'Homarus Gammarus' no és un insult: 2022\nDURADA: 73 minuts (Crèdits: 1 minut).\n- Els gags, com el de fer punteria a les monedes, quan el Lucky Luke llença un bitllet a l'aire per disparar-lo i cauen monedes foradades.\n- En estar inspirada en històries independents del còmic, algun punt de l'argument no acaba de lligar prou amb la resta; per exemple, les eleccions dels Dalton.\n1. El títol alternatiu és "Lucky Luke".\n2. Representa la primera producció animada que adapta el personatge creat per l'il·lustrador Maurice De Bevere, que aparegué per primer cop en 1946.\n3. El còmic de la pel·lícula a càrrec del Pascal Dabère va publicar-se en 1982.\nCOMENTARI: Encara que m'ho miri amb certa perspectiva temporal, em costa bastant trobar-li mèrits al film, més enllà de la poca-solta d'alguns esquetxos, més o menys, enginyosos. Artísticament, frega l'aprovat; els escenaris i els fons em semblen maldestres i els ninots... es veuen molt pitjor que en paper. Crec que, de petit, l'única cosa que em feia gràcia d'aquesta franquícia era la cançó de comiat, la versió amb lletra del Jack Fishman de "I'm a poor lonesome cowboy", aquí, cantada pel Pat Woods. En fi, es nota que no sóc admirador entusiasta del pistoler, oi?\nPAÍS: BÈLGICA, FRANÇA.\nPublicat per Momotari a 15:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 1971, Aborigen, Adaptació, Amèrica, animació, Antiguitat, Conquesta, dibuixos animats, Duel, Enfrontament, germans, Malfactor\nSÈRIE: "Paraíso - Temporada 1a" (Des del 4 de juny fins el 2 de juliol de 2021)\nDURADA: 373 minuts (Crèdits: 25 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 49 (sobre 100).\n- Les localitzacions i l'ambientació en els anys 90s.\n- La cadència del relat i la redundància de situacions.\n1. El rodatge es va portar a terme entre gener i agost del 2020 (amb una interrupció per COVID-19 entre el 12 de març i el 7 de juliol) a Benidorm, Altea, Xàbia, Santa Pola, Calp, L'Alfàs del Pi, El Poble Nou de Benitatxell, el Parc Natural de l'Albufera, el Parc Natural de la Serra Gelada, Requena, Xilxes, El Perelló, Alcoi, l'Embassament de Contreras, La Vila Joiosa i Oliva.\n2. Va anunciar-se una segona temporada dirigida, també, pel Fernando González Molina.\n3. Els títols dels capítols són "El incendio", "La cabina", "La Mortaja", "La feria", "Presa", "Tres chicas cada tres años" i "El balneario".\nCOMENTARI: Si fas una còpia però la fas àgil i divertida, doncs, d'acord; però si, a sobre de mancar-li l'originalitat, la proposta et queda més lenta que el cavall del dolent i més carrinclona que un tatuatge dedicat a la mare, aleshores, el producte esdevé immenjable. Fins i tot, li veig un tant de mal gust en l'enfocament; irremeiablement, recorda el Crim d'Alcàsser ocorregut el 13 de novembre de 1992. Entenc que es tracta d'un homenatge; mes, desafortunat. Pel que fa a la història, no sembla gaire consistent, tampoc; la impressió és de batibull, ben bé com de còctel capriciós i poca-solta. A més, la barba del Mario Merino, encarnat per l'Iñaki Ardanaz, resulta patètica. En fi, que me l'hauria d'haver estalviada.\nEN UN MOT: Pastitx.\nPublicat per Momotari a 10:51 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adolescència, Amistat, Criminal, Dol, Enfrontament, Episodis, Esperit, germans, Homicidi, Homosexual, Investigació, Mort, Paranormal, Policia, Segrest, València\nDURADA: 122 minuts (Crèdits: 6 minuts).\n- Els indicis d'egoisme i vanitat de la Leda que es van descobrint al llarg de la pel·lícula.\n- El final sense desenllaç ben definit, ni represàlia ni conseqüències ni sortida airosa; cal assumir que la ferida de l'atac a l'estómac és insignificant?\n1. Està basada en la novel·la "La figlia oscura", de l'escriptora que fa servir el pseudònim Elena Ferrante, publicada en 2006.\n2. Després que apareguin els noms de l'elenc, s'interrompen els títols de crèdit amb un petit fragment on es veu la protagonista, la Leda Caruso, interpretada per l'Olivia Colman, a la platja parlant per telèfon.\n3. La directora i guionista, la Maggie Gyllenhaal, va adquirir els drets per adaptar la novel·la en octubre del 2018 sota la condició que fos dirigida per una dona.\n4. El rodatge va començar a l'illa grega d'Spetses en setembre del 2020.\nCOMENTARI: He de reconèixer que l'expressió de la Colman m'ha ben enganyat, doncs, en veure-la, m'he pensat que la història aniria de víctimes i resulta que la cosa tracta, més aviat, d'inhibició i d'audàcia, en aquest cas, femenina. El binomi de l'anglesa amb la Jessie Buckley, que encarna la versió jove de la professora, em sembla deliciós. I l'al·legat en contra del sacrifici, convincent. Se m'ha fet una mica massa llarga, però.\nEN UN MOT: Capciosa.\nPAÍS: EUA, GRÈCIA.\nPublicat per Momotari a 10:23 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adaptació, Adulteri, Agressió, Conflicte, Dona, Infantesa, Joventut, Maternitat, Relacions, Separació, Vacances\nDURADA: 106 minuts (Crèdits: 7 minuts).\n- La figura amable de l'oncle, el Charlie Maguire, interpretat pel Ben Affleck.\n- L'obsessió del protagonista, encarnat pel Tye Sheridan, amb la Sidney, el paper a càrrec de la Briana Middleton.\n1. Durant els primers 4 minuts i mig de títols de crèdit, apareix una seqüència del protagonista de nen amb l'oncle i els amics passant l'estona a la platja.\n2. Basada en les memòries del John Joseph Moehringer, publicades amb el mateix títol el 2005.\n3. El gruix del rodatge es va portar a terme entre el 22 de febrer i el 14 d'abril del 2021 en l'estat nord-americà de Massachusetts.\nCOMENTARI: Em queda la sensació que li manca quelcom, que fa curt. És a dir, reconec que els personatges del nen, de la mare, de l'avi, en mans del Daniel Ranieri, la Lily Rabe i el Christopher Lloyd, respectivament, es presenten adorables i tot plegat resulta força reconfortador, tal com es desenvolupa. Però, per un costat, més enllà d'una banda sonora fantàstica, no rebem gaire context temporal. I, per l'altre, tampoc consideraria la història del noi massa excepcional. Trobo que la pel·lícula acaba just quan hauria de començar la teca grossa, lluny del bar de l'oncle. Bé, de fet, el Moehringer, guanyaria el Pulitzer Prize for Feature Writing en el 2000 per un article en Los Angeles Times, a l'altra costa dels EUA. En fi, sigui com sigui, m'ha fet passar una bona estona.\nEN UN MOT: Escassa.\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adaptació, Adolescència, Amor, Biografia, Créixer, Educació, Família, Infantesa, Institut, Laboral, Maternitat, Periodisme, Relacions, Separació, Superació\nLLARGMETRATGE: "Resident Evil: Welcome to Raccoon City" (2021)\nDURADA: 108 minuts (Crèdits: 9 minuts).\n- La transformació del William Birkin, el paper a càrrec del Neal McDonough.\n- El Chris Redfield, interpretat pel Robbie Amell, sobrevivint un atac massiu de zombis amb una pistoleta, sense ni una esgarrapada; l'entrada de la Claire Redfield, la Kaya Scodelario, a la ciutat condemnada sense haver de passar cap control ni res.\n1. Després d'1 minut, s'interrompen els títols de crèdit per mostrar un clip on l'Albert Wesker ressuscita i parla amb l'Ada Wong, els personatges encarnats pel Tom Hopper i la Lily Gao, respectivament.\n2. Representa la setena pel·lícula amb actors de carn i ossos de la franquícia, està enfocada com un rellançament de la mateixa, i inspirada en les històries dels jocs "Resident Evil" i "Resident Evil 2", publicats per Capcom en el 2002 i el 2019, respectivament.\n3. El gruix del rodatge va començar a Greater Sudbury, en la província canadenca d'Ontario, el 17 d'octubre del 2020 i va finalitzar el 24 de desembre d'aquell mateix any; més tard, en maig del 2021, van caldre noves filmacions que van ser realitzades a Toronto.\nCOMENTARI: És culpa meva, no sé què m'esperava. Bé, sí que en sóc ben conscient: uns quants ensurts i una massacre tant de monstres com d'humans. Però creia que trobaria una mica més de substància i quelcom més espectacular. El problema rau en que no professo cap estima especial pel títol, ni en format de joc ni en el de film. De manera que allò que he vist m'ha deixat completament indiferent. Calia retrocedir al 1998? Ostres, tu, quina poca creativitat!\nEN UN MOT: Repetició.\nPAÍS: USA, CANADÀ, ALEMANYA, GB.\nPublicat per Momotari a 15:30 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adaptació, Enfrontament, Experiment, germans, Massacre, Monstre, Mort, Orfandat, Policia, Supervivència, Zombi\nSÈRIE: "After Life - Temporada 1a" (8 de març del 2019)\nDURADA: 163 minuts (Crèdits: 6 minuts).\n- Les basques que li vénen al Tony Johnson quan el Lenny, encarnat pel Tony Way, es menja el púding fet amb llet materna humana.\n- Les brometes estúpides enregistrades en vídeo del Tony Johnson a la seva dona, la Lisa, interpretats pel Ricky Gervais i la Kerry Godliman, respectivament.\n1. El 24 d'abril del 2020 i el 14 de gener del 2022, van estrenar-se una segona i tercera temporades, respectivament, també, de 6 capítols cadascuna.\n2. El rodatge es va portar a terme l'estiu del 2018 a Hampstead, Hemel Hempstead, Beaconsfield i Camber Sands en l'East Sussex.\n3. El productor, en Charlie Hanson, fou apartat del projecte durant la filmació de la 3a temporada arran d'ésser acusat d'assetjament sexual i agressió.\nCOMENTARI: M'esperava, potser, més comèdia i menys clixés d'autoajuda barrejats amb carrinclonada barata. Una de les pegues que observo rau en el personatge del Gervais, que es fa patètic d'inici. L'altra, que la resta de participants de la història es presenten com babaus bonifacis, la prostituta, la Roisin Conaty, el camell, el Tim Plester, el carter, el Joe Wilkinson, la dona del cementiri, la Penelope Wilton, i, fins i tot, la Kath, el paper a càrrec de la Diane Morgan, que pintava replicadora adversària a l'altura del protagonista i queda en no-res. Sí que trobo algun moment decent, com el suïcidi per sobredosi, encara que després s'espatlla quan el Tony Johnson nega la seva implicació. Però, en general, em deixa bastant indiferent, me la podria haver estalviat.\nEN UN MOT: Egocèntrica.\nEtiquetes de comentaris: 2019, Càncer, Demència, Depressió, Dol, Episodis, Gran Bretanya, Laboral, Mort, Narcòtic, Periodisme, Suïcidi\nDURADA: 106 minuts (Crèdits: 4 minuts).\n- La vida minimalista que duu el Charlie Waldo, interpretat pel Charlie Hunnam, a la muntanya, restringint les seves possessions a 100 objectes.\n- Els exabruptes i les irrupcions agressives del protagonista, per exemple, a la comissaria o a la festa del Darius Jamshidi, el paper a càrrec del David Pasquesi.\n1. El títol de treball fou "Waldo".\n2. El gruix del rodatge es va portar a terme l'estiu del 2019 en els estats nord-americans de Georgia i Califòrnia.\n3. Basada en la novel·la homònima del Howard Michael Gould, guionista del film, publicada el 2018; la qual compta amb una seqüela titulada "Below the Line", apareguda el 2019.\nCOMENTARI: Des del punt de vista del gènere, la crònica negra, l'argument el puc considerar bastant correcte, tot i que no m'ha acabat d'atrapar gaire. Trobo que la investigació té massa poc pes; la història es perd amb la figura de la femme fatale encarnada per la Lucy Fry, la Jayne White, i un llapis de memòria irrellevant. De manera que l'explicació final sembla sortida del no-res. També he de confessar que m'estava avorrint i, segurament, he perdut una mica el fil. La manca de carisma del Hunnam no ha ajudat. Per mi, no cal que facin segona part.\nEN UN MOT: Arreglada.\nPublicat per Momotari a 6:25 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adaptació, Adulteri, Agressió, Alcoholisme, Detectiu, Fama, Hollywood, Homicidi, Investigació, Los Angeles, Mort, Seducció, Televisió, Trauma\nDURADA: 101 minuts (Crèdits: 3 minuts).\n- L'aparició del Jonathan Katz, encara que sigui per nostàlgia, únicament; "Dr. Katz, Professional Therapist", la sèrie que creà el 1995, juntament amb el Tom Snyder, era una de les meves preferides.\n- La cinematografia, la cadència dels diàlegs, la poca-solta de l'argument, la manca de gràcia dels personatges que encarna l'Steve Sweeney.\n1. El rodatge es va portar a terme durant l'estiu del 2017 a l'àrea de Boston, en l'estat nord-americà de Massachusetts, d'on és la directora, la Lisa Aimola.\n2. Comptà amb un pressupost aproximat de 300 mil dòlars.\nCOMENTARI: M'atreia la premissa de l'humorista local al que se li presenta la possibilitat de fer el gran salt a l'escena nacional; més, tractant-se d'un paio veterà a qui li queden poques bales. El món dels monologuistes m'interessa. I, m'esperava un guió enfocat, sobretot, al material còmic, ple de línies divertides i acudits. Però, malauradament, el text no ha estat gaire ric en aquest aspecte. Sí que el film ens regala alguns gags i unes quantes rèpliques enginyoses. El problema rau en que tot plegat no queda gens ben ajustat, fa certa flaire a amateur. Almenys, les dones són bufones, la Sherryn Smith, la Christina Kostoulakos, la Jordan Tofalo. Això ha sonat fatal, oi?\nEN UN MOT: Maldestre.\nPublicat per Momotari a 15:22 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2018, Agressió, Comèdia, Competència, Conflicte, Enfrontament, Espectacle, Èxit, Fantasia, Fracàs, Monòleg, USA\nDURADA: 93 minuts (Crèdits: 3 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 48 (sobre 100).\n- Els fragments de monòleg real de l'Iliza Shlesinger.\n- La discussió de cap el final entre l'Andrea Singer i la Margot, interpretades per l'Iliza Shlesinger i la Margaret Cho, respectivament.\n1. Està basada en una experiència real de la protagonista que, en 2015, la humorista va convertir en una peça còmica anomenada "Lying Brian", la qual s'emetria en el programa "This Is Not Happening" de Comedy Central.\n2. El gruix del rodatge es va portar a terme entre novembre i desembre del 2019 a l'estat nord-americà de Califòrnia.\nCOMENTARI: Quelcom grinyola entre la imatge d'espavilada que projecta la noia i la rifada que es marca el paio que se la lliga. No sé, passada mitja hora de pel·lícula m'ha deixat d'interessar l'anècdota. Sobretot, perquè ja l'havia escoltada fa uns quants anys en un clip del youtube https://youtu.be/IGCQV48dSf4, quan em dedicava a explorar la plataforma a la recerca de bons monologuistes. Si més no, ella, la Shlesinger, té carisma; o, potser, em cega la luxúria. El cas és que no em fa gaire gràcia. La Beth Dover, que encarna la Leslie, també em sedueix bastant. En fi, que, malgrat la rivalitat amb la Serrena Halstead, el paper de la Rebecca Rittenhouse, i l'esforç desesperat del judici la funció se m'ha fet avorrida i feixuga.\nEN UN MOT: Diluïda.\nPublicat per Momotari a 3:51 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adaptació, Amistat, Califòrnia, Comèdia, Espectacle, Gelosia, Judici, Mentida, Parella, Trobada, USA\nSÈRIE/DOCUMENTAL: "Cocaine Cowboys: The Kings of Miami - Temporada 1a" (4 d'agost del 2021)\nDURADA: 268 minuts (Crèdits: 12 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 84 (sobre 100).\n- Les declaracions en primera persona dels protagonistes.\n- Malgrat tot, trobo que es presenta una imatge massa amable dels criminals i dels seus còmplices; fins al punt que em sembla ofensiu que, en una entrevista externa a l'obra, el director no tingui cap problema en lluir una samarreta de l'escuderia Seahawk, sota la que competien els traficants.\n1. Està composta per 6 capítols, titulats "Willy & Sal", "75 Tons", "Mountain of Evidence", "Only in Miami", "Femme Fatale" i "Adios, Muchachos".\n2. El mateix director, en Billy Corben, ja va presentar en el 2006, "Cocaine Cowboys", i, en el 2008, "Cocaine Cowboys II: Hustlin' With the Godmother", aquest darrer co-dirigit amb la Lisa M. Perry.\n3. El projecte es va gestar al llarg de 12 anys.\nCOMENTARI: S'ajunta el vessant nostàlgic, sobretot, d'aquells 80s i 90s, la crònica negra morbosa, el component dels judicis, sempre, amb un caire clar d'espectacle intrínsec, i una producció prou reeixida que inclou, fins i tot, unes il·lustracions mig animades bastant curioses. A més, jo no coneixia el cas en absolut, cosa molt convenient, doncs, he rebut la història i els seus girs amb tota l'expectativa i sorpresa possibles. Cert que, en uns quants moments, m'ha costat seguir algun dels fils o algun dels personatges. Però això tampoc ha penalitzat l'entreteniment global. Una cosa que no acabo d'entedre és el fet que només 3 membres d'un jurat poguessin condicionar tota la resta. En fi, tant se val.\nEN UN MOT: Novel·lesca.\nPublicat per Momotari a 15:49 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Confessió, Corrupció, Criminal, Documental, Episodis, Família, Fugitiu, Homicidi, Internament, Investigació, Judici, Malfactor, Mort, Narcòtic, Negoci, Presidi, Relacions, traïció, USA\nDURADA: 110 minuts (Crèdits: 8 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 95 (sobre 100).\n- La sumptuositat de l'espectacle.\n- El desenllaç del Jimmy Crystal, a qui posa veu el Bobby Cannavale.\n1. És la seqüela de la pel·lícula del 2016, "Sing", del mateix director i guionista, el Garth Jennings, que encarna, també, la Miss Crawly.\n2. A partir d'un pressupost de 85 milions de dòlars, va recaptar més de 150 milions.\n3. El títol "Sing 2: Come Sing Again!" s'utilitza alternativament per anomenar-la.\n4. El projecte va desenvolupar-se al llarg de 4 anys, fonamentalment, a l'estudi Illumination Mac Guff de París, a França.\nCOMENTARI: Hi he entrat bastant escèptic, tractant-se d'una segona part, però l'exercici d'elevació del context que ens proposa la història, de seguida, m'ha semblat prou interessant per lliurar-me a la funció i gaudir-la sense més. El plantejament, per descomptat, no innova en cap dels fils que estira; per mi, l'assumpte més carrincló és el de la recuperació emocional de la vella glòria Clay Calloway, el paper a càrrec del Bono. Nogensmenys, l'assoliment i l'èxit final de la colla deixa una sensació força reconfortant. Bona animació, bon entreteniment, simpàtica.\nEN UN MOT: Escalada.\nPublicat per Momotari a 6:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, 3D, animació, Animals, Conflicte, Criminal, Dol, Espectacle, Èxit, Música, Seqüela, Superació\nDURADA: 138 minuts (Crèdits: 11 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 92 (sobre 100).\n- La caricatura del milionari Peter Isherwell, el paper del Mark Rylance.\n- El pes atorgat, durant el desenllaç, al Yule, interpretat pel Timothée Chalamet, la parella circumstancial de la Kate Dibiasky, el personatge a càrrec de la Jennifer Lawrence.\n1. Després d'1 minut de títols de crèdit, apareix un fragment de 2 minuts, iniciat pel rètol "22,740 years later", en el que es mostra l'arribada de l'expedició BASH a un nou planeta ple de bronterocs; cap el final, surt la dedicatòria "In memory of Hal Willner 1956-2020" i un tros en el que el Jason Orlean, encarnat pel Jonah Hill, sorgeix de la runa tanca el film.\n2. El rodatge es va portar a terme entre novembre del 2020 i febrer del 2021 a localitzacions de l'estat nord-americà de Massachusetts com Boston, Brockton, Framingham i Westborough.\n3. La premissa de la pel·lícula va néixer de les converses entre el David Sirota i l'Adam McKay, que fa de guionista, productor i director, alhora, sobre la poca cobertura mediàtica que rep l'assumpte del canvi climàtic.\nCOMENTARI: La Jennifer Lawrence sempre és un bon al·licient per enganxar-se a la pantalla al llarg de més de 2 hores, malgrat que en la presentació la facin recitar la lletra estúpida d'una cançó. Tampoc m'han il·lusionat gens els minuts de protagonisme per la diva Riley Bina, encarnada per l'Ariana Grande; quin fàstic! Al capdavall, però, el que ens ensenya el film ressona tant que no pot provocar altra cosa que no sigui tristor. Què farem? Mala cara, quan morirem. El missatge, doncs: gaudim mentre puguem, tu!\nEN UN MOT: Sàtira.\nPublicat per Momotari a 5:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adulteri, Catàstrofe, Ciència, Ciència-Ficció, Conflicte, Cosmos, Fama, Fracàs, Mentida, Mort, Periodisme, Política, Sàtira, Societat, Tecnologia, Xarxa social\nDURADA: 98 minuts (Crèdits: 8 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 64 (sobre 100).\n- L'octo-suit, el vestit de pops per la invisibilitat.\n- El teatre de titelles al iot per distreure els dos taurons babaus.\n1. Abans d'aquesta producció, en Greig Cameron, co-director i guionista, només tenia experiència en animació 2D, de manera que fou el Kane Croudace, l'altre co-director, qui resolia els problemes tècnics associats al 3D que apareixien; van trigar 3 anys en ellestir el projecte.\n2. La premisa del film s'inspira en la Seal Island propera a Cape Town, en Àfrica del Sud.\n3. Durant els primers 2 minuts dels títols de crèdit, apareixen les lletres acompanyades d'animacions que es converteixen en il·lustracions; després, al llarg de 2 minuts més, s'escolta en Dave, a qui posa veu el Matthew Mercer, a través de la ràdio del iot estavellat a les roques alhora que avancen els crèdits.\n4. Cap el final, trobem la dedicatòria "Remembering our friends James Bihl Paul Ian Johnson".\nCOMENTARI: Artísticament, no es pot considerar gaire sofisticada; ans el contrari, l'animació la trobo una mica justeta. L'argument tampoc sorprèn gens ni mica; sembla, confirmat pel mateix Greig Cameron, que es tracta d'una mena d'homenatge/paròdia als films d'acció dels 80s. Per exemple, el Dolph Lundgren, exponent d'home dur d'aquella època, interpreta el personatge del Dolph. Aquest aspecte el trobo bastant carrincló. No obstant això, la poca-solta i els detalls, més o menys, còmics salven l'obra, que passa correcta sense provocar massa emoció, ni en positiu ni en negatiu.\nEN UN MOT: Passatemps.\nPAÍS: ÀFRICA DEL SUD, EUA.\nPublicat per Momotari a 4:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, 3D, Amistat, animació, Animals, Autodefensa, Comèdia, Enfrontament, Missió, Mort, Poca-solta, Taurons\nSÈRIE: "Fremvandrerne - Temporada 1a" (Des del 21 d'agost fins el 25 de setembre del 2019)\nDURADA: 289 minuts (Crèdits: 15 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 89 (sobre 100).\n- La representació d'una normalització social del fenomen d'immigració intertemporal.\n- Minso avanç pel que fa a l'argument principal, l'anomalia temporal.\n1. El títol internacional és "Beforeigners".\n2. La Krista Kosonen, que interpreta el paper de l'Alfhildr Enginnsdóttir, és finlandesa i no coneixia l'idioma del guió; de manera que va haver d'aprendre noruec i nòrdic antic.\n3. Compta amb una segona temporada, també, de 6 episodis, que va emetre's entre el 5 de desembre del 2021 i el 2 de gener del 2022.\n4. És la primera producció en noruec de la HBO Europe.\n5. En els títols de crèdit del capítol 4t, apareix la dedicatòria "Til minne om Bjorn Moan".\nCOMENTARI: Si bé no resulta un concepte nou, un moviment migratori massiu entre èpoques (recordo l'episodi "Goobacks" de "South Park", el 7è de la 8a temporada, emès el 28 d'abril del 2004), la posada en escena i la caracterització dels personatges d'acord a una perspectiva actual i, paral·lelament al vessant metafòric, satíric i al·legòric, em semblen especialment acurades i versemblants. Cert que això, l'intent de fer un retrat ric del que significaria una situació com la que es relata, juga en contra del que considero seria el fil principal, el desplaçament irregular d'individus sobre l'eix temporal. En aquest aspecte, es nota que es planteja un desenvolupament a llarg termini, cosa que m'emprenya. Potser, jo hauria sacrificat assumptes com el càncer (incurable, encara), els narcòtics específics, les relacions heterogènies, el tràfic de blanques... No obstant, confesso que m'he quedat amb ganes d'esbrinar el desenllaç.\nEtiquetes de comentaris: 2019, Al·lucinació, Amistat, Assetjament, Càncer, Complot, Conflicte, Criminal, Episodis, Fantasia, Homicidi, Investigació, Narcòtic, Noruega, Policia, Societat, Temps\nPublicat per Momotari a 2:00 Cap comentari:\nDURADA: 89 minuts (Crèdits: 3 minuts).\n- El testimoni personal juntament amb el rerefons històric i polític.\n- El vessant artístic; diu que es van compondre 30 mil dibuixos que es van escanejar i, aleshores, acolorir amb Photoshop.\n1. El títol en letó és "Akmeņi manās kabatās"; originalment, no obstant, va desenvolupar-se en anglès i, després, es va traduir.\n2. La creadora, la Signe Baumane, va escriure el guió en 2010, basant-se en la realitat de la seva família.\n3. Entre d'altres fonts de finançament, va beneficiar-se d'una campanya a la plataforma IndieGogo i una altra a Kickstarter.\n4. Durant els títols de crèdit, els quals van acompanyats d'algunes animacions, apareixen les dedicatòries "In Memory of Hilda S. Warner Susan Mullin" i "Dedicated to my family".\nCOMENTARI: No sé què m'ha semblat més dolent, si un estil visual limitat que no lluu gens ni mica o la narració monòtona amb accent horrible de la mateixa Signe Baumane. Que sí, que, segurament, la primera persona fa més genuí i versemblant el relat, però és que tot plegat costa d'empassar; l'he trobat feixuga. Imagino que el caire terapèutic de l'obra pot ajudar gent amb problemes psicològics similars. Només per això ja es mereix l'aprovat. En fi, endavant!\nPAÍS: LETÒNIA, EUA.\nPublicat per Momotari a 1:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2014, animació, Biografia, Depressió, dibuixos animats, Dona, Educació, Empresa, Família, Letònia, Maternitat, Matrimoni, Narcòtic, Psique, Suïcidi, Superació, Unió Soviètica\n- La figura materna de la Viv, el paper a càrrec de la Gaby Hoffmann, manegant la crisi.