Compromís per Orpesa titla de “barbaritat” destinar 4 milions de diners públics a Marina d’Or i demana distribuir els fons entre totes les empreses – Compromís\nCompromís per Orpesa titla de “barbaritat” destinar 4 milions de diners públics a Marina d’Or i demana distribuir els fons entre totes les empreses\nEl portaveu de Compromís per Orpesa, Josep Lluís Romero, ha titlat de “barbaritat” la decisió de l’equip de Govern de destinar 4 milions d’euros de diners públics a projectes o convenis amb Marina d’Or i ha instat al PP a “fer marxa enrere en esta decisió i estudiar una fórmula que puga beneficiar a totes les empreses del municipi, i no sols a una d’elles”.\nRomero fa estes manifestacions després que el PP haja decidit unilateralment el repartiment dels 10,5 milions d’euros de romanent municipal de 2013, en els que destina 1 milió d’euros a la compra del Palau de Marina d’Or; 1,5 milions més al conveni turístic amb la dita empresa, i altres 1,5 milions per a bonificar la construcció de nous parcs temàtics de la dita empresa en sòl municipal.\n“Els diners públics és de tots els ciutadans i, si es distribueixen ajudes, ha de fer-se amb criteris d’equitat, perquè es beneficien el màxim d’empreses possibles per a així poder crear ocupació i activitat econòmica entre totes”, diu Romero.\nEl portaveu de Compromís en el consistori ha instat al PP a consensuar amb totes les forces polítiques la distribució dels fons, ja que “hi ha algunes partides en què podríem arribar a un acord. En este sentit, Romero destaca la importància del Pla d’Ocupació Local, que està dotat d’un milió d’euros”. “Ens veurem obligats a reposar el crèdit per a este pla d’ocupació, perquè PP, GIO i PSOE van buidar esta partida per a destinar-la a l’edifici Bernat”. A pesar d’este contrasentit, el representant de Compromís, considera “imprescindible destinar el màxim possible de fons al pla d’ocupació, perquè generar llocs de treball és la nostra prioritat”.\nD’altra banda, i a pesar de la negativa reiterada del PP a protegir la proposta de Compromís perquè l’Ajuntament reba els sectors d’Amplàries i Porto Cala per acabar així amb el seu estat de total abandó, Romero també recolza destinar fons a la millora d’estes zones. “Centenars de veïns d’esta zona han patit la desídia del consistori i és de justícia dotar fons per a millorar estes urbanitzacions”.\nEl portaveu de Compromís recorda que altres de les actuacions anunciades ara pel PP en este pla, com la construcció de l’Skate Park i la substitució de la gespa del camp de futbol municipal, són propostes plantejades per Compromís al ple però que “els edils del PP van rebutjar, únicament per argúcies polítiques”. Per això, Romero felicita al PP per “canviar d’opinió en estes qüestions i posar-se al costat de Compromís i de la ciutadania per a millorar les dotacions esportives locals. Val més tard que mai”.\nPer tot això, davant de les coincidències de criteri en alguns punts plantejades per Compromís, Romero insta la PP a “fer un exercici de democràcia i obrir la destinació del romanent a les propostes de tots els grups, perquè les ajudes beneficien al màxim possible de ciutadans, i no sols a una empresa”.


