la teoria estètica, la cultura visual i els estudis de performance. Les seves últimes investigacions analitzen la presència / absència de el cos en la performance i les seves implicacions estètiques i polítiques, i la importància de el gir afectiu i la performativitat per repensar la producció i la recepció del visual en la contemporaneïtat.


DECRET 480/2006, de 5 de desembre, de reestructuració del Departament de Governació i Administracions Públiques. - DOGC. Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya - Legislació - VLEX 24768692\n480/2006, de 5 de desembre, de reestructuració del Departament de Governació i Administracions Públiques.\nMitjançant el Decret 421/2006, de 28 de novembre, de creació, denominació i determinació de l'àmbit de competència dels departaments de l'Administració de la Generalitat, s'atribueix al Departament de Governació i Administracions Públiques les competències que li són pròpies.\nAmb l'entrada en vigor del Decret esmentat es fa necessari regular l'estructura del Departament per tal de fer-lo operatiu. El Departament de Governació i Administracions Públiques presta serveis externs, adreçats a ciutadans, organitzacions i altres administracions, i serveis interns, adreçats als departaments de l'Administració de la Generalitat. L'estructura del Departament, en aquest Decret, s'articula basant-se en quatre blocs funcionals i orgànics clarament definits: el bloc de la Secretaria General i la prestació dels serveis comuns, amb la incorporació de la Direcció General d'Administració Local; el bloc de la Secretaria de Funció Pública i Modernització de l'Administració; el bloc de la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació, i el bloc de la Secretaria d'Acció Ciutadana.\nLa complexitat organitzativa del Departament de Governació i Administracions Públiques fa aconsellable la configuració organitzativa prevista en el Decret, ja que ha de facilitar el funcionament intern del Departament i una prestació de serveis més racional, eficaç i eficient.\nDe conformitat amb el que s'ha exposat, atès el que disposa la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, a proposta del conseller de Governació i Administracions Públiques i d'acord amb el Govern,\nOrganització general del Departament de Governació i Administracions Públiques\n1.1 El Departament de Governació i Administracions Públiques, sota la direcció del/de la conseller/a, s'estructura en els òrgans següents:\nb) La Secretaria de Funció Pública i Modernització de l'Administració.\nc) La Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació.\nd) La Secretaria d'Acció Ciutadana.\n1.2 Resten adscrits al Departament de Governació i Administracions Públiques els organismes següents:\na) L'Escola d'Administració Pública de Catalunya, mitjançant la Secretaria de Funció Pública i Modernització de l'Administració.\nb) El Centre de Telecomunicacions i Tecnologies de la Informació, mitjançant la Secretaria de Telecomunicacions i Societat de la Informació.\n1.3 Es relacionen amb el Govern de la Generalitat de Catalunya a través del Departament de Governació i Administracions Públiques els organismes següents:\na) L'Agència Catalana de Protecció de Dades.\nb) El Consorci Administració Oberta Electrònica de Catalunya.\nc) L'Institut Europeu de la Mediterrània.\n1.4 Els organismes esmentats en els apartats 2 i 3 anteriors d'aquest article es regulen per la normativa vigent aplicable, sens perjudici de les disposicions específiques d'aquest Decret.\n2.1 La unitat d'assistència i suport al/a la conseller/a és l'Oficina del/de la Conseller/a, de la qual depenen:\nb) El Gabinet de Relacions Institucionals.\nc) El Gabinet de Premsa.\n2.2 L'Oficina del/de la Conseller/a té les funcions següents:\n2.3 El Gabinet del/de la Conseller/a té les funcions següents:\na) Coordinar i realitzar les tasques administratives de suport al/a la conseller/a.\nc) Coordinar les activitats de protocol, els actes públics organitzats pel Departament i els actes en què aquest participa.\n2.4 Del Gabinet del/de la Conseller/a depenen:\na) La Secretaria del/de la Conseller/a.\nb) L'Àrea de Protocol.\n2.5 La Secretaria del/de la Conseller/a té com a funció donar suport al Gabinet del/de la Conseller/a en l'exercici de les funcions relatives a les tasques administratives, l'organització de l'agenda d'activitats i qualsevol altra de naturalesa anàloga que li sigui encomanada.\n2.6 L'Àrea de Protocol té les funcions següents:\na) Donar suport al Gabinet del/de la Conseller/a pel que fa a les activitats de protocol, els actes públics organitzats pel Departament i els actes en què aquest participa.\nd) Qualsevol altra de naturalesa anàloga que li sigui encomanada.