\n- Les rebequeries del Jesse, encarnat pel Woody Norman.\n1. Durant els títols de crèdit, s'escolten declaracions de nens entrevistats.\n2. Apareix la dedicatòria, "In memory of Devante 'D-Man' Bryant with speed and teleporting".\n3. El gruix del rodatge es va portar a terme, fonamentalment, a New Orleans, New York, Los Angeles i Detroit, entre novembre del 2019 i gener del 2020.\n4. La Molly Webster, que interpreta una periodista de ràdio, la Roxanne, és professional del mitjà, en realitat, i corresponsal de la WNYC's Radiolab.\nCOMENTARI: Aquesta permissió dels adults cap al marrec m'ha exasperat; es nota, potser, que no sóc pare i no puc entendre els estira-i-arronses associats a les interaccions amb infants. Però és que, per tenir 9 anys, el trobo una mica massa consentit. L'assumpte de les entrevistes als nens no em sembla res d'original, encara que hi hagi diferents ciutats i entorns socials involucrats. Sí que m'ha emocionat, no obstant, la situació crítica que ha d'afrontar la Viv davant la malaltia mental del pare de la seva criatura, així com el rerefons emocional entre els dos germans. Un pèl carrinclona, segurament; se m'ha fet pesada.\nEN UN MOT: Pediàtrica.\nPublicat per Momotari a 0:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Conflicte, Educació, Família, germans, Infantesa, Laboral, Maternitat, Psique, Relacions, Teràpia, USA\nTEATRE: "No et vesteixis per sopar de Marc Camoletti - Ricard Reguant - Carles Canut/Àngels Aymar/Joan Pera/Amparo Moreno/Victòria Llena" (1994)\nDURADA: 121 minuts (Crèdits: menys d'1 minut).\n- El carisma dels actors, sobretot, del Joan Pera, que interpreta el Robert, i de l'Àngels Aymar, que fa de la Josefina.\n- Referències específiques a l'advocada Cristina Almeida, la filantropa Tita von Thyssen, l'entrenador de futbol Benito Floro Sanz, l'actor Arnold Schwarzenegger, el film del 1992, "Basic Instinct", dirigit pel Paul Verhoeven, el del 1988, "Dangerous Liaisons", a càrrec de l'Stephen Frears, o la sèrie "The Munsters", emesa entre el 1964 i el 1966 per la CBS.\n1. És l'adaptació al català per part del Ricard Reguant de l'obra del 1985, "Pyjama pour six", escrita pel Marc Camoletti.\n2. L'estrena de la funció al Teatre Condal de Barcelona fou el 10 d'abril de 1993.\nCOMENTARI: La situació proposada resulta bastant divertida, tot i que he de reconèixer que m'ha costat una mica deixar-me captivar pel context burgès. Però trobo que no ha envellit gaire bé, diria, ha quedat un pèl obsoleta. Penso que una confusió com la que es planteja és improbable actualment. A més, la befa que es dirigeix cap el físic de la cuinera, aquí, encarnada per l'Amparo Moreno, no em provoca gaire simpatia. Per altra banda, confesso que tant l'Àngels Aymar com la Victòria Llena m'han encisat amb independència de llurs mèrits dramatúrgics. Sigui com sigui, el tros més fluix és aquell en el que surt el George, el marit de la cuinera, el rol que cau sobre el José Luis Sanjuán, parlant en anglès. Per què? No era necessari. En fi, merda de nostàlgia!\nEN UN MOT: Antiquada.\nPublicat per Momotari a 23:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 1994, Adaptació, Adulteri, Amistat, Amor, Comèdia, Confusió, Matrimoni, Mentida, Parella, Teatre, Trobada, Vodevil, Xantatge\nDURADA: 89 minuts (Crèdits: 4 minuts).\n- Les vistes del Yosemite National Park.\n- L'intent de sexe telefònic entre l'Audrey, interpretada per la D'Arcy Carden, i el Leif.\n1. Les pintures de la Honey, el personatge encarnat per la Susan Sarandon, són obres de l'artista Erin Payne, precisament, l'esposa del Jake Johnson, l'actor que s'encarrega del paper del Leif.\n2. Durant el primer minut dels títols de crèdit, apareixen diferents il·lustracions acompanyant les lletres.\n3. La gossa i la cabana pertanyen al Jake Johnson.\nCOMENTARI: Cal reconèixer l'esforç creatiu als guionistes, el Jake Johnson i el Trent O'Donnell, davant les restriccions imposades arran de la pandèmia de la COVID-19 sota les que va desenvolupar-se el projecte. No obstant això, la pel·lícula desprèn flaire d'austeritat i limitació que un argument convenient però ordinari no acaba d'amagar. Tal com es presenta la relació entre mare i fill, desapareix qualsevol bri d'emotivitat. La gimcana em sembla una idea bastant poca-solta; potser, sí, digna d'una hippy estúpida. I l'única cosa que dóna joc aquí, trobo, és el conflicte amb el veí Carl, a càrrec del Jonathan Kimble Simmons. Ah! De comèdia... Buf! No gaire. Si més no, és curta.\nEN UN MOT: Frugal.\nPublicat per Momotari a 22:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Càncer, Conflicte, Dol, Família, Herència, Missió, Mort, Narcòtic, Natura, Relacions, Robatori, Segrest, USA\nDURADA: 111 minuts (Crèdits: < d'1 minut, al final; 5 minuts, al principi).\n- La persecució del final a les platges de Moclips, en l'estat nord-americà de Washington.\n- En John Wayne, que interpreta el paper protagonista del tinent Lon McHugh, es veu massa vell; comptava 66 anys en el moment de la filmació.\n1. Va rodar-se entre juny i agost del 1973 a localitzacions de l'estat de Washington, com Seattle, Aberdeen o la Quinault Indian Reservation.\n2. En el segon assaig de la volta de campana per la persecució en la platja, l'especialista Hal Needham va patir un accident força greu per raons tècniques; qui va executar la peripècia en la presa definitiva fou el Gary McLarty.\n3. Previ al rodatge i als diferents canvis del guió, l'Alexander Edwards va escriure'n una novel·lització que la Warner Books va publicar aquell mateix any.\n4. El iot en el que viu el personatge principal, el McQ, pertanyia al mateix John Wayne.\nCOMENTARI: Em feia il·lusió mirar-me una pel·lícula d'aquest estil i d'aquesta època, els 70s, i no m'ha decebut; més que res perquè les expectatives, donades les circumstàncies (l'elenc, bàsicament), les tenia bastant ben ajustades. Vaja, que m'havia vist el tràiler! De fet, amb la banda sonora i el parell de persecucions ja hauria complert; però l'argument, a més, sembla prou raonable. O sigui que correcta, m'ha entretingut el que m'esperava.\nPublicat per Momotari a 21:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 1974, Amistat, Corrupció, Homicidi, Investigació, Mort, Narcòtic, Persecució, Policia, Renúncia, traïció, USA\nDURADA: 131 minuts (Crèdits: 6 minuts).\n- La discussió entre la Lucille Ball i el Desi Arnaz, interpretats per la Nicole Kidman i el Javier Bardem, respectivament, sobre les afinitats polítiques de l'avi Fred; al Bardem li cau la bava.\n- Les moltes llicències artístiques que es pren el guionista i director, l'Aaron Sorkin; que em semblen més inadequades tenint en compte el suggeriment de la presentació, amb les entrevistes, de l'estil documental.\n1. Abans dels títols de crèdit, apareixen els rètols "On March 3rd, 1960, Lucy filed for a divorce from Desi" i "It was the morning after their final performance together".\n2. El rodatge es va portar a terme entre març i maig del 2021 a Los Angeles i Long Beach, a l'estat nord-americà de Califòrnia.\n3. Altres títols alternatius amb els que es coneix són "Lucy and Desi" i "Hollywood 1953".\n4. L'acció es remunta a l'enregistrament de l'episodi 22è, titulat "Fred and Ethel Fight", dirigit pel Marc Daniels i estrenat el 30 de gener del 1952, de la sèrie "I Love Lucy", emesa entre octubre del 1951 i octubre del 1956 per la CBS.\nCOMENTARI: Abans d'haver llegit sobre els anacronismes i les discrepàncies amb la realitat en les que incorre el film, tot plegat ja em semblava bastant avorrit. No estic dient que la vida i miracles de l'actriu i el seu marit cubà siguin insípids; ans el contrari, segurament, les seves biografies resulten fascinadores. Sinó que el context en el que es centra la pel·lícula, amb la insistència en les vicissitud del rodatge, la converteix en una peça soporífera. Tampoc m'acaba d'encaixar en el paper la Nicole Kidman. M'hauria estimat més perdre el temps en un documental de debó.\nEN UN MOT: Inacurada.\nPublicat per Momotari a 20:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adulteri, Autoria, Biografia, Cinema, Conflicte, Dona, Dramatúrgia, Èxit, Laboral, Matrimoni, Política, Televisió, USA, Vellesa\nSÈRIE: "Imawa no Kuni no Arisu - Temporada 1a" (10 de desembre del 2020)\nDURADA: 376 minuts (Crèdits: 25 minuts).\n- Els escenaris deserts de Tòquio.\n- Els crits patètics del protagonista, el Ryouhei Arisu, interpretat pel Kento Yamazaki; la fatxenderia ridícula del Takeru Danma, el Takatora Samura i el Suguru Niragi, encarnats pel Nobuaki Kaneko, el Shuntarou Yanagi i el Dori Sakurada, respectivament; l'escena d'intent de violació de la Yuzuha Usagi, el paper de la Tao Tsuchiya.\n1. El títol internacional és "Alice in Borderland".\n2. Es basa en el manga homònim desenvolupat pel Haro Aso, des de novembre del 2010 fins març del 2016, el qual, també, fou adaptat a tres OVAs dirigides pel Hideki Tachibana, "Kurabu no San", "Supeedo no Go" i "Haato no Nana", estrenades entre octubre del 2014 i febrer del 2015.\n3. El rodatge es va portar a terme des d'agost fins desembre del 2019 a diferents localitzacions de Tòquio, Yokohama i Kobe.\n4. S'espera una segona temporada cap el final del 2022.\nCOMENTARI: Després de més de 6 hores, ni tant sols ens suggereix una explicació raonable de l'anomalia que ens presenta; pilota endavant. No et preocupis, Netflix, no em miraré la segona temporada! Imagino que en el material original quedarà tot ben explicat però és que no m'interessa la palla mental improvisada que pugui empescar-se l'autor. Els trencaclosques fan bastant de figa; els trobo tramposos i sense gaire enginy. I tot es fa molt lent i molt afectat i molt exagerat i molt irracional. Després, la mena de comuna d'estil sectari de festa constant no me l'empasso; un altre dels assumptes poc treballats de l'argument, una poca-soltada. I la facilitat de conspiració del Shuntarou Chishiya, el personatge a càrrec del Nijirou Murakami... llufa. Un altre farciment innecessari, l'enfrontament entre el tatuat de l'espasa i la transgènere karateka; a què ve això? En fi, que no m'ha agradat, que amb 30 anys menys, potser, m'hauria atrapat; ara, penso que és una porqueria.\nEN UN MOT: Criaturada.\nPublicat per Momotari a 19:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2020, Adaptació, Amistat, Enfrontament, Episodis, Fantasia, Japó, Joc, Joventut, Massacre, Mort, sang i fetge, Tòquio, traïció, Violació\nDURADA: 102 minuts (Crèdits: 11 minuts).\n- Detalls deliciosos de l'animació, com el moviment de les peces de vestir.\n- L'encastament indiscriminat de paraules castellanes, "mi vida", "casita", "corazón", "señorita perfecta", "te amo, cosa linda", "mira"...\n1. Durant els dos primers minuts i mig dels títols de crèdit, predominen unes senzilles il·lustracions animades i, cap el final, apareix un rètol que diu "Los realizadores quieren agradecer a la hermosa gente de Colombia, cuyas tierras, música, familias, historias, y corazones nos inspiraron desde el inicio, y seguirán inspirándonos cada día".\n2. El punt d'origen de l'argument s'inspira en el conflicte civil de la "Guerra de los Mil Días", esdevingut a Colòmbia entre el 17 d'octubre del 1899 i el 21 de novembre del 1902.\n3. La Disney va gastar-se 14 milions de dòlars en publicitat per presentar-la; d'un pressupost aproximat de 120 milions de dòlars, només, va recaptar 195 milions durant la seva exhibició en cinemes (30 dies), on va anar acompanyada pel curtmetratge dirigit per la Natalie Nourigat, "Far from the Tree".\n4. Inicialment, la història havia de transcórrer a Brasil; la localització va canviar arran de la influència dels consultors de cultura llatinoamericana, el Juan Rendon i la Natalie Osma.\nCOMENTARI: Tècnicament i artística em sembla extraordinària, i un altre musical ple de tonades enganxifoses del Lin-Manuel Miranda, que sembla que tingui la mà trencada en compondre aquest tipus de melodies de consum fàcil. La coreografia la trobo exquisida, igual que la dinàmica, el ritme i l'agilitat visual. L'argument, però, em grinyola bastant; en concret, tota la poca-soltada de barrejar la màgia amb l'emigració. Tant si els poders d'aquesta gent els hem de prendre com miracles com si cal considerar-los fenòmens paranormals, l'assumpte queda massa inconsistent. Vols dir que no es tracta d'una al·legoria sobre el naixement d'una senyora de la droga? El paper de la María Cecilia Botero, l'abuela Alma Madrigal. No em feu cas, sóc un malpensat... La resta s'adapta a allò més convencional; de fet, els personatges podrien ser superherois, esportistes o mags britànics, i la família, una banda, un equip o un clan, el relat no canviaria. Suma-hi el tema clàssic carrincló de l'unitat fa la força contra gelosies, etcètera! No entenc gaire perquè fan la iaia tant mesquina. En fi, a pesar de la confusió, m'ho he passat bé.\nEN UN MOT: Disfressada.\nPublicat per Momotari a 18:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, 3D, animació, Catàstrofe, Colòmbia, Conflicte, Créixer, Dona, Família, Fantasia, Fracàs, Gelosia, germans, Música, Relacions, Societat, Superació\n- L'equip de suïcidi, "Defence UK EXIT".\n- L'intent de la Lucy Punch, que interpreta la Bella, de fer una veu greu per masculinitzar el seu personatge.\n1. El títol de treball fou "Cha Cha Dance".\n2. Els fills de la directora i guionista, la Camille Griffin, interpreten els fills de la parella entre la Nell i el Simon, encarnats per la Keira Knightley i el Matthew Goode, respectivament; són el Roman, el Hardy i el Gilby Griffin Davis, en els seus papers de l'Art, el Hardy i el Thomas.\nCOMENTARI: La introducció ja m'ha fastiguejat bastant per la perspectiva d'haver d'empassar-me una altra reunió d'amistats cretines amb les seves merdes burgeses, encara que la pel·lícula pretengui ser una paròdia; no m'interessen. Aleshores, se'ns presenta molt subtilment aquesta mena de píndola oficial d'eutanàsia preventiva promoguda pel govern. Bé, no sé. L'assumpte em sembla molt poc treballat, tal com es mostra, massa trivialitzat i, més aviat, estúpid. Potser, hauria de reconèixer-li el mèrit de plantejar un dilema sobre qui hauria de tenir la potestat de decidir sobre el suïcidi induït en els menors. El cas és que l'embolcall no afavoreix el debat. Als 5 minuts, m'havia penedit de començar-la a veure.\nEN UN MOT: Poca-solta.\nPublicat per Momotari a 17:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Amistat, Catàstrofe, Celebració, Conflicte, Família, Lesbianisme, Mort, Narcòtic, Relacions, Suïcidi, Trobada\nDURADA: 153 minuts (Crèdits: 9 minuts).\n- El duel final entre Sir Jean de Carrouges i el Jacques Le Gris, interpretats pel Matt Damon i l'Adam Driver, respectivament.\n- Les tres versions no difereixen gaire, de manera que es fa tot molt repetitiu.\n1. Basada en el llibre del 2004, "The Last Duel: A True Story of Trial by Combat in Medieval France", escrit per l'Eric Jager.\n2. A partir d'un pressupost de 100 milions de dòlars, va recaptar 31 milions, aproximadament; tot i que, només, va exhibir-se en cinemes durant 45 dies.\n3. El rodatge va començar el 14 de febrer del 2020 al departament francès de La Dordonya i va portar-se a terme a llocs com el castell de Berzé-le-Châtel, a La Borgonya, abans de mudar-se a diferents localitzacions al voltant de Dublín i el County Wicklow, a Irlanda; després d'una interrupció obligada a partir d'abril per les restriccions imposades a causa de la pandèmia provocada per la COVID-19, va reprendre's a finals de setembre i finalitzar el 14 d'octubre d'aquell mateix any.\n4. Abans dels títols de crèdit, es mostren els rètols "Sir Jean de Carrouges fought and died in the Crusades a few years later", "Marguerite de Carrouges spent thirty years living in prosperity and happiness as the lady of the estate at Carrouges" i "She never remarried".\n5. Al final dels crèdits, apareix la nota "The making and authorized distribution of this film supported over 13,000 jobs and involved hundreds of thousands of work hours".\nCOMENTARI: Llegeixo que en Ridley Scott, el director, s'exclamà del fracàs comercial del film i culpà el jovent que viu enganxat al mòbil de ser incapaços d'apreciar res que no vingui de la pantalla del telèfon. A mi em sembla que el problema no rau allà sinó en un format inadequat que converteix una proposta que podria esdevenir interessant i, fins i tot, reivindicativa en una narració maldestre d'imitació. És a dir, l'ambientació i les escenes d'èpica les trobo prou reeixides. Però haver de veure la mateixa murga tres vegades desencoratja bastant. De fet, l'he hagut de veure en diferents sessions perquè se'm feia molt i molt pesada. Una hora menys de pel·lícula hauria ajudat força.\nEN UN MOT: Pegot.\nPAÍS: EUA, GB.\nPublicat per Momotari a 16:00 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2021, Adaptació, Amistat, Antiguitat, Burgesia, Cavalleria, Conflicte, Dona, Duel, Enfrontament, França, Judici, Matrimoni, traïció, Violació\nSÈRIE: "Ojing-eo Geim - Temporada 1a" (17 de setembre del 2021)\nDURADA: 478 minuts (Crèdits: 29 minuts).\nPUNTUACIÓ SUBJECTIVA: 37 (sobre 100).\n- La infiltració del policia Hwang Jun-ho, encarnat en el Wi Ha-joon, arran d'estar vigilant el Seong Gi-hun, el paper interpretat pel Lee Jung-jae; la idea del Jang Deok-su, el personatge a càrrec del Heo Sung-tae, de juntar una banda i atracar els organitzadors del joc.\n- En general, el tempo està molt mal portat; el setè episodi, "VIPS", per exemple, o el novè, "Unsu Joeun Nal", esdevenen una tortura, de lents que es fan.\n1. El títol internacional és "Squid Game"; originalment, Netflix havia suggerit "Round Six".\n2. En Hwang Dong-hyuk, creador, guionista i director de la sèrie, va concebre la sèrie durant el 2009 sota la influència d'obres manga com "Batoru Rowaiaru", escrita pel Koushun Takami i il·lustrada pel Masayuki Taguchi, "Liar Game", desenvolupada pel Shinobu Kaitani, o "Tobaku Mokushiroku Kaiji", del Nobuyuki Fukumoto, i inspirant-se en els seus propis problemes econòmics i el seu context d'infantesa; ningú la va comprar, aleshores.\n3. El gruix del rodatge es va portar a terme entre juny i octubre del 2020, a Daejeon i Ongjin.\n4. Aquesta primera temporada està composta per 9 episodis; s'esta considerant produir-ne una segona.\nCOMENTARI: Estic indignat. Em pregunto el perquè de l'anomenada d'aquesta porqueria i no trobo cap explicació. Només se m'acut que algú o algun ens pugui estar molt interessat en donar peixet als productes coreans; deu ser això (òbviament, Netflix). I ara ric recordant una estúpida controvèrsia sorgida en relació a si els menors havien o no de mirar-se aquesta sèrie. Estimats pares d'arreu, no tingueu por, dubto que cap infant (que són molt llestos!) vulgui aguantar voluntàriament una castanya com aquesta! Polèmica resolta. No m'allargaré, doncs no vull perdre més temps. Primer, evidentment, no ens planteja res de nou amb el concepte de "joc de supervivència extrem". De fet, ni tant sols les proves em semblen gaire enginyoses o espectaculars ni el context, imponent en cap sentit (uniformes, armes o instal·lacions). Després, ens encadena a un relat parsimoniós que avança molt a poc a poc i costa horrors d'empassar. L'assumpte de la votació per sortir del joc queda bastant fora de lloc, un obstacle innecessari, igual que la trama de tràfic d'òrgans. I, tercer, els jugadors foten fàstic, començant pel Seong Gi-hun, el paio que roba la seva mare però té consciència, continuant pel Jang Deok-su, que no passa de bandarra repel·lent, i acabant per l'absurditat de ficar un vell que no s'aguanta, l'Oh Il-nam, interpretat per l'O Yeong-su, en la competència. Decebut i empipat.\nEN UN MOT: Brossa.\nEtiquetes de comentaris: 2021, Agressió, Burgesia, Corea del Sud, Crisi, Enfrontament, Episodis, Família, Investigació, Joc, Juguesca, Malaltia, Migració, Mort, Supervivència, traïció, Vellesa\nDURADA: 95 minuts (Crèdits: 8 minuts).\n- La integració dels passos de ball en la coreografia dels combats.\n- Un desenllaç tant previsible; tot i que, almenys, el lliurament resulta àgil i veloç.\n1. Durant els títols de crèdit, surt la dedicatòria "In Memory of Craig Grasso"; els primers dos minuts dels crèdits són animats, aleshores, apareix un petit clip en el que es veuen xerrant l'Steve i la Winnie Coyle, a qui posen veu el Will Arnett i la Geraldine Viswanathan, respectivament, i, tot seguit, continuen els crèdits.\n2. Inspirada en la novel·la gràfica del 2013, "Monster on the Hill", de l'il·lustrador Rob Harrell; el títol de treball del film era, precisament, "Monster on the Hill".\n3. Originalment, s'havia d'estrenar l'estiu del 2020; per culpa de la pandèmia de la COVID-19, va patir diferents reprogramacions que, finalment, van privar-la d'una estrena en cinemes.\nCOMENTARI: Em sembla un producte comercial mandrós, d'animació i estètica correctes, això sí, però d'argument i temàtica vulgars. Un dels problemes és que ni la lliuta ni els monstres m'apassionen prou. L'altre, que la pel·lícula es rebaixa a si mateixa; la història gran, la principal, sembla la que s'explica a llarg dels 15 primers minuts de film. Després, el que ens queda és un parell de desgraciats, l'Steve i la Winnie, sense gràcies, de segones. Malauradament, no n'he tret gaire veient-la. Què hi farem? Mala cara quan morirem.\nEN UN MOT: Seqüela.\nPAÍS: EUA, CANADA, AUSTRÀLIA.\nEtiquetes de comentaris: 2021, 3D, Adaptació, Amistat, animació, Ball, Dol, Dona, Enfrontament, Espectacle, Esport, Èxit, Família, Fracàs, Lluitador, Monstre, traïció\nDURADA: 148 minuts (Crèdits: 11 minuts).\n- L'escena de la cafeteria en la que desperta la Trinity, interpretada per la Carrie-Anne Moss.\n- La repetició i la recuperació abusiva d'escenes de la primera trilogia.\n1. Continua la trilogia composta per "The Matrix", del 1999, i "The Matrix Reloaded" i "The Matrix Revolutions", ambdues del 2003, totes tres dirigides pel Larry i l'Andy Wachowski; actualment, són la Lana i la Lilly, respectivament.\n2. En 2019, la co-guionista i directora, la Lana Wachowski, considerà ressuscitar els protagonistes i la franquícia, malgrat haver-se negat anteriorment, arran del procés de dol per la mort dels seus pares.\n3. El títol de treball era "Project Ice Cream".\n4. El gruix del rodatge va començar el 4 de febrer del 2020, a San Francisco, però, el 16 de març, va haver-se d'ajornar a causa de la pandèmia de la COVID-19; el 16 d'agost va reprendre's per ser completat l'11 de novembre.\n5. Al final dels títols de crèdit, veiem l'equip creatiu de Binary que suggereix "The Catrix", un seguit de vídeos de gats.\nCOMENTARI: Per mi, l'estètica, més que l'argument, fou el que elevà aquells tres films de fa 20 anys a obres extraordinàries. La revisió vestida de seqüela que acabo de veure sembla una imitació descafeïnada que no aporta res ni en el vessant visual ni en cap altre; de fet, recicla de manera grollera massa recursos antics. Tira de nostàlgia fregant el ridícul i, per acabar-ho d'adobar, destrueix el Neo, el paper encarnat pel Keanu Reeves (per cert, aquest paio és actor o un estaquirot?), doncs, resulta que l'elegida és la dona. Molt bé, d'acord. Encara que no els han fet transgènere als dos! Se m'ha fet horriblement llarga, avorrida, carrinclona, vulgar, capriciosa; en resum, una pèrdua de temps. Per fer això no calia posar-s'hi. Aneu a cagar!\nEN UN MOT: Refregit.\nEtiquetes de comentaris: 2021, Amnèsia, Amor, Ciència-Ficció, Conflicte, Enfrontament, Fantasia, Intel·ligència Artificial, Internament, Missió, Persecució, Seqüela\nSÈRIE: "Intelligence - Temporada 1a" (Des del 21 de febrer fins el 6 de març del 2020)\nDURADA: 134 minuts (Crèdits: 5 minuts).\n- Uns quants acudits de l'estil "Sí o No: Trairies el teu país per drogues, diners o sexe? Per Sexe", o "Vas votar pel Brexit? No sé qui és aquest Brexit".\n- El 5è i 6è capítols enfonsen la sèrie amb el gir cap al personatge interpretat pel David Schwimmer, el Jerry Bernstein; sobretot, la cerimònia de casament em sembla molt estúpida.\n1. El 8 de juny del 2021, va estrenar-se'n una segona temporada, també, de 6 capítols.\n2. Dos representants del Government Communications Headquarters (GCHQ) van assessorar/supervisar el rodatge.\n3. Els crèdits s'inicien amb "Written and Created By Nick Mohammed" però s'interrompen amb un clip d'afegitó d'uns quants segons; tot seguit, s'escolta un fragment de "There are Bad Times Just Around the Corner", la cançó composada per Sir Noël Peirce Coward.\nCOMENTARI: Els tres primers capítols són força divertits, la proposta promet i els acudits cauen bé (potser, algun, massa de llibre). Fins i tot, el David Schwimmer, que sempre m'ha caigut bastant malament (suposo que des que vaig veure "Six Days, Seven Nights", la pel·lícula del 1998 dirigida per l'Ivan Reitman), fa un paper que li escau, encaixa perfectament. Però, a partir del quart lliurament, la gràcia disminueix amb la introducció del repel·lent Tom, encarnat pel Leo Suter, o d'un fil anecdòtic maldrestre com el de la coneixença del Barnaby Bailer, el paper que fa el Mark Heap, amb la Mary, el que fa la Jane Stanness. Ja no es recupera. A més, l'intent de ganxo final per l'assumpte de l'infiltrat resulta una mica groller. Coi, com més hi penso, menys em convenç! Tant és així que se m'han tret les ganes de mirar-me la segona temporada.\nEN UN MOT: Bolet.\nEtiquetes de comentaris: 2020, Adulteri, Anglaterra, Comèdia, Conflicte, Episodis, Gran Bretanya, Laboral, Relacions, Sexualitat, Tecnologia, USA