Los Guardians del Pont-Camí d'Hiperbòria\nData sortida: Juny 2017\nTercera referència de Joan Cardoner, Quim Mandado i Martín Rodríguez sota el nom de Los Guardians del Pont desprès de Rockferatu (2010) i Sancta Sanctorum (2013). Aquests veterants s'afegeixen al bon moment que crec viu la nostra escena amb multitud de bandes de tots estils que ofereixen grans treballs des de casa nostra. Centrem-nos en aquest Camí d'Hiperbòria.\nEl disc consolida finalment Quim Mandado com el gran vocalista que és aportant aquesta personal manera d'interpretar en una veu ben coneguda per tots nosaltres. Aquest disc consolida el grup sobre unes bases que encara no estaven del tot clares ja que Sancta Sanctorum tot i aportar bones idees encara remava en un mar una mico convuls on les influències d'anteriors bandes de cada membre tenien el seu protagonisme, i és que l'estigma de Sangtraït és llarg i sempre el tindran al darrere... En aquesta ocasió el grup es mostra molt més compacte en les composicions i un so molt més personal. Ja que esmento el so, aquest és un dels aspectes a destacar ja que les afinacions són més greus i la presència de la bateria més notable com mai. Això fa que tot i segurament ser temes no tant ràpids adquireixin major duresa. En aquest sentit dir que han enregistrat, mesclat i masteritzat als estudis Tape Tone de Terrassa amb Bernat Jordana i José González.\nEl disc s'obre amb una solemne intro que ens porta a Perseguint somnis, amb un riff enganxós que ja mostra les intencions de la banda en aquest treball, assentar unes bases contundents on destaquen bateria i baix. La bruixa del nord segurament no és de les peces més redones, a mig camí entre la balada i un mig temps que busca el protagonisme de nou del riff conductor del tema. La Llavor de la Mort és un dels millors temes del disc amb una cadència que s'enganxa i les veus de Quim Mandado en una excel·lent forma. La tornada se't queda amb un parell d'escoltes i Joan Cardoner està més que notable amb les guitarres. Una de les peces que millor pot funcionar en directe. Almogàvers segueix la bona línia, un dels temes més heavys del treball de nou amb una gran tornada que de seguida queda i un bon solo de Cardoner que es marca una de les millors peces del disc.\nL'oblit ofereix la primera col·laboració del disc amb Pemi Rovirosa (Lax'n'Busto) gravant les guitarres acústiques com també fa a Promeses al Vent. Són dues peces que podrien entrar dins la categoria de balada, especialment sentida la lletra de la primera on es tracta d'una persona que pateix alzheimer, una de les malalties més dures que pugui existir, amb una gran lletra.\nLa guerra dels Déus ens retorna els LGP més durs amb una de les peces més notables per part de Martín Rodríguez amb un doble bombo no massa habitual al llarg de la seva carrera demostrant que manté la forma. Forma que es manté amb Caminant en Cercles, un tema que he de dir que m'ha sorprès gratament en l'inici de nou de la mà de Martín amb la seva bateria i un plat poc utilitzat. De fet, el tema aparenta més dur en l'inici del que realment és però els quatre minuts que dura passen amb un moment.\nUn altra de les col·laboracions que cal destacar és la de Sherpa a Hiperbòria (Paradís Ocult) cantant a mitges amb Mandado en català. Inconfusible la veu de Sherpa que plegats quallen un gran tema, amb uns duets a tenir molt en compte. Del millor del disc. Ja que parlem de nou dels convidats val a dir que tots els cors del disc han estat a càrrec de Jofre Bardagí, un autèntic tot terreny que tant fa l'estil que es proposi cantar, ho fa bé, i no es caracteritza precisament d'una carrera dins el rock dur. Condemnada podria ser una de les peces prescindibles del disc com El llarg Camí. La traca final amb Guardians m'ha recordat en el seu inici a la millor tradició de Sangtraït i Desigs Secrets tanca de manera més que digna un notable treball que consolida la trajectòria dels LGP tot i que amb la seva nova imatge de portada sembla que el volen destacar ara mateix no és pas tot el nom del grup si no la paraula Guardians que eclipsa la resta del nom. Els Guardians encara ens han de donar molt bons moments.


Després de 'Puputyttö. La chica conejita', el tàndem Alícia Gorina + Saraa Tununen contraataca des d'un Assaig Obert del Teatre Lliure amb 'The little Jesus', la cara B de l'obra de Martin McDonagh. La protagonista és una dona que només vol ser bona. Una 'viatjant' que s'ofereix. Una reflexió 'videoclipera' sobre la feminitat, la por, l'amor... i gratis. L.S


Com a membre de la Plataforma Estatal de Discapacitat Física (PREDIF), la Confederació ECOM Catalunya, enguany realitzarà la selecció e inscripció de persones amb discapacitat física per una de les sortides del programa Turismo y Termalismo, que cofinança l’IMSERSO (Instituto de Mayores y Servicios Sociales). Concretament serà una sortida a Alboraya (Valencia), del 21 al 28 de juny, que tindrà el punt d’origen a la ciutat de Barcelona.\nPREDIF és una de les entitats estatals que, des de fa anys, col•labora amb l’IMSERSO amb l’organització del programa anual de viatges de turisme i termalisme que ofereix a persones amb discapacitat. Enguany, la Confederació ECOM Catalunya ha pactat amb PREDIF poder gestionar una de les sortides i poder organitzar un grup que surti de la ciutat de Barcelona, amb la voluntat de poder facilitar la participació en aquest programa estatal a les persones amb discapacitat física pertanyents a les entitats federades.\nLes persones que poden participar en aquesta sortida han de ser igual o majors de 16 anys i han de comptar amb el certificat de discapacitat major o igual al 33%. En el cas que aquestes persones necessitin ajut per a la cura personal o per a la deambulació caldrà que viatgin amb un acompanyant.\nPer a aquesta sortida hi ha disponibilitat de 28 places i el cost és de 280 €.