\n2.7 El Gabinet de Relacions Institucionals té les funcions següents:\na) Fer el seguiment i preparar la informació per a les iniciatives del Parlament de Catalunya i dels informes sol·licitats pel Síndic de Greuges, com també el seguiment de l'activitat parlamentària de les Corts Generals i d'altres comunitats autònomes.\nb) Assistir amb el/la conseller/a a les sessions parlamentàries que es determini.\n2.8 El Gabinet de Premsa té les funcions següents:\na) Planificar la política comunicativa interna i externa del Departament.\nb) Coordinar les relacions amb els mitjans de comunicació.\nc) Elaborar i trametre notes de premsa i preparar entrevistes, rodes de premsa i qualsevol intervenció en mitjans de comunicació per part de qualsevol càrrec del Departament.\nd) Coordinar, assessorar i supervisar les campanyes publicitàries i les publicacions periòdiques del Departament.\ne) Qualsevol altra funció de naturalesa anàloga que li sigui encomanada expressament.\n2.9 Les unitats d'assistència i suport al/a la conseller/a esmentades als apartats anteriors són ocupades per personal subjecte al règim eventual, d'acord amb el que estableix la normativa reguladora d'aquest tipus de personal.\n3.1 El/la secretari/ària general exerceix les funcions que li atribueix la Llei 13/1989, de 14 de desembre, d'organització, procediment i règim jurídic de l'Administració de la Generalitat de Catalunya, les altres que li assigni la resta de la normativa vigent i les encomanades per delegació del/de la titular del Departament.\n3.2 El/la secretari/ària general supervisa i fa el seguiment de les polítiques públiques en matèria d'Administració local que siguin competència del Departament.\n4.1 Per a l'exercici de les seves funcions, la Secretaria General s'estructura en els òrgans següents:\na) La Direcció General d'Administració Local.\nc) L'Assessoria Jurídica, en els termes que preveu el Decret 57/2002, de 19 de febrer, de modificació del Decret 257/1997, de 30 de setembre, pel qual s'aprova el Reglament dels serveis jurídics de la Generalitat de Catalunya.\nd) L'Àrea de Processos Electorals.\nAquests òrgans mantenen l'estructura que preveu la normativa vigent aplicable, sens perjudici de l'estructura que preveu expressament aquest Decret.\n4.2 Depenen de la Secretaria General:\na) El Jurat d'Expropiació de Catalunya.\nb) El Programa per a la creació d'una oficina de lluita contra el frau.\nc) L'Oficina de Coordinació de Projectes Transversals.\nCorresponen a la Direcció General d'Administració Local les funcions següents:\na) Establir les directrius en relació amb la cooperació i l'assistència als ens locals per part de l'Administració de la Generalitat.\nc) Dirigir l'elaboració i la gestió dels programes de cooperació i finançament local.\nd) Proposar les mesures escaients d'assistència als ens locals en els supòsits de danys catastròfics.\nf) Impulsar la tramitació dels expedients relatius a les alteracions de les demarcacions territorials i ordenar la realització d'estudis sobre la matèria.\ng) Donar conformitat a l'adopció dels símbols dels ens locals.\nh) Exercir les competències en matèria de personal d'Administració local atribuïdes a la Generalitat que no siguin competència de la persona titular del Departament.\ni) Mantenir les relacions de caràcter polític i administratiu entre la Generalitat i el Consell General d'Aran.\nj) Impulsar l'anàlisi i l'estudi de les matèries relacionades amb l'Administració local de Catalunya.\nk) Qualsevol altra funció que li assigni la normativa vigent.\n6.1 La Direcció de Serveis té les funcions previstes a l'article 6.2 del Decret 297/1999, de 26 de novembre, de creació i reorganització de departaments de l'Administració de la Generalitat de Catalunya.\n6.2 De la...\nDECRETO 12/1995, de 26 de enero, de la Diputación General de Aragón, por el que se declara urgente la ocupación de seis fincas rústicas afectadas por el Yacimiento Arqueológico La Malena , declarado Bien de Interés Cultural, en Azuara, provincia de Zaragoza.\nORDEN FORAL 262/2011, de 25 de noviembre, de la Consejera de Desarrollo Rural, Industria, Empleo y Medio Ambiente, por la que se ordena que la convocatoria de las ayudas al fomento de la técnica del acolchado con plástico biodegradable y la convocatoria de ayudas al fomento de sistemas de producción de razas ganaderas autóctonas en regímenes extensivos, aprobadas por Orden Foral 61/2011, de 9 de febrero, de la Consejera de Desarrollo Rural y Medio Ambiente, serán atendidas con cargo a la partida del Presupuesto de Gastos de 2012 equivalente a la partida 710001 71230 4700 414203 'Medidas agroambientales no incluidas en el PDR' del Presupuesto de Gastos de 2011.\nDECRETO 52/2004, de 9 de marzo, del Gobierno de Aragón, de modificación parcial del Decreto 60/2000, de 28 de marzo por el que se regula el procedimiento para la provisión de puestos de trabajo de funcionarios docentes no universitarios por personal interino.