General Motors podria crear una filial de cotxes elèctrics per competir amb Tesla\nEls accionistes de la companyia nord-americana pressionen la direcció de GM per intentar accelerar la transició energètica dels seus vehicles\nGeneral Motors va haver de canviar la seva estratègia comercial ara fa cinc anys: replegament industrial (va vendre Opel a Peugeot), disminució de l'oferta de vehicles i marques i aposta pels cotxes elèctrics com a paradigma de creixement futur.\nFruit d’aquesta aposta, els de Michigan han presentat una nova generació de bateries de liti anomenades Ultium més lleugeres i econòmiques, amb capacitat d’entre 50 i 200 kW i que poden oferir autonomies de fins a 640 quilòmetres.\nAquest moviment no ha passat desapercebut als analistes financers i econòmics més importants dels Estats Units i als creditors de la companyia, com el Deutsche Bank, que aconsellen al gegant nord-americà crear una submarca o filial diferenciada de la resta de marques del grup enfocada i especialitzada en els cotxes elèctrics per revaloritzar i posicionar-se en un mercat dominat per Tesla.\nDe fet, aquesta és l’estratègia que ha fet servir Hyundai amb la seva nova filial Ioniq, o Daimler amb els EQ, diferenciats dels Mercedes-Benz de combustió. Ford, el gran rival històric de General Motors, ha apostat per Rivian, una marca que vol derrotar Tesla en el segment dels totcamins i camionetes o pickups elèctrics.\nAmb tot, General Motors de moment no avança en aquest sentit, ja que el seu pla d’electrificació passa per recuperar models i marques de la seva cartera en un format electrificat, com el cas del nou Hummer elèctric que es presentarà a finals d’aquest any.