Com fer un podcast? - solucions360\nAbans de començar amb la producció d’un podcast s’han de definir una sèrie d’aspectes que són vitals per tal que el teu podcast arribi al major número de persones possible. Parlem de fer un treball previ com la definició del públic objectiu, el calendari editorial o les característiques de format de la teva gravació. Ho veiem per parts:\nA qui adreçaràs el podcast? Qui l’escoltarà? Fes-te preguntes com quina edat té el teu oient ideal, quins són els ingressos mitjans, quina formació ha cursat, en quin sector treballa, què fa en el seu temps lliure. Es tracta de fer-se una imatge el més precisa possible del teu oient ideal. Fins i tot li pots posar nom 🙂\nNo pots llevar-te un bon dia i decidir de bones a primeres de què parlaràs. Bé, potser ho faràs una o dues vegades. A la tercera és molt probable que et bloquegis i ho deixes estar, amb la qual cosa el teu projecte de podcast no anirà gaire lluny. Perquè si una oportunitat de ser visibles a internet és sent constant amb la producció de continguts.\nFormat del podcast\nHa arribat el moment de posar-se seriosos :-P. Hem de dedidir coses com l’estructura del podcast, és a dir, el guió o escaleta del nostre programa.També haurem de decidir si primer ens presentem i després fem una introducció i desenvolupament del tema, si inclourem entrevistes, algun reportatge…les possibilitats són infinites!!\nAquí hauràs de tenir en compte aspectes com el to de veu que faràs servir, la categoria més adequada per al teu podcast: divulgatiu, informatiu… o si faràs servir música tota l’estona o només al principi i al final. Al final d’aquest post et deixo enllaços a alguns recursos que et seran útils.\nUn cop tinguis definit tot això i hagis fet el guió del teu podcast pots enregistrar l’àudio. Et recomano que utiitzis un ordinador, una tarjeta de so externa i un micròfon mínimament professional. El micròfon i la tarjeta no et costaran més de 100 euros i pel que fa a l’ordinador pots fer servir un domèstic, sigui portàtil o sobretaula.\nEl que vull dir es que no facis servir micròfons de gamers i, menys encara. un mòbil. En canvi, sí que pots fer servir una gravadora de veu. Escriu-me o deixa un comentari i t’orientaré sense cap compromís!\nPer gravar i editar l’àudio del teu podcast pots fer servir Audacity, un software gratuït bastant complet.\nUn cop tinguis el teu àudio enregistrat és el moment d’oferir-lo al teu públic. Pots optar per crear un canal a plataformes com iVoox o Soundcloud però et recomano que obris el teu propi espai a internet (un blog) i que escriguis una entrada en la que insereixes l’àudio.\nHo pots fer amb WordPress, una plataforma que et generarà un codi que després podràs fer servir per pujar el teu podcast a les plataformes que hem citat anteriorment i també a Spotify o Google Podcasts. També pots donar-te d’alta a Mailchimp i enviar un correu als teus subscriptors cada vegada que publiquis un nou podcast.\nAudacity (programa per gravar i editar àudio)\niVoox (plataforma de podcasts en castellà)\nSoundcloud (plataforma d’àudio en general)\nBé, en resum, aquest són els passos que has de seguir per crear el teu propi podcast que els oients podran escoltar al seu mòbil, al cotxe o mentre fan esport. Sobretot, gaudeix del procés i si tens algun dubte o necessites que t’ajudi amb la creació del teu podcast (personal o de marca) contacta’ns.\nCom fer un podcastPodcast\n← La (bona) jugada de màrqueting de Prisa amb ‘Los40 Classic’ Aplicacions per a emprenedors (II) →


Marià Bordas i Flaquer - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n8 de maig de 1907 – 14 d'abril de 1910\nManuel Farguell i de Magarola →\nMarià Bordas i Flaquer (Barcelona, 1879 - 1938) fou un advocat i polític català.\nEra fill de l'editor pontifici Jeroni Bordas. Era membre de Comunió Tradicionalista i fou un dels principals dirigents carlins de Barcelona amb Miquel Junyent i Rovira, així com vicepresident del Banc Català Hipotecari i secretari del consell d'administració del Banco Catalán i de la Federación Nacional Vitícola de Destilerías Cooperativas.\nEl 1906 participà en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana. A les eleccions generals espanyoles de 1907 fou elegit diputat dins les llistes de Solidaritat Catalana pel districte de Berga i fou tinent d'alcalde de Barcelona a les eleccions municipals de 1920. Col·laborava a El Correo Catalán i era membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País.\nFou pare del religiós salesià Xavier Bordas i Piferrer, assassinat el 22 de juliol de 1936 i beatificat l'11 de març de 2001 per Joan Pau II.\nLa verdad de lo de Ezquioga (1933)\n↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 123. ISBN 978-84-9850-461-3.\nLlista dels Participants al Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Marià_Bordas_i_Flaquer&oldid=21098876»\nRegidors de l'Ajuntament de Barcelona per la Comunió Tradicionalista\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 maig 2019 a les 03:36.