La Cata Maula - La Gata Maula Vermuteria\nEl passat 21 d’abril vam celebrar la primera Cata Maula, una degustació de cerveses que, en aquest cas, va anar a càrrec de la Blanca i en Pablo, de BdeGust.\nBdeGust va començar a caminar el 2019 a Caldes de Malavella, amb l’objectiu de millorar el seu entorn i la vida de les persones implicades en el projecte, comprometent-se fermament tan socialment com mediambiental. Tot i ser una empresa jove, el seu posicionament com a producte d’alta qualitat gastronòmica els ha portat a formar part de la carta de begudes dels millors restaurants de Catalunya, d’entre els que destaca El Celler de Can Roca.\nVam començar per la Weissbeer, la BdeBeer, una cervesa de blat molt suau, aromàtica i sense gluten.\nDins el projecte de BdeGust, aquesta cervesa està estretament lligada amb la Fundació Emys, que té per objectiu preservar el patrimoni natural. Amb ells, BdeGust s’encarrega de la repoblació d’abelles i insectes de la zona.\nLa segona cervesa que vam tastar és la que porta per nom BdeGust, la primera cervesa que va produir l’empresa i la més coneguda arreu. Es tracta d’una cervesa d’estil Lager, un xic més torrada del que ho acostumen a ser les cerveses d’aquest estil, força aromàtica, d’una intensitat moderada i d’amargor poc persistent. És una cervesa molt rodona que combina amb qualsevol plat, ja que no n’emmascara el sabor però tampoc es queda curta.\nÉs curiós que BdeGust comencés amb aquest estil, ja que fins fa poc les Lagers eren associades a les cerveses industrials. No obstant, poc a poc, els brewers han anat explorant aquest món i ja son un bon grapat els exemples de bones Lagers que trobem al mercat de les cerveses artesanes.\nLa BdeGust, també, va ser la que va obrir el camí de les col·laboracions amb d’altres empreses i associacions, en aquest cas es va apostar per la integració de les persones al mercat laboral. Actualment, col·laboren amb la Fundació Els Joncs els quals són els encarregats de posar les etiquetes a les ampolles i, més recentment, de recollir el llúpol del camp de Caldes de Malavella.\nLa tercera de les cerveses de la degustació és l’AtreBida, una Hazy IPA, aromàtica, tèrbola i força llupolada, la més fresqueta i intensa de les que havíem provat fins ara. Les notes de fruita tropical i d’herba fresca es fan presents en un primer moment, donant pas a l’amargor del llúpol que la fa un pèl astringent. Malgrat tot, i seguint la filosofia de l’empresa, l’objectiu d’aquesta IPA és que sigui apta per a tots els paladars: especialment per aquells a qui agraden i estan acostumats a les cerveses amb molt de llúpol però també pensada per agradar aquells qui prefereixen menys intensitat.\nEl projecte que hi ha darrera l’Hazy IPA és una col·laboració amb Ad’Iniciatives Socials i el seu restaurant-escola Can Xapes.\nPer acabar la degustació vam provar l’última de les incorporacions a la família, la BdeBestial, una Pastry Stout, feta amb ingredients tan especials com els crocantins de Galetes Trias o la xocolata de Xocolates Torres. Es tracta d’una cervesa dolceta, amb notes de cafè i avellana, especials per maridar amb els postres de xocolata i fruits secs. Tot i ser una stout, no és una cervesa pesada, en part perquè no utilitza llet ni derivats.\nAquesta cervesa està feta en col·laboració amb El Santuario Gaia, un centre de recuperació animal situat a Camprodon i fundat l’any 2012 que és el far i exemple de la majoria de centres de recuperació d’arreu del mon.