Preconlab ofereix una oferta especial en test d’antígens per a socis de la FEGP - FEGP\nPreconlab ofereix un preu especial de 30€ per test a empreses associades a la Federació.\nAquests tests detecten ràpidament si algun membre de l’empresa té infecció per Sars-CoV-2. L’extracció es fa amb un hisop nasofaringe que permet detectar la proteïna del virus i, per tant, saber si la persona és potencialment contagiosa.\nEls resultats dels tests són immediats, en menys de 15 minuts i estan indicats per a coses amb símptomes, contactes estrets i garbellats. Aquests tests són d’alta fiabilitat i sensibilitat, fets per fabricants de referència i es poden realitzar de dilluns a divendres als centres mèdics de Preconlab.


Marginat, tercera classe social. Diari d'un senador.\nMundo Diario. Dimecres, 23 de novembre del 1977.\nMarginat, tercera classe social.\nSembla que s'arreglarà la vaga de treballadors de l'Aviació civil. Hi ha en joc pèrdues de massa milions.\nEls ciutadans es divideixen en forts i febles. Forts són els que disposen de palanques de pressió i febles els que no les tenen. S'assegurava que la societat es dividia en classes oposades, una d'opressora i una altra oprimida. Però dins de l'oprimida hi ha una altra divisió que és tràgica; els oprimits amb palanques de pressió i els oprimits desarmats. En la lluita, aquests últims són arraconats, marginats, oblidats i, de vegades, menyspreats i burlats. Són els febles d'entre els febles. Jesús parlava dels coixos, guerxos, cecs que participarien en el festí del regne mentre els poderosos en quedarien fora.\nA nivell mundial, avui dia, el tercer món es divideix en països pobres, però amb matèries primeres o energies i per tant amb una certa palanca de pressió i els països pobres sense no res, que s'enfonsen en la misèria més horrible.\nAquíles coses també van malament per aquesta subclasse social de super-oprimits.\nEls nens no tenen prou col·legis ni suficients mestres. Els deficients mentals pateixen inimaginables deficiències de tractament. Les pensions de la gent gran fan veritable pena. De tots és coneguda la fredor de la majoria de polítics davant l'indult dels presos socials. El problema de la seva reinserció sembla insoluble. Els disminuïts físics porten vint dies de tancament i fa l'efecte que el Ministeri de Sanitat s'està burlant d'ells. Avui m'arriba la insòlita notícia que Ramón García Dils, treballador acomiadat de SEARS porta 22 dies de vaga de fam davant dels magatzems de la Diagonal, dia i nit. No es mou perquè no el readmeten. La policia se'l va endur a comissaria vuit vegades i vuit vegades va tornar a la seva guàrdia davant el lloc de treball. 22 dies de fam, a sol i serena, sobretot amb el fred que fa aquests dies, és una cosa horrible. Un cas més de l'imponent atur obrer que suportem.\nHi ha desesperació. Amb el nostre egoisme de grup amb palanques de pressió, estem preparant explosions perilloses. El marginat és feble però és home. La desesperació de tot un poble palestí expulsat de la seva terra i vivint en tendes durant anys, davant el desinterès del món sencer, va produir l'escalada de terrorisme que tots coneixem.\nEl marginat sistemàtic produeix un terrorisme fred, intel·ligent, eficaç. Perquè un marginat és un home amb cervell i el cervell, a més de saber usar els diners i les grans màquines econòmiques, polítiques i militars com a palanques de pressió compta a més amb mil altres recursos.