Grau insisteix en un gran pacte per definir el model de ciutat - Cerdanyola Informa!\nInici » Noticies » Política i Economia » Política » Grau insisteix en un gran pacte per definir el model de ciutat\n30 abril 2015 a 11:30\nCobrir un tram del riu, entre les propostes del candidat de CiU\nL’alcaldable, Josep Grau amb els candidats Encarna Linares i Josep Lluís Riart, ahir, a El Viejo Roble // Foto: Judit Josa\nDesprés d’una trobada amb els arquitectes que han participat en el projecte de ciutat convergent, el candidat a l’alcaldia per CiU, Josep Grau, va exposar ahir, al restaurant Los Abetos, els eixos del programa electoral en matèria d’Urbanisme. “Cerdanyola ha viscut d’esquena als actius que té com a ciutat, que són molts, cal redissenyar-la per recuperar la identitat i un model propi” va dir Grau.\nLa seva candidatura anteposa la recuperació de la ciutat com a referent a la comarca i el pacte d’un model a llarg termini amb la resta de forces polítiques, a les solucions, entre les quals figura crear un espai central sobre el riu.\n“Hem de pensar d’una vegada per totes com volem que sigui la ciutat, amb vistes al 2040 i que tothom treballi en funció d’aquest acord” va defensar l’arquitecte i candidat independent per CiU, Josep Lluís Riart (4).\nPacte social per la ciutat del 2040\nLa proposta de CiU s’estructura en grans objectius com ara la recuperació de l’eix del riu Sec, la connexió amb el campus de l’ Autònoma o la recuperació del planejament del Centre Direccional; tanmateix donen prioritat a arribar consensos que incloguin, a més de totes les forces polítiques, agents socials i institucions com la Universitat Autònoma o l’escola d’arquitectura del Vallès, segons van detallar ahir els candidats. En la trobada hi va assistir també la candidata número 3, Encarna Linares i altres independents de la llista.\nAquestes són algunes de les pautes per negociar que recull el programa electoral de CiU i que segons Grau, s’ha analitzat abans la seva viabilitat:\nRecuperar el riu sec com a eix vertebrador. Segons l’anàlisi de CiU, el riu ha estat una frontera que separa des de sempre els barris de Cerdanyola de dalt i de baix; el pla Urban ha demostrat que invertir al seu entorn, és insuficient motiu pel qual proposa una gran reforma urbana per crear un centre ciutat.\nLa proposta passa per redefinir el pla urbanístic de la zona del cinemes i del passeig del pont i cobrir amb zona verda el Riu Sec entre el pont de Santa Anna i el de l’avinguda Primavera, amb l’objectiu de crear un gran centre comercial i d’oci que esdevingui el centre ciutat.\nLluís Riart va detallar-ne els aspectes tècnics que la fan viable i va apuntar que permetria a més resoldre problemes de seguretat històrics com el requeriment de l’ACA de refer el pont de Santa Anna.\nCrear un cinturó verd urbà per afavorir els desplaçaments a peu o en bicicleta pel perímetre urbà, i enllaçar-lo, a través de l’eix de la UAB, al Camí Verd i, per la banda de Collserola, al passeig del Besos.\nConnectar Cerdanyola i UAB. El projecte preveu reduir un dels carrils de cotxes del pont de la UAB per destinar-lo a vianants i a llarg termini, ampliar el pont sobre l’Ap7 a més de la construcció d’equipaments universitaris, com una residència per a estudiants, al llarg de l’eix.\nRecuperar protagonisme en el planejament urbanístic del Centre Direccional. Entre altres, defensen apropar l’habitatge a la ciutat per la zona de Serragalliners i que les noves construccions segueixin criteris d’arquitectura bioclimàtica.\nLa definició d’un pla d’inversions als barris, adaptats al disseny del centre ciutat que segueixi el model de ciutat amable, d’un pla d’aparcaments o la recuperació d’edificis històrics les masies Canaletes i Cordelles o la Torre Vermella, són altres de les propostes que CiU, planteja per negociar. Els candidats es van comprometre a impulsar ahir un funcionament més àgil i eficient d’urbanisme amb la implantació de la finestra única.\n#candidats #CiU #eleccions municipals 2015 #Josep Grau #model de ciutat #Programa electoral #Riu Sec #urbanisme