Saggas es compromet a reduir les seues emissions de metà - Saggas\nPosted at 11:20h in Destacada, Noticias\tby\tAdm-Nunsys\nSaggas és una de les 62 empreses de tot el món que s’han adherit voluntàriament al projecte OGMP 2.0 impulsat pel Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient (PNUMA).\nEl projecte OGMP 2.0 s’ha marcat com a objectiu reduir les emissions de metà en un 45% per a l’any 2025 i entre un 60% i un 75% per a l’any 2030.\nSaggas assumeix un nou compromís de reducció de la seua petjada de carboni mitjançant l’adhesió voluntària al projecte Oil and Gas Methane Partnership 2.0 (OGMP 2.0). Es tracta d’una iniciativa de la Coalició pel Clima i l’Aire Net, liderada pel Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient (PNUMA), la Comissió Europea i el Fons de Defensa Ambiental, que va ser presentada a la fi de novembre.\nSaggas és una de les 62 empreses de tot el món que s’ha adherit a aquest projecte, que té per objectiu reduir les emissions de metà un 45% per a l’any 2025 i entre un 60 i un 75% en 2030. A Espanya, a més de Saggas s’han adherit Enagás, Repsol, Naturgy, Europe Maghreb Pipeline Limited i Bahia Bizkaia Gas.\nEn concret, la iniciativa OGMP 2.0 permetrà crear un nou estàndard global per al mesurament de les emissions de metà, amb la finalitat de facilitar el seu seguiment i establir plans de reducció d’aquestes, garantint la transparència. El projecte, que s’emmarca en l’Estratègia Europea per a la reducció de les emissions de metà, s’aplicarà a tota la cadena de valor de la indústria del gas i del petroli, incloent la producció, el transport i el processament.\nAixí mateix, el projecte OGMP 2.0 servirà com a marc a la Comissió Europea per a l’elaboració d’una proposta legislativa sobre el mesurament obligatori, la notificació i la verificació de totes les emissions de metà del sector energètic.\nLes accions desenvolupades en l’àmbit d’aquest projecte poden produir una disminució a curt termini de la taxa de creixement del calfament global, servint com a complement als esforços realitzats per a descarbonitzar els sistemes de transport i energia del món. Segons l’Agència Internacional de l’Energia (AIE), aproximadament tres quartes parts de les emissions de metà podrien reduir-se amb la tecnologia existent en l’actualitat. La reducció de les emissions de metà del sector energètic en un 90% permetria disminuir en dues dècimes de grau l’augment previst de la temperatura mitjana del planeta per a 2050.


La connexió de la nova canonada d’abastament d’aigua a la xarxa general de transport i distribució de Lleida, dimarts\nper Redacció - Fotografia: Ajuntament de Lleida dimarts, 16 de febrer 2016 - 00:00h\nLa connexió de la nova canonada d’abastament d’aigua a la xarxa general de transport i distribució de Lleida, dimarts| Redacció - Fotografia: Ajuntament de Lleida\nLa connexió general de la nova canonada d’abastament d’aigua procedent de Pinyana a la xarxa general de transport i distribució de Lleida tindrà lloc aquest dimarts a la nit. L’actuació, a càrrec d’Aqualia, garantirà el subministrament d’aigua de la ciutat per als propers 50 anys i suposarà una millora de la qualitat de l’aigua, una optimització del control de pressions de xarxa i una reducció del risc d’avaries.\nA partir d’ara, la ciutat comptarà amb una canonada de 1.000 mm de diàmetre a l’entrada de Lleida, el doble de capacitat de transport que les actuals, i que es reparteix en les tres canonades principals d’abastament de la ciutat. Aqualia donarà per acabades les obres de l’abastament d’aigua procedent de Pinyana amb la connexió del ramal de 600 mm a la xarxa general de transport i distribució de Lleida. Amb aquesta connexió i posterior posta en marxa s’aconseguirà millorar la qualitat de l’aigua de totes les llars de Lleida, garantir un subministrament amb pressions estables a la ciutat i reduir el risc d’avaries, ja que s’anul·laran 3,5 quilòmetres de canonades que abastien la ciutat fins ara, i que tenen més de 50 anys.\nAquesta darrera connexió correspon al ramal de 600 mm que abasteix al nucli de la ciutat. És especialment delicada pel seu l’abast, i per ser una connexió directa a una canonada general de la xarxa actualment en servei.