Palafrugell - Sílvia Soler\nAra que la nostra cultura està ofegada econòmicament i amenaçada políticament -ho escric i encara no em crec que sigui veritat i que no ens quedem afònics de cridar contra tanta injustícia i tanta baixesa moral-, ara, deia, m’ha consolat conèixer una iniciativa que desafia aquestes ganes d’anorrear-ho tot.\nA Palafrugell els ciutadans que visiten la biblioteca, a més d’endur-se a casa un o més llibres, també poden triar agafar en préstec una obra d’art. La bibliotecària Carme Fenoll m’ho explica amb un orgull ben evident: “Com que l’Empordà és terra d’artistes, se’ns va acudir aquest invent, que anomenem Arteca”. Funciona així: la biblioteca cedeix un espai per a l’exposició de les obres dels artistes que ho desitgin. A canvi, els demana que cedeixin una obra -pintura, escultura- a la biblioteca. Així, s’ha anat construint un fons d’art que està a disposició dels usuaris de la biblioteca. Es poden endur la peça a casa i gaudir-ne en la intimitat durant un mes. Molts dels afortunats aprofiten l’oportunitat per fotografiar l’obra integrada en la decoració de casa seva i exhibir-la a les xarxes socials.\nNingú hi guanya ni un euro, però tothom hi guanya, esclar. Els artistes, que donen a conèixer les seves obres; els usuaris, que en poden gaudir d’una manera més privada; la biblioteca, que pot oferir un servei modern i original als ciutadans, i, finalment, Palafrugell i tota la comarca, que es beneficien de la dinamització de la vida cultural de la zona que es deriva d’aquesta iniciativa.\nNo entenc com l’Arteca encara no s’ha engegat en altres biblioteques de Catalunya. Em sembla una idea excel·lent que no requereix inversió -però que representa una feinada, això sí, i també una empenta decidida des de l’administració.\nEn aquesta visita recent a Palafrugell m’he assabentat també, de manera casual, d’algunes informacions sobre els meus avantpassats. Li demano al senyor Jordi Cama, que dedica les hores de la seva jubilació a investigar la genealogia dels seus veïns, si coneix la localització de la casa de Can Poc-Oli, d’on provenia la branca de la meva àvia materna.\nI tant! Ho té tot controlat i la revelació em deixa estabornida: la casa de Can Poc-Oli és al passeig de Llafranc, a primera línia de mar. Em debato entre alegrar-me pel descobriment o maleir la sort que va fer perdre aquesta herència pel camí. Encara hi ha un setrill a la façana, es veu.