Les eleccions són vots de 24h on es pot donar un vot personal al candidat o partit que prefereix d'una llista d'omissió per al joc.\nElls es repeteixen en cicles de 5 dies (4 + 1 dia de votacions), sent independents entre si.\nPot votar qualsevol usuari amb nivell 50 o superior i presenten la residència a la comarca (24h) de les eleccions (excepte en les primàries).\nPodem trobar quatre tipus d'eleccions:\nFestes eleccions primàries\nElecció presidencial del líder\nFunció: Determinar la llista del partit. L'ordre de la llista és escollit (per a les eleccions al Parlament) i la llista-cap (candidat presidencial si el partit escons al Parlament).\nCandidats: Tots aquells membres del partit a l'inici de la votació.\nVotants: Tots els membres del partit fins al final de la votació (fins i tot si escriu després, vostè pot votar).\nFormes de govern: en tot.\nFunció: Determinar el líder de la nació, que es trien la resta del govern (ministres i consellers).\nCandidats: Tots els partit caps (primer en la llista del partit) de la nació si que qualsevol escons en els passats comicis al Parlament. Si deixa el partit en una regió Nacional perd seu candidat.\nVotants: Tots els residents a les comarques de la nació que han quedat 24h amb la residència (després de 24h amb la residència que es pot votar). Si vostè perd la seva residència no es compta el teu vot.\nFormes de govern: República i partit hegemònic.\nFunció: Determinen els seients (percentatge d'escons del Parlament en percentatge dels vots totals a la festa) que té cada partit de la nació. Dels escons obtinguts, dins de cada partit s'adjudiquen per ordre de la llista.\nCandidats: Totes les parts de la nació (la seu és en una regió que pertany a la comarca). Si el partit deixa de ser en una regió Nacional desapareix del Parlament. Si un aconsegueix partit té més escons que els membres del partit per ocupar els seients serà vacant (buida al Parlament). Si els nous membres entrar en el joc que es concediran un seient.\nFormes de govern: República, partit hegemònic i en monarquia.\nFunció: Determinen els seients (percentatge d'escons del Parlament en percentatge dels vots totals a la festa) que té cadascuna de les parts de l'autonomia. Dels escons obtinguts, dins de cada partit s'adjudiquen per ordre de la llista.\nCandidats: Tots els partits de l'autonomia (el seu seient és en una regió pertanyents a l'autonomia). Si el partit deixa de ser en una regió autònoma desapareix del Parlament. Si un aconsegueix partit té més escons que els membres del partit per ocupar els seients serà vacant (buida al Parlament). Si els nous membres entrar en el joc que es concediran un seient.\nVotants: Tots els residents en regions de l'autonomia que han quedat 24h amb la residència (després de 24h amb la residència que es pot votar). Si vostè perd la seva residència no es compta el teu vot.\nPublicat el 21 octubre 2018 29 octubre 2018 Autor ElsaCategories Guies de política\nAnterior Entrada anterior: Acadèmia Militar\nSegüent Entrada següent: Experiència i nivell


El Museu Presentació | MUVAET\nEl Museu Presentació\nLa societat tradicional valenciana ens ha llegat una cultura rica que permet conéixer com s’ha viscut a les nostres terres: fotografies, testimonis i objectes que van conformar la nostra manera de viure i d’entendre el món, i que documenten tècniques, pràctiques i representacions ideològiques i objectes quotidians que ens parlen d’aquells que els van crear i els van utilitzar. Recuperar estos materials és una de les raons de ser del Museu Valencià d’Etnologia, creat per la Diputació de València el 1982.\nEl Museu té una exposició permanent organitzada en cinc àmbits que definixen la relació entre les persones i el medi sobre el qual actuen: la ciutat, l’horta, la marjal, el secà i la muntanya. En tots estos àmbits, els objectes i els continguts es mostren en relació a uns eixos determinats: habitar (l’espai domèstic ), conviure (els espais per a la trobada) i treballar (els llocs de treball ).\nEl Museu és també un espai de diàleg i difusió de les cultures dels diferents llocs del món. A través de la seua programació temporal, el Museu presenta aspectes de la diversitat cultural global. Les exposicions, els programes d’activitats com Etnomúsica, Etnocuina, Etnocinema, els tallers didàctics o la fira de museus locals (Etnopobles), ens ajuden a comprendre eixe recorregut apassionant que ens porta des de les cultures tradicionals a la interculturalitat global actual.