\nDonada la dimensió de la connexió, la seva operativa serà espectacular i suposa un important desplegament tècnic i humà. Per tal d’evitar qualsevol molèstia als veïns, i sobretot, per garantir el subministrament a tota la ciutat, l’Ajuntament de Lleida i Aqualia han acordat realitzar aquests treballs en horari nocturn, durant la nit de dimarts a dimecres.\nEl tinent d’alcalde i regidor d’Hàbitat Urbà, Rural i la Sostenibilitat de la Paeria, Félix Larrosa, ha posat en valor la importància de l’actuació, fruit d’una estudiada planificació hidràulica a llarg termini per a la ciutat de Lleida: “Aquesta actuació culmina el gran projecte, de més de deu anys de durada, que ha dotat a la ciutat de Lleida de les infraestructures necessàries per garantir el subministrament d’aigua, en qualitat i quantitat, per als propers 50 anys.”\nD’altra banda, la direcció de l’empresa ha expressat que “per a Aqualia és una prioritat garantir les condicions de subministrament als ciutadans de Lleida, i per això realitzarem la operativa de la connexió de nit, i amb tots els mitjans que siguin necessaris”.\nAquesta és la 3a fase de les obres d’abastament en alta de la Mancomunitat de Pinyana a Lleida i altres poblacions del Segrià. Durant la 1a fase es va construir la canonada que va des del pantà de Santa Anna fins a Lleida (32 quilòmetres de xarxa), inaugurada l’any 2006. I durant la 2a fase es va construir, entre altres, el dipòsit de Lleida, de 75.000 metres cúbics de capacitat, que assegura el subministrament i reserva d’aigua a la ciutat durant més de 2 dies i que es va inaugurar l’any 2012.\nDetingut per tenir cinc escopetes i un rifle a casa seva, sense la documentació preceptiva\nRecta final de la renovació de la xarxa de clavegueram de Passeig de Ronda


La tercera edició de l’Escola de Participació aposta per enfortir el teixit associatiu de Castelló | Actualitat Valenciana\n8:21 am - sábado, 29 febrero 2020\nLa tercera edició de l’Escola de Participació aposta per enfortir el teixit associatiu de Castelló\nMesquita: "Aquestes entitats són el motor de la ciutat i volem capacitar-les amb els sis primers cursos gratuïts perquè continuen treballant per tots els veïns i les veïnes".\nEl departament de Participació Ciutadana ha llançat la que serà la tercera edició de l’Escola de Participació, una eina que servirà per a “enfortir el teixit associatiu de Castelló”, segons el regidor de l’àrea, Francesc Mezquita. L’edil ha assegurat que les associacions són “el motor de la ciutat” i que aquesta formació capacitarà als seus integrants per a continuar “treballant per tots els veïns i les veïnes, una labor que exerceixen amb molt d’esforç i de manera totalment altruista”.\nA fi de col·laborar amb les entitats en el compliment dels seus objectius, Participació Ciutadana obri la inscripció per a les sis primeres formacions del curs. La programació començarà el pròxim 21 de setembre i la primera formació portarà per títol Obligacions fiscals i comptables per a associacions. Durant el mes d’octubre es desenvoluparen les sessions de Millora de la transparència de la teua entitat (dissabte 5), Obligacions documentals i procedimentals (dissabte 19) i Obtenció de Certificats Digitals (dissabte 26).\nD’altra banda, Participació ha programat dues sessions per al mes següent, entre les quals repetirà la formació sobre obligacions fiscals i comptables (9 de novembre). També impartirà la formació Millora la comunicació de la teua entitat (23 de novembre).\nMesquita ha animat als membres de les associacions a participar en aquesta edició de l’escola que facilita el consistori i a aprofitar l’oportunitat per a “millorar el seu funcionament, entrar en contacte amb altres entitats d’interessos similars o complementaris i informar-se sobre projectes o convocatòries d’ajudes que els permeten ampliar la seua activitat”.\nAquesta programació tindrà, a més, tres assessories complementàries i gratuïtes en finalitzar cada trimestre per a les entitats que necessiten resoldre assumptes més concrets, com ara incidències amb documents o tràmits, resolució de dubtes sobre règim intern o modificació d’estatus, fiscalitat, activitats econòmiques i procediments per a l’adaptació a la Llei 2002. La primera se celebrarà el 28 de novembre i les associacions interessades a assistir-hi ja poden sol·licitar plaça.