Què ha estat el més buscat a Google aquest 2018 a l'Estat? | NacióDigital\nQuè ha estat el més buscat a Google aquest 2018 a l'Estat?\nEl cercador comparteix els elements que més han interessat als usuaris d'Internet en els darrers 365 dies\nper Redacció , 12 de desembre de 2018 a les 19:10 |\n"Com fer la declaració de la renda 2018?" i "Què és el cachopo?". Aquestes són les preguntes que més tendència han marcat en el buscador de Google el 2018 a l'Estat, on també han destacat el Mundial de Futbol i personatges públics, ja establerts com a fenomen mundial, com Rosalía.\nGoogle ha compartit la seva recopilació El Año en Búsquedas del 2018, que recull les tendències de cerca realitzades pels ciutadans espanyols i que "ofereix una perspectiva única dels moments més importants de l'any", com ha informat la companyia.\nAquest any, les cerques a l'Estat reflecteixen, sobretot, l'interès per concursos musicals i realities de la televisió espanyola (Eurovisió, Gran Hermano VIP, Operación Triunfo), esdeveniments polítics, com la moció de censura i la vaga del 8 de març; preguntes pràctiques sobre, per exemple, com funciona Tinder, i també informació sobre personatges com Rosalía i Freddie Mercury, que també ha estat un dels noms més buscats a nivell internacional per l'èxit de la pel·lícula Bohemian Rhapsody.\nEn línies generals, les tendències de cerca dels espanyols mostren el seu interès pel Mundial de Futbol, l'expresidenta de la Comunitat de Madrid, Cristina Cifuentes, i el videojoc Fortnite. Mentre que els personatges que més interès han generat han estat Rosalía, Avicii i Stan Lee.\nA Espanya, si s'ha de jutjar per les tendències de cerca sobre televisió, agraden els reality shows i els concursos musicals. Així, Eurovisió, Gran Hermano VIP i Operación Triunfo se situen en els primers llocs. En Esports, destaquen el futbol i el tennis, amb tendències de cerca sobre el Mundial, Wimbledon i el US Open.\nLes preguntes que els usuaris fan al buscador mostren també tendències sobre què és el que més preocupa als espanyols. És el cas de la realització de la declaració de la renda 2018, la reclamació de l'IRPF per maternitat o el funcionament de Tinder, però també apareixen tendències sobre què és el cachopo, una VTC o una moció de censura.\nTecnologia, Espanya, Operación Triunfo, Google, Rosalía, moció de censura, cachopo


Mosaiking Comunicació article Marta Royo Espinet El valor de les idees\nPublicat el 2015-04-15\nNo m’agrada parlar de pirateria per referir-me a les còpies no autoritzades d’algun producte o servei. Això d’equiparar les còpies amb la violència dels pirates de vaixells, criminalitzant als usuaris, tampoc m’acaba de convèncer.\nAra bé, entre poc i massa. A l’ús no autoritzat, a la violació de drets d’autor o a la infracció de copyright d’un producte o servei, sí que m’hi vull referir. Això hauria d’estar penalitzat. I no em refereixo només a pel·lícules, música, llibres o altres productes materials. Em refereixo també a béns immaterials. A intangibles. Què me'n dieu de les idees? Quan algú copia una idea, no trobeu que és una clara violació de drets d’autor? Avui a tothom li sembla molt fàcil aquell mític “Si us plau Aigua de Viladrau” o el “Nokia conecting people”. Però senyors, aquest eslògan ben segur que és fruit de molta feina. De moltes hores de treball. O si més no de molta experiència acumulada. De molts anys de rascar paper i de molts altres eslògans que han anat a la brossa.\nJa ho deia Noel Clarasó: Las grandes ideas son aquellas de las que lo único que nos sorprende es que no se nos hayan ocurrido antes. I jo afegiria (i a mi).\nAls publicistes sovint ens passa que ens demanen pressupost. Fins a cert punt, normal. Quan em cobraries per fer-me una web i difondre-la? Pregunta típica. Clar, la resposta no és “webs a 1.000 €”. I quan val una web? Bona pregunta! Una web es pressuposta en funció del que hi hagi d’anar. Una web no és només comprar i instal·lar una plantilla de Wordpress i començar a abocar-hi contingut. Una web és l’ APARADOR (en majúscules) d’una marca. Quan volem saber alguna cosa d’una marca, el primer que fem és googlejar per trobar la seva web... Per tant, per pressupostar una web, primer cal veure que hi posem. Què diem de la marca en qüestió, quina informació hi ha d’anar, quants (i quins) apartats ha de tenir, si proposem un bloc o no, si hi ha xarxes socials o no, quin tipus format, si li cal disseny. I per difondre-la? Això ja són accions, que, o dónes quatre pistes o és molt difícil que s’entengui. Si no existeix el “webs a 1000 €”, encara menys existeix el “pla d’acció a 1.000 €”... Per tant, les primeres idees, sovint acompanyen la proposta econòmica. Que es pot acceptar, o no. I quan no s’accepta, aquell paper ja el té el potencial client. I com deia aquell “no hace falta decir nada más”.\nPerò el tema encara és més curiós quan et convoquen a un concurs contra (contra aquí vol dir versus) altres empreses, treballes durant mesos i finalment et diuen (molt educadament, això sí): Segons sembla, al final no tenim pressupost i ens ho haurem de fer nosaltres internament. I al cap d’un temps et trobes la teva idea circulant per la xarxa...\nI aquella (mítica també) pregunta que et fan, com si et fessin un favor, ens veiem per fer un cafè i comentem idees?\nAmics, coneguts, saludats, clients i clients potencials: els cafès amb els amics per xerrar de la vida (o de la no vida). Els concursos s’haurien de prohibir. I els pressupostos amb idees s’haurien de cobrar.\nLes idees són una altra cosa molt menys efímera, més valuosa. Hauríem de tenir més respecte a les idees. Potser començant pels publicistes. Consti que la culpa potser és nostra. Caldria que donéssim a les idees el valor que tenen i no anar-les regalant...


Consells per preparar la maleta aquestes vacances\nom a l’estiu, temporada de vacances i, si tens sort, època de viatges de plaer i descans. Perquè gaudeixis fins i tot dels moments previs, el de la preparació, i no t'estressis pensant com organitzar la teva maleta, aquí tens uns conslls perquè no et deixis res i no portis més pes del necessari.\nEl primer que has de resoldre és quin tipus d'equipatge s'adapta millor al teu viatge. I això depèn del viatge que faràs i dels transports que utilitzaràs. Si només es tracta d'un trajecte, que no implica molts moviments i no penses caminar massa amb el teu equipatge, la clàssica maleta no és la millor opció, et serà més pràctica una motxilla. Escull un model que a la part de suport sigui còmode, que distribueixi la càrrega sense deixar buits i posa les peces de major pes en el centre.\nUn truc molt eficaç per portar menys roba i evitar la que no faràs servir és optar per peces còmodes i que puguin combinar. Per exemple calçats, camises i samarretes que puguis vestir amb faldilles o pantalons.\nA la maleta posa les peces de major pes, com els pantalons i les sabates, separats en bosses, a la part de baix. Així aprofitaràs millor l'espai i la roba s'arrugarà menys. També per aquesta raó posa-hi a sobre els vestits, camises o vestits. Texans, samarretes i roba interior poden viatjar enrotllades en forma de tub.\nSi viatges en avió, la teva càmera de fotos, tablet i altres objectes estaran més segurs en el teu equipatge de mans. Recorda que no pots portar-hi líquids en envasos més grans de 100 mil·lilitres. Si els portes a la maleta assegura't de tancar i aïllar-los bé. Per als teus diners, les targetes i els documents, una ronyonera interior és la millor solució.\nUns dies abans de preparar el teu equipatge fes una llista amb el que has de portar. Així, si descobreixes que encara no tens tot el que necessites, tindràs temps per venir-nos a visitar, perquè a Gran Via 2 trobaràs tot el que et pot faltar.


777 Inspiracions: TUTORIAL BOSSETES DE PAPER\nTUTORIAL BOSSETES DE PAPER\nAquí teniu el vídeo que us ensenya com fer les bosses de paper a partir d'un sobre. Jo com que no tenia sobres ho vaig fer amb paper d'embalar marró ( que queda molt bé!) també podeu emprar fols de colors, o reutilitzar paper de regal...\nAquí tenéis el vídeo que os enseña cómo hacer las bolsas de papel a partir de un sobre. Yo como no tenía sobres lo hice con papel de embalar marrón (¡que queda muy bien!) También podéis utilizar folios de colores, o reutilizar papel de regalo...\nUn altre video amb un tutorial per fer la mateixa bossa però a partir d'un full.\nOtro video con un tutorial para poder hacer la misma bolsa, pero a partir de una hoja.\nEtiquetes de comentaris: paper, tutorial\nSusana 2 de agosto de 2011, 15:14\nHey, m'han agradat molt aquestes bossetes. Ja tenc ganes de que arribi algún moment especial per a utilitzar-les. Gràcies Mª del Mar.


Bloc d'en Joan Mora: El 25 M, omplim les urnes\nEl 25 M, omplim les urnes\nAquest proper diumenge tenim una cita a les urnes per escollir els nostres representants al Parlament Europeu. És una cita important, i encara que això pugui semblar un tòpic que es repeteix cada vegada que hi eleccions, el cert és que aquests comicis arriben en un moment històric d’especial transcendència pel futur de Catalunya.\nAquest 25 de Maig serà l’única vegada que podrem anar a les urnes abans de la Consulta del 9 de novembre. Hem d’aprofitar l’ocasió per aixecar la nostra veu i enviar un missatge clar i rotund a Europa. Perquè és a Europa on el nostre projecte nacional trobarà els seus aliats. I cal que la voluntat dels catalans, de tot un poble, s’expressi de forma contundent.\nEl passat 11 de setembre vam omplir els carrers de forma multitudinària amb la Via Catalana. El mateix esperit cívic i l’entusiasme que ens va impulsar llavors ens hauria d’empènyer aquest diumenge a omplir les urnes. Necessitem una elevada participació per legitimar el nostre projecte de nació, perquè Europa i el món entenguin que la nostra voluntat és ferma.\nI m’atreveixo a demanar una cosa més: el suport per als partits que, com CiU, s’han arremangat per fer possible la consulta que ens ha de definir com a nació catalana, sòlida i de futur. El president Mas ha donat la cara i lidera aquest procés que, com sabeu, és ple d’entrebancs i dificultats. Ara necessita que els catalans, i els mataronins, l’ajudem amb un gest ben clar. Donem suport a CiU i al nostre candidat, en Ramon Tremosa, perquè pugui fer arribar la veu d’un poble allà on ens sabran escoltar.\nHem d’aconseguir és que aquest 25 de maig, quan Europa miri els resultats electorals, vegi que a una nació petita com la nostra li interessa Europa més que a ningú. Perquè Europa serà la nostra única sortida.\nDiumenge, ens veiem a les urnes.\nPublicat per Joan Mora i Bosch a 16:35\nJa podeu llegir el nou Parlem-ne 126!\nLa Policia Local, més propera\nPle municipal maig 2014


FEMECV: de gener 2009\nAyudas para la homologación y mantenimiento de senderos\nPublicada l'Ordre de Conselleria per la qual es convoquen les ajudes destinades a la gestió sostenible en materia forestal per a l'exercici 2009. On s'inclouen el foment de les xarxes de senders d'interès públic (homologació i manteniment de senders). El termini de presentació de sol·licitud finalitza el proper 30 de gener.\nPublicat per miquelgimenez a 0:31\nNoves titolacions federatives EVAM. S'han creat les Habilitacions d'Iniciadors Esportius en diverses especialitats: Muntanyisme en terreny estiuenc (per sota de 3000 metres d'alçària), Descens de barrancs, Escalada, i Alpinisme.\nPublicat per miquelgimenez a 0:30\nCircular de la Serra de Bérnia\nEl Club de Escalada y Montañismo de Benidorm té previst la realització d'aquesta ruta senderista per aquest diumenge 18 de gener.\nPublicat per miquelgimenez a 0:32\nButlletí del Centre Excursionista de Vila-Real\nEl Centre Excursionista de Vila-Real ens fa arribar el butlletí informatiu quatrimestral que acaba de publicar.\nFORMAS DE TRAMITAR LA TARJETA FEDERATIVA PARA SOCIEDADES\nLas sociedades pueden federar a cualquier interesado descargando la siguiente relación, rellenándola con sus datos y remitiéndola por fax o por correo o correo electrónico a la F.E.M.E.C.V.\nPublicat per miquelgimenez a 14:45\nEl Grup de Muntanya de la Valldigna funda un equip de corredors\nLa Valldigna compta amb un nou equip de corredors de muntanya amb el patrocini de la Mancomunitat de la Valldigna. El Grup Muntanya Valldigna (GMV) s'ha fet càrrec d'organitzar aquest grup d'atletes, que té previst competir durant al temporada de 2009, al calendari de les curses per muntanya organitzades per la FEMECV, així com als principals events que s'organitzen per tot l'estat espanyol.\nPublicat per miquelgimenez a 0:40\nActivitats astronòmiques L'observatori astronòmic\nLa Cambra i l'Ajuntament d'Aras de los Olmos (Els Serrans) organitzen diverses activitats astronómiques amb motiu de la celebració de 2009 com any astronòmic.\nPublicat per miquelgimenez a 0:38\nNova web del GMP\nEl Grup de Muntanya Politècnic ha posat en marxa la seua web recentment.\nPublicat per miquelgimenez a 0:37\nTrekking Internacional d'Alcoi\nEl proper 7 de març de 2009 tindrà lloc el Treking Internacional ciudad de Alcoy. Es tracta d'una prova no competitiva on lo important és intentar recórrer el circuit natural gaudint del mateix en el termer màxim de 17 hores per recórrer els 80 kms.\nPublicat per miquelgimenez a 0:36\nL'Asociación de Caminantes de Aigües inaugura el sender PR-CV 243 "Camí de la Bacorera"\nAmb tal motiu es va recórrer el Sender comptant amb mig centenar de participants, és d'agraïr la tasca de recuperació d'aquest sender que estava en precari i que gràcies a aquesta tasca ha pogut ser homologat per la FEMECV. Després de realitzar la ruta per paisatges meravellosos, sempre amb vistes a la Mediterrània, hi hagué una picaeta al Polisportiu on el president Javier Larrosa, visiblement emocionat es va dirigir als components de l'associació agraint l'ajuda prestada així com a la FEMECV, en la persona del Coordinador de Senders allí present.\nAyudas para la homologación y mantenimiento de sen...\nEl Grup de Muntanya de la Valldigna funda un equip...\nL'Asociación de Caminantes de Aigües inaugura el s...