El Consell reivindica el llenguatge de signes com una eina d'integració\ndBalears | 30 setembre 2018\nEl darrer acte ha estat la representació d'un espectacle teatral a càrrec de la companyia 'El grito'.\n30-09-2018 | Consell de Mallorca\nEl Consell de Mallorca ha tancat aquest diumenge una setmana de reivindicació i visibilització del col·lectiu de persones sordes. Coincidint amb la setmana internacional de les llengües s'ha donat suport a la campanya 'La llengua de signes ens inclou' amb la intenció d'acostar l'univers i els problemes d'aquestes persones a la resta de la població de tot el món.\nEl darrer acte ha estat la representació d'un espectacle teatralescrit, dirigit i interpretat íntegrament per persones sordes; una representació a càrrec de la companyia teatral 'El grito'.\nEn aquest sentit, el president de la institució, Miquel Ensenyat, ha destacat que l'impuls a la cultura inclusiva és una passa important que «situa a les persones, sense cap distinció, en el centre de totes les decisions polítiques, fins i tot a l'hora de programar activitats de caràcter cultural». «Amb aquest acte trencam una barrera», ha afegit.\nLa Comunitat Sorda té la seva pròpia cultura que emana de la seva llengua reconeguda a la llei 27/2007 que reconeix les llengües de signes espanyola i catalana com a llengües de l'Estat.\nPer Au, fa 11 mesos\nNo és llenguatge, és llengua.\nNo se us n'adonau que el terme llenguatge, en aquest context, suposa una degradació del concepte.


Els ciurons, un dels llegums més nostres - El Iris.cat - Digital d'informació i cultura\nEls ciurons, un dels llegums més nostres\n2 febrer, 2019 30 gener, 2019 - by Bep Al·lès - Deixa un comentari\nA les Illes Balears, als cigrons els hi deim ciurons, i són potser el llegum que més consumin i que és protagonista de plats de cullera, complement de bullits, protagonista d’ensalada, de raoles i fins i tot en podem fer farina per arrebossar peix.\nEl ciuró (cicer arietinum) és una lleguminosa que s’ha sembrat a les nostres illes des d’antic. És una planta herbacea d’aproximadament 50 cm d’alçada, amb flors blanques i morades que desenvolupen una baina on hi ha dos o tres ciurons de dins. És de caràcter anual i formava part de la cuina dels nostres majors, que en menjaven almanco un parell de vegades cada setmana.\nA l’antiga Grècia, els ciurons formaven part dels àpats funeraris, i a la regió de Niça, són els ciurons el menjar típic del Dimecres de Cendra, Divendres Sant i també del Dia de Tots Sants, on es menja una bona olla de ciurons.\nA l’antiga Roma els ciurons ja es consideraven un menjar gourmet, i eren venuts als carrers bé cuinats o bé crus, com ens indiquen Marçal i Apici que en el seu De re conquinaria ens aporta dues receptes de ciurons, una d’elles amb garum, la salsa de peix més antiga i que ara s’està tornat a posar de moda.\nA la gastronomia menorquina hi trobarem un bon ventall de receptes de ciurons, que en són gairebé sempre les protagonistes dels plats d’hivern, dels dies de fred on aquest llegum marida amb el porc. Des de la costella pelada als botifarrons i la sobrassada. Així tindrem ciurons amb col, ciurons cuinats, ciurons amb costella pelada… com també tenim receptes de la cuina sefardita com és el cas dels ciurons amb espinacs, que amb la seva cristianització s’hi afegeix el bacallà –peix que al no tenir escates està prohibit per la llei jueva-, als que també hi hem afegit els ous durs i hem fet un dels plats de llegum més típics de la Quaresma. També són nombroses les receptes vegetarianes o veganes fetes amb ciurons. Ciurons amb col i patata, ciurons amb bledes, cebes i patata, ciurons amb arròs, raoles de ciurons… Com també tenim receptes de ciurons per als mesos de primavera o estiu, com són els ciurons trempats, amanits amb oli d’oliva, una picada d’all i julivert, pebre bord i un punt de vinagre, o bé l’amanida de ciurons, ou dur, tomàtigues d’estiu i peix en conserva, com és el cas del bonítol.\nRecuperar el consum dels llegums és més que una necessitat, i hem de tornar a recuperar el receptari de les nostres mares i àvies. Retornar a la cuina tradicional i de temporada, el que es diu la cuina de les estacions, i recuperar els hàbits alimentaris dels nostres majors, més sans que els actuals, tot apostant per la dieta menorquina com a pilar de la dieta mediterrània, amb més consum de verdures i llegums, més vegetals, més oli d’oliva, més peix, i pel contrari menys carn, menys aliments processats, menys sucres i fer que el gust dels aliments d’antany es recuperi tot apostant per les produccions de la nostra pagesia, anant als mercats o als llocs on sabem que hi trobarem producte local de temporada, i agafau les llibretes de cuina de les vostres mares i àvies, aquelles que dormen dins un calaix dalt un porxo, i torneu-lis a donar vida, o bé comprau un bon llibre de cuina menorquina, i davantal posat, sense por als fogons recupereu els menjars de sempre, la nostra dieta. Ho notareu tots.\nIngredients: 1/2 kg de ciurons de pot, 1 cabdell de col petita, 1 ceba, 2 tomàtigues de ramellet, 1 pebre verd, 1 branqueta d’api, 2 pastanagues, una branqueta de tem, 4 grans d’all, 1 cullerada de pebre bord dolç, oli d’oliva i sal.\nElaboració: Netejam els ciurons de pot davall l’aixeta fins que deixin de fer sabonera i els deixam degotar dins un escorredor. Dins una olla de terra feim un sofregit amb la ceba, els grans d’all i el pebre verd picats i les tomàtigues ratllades; i mentre es confita a foc dolç netejam la col i la tallam a tires ben finetes que afegirem al sofregit juntament amb les pastanagues, rascades i tallades a rodelles. Llavors hi incorporam els ciurons, la branqueta de tem, l’api i la cullerada de pebre bord dolç. Els salam, els tapam d’aigua i els deixam bullir mitja horeta a poc foc.\nArticle anterior Degoteig\nSegüent article Bastarà l’empadronament a un municipi de les illes per incriure’s com a parella estable


Estalvi en targetes, de quin prescindir? | Consumer\nEstalvi en targetes, de quin prescindir?\nAbans de donar de baixa una targeta convé analitzar la seva naturalesa, les comissions que s'abonen per ella i la modalitat de pagament\nLa majoria dels adults espanyols tenen en la seva cartera, almenys, una targeta de crèdit o de dèbit que utilitzen amb freqüència com a mitjà de pagament. Els diners de plàstic permet realitzar operacions en caixers, compres en comerços i a través d’Internet i pagar amb comoditat sense necessitat de portar efectiu en la butxaca. Els seus avantatges són nombrosos, però també és necessari valorar el cost que suposen i les comissions i interessos que porten aparellats. En un moment en el qual l’estalvi familiar és fonamental, s’ha de valorar l’ús de cada targeta, comparar les seves prestacions i determinar si es pot prescindir d’alguna. Abans de decidir-se, convé elaborar un inventari del nombre de “plàstics” que té cada membre, de quin tipus són i quines comissions o interessos s’abonen per ells. També és interessant la modalitat de pagament acordada amb el banc i s’han de revisar els contractes signats. Realitzar aquestes tasques per escrit ajuda a calcular la despesa que genera cadascuna.\nLes targetes de crèdit i de dèbit són les més utilitzades, però no les úniques. Les targetes moneder permeten a l’usuari realitzar pagaments o obtenir efectiu fins a l’import lliurat en l’entitat, amb la possibilitat de recarregar-les, i les comercials faciliten l’adquisició d’articles en els establiments als quals pertanyen, en emetre-les les grans cadenes de tendes. Un altre tipus de “plàstic” són les targetes affinity o de fidelització, que acumulen punts que es canvien per descomptes en una aerolínia, en altres compres o en viatges.\nEls qui guardin totes aquestes targetes en el seu moneder, disposaran d’una engruixada cartera que, a més, pot afavorir que s’incrementin les despeses. Per aquest motiu al moment de planificar un major estalvi es qüestioni la utilitat i els beneficis de cadascuna d’elles.\nComparar les comissions de cada entitat\nEntre els aspectes que s’ha de valorar per destriar si és possible deixar d’usar alguna, a més del tipus de targeta, destaca la comissió que aplica cada entitat per un mateix concepte -emissió, manteniment-. Les comissions són lliures i cada banc o caixa d’estalvis pot fixar la tarifa que desitgi. Per aquest motiu, si l’usuari té diverses targetes de diferents entitats, també és encertat que compari quant li cobren en cadascuna i prescindir dels “plàstics” amb les tarifes més altes, sempre que els serveis que les complementin siguin similars.