529 dels 5.104 centres educatius acumulen 724 aules confinades a causa de l'aparició d'algun positiu, aquest dilluns. Es tracta d'una de les xifres més baixes des de finals de setembre, després que s'hagués arribat al sostre de 3.504 grups tancats el 31 d'octubre, quasi cinc cops més que ara. En el mateix període, el nombre de persones a casa a causa d'algun positiu s'ha reduït de 85.994 a 17.556. En tot cas, fins ara ja s'han detectat 29.889 positius als centres educatius, 2.166 dels quals, els darrers deu dies.\nDel total de persones confinades, 16.727 són alumnes (un 1,16% del total d'1,4 milions d'alumnes del país), als quals fins ara els han detectat 26.922 positius. A banda, però, hi ha també 798 docents i personal PAS i PAE confinats, i 31 externs. Així mateix, hi ha només dos centres totalment confinats: a Gósol (escolta Santa Margarida) i Salàs de Pallars (escola Salàs de Pallars). Un 10,4% dels centres, però, tenen com a mínim una aula tancada, molt per sota del 30,3% a què es va arribar a finals d'octubre.


El Poble Espanyol inicia un nou concepte de creació: L'art de fer-ho tu - Poble Espanyol\nEl Poble Espanyol inicia un nou concepte de creació: L’art de fer-ho tu\nEls artesans del Poble Espanyol oferiran cursos d’iniciació a l’artesania dirigits al públic adult.\nBarcelona, octubre 2021 – El dia 29 d’octubre començaran els Cursos d’iniciació a l’artesania per a adults al Poble Espanyol. Tots els divendres i dos dissabtes al mes els artesans del Poble impartiran nous tallers especialitzats on els que hi participin aprendran a aplicar diverses tècniques artesanals de la mà de professionals.\nDe moment hi ha programades 3 activitats pensades per a fer en grups reduïts i en un entorn privilegiat: terrissa tradicional, trencadís en vidre i cistelleria. Cadascun dels artesans que impartiran aquests cursos son els mestres idonis ja que son veritables artistes en el seu ofici i professionals de diverses generacions. Amb el temps es proposaran nous cursos impartits per més artesans de diferents disciplines.\nSerà una magnifica oportunitat per fer (o regalar) cursos d’artesania on s’aprendrà de primera mà com fer servir el torn tradicional de terrissa, les transparències i lluminositats del trencadís en vidre i les tècniques bàsiques per teixir un cistell amb una medul·la roten.\nEl Poble és un recinte únic pel que fa a representació artesanal i el lloc idoni per gaudir de l’experiència de l’artesania. Es tracta, sens dubte, d’una de les millors concentracions d’artesans de Barcelona i del país, per això la Generalitat de Catalunya va distingir al Poble Espanyol amb el títol de Punt d’Interès Artesanal.


Cunit no permetrà l’accés a les platges per la Revetlla de Sant Joan – RàdioCunit\nCunit no permetrà l’accés a les platges per la Revetlla de Sant Joan\nPost published:15 de juny de 2020\nL’ajuntament de Cunit continua vetllant per la seguretat de la ciutadania i per això ha acordat no permetre l’accés a les platges del municipi durant la Revetlla de Sant Joan, concretament entre les 20h del 23 de juny i les 6h del dia següent.\nSota el lema ‘Per una Revetlla de Sant Joan segura‘ el Consistori tancarà els accessos i ha instal·lat cartells informatius que indiquen la prohibició de fer fogueres, de l’ús de la pirotècnia i de fer picnics a la sorra durant la nit de Sant Joan així com no permetre el bany nocturn.\nA més, es destinaran 4 patrulles de la Policia Local i el suport del cos de voluntaris de Protecció Civil per vetllar pel compliment de la normativa.\nL’ajuntament fa una crida a la responsabilitat i recorda els Consells de Protecció Civil pel que fa a la celebració d’aquesta nit com són el celebrar al revetlla en grups reduïts de persones (familiars i amistats), l’evitar les aglomeracions, mantenir sempre les mesures de protecció i d’higiene, el rentat de mans amb aigua i sabó, l’ús de la mascareta i mantenir el distanciament social.\nImportant és saber que l’ús del gel hidroalcohòlic és incompatible amb l’ús de pirotècnia.\nLa nit de Sant Joan les guinguetes de les platges ja estaran obertes, per la qual cosa només es permetrà accedir a les mateixes pels llocs indicats.\nL’entrada Cunit no permetrà l’accés a les platges per la Revetlla de Sant Joan ha aparegut primer a Ajuntament de Cunit.


Govern i Generalitat arriben a un acord per mantenir els canvis legislatius de l'ICF\nSi hi ha voluntat d'acord, s'arriba a l'acord. És el que aquest dimecres han evidenciat el Govern i la Generalitat, que han arribat a cinc acords en cinc punts conflictius sobre els quals hi havia disputes competencials.\nA través d'aquests acords s'evitaran recursos davant del Tribunal Constitucional en tres lleis diferents relatives a la protecció de la infància, el Institut Català de Finances i la gestió de l'Administració catalana.\nAixí ho ha anunciat al Senat el líder del PPC, Xavier García-Albiol, després de reunir-se amb la vicepresidenta del Govern, Soraya Sáenz de Santamaría, amb motiu de l'inici d'una "nova etapa" per a "desbloquejar" les relacions institucionals entre Govern i Generalitat. Precisament, Santamaría es reuneix aquest dijous al Palau de la Moncloa amb el vicepresident de la Generalitat, Oriol Junqueras, i aquest assumpte tornarà a estar sobre la taula.\n"Hem signat cinc acords que fan referència a l'Institut Català de Finances (ICF), al sistema de protecció de la infància ia la simplificació de l'activitat administrativa de la Generalitat", ha explicat Albiol.\nAquests acords es van tancar al dilluns a la comissió bilateral Estat-Generalitat que presideixen Soraya Sáenz de Santamaría i Raül Romeva, conseller d'Exteriors del Govern català, segons han indicat a Europa Press fonts de Moncloa, que han precisat que es tracta de cinc acords en cinc punts conflictius que estaven recollits en tres lleis diferents: protecció a la infància, Institut Català de Finances i gestió de l'administració catalana.\nVOLUNTAT DE ARRIBAR A ACORDS\nAlbiol ha recalcat al Senat que aquests cinc acords que s'han desbloquejat demostren la "clara voluntat" per part de l'Executiu de Mariano Rajoy d'arribar a acords amb la Generalitat "en tots aquells aspectes que s'ajusten al marc legal" de la Constitució i l'Estatut.\nAixò sí, ha aprofitat per retreure a la Generalitat de Catalunya la utilització "exagerada i una mica pervertida" que fa del Tribunal Constitucional i ha demanat als dirigents catalans que "es deixin de legislar contra Espanya".\nDe fet, ha assegurat que en aquests moments a l'alt tribunal hi ha 51 recursos presentats per la Generalitat en contra de l'executiu central davant els 36 recursos presentats per aquest contra decisions del Govern català.\nREUNIÓ ENTRE JUNQUERAS I SANTAMARÍA\nAquests cinc acords per evitar recursos tornaran a estar a sobre de la taula aquest dijous amb motiu de la reunió que celebren al Palau de la Moncloa Sáenz de Santamaría i Junqueras. Des de l'Executiu sostenen que és un "bon exemple" que les dues administracions poden arribar a acords i hi ha "bona disposició".\nAquesta reunió es produeix una setmana després de la trobada que van mantenir Mariano Rajoy i el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, en què van acordar que els seus número dos es veiessin per avançar en els assumptes que més interessen als ciutadans, com les inversions , el finançament, els traspassos, els refugiats o els temes relatius a competències.\nFonts de l'Executiu han indicat a Europa Press que aquesta cita de demà entre Santamaría i Junqueras servirà per fixar un calendari de treball i veure quins són els temes en què es pot seguir avançant i col·laborant.


Ermità als marges de l'Horta\nActualitzada 07/06/2021 a les 17:30\nL’Abdelaziz fa temps que va deixar de viatjar a peu per les carreteres de mig Espanya buscant-se la vida al camp. Amb el permís del pagès va aixecar una barraca al fons d’un camp de pomeres i aprofita els límits del terreny per fer-hi hort.\n© abdelaziz. Va venir a Europa el 1988 i té permís de residència des del 1992. Ha treballat en camps de tot Espanya.\nCom un ermità del segle XXI, diu que ha trobat la felicitat en aquest petit racó de l’Horta, lluny del soroll de la ciutat.\nFa temps li van regalar una vella BH de passeig, a la qual va collar-hi amb cordes una caixa blava de fruita que fa servir de cistella. Per baixar a la ciutat ha de creuar una de les barriades més exclusives de Lleida, un carrer de xalets protegits per tanques altes i cotxes de gamma alta.\nLa seua presència s’hi fa estranya, però ningú ja no li para atenció. Tothom qui s’hi ha fixat ja sap qui és.\nL’Abdelaziz és menut i va ben afaitat. Encara que faci calor porta botes altes i un petit gorro de llana, malles sota els pantalons i bigoti.\nS’afaita als matins al petit mirall que va instal·lar-se a la part exterior de la barraca en la qual viu, un habitacle de deu o dotze metres quadrats en un bancal de pomeres.\n“Fins fa un temps vivia en una cabana, però la propietaria la va enderrocar i el veí em va deixar que m’instal·lés aquí”, explica mentre rega unes flors que té plantades per fer bonic.\n“Aquesta no sé si aguantarà gaire, em sembla que el sol no li agrada gaire”, diu mentre n’assenyala una que, efectivament, fa mala cara.\nOriginari d’Algèria, on la seua família tenia bestiar i una mica de terra, a finals des vuitanta va visitar el seu germà, casat al Marroc, i d’allà va creuar la frontera amb Espanya sense cap dificultat.\n“No tenia visat, vaig ensenyar el passaport i ja està”. Des d’aleshores ha viscut sobretot de fer feines de temporada al camp: “L’all a Cuenca, la taronja a València, la fruita a Lleida, l’oliva a Vinaixa, la verema a la Rioja, les patates a Vitòria..\nJo he fet tot Espanya a peu d’una feina a l’altra. Agafava la bossa i em posava a caminar, quan tenia gana buscava alguna cosa per menjar i quan queia la nit mirava de trobar algun lloc on dormir.\nNo té cap secret”. “Ara visc aquí i la gent em coneix, quan tinc cebes les regalo i a canvi sempre passa algun veí que em porta alguna cosa cosa –oli, sucre, el que sigui–; quan baixo a Lleida també conec gent que em conviden a un cafè perquè saben que després jo els portaré el que sigui que hagi collit”.\nOficialment consta com una persona sense sostre, encara que té papers de residència i no ha de patir perquè el vulguin expulsar: “Jo estic legalment a Espanya des del 1992, quan vaig regularitzar la meua situació. A vegades venen dels serveis socials per saber com estic i si necessito res.\nQuan va nevar aquest hivern fins i tot van venir una parella de mossos per veure com estava. Jo aquí estic molt bé, no necessito res més”.\nLa porta de casa és un tauló que no encaixa i que falca amb una pedra: a l’hivern s’hi cola tot el fred, però també és l’única via per ventilar l’habitacle. No té llum ni aigua, i ara està pendent d’aprofitar una vella porta de menjador de vidre que algú havia tirat com a finestra per deixar entrar llum natural a dins de la barraca.\nDurant tots aquests anys no ha perdut el contacte amb la seua família. Cada any procurava baixar a Algèria per visitar-la.\nTambé per fer-la créixer. “Aquí sempre he viscut sol, però a Algèria m’he casat i divorciat tres vegades, tinc tres exdones i dues filles”, a les quals passa una pensió cada mes.\nAra fa temps que no baixa. “La meua mare té vuita-cinc anys, espero poder-la tornar a veure”, explica amb un lleu somriure que no pot matisar la nostàlgia.\nJubilat de les feines del camp, l’Abdelaziz no ha perdut els costums. “M’aixeco a les quatre del matí, endreço, reso, faig un cafè i qua ja comença a clarejar surto i em dedico a cuidar l’hort”.\nPer cultivar l’estret bancal que té davant de la barraca fa serviu un aixolet que agafa amb la mà dreta. A l’esquerra li falten tres dits, una ferida que no passa inadvertida: “Això m’ho vaig fer quan tenia nou anys, estàvem jugant amb els meus germans i va explotar una bomba.\nEls francesos en van deixar moltes de quan la guerra d’Algèria. Jo vaig tenir sort, només vaig perdre tres dits i vaig rebre metralla aquí, aquí i aquí –m’assenyala l’avantbraç, el braç, el sec de la cama i la cuixa–, en l’explosió van morir un germà, una germana i un cosí meus.\nA la cuixa hi vaig dur incrustat un tros de ferro d’un dit de llarg durant cinc anys, fins que no en tenia catorze no me’l van poder treure.” L’Abdelaziz sembla que hagi trobat el seu petit lloc al món. Segurament no és el que havia somiat quan va creuar l’estret de Gibraltar per arribar a Europa amb trenta-cinc anys, però la sensació que està en pau amb ell mateix i el món és sincera.\n“Jo ara soc feliç, visc enmig de la natura i no molesto ningú, em porto bé amb els veïns i saludo tothom. A la ciutat hi ha massa soroll i l’ambient és pesat, aquí hi estic molt bé. De veritat que no necessito res més.”


EUPV València insta a l’Ajuntament a replantejar-se la política de neteja viària – València ciutat\nPàgina inicial/General, Portada/EUPV València insta a l’Ajuntament a replantejar-se la política de neteja viària\nRosa Albert: “La neteja dels carrers comença a ser un problema estructural”\nLa coordinadora d’EUPV en la ciutat de València, Rosa Albert, ha proposat a l’equip de govern un canvi d’estratègia en matèria de neteja viària. Albert ha fet aquestes declaracions després de conèixer l’avanç de resultats del Baròmetre d’Opinió Ciutadana del mes de maig, segons el qual la neteja és considerada com un dels majors problema de la ciutat. “És significatiu que la ciutadania considere com un problema la neteja viària. Si com s’afirma des de l’Ajuntament s’ha invertit més en neteja, caldrà preguntar-se si s’està prestant el servei de forma adequada i corregir-la si cal. L’obligació de qualsevol administració és gestionar de manera eficaç els recursos públics i açò es concreta, al nostre judici, en la remunicipalització d’aquest servei, un objectiu al que qualsevol govern que es diga d’esquerres no ha de renunciar”, ha manifestat.\nRosa Albert ha recordat que segons el Baròmetre Municipal la ciutadania considera com a principal problema la neteja dels carrers no solament en el conjunt de la ciutat sinó també en el seu districte. “ Ens sembla alarmant que un 26% de la població considere que aquest servei ha empitjorat” ha insistit. Per a Albert és urgent que el govern municipal es pose a la feina i revertisca aquesta situació que s’està tornant estructural i que ja va començar a manifestar-se en el 2017 i es torna a repetir en aquest mes de maig . “Un dels objectius d’un govern municipal que pense en les persones ha de ser garantir que els residents tinguen els majors serveis i se senten a gust en el seu barri i en el seu districte. I és evident que la neteja dels carrers és un factor clau, no solament per la qüestió estètica sinó també per higiene” ha postil•lat.\nLa dirigent d’esquerres ha explicat que València s’està consolidant com una destinació turística i d’oci i que açò genera alguns problemes col•laterals entre ells la neteja. Albert ha fet esment a les queixes veïnals respecte a les molèsties ocasionades per l’oci nocturn i ha advocat per una intervenció pedagògica. “ A més de l’optimització dels recursos ens sembla necessari que es realitzen de manera sistemàtica campanyes de conscienciació cívica que ajuden a mantenir neta nostra ciutat”\nRosa Albert ha reiterat l’aposta de la seua formació per un model de ciutat on prevalga el benestar dels veïns i veïnes. “Si volem construir una ciutat amable no hem de descurar aspectes tan bàsics com la neteja viària” ha conclòs.\nBy valencia|2018-06-05T23:35:16+02:00juny 3rd, 2018|General, Portada|0 Comentaris


Tercer d'Educació Infantil: Altes capacitats: Veritats i falsos mites!\n"L'aprenentatge no es construeix des de la certesa de qui sap, sinó des de la inquietud de qui té i reconeix el seu desig de saber i conèixer" (M. Anguita).\nAltes capacitats: Veritats i falsos mites!\nEn aquesta nova entrada, m’agradaria mostrar-vos un treball final que hem realitzat les meves companys de grup (Sònia, Marta i jo) per a l’assignatura de Trastorns del Desenvolupament (22019). Es tracta d’un projecte audiovisual en el qual hem tracta la temàtica d’infants que presenten altes capacitats.\nPersonalment, quan ens vam assabentar d’aquesta proposta, hem vaig alegrar molt. La veritat és que el fet d’haver de realitzar un vídeo, amb tot el que això suposa, i d’escenificar una trama que nosaltres mateixes hàgim creat, hem va parèixer una activitat molt divertida a través de la qual poder integrar els conceptes més teòrics del tema que ens ocupa però d’es d’una vessant molt més motivadora, lúdica i creativa.\nElecció de l’argument!\nAixí doncs, ens vam posar mans a l’obra. Com que ja teníem la temàtica definida, la qual ens va tocar per sorteig, vam començar fent una pluja d’idees sobre quin podia ser el format que conduiria el tema en concret. I encara que no sabíem molt bé cap a on anar, el que sí teníem molt clar era un aspecte fonamental; havia de ser un vídeo creatiu i original. Algunes de les propostes que van sorgir, van ser les següents:\n- Fer un documental on es parlés d’un infant amb altes capacitats.\n- En forma de joc tipus Gymcana o concurs Pasapalabra.\n- En forma de noticia o noticiari.\n- En forma d’entrevista a un infant amb altes capacitats.\n- Escriure la informació en cartolines que vagi apareixent.\n- Fer fotos que al passar-les molt ràpid semblés un vídeo.\nPerò la veritat és que per més idees que sortien, cap de les propostes ens satisfeia plenament i tampoc acabàvem d’estar cent per cent d’acord entre tres.\nFinalment, desprès de varius dies rumiant possibles formats per tal de presentar el nostre treball, vam decidir realitzar petites situacions escenificant diverses creences errònies que estan molt esteses entre la nostra societat sobre les persones que presenten altes capacitats, per tal d’eliminar aquest estereotips amb la presència d’un psicòleg i un Pedagog Terapeuta els quals donen la versió més acceptada sobre els diferents temes com a professionals entesos en la matèria. D’aquesta manera, va sorgir el títol que encapçalaria el nostre vídeo “Altes capacitats: veritat i fasos mites”.\nEn les següents reunions de grup, vam realitzar tota una recerca d’informació a través de pàgines webs a Internet i llibres a la biblioteca per tal de fer una primera aproximació a la temàtica i seleccionar aquella informació més rellevant que ens serviria per al nostre treball. A continuació, vam realitzar un guió en el qual havíem de posar, entre d’altres, la finalitat del treball, una sinopsis, el guió, l’estructura, les necessitats i els recursos de què disposàvem, i la planificació, entre d’altres. Una vegada vam determinar l’estructura del nostre vídeo així com les situacions i personatges que intervindrien, van començar a escriure els diàlegs.\nA continuació, teniu el guió definitiu on apareixen tots els aspectes teòrics comentats anteriorment referents al vídeo (finalitat del treball, sinopsis, l’estructura, necessitats i recursos de què disposem, planificació, i diàlegs, entre d’altres).\nGuió vídeo_Sònia, Nieves i Marta.\nFinalment, quan ja vam tenir tota la part escrita a punt, va arribar el moment del rodatge. Cadascuna va portar de casa allò que tenia per disfressar-se en el personatge que havia d’interpretar, així com per ambientar les diferents sales (aula i despatx) que apareixerien al vídeo.\nLa veritat és que el moment de gravació va ser una mescla entre nervis per la pressió que dóna parlar davant d’una càmera, però també de goig i entusiasme per plasmar totes les nostres idees i informació sobre el tema. Volíem fer-ho bé i per això havíem d’encarnar el personatge ficant-nos en la seva pell.\nPersonalment, vaig escenificar el personatge del Pedagog Terapeuta i va ser molt emocionant i divertit, ja que havíem d’encarnar el paper d’un professional seriós i entès en la matèria per tal de donar la versió més acceptada i eliminar o desmentir la creença errònia tractada anteriorment. Cal destacar, però, que el text que havia de dir era bastant extens i el fet de memoritzar paraules tan tècniques i, a més a més davant d’una càmera, va resultat una mica angoixant, però a la fi molt gratificant.\nD’altra banda, per tal de d’encarnar al meu personatge, em vaig posar una bata blanca pareguda a les d’un metge, encara que el Pedagog Terapeuta no duu bata, però jo volia posar-me-la per tal caracteritzar-me més profundament. A més a més, duia una targeta identificativa amb el nom i el meu càrrec professional.\nCal destacar, que el moment de gravació va ser molt divertit. Ho vam passar realment bé interpretant i exagerant diverses situacions amb la qual cosa vam riure molt al mateix temps que desenvolupaven un temàtica tan interessant com són les altes capacitats. A més a més, cal destacar que gràcies a la col·laboració de la germana petita de la Marta i una amiga seva que ens van fer de nines amb i sense altes capacitats en el nostre vídeo, va ser possible realitzar un gran treball tal i com havíem plantejat des d’un principi.\nA continuació teniu el nostre projecte audiovisual titulat “Altes capacitats: veritats i fasos mites”. Esperem que us agradi i gaudiu molt!\nDinàmica del vídeo!\nUna vegada presentat el nostre projecte audiovisual, durant l’exposició que varem fer davant dels nostres companys d’aula, vam realitzar una dinàmica per tal de fiançar els conceptes més importants i destacats sobre les altes capacitats, mostrats al vídeo, d’una manera lúdica i dinàmica. Amb aquest propòsit, vam confeccionat un calendari d’advent mostrant els dies que falten per començar el període d'exàmens. Aquest abraça del dia 9 fins al 28 de gener, ambdós inclosos.\nA continuació us mostrem un document en format Power Point, amb tota la informació sobre la dinàmica que vam realitzar; presentació, procés d’elaboració, materials emprats, i proves realitzades, així com un seguit d’imatges del moment d’exposició i una Webgrafia final amb els enllaços de les pàgines en les quals vam trobar part de les activitats realitzades. Esperem que us agradi i que activeu el cervell, ànim!.\nDinàmica nieves, sònia i marta View more presentations from Sevein52\nEn darrera instància, m’agradaria reflexionar en relació a tot el procés d’elaboració realitzat en aquest projecte audiovisual. Personalment, m’ha paregut una proposta molt innovadora i interessant a través de la qual hem pogut aprofundir d’una manera més autònoma sobre un tema molt interessant com són les altes capacitats. Gràcies a aquest, hem pogut investigar, analitzar, reflexionar, aprofundir i documentar tota una sèrie d’informació però d’una manera lúdica, dinàmica i a més a més, creativa, ja que hem estat nosaltres mateixes les agents actives d’aquest procés d’aprenentatge, amb la qual cosa hem assolit plenament la competència bàsica d’aprendre a aprendre.\nAlguns dels aspectes que he aprés de nou, són per exemple la diferència entre infants amb altes capacitats i infants talentosos, els nivell de QI a partir del qual podem considerar altes capacitats a un infant, el criteri de diagnòstic diferencial entre infants talentosos i altes capacitats, és a dir, la importància de presentar als índexs de creativitat, entre d’altres. A més a més, he pogut eliminar diversos estereotips i creences irracionals que tenia sobre aquestes persones, per ser-ne més conscient i reconèixer les necessitats que presenten.\nEn quant a la dinàmica, he de dir que gràcies a aquesta he adquirit molts coneixements nous, ja que he pogut conèixer de primera mà moltes de les proves que es fa a infants que presenten altes capacitats per tal de fomentar i desenvolupar les seves capacitats cognitives i intel·lectuals. Algunes d’aquestes proves són per exemple, de lògica, de memòria, endevinalles, proves projectives, de pensament lateral, de raonament logico-matemàtic, Sudokus, qüestionaris, entre d’altres.\nD’altra banda, cal destacar alguns aspectes a millorar com per exemple algunes dades errònies que apareixen al vídeo o el fet de posar música i imatges lliures, que per suposat ho tindrem en compte per tal de millorar i créixer en la nostra pràctica educativa.\nEn definitiva, destacar que estic molt satisfeta i orgullosa pel producte final presentat a la nostra exposició a través del vídeo i la dinàmica, perquè crec que es veu reflectit tot l’esforç, treball, dedicació i il·lusió dipositat en aquest projecte. La veritat és que ha estat tot un plaer fer una pràctica d’aquest nivell amb les meves companyes Sònia i Marta i per a mi aquesta feina ha estat tot un assoliment i la recompensa és l’aprenentatge que hem adquirit i bagatge que hem adquirit, així com el bon moment que hem passat treballant conjuntament i de manera col·laborativa en un projecte comú com aquest.\nPublicat per Nieves Tobaruela Mendoza a 7:29\nComunicació Audiovisual i Multimèdia en Educació Infatil (13)\nConeixement del Medi Natural i la seva Didàctica (2)\nEl Pensament Matemàtic i la seva Didàctica (11)\nEstratègies d'Intervenció Educativa en la Primera Infància (8)\nBlocs del tercer any\nPràcticum 0-3 anys\n...LA CLAU DE LA VIDA RESIDEIX EN VIURE EL PRESENT APRENENT DELS ERRORS DEL PASSAT, PERÒ MIRANT AMB OPTIMISME EL FUTUR!\nUn blog s'alimenta dels vostres comentaris. No t'envagis sense deixar el teu! Gràcies, miau!!\n316.800 km durant tota la vida...\nAtura't un moment!\nAixò és un equip; 1,2,3 COR!