\nLa comissió de manteniment d’una targeta de crèdit duplica a la de dèbit\nPel manteniment de la targeta de dèbit, una entitat pot cobrar 4,51 euros anuals, mentre que una altra pot aplicar una tarifa de fins a 25 euros. La comissió mitjana d’aquesta manera de pagament, per tant, és de 16 euros anuals. Per una de crèdit, segons el Banc d’Espanya, el valor mínim és de 13,52 euros, enfront d’un màxim de 47 euros. La quota mitjana anual és de 33,48 euros.\nEl mateix succeeix amb les comissions per disposició d’efectiu. D’un banc a un altre la tarifa pot gairebé cuadruplicarse si es treu diners a crèdit en el caixer o a la xarxa pròpia. L’entitat que menys cobra aplica una comissió d’1,20 euros i la més cara, de 4,50 euros. La mitjana és de 2,55 euros per treure diners de la pròpia entitat i de 3,30 euros si s’obté efectiu a un altre banc de la pròpia xarxa. En el cas que s’utilitzi una xarxa a la qual no està associada la targeta, la comissió seria de 3,46 euros, mentre que a l’estranger costa 3,69 euros.\nAmb les targetes de dèbit, la disposició d’efectiu en un caixer de l’entitat és gratuïta. Si es treu diners d’un dispensador de la pròpia xarxa, es paga una mitjana de 0,79 euros, mentre que si s’utilitza una màquina d’una altra xarxa la comissió ascendeix a 2,93 euros i, a l’estranger, a 3,02 euros.\nSi se sospesen aquests valors i es té només en compte la comissió de manteniment i la de disposició d’efectiu, és recomanable prescindir de la targeta més cara, si l’usuari té diverses d’entitats diferents i aquestes no s’han lligat als bancs a través de crèdits o hipoteques que supediten la seva concessió a la contractació d’altres productes.\nAbans de prescindir d’una targeta, el titular pot tractar de negociar amb el banc les comissions que li apliquen. És freqüent que si el client porta bastant temps en l’entitat, té una font regular d’ingressos domiciliats, dipòsits o un compte corrent sense nombres vermells, el banc accedeixi a reduir les comissions que rep pel manteniment i la utilització de les targetes.\nValorar el tipus de pagament\nJuntament amb el tipus de targeta i les comissions, un altre factor que s’ha de tenir en compte és el tipus de pagament, ja que d’ell depèn una despesa major o menor en interessos i comissions.\nLes targetes de crèdit permeten obtenir diners o realitzar pagaments fins a un límit determinat, encara que es manqui de fons en el compte del banc. Després, en el termini fixat, el client té l’obligació de retornar els diners del que ha disposat i, si escau, els interessos. L’usuari pot realitzar compres sense que aquestes es reflecteixin immediatament en el seu compte, després d’haver acordat amb el banc la data en què es passarà el càrrec -a final de mes, a principis del següent…-.\nLes targetes de dèbit, per contra, registren en el compte associat els pagaments realitzats o la retirada de fons al mateix moment en què es realitzen. El client només pot utilitzar els diners dipositats en un compte a la qual està associada la targeta. Si no té fons, no podrà disposar dels diners, tret que el banc decideixi anticipar aquesta quantitat, encara que això provoca un descobert en el compte, que genera interessos i comissions.\nEn funció del tipus de pagament, es distingeix:\nPagament immediat. Correspon, sobretot, a la targeta de dèbit, encara que també es pot sol·licitar utilitzar la de crèdit i que les compres es carreguin immediatament en el compte corrent. És una forma de controlar la despesa, ja que si el consumidor no té diners, no pot gastar-ho. A més, no porta interessos aparellats.\nPagament únic. Previst per a la targeta de crèdit, permet a l’usuari retornar de manera íntegra tots els diners utilitzats, bé a final de mes o a principis del següent. En aquesta modalitat la major part de les entitats emissores no cobra interessos.\nPagament ajornat. És la modalitat més cara per al client, ja que en gairebé totes les seves variants ha d’abonar interessos. L’usuari té disponible una suma mensual pactada per endavant amb el banc. Conforme retorna els diners, aquest s’afegeix a la quantitat disponible. Cap la possibilitat de pagar un percentatge sobre la suma que utilitza el client, o bé una quantitat fixa en concepte d’interessos. Cal tenir en compte que aquests són molt elevats i poden aconseguir el 24%.\nEl pagament ajornat és la modalitat més cara per al client pels interessos que porta aparellats\nEn el cas d’haver de desfer-se d’una targeta segons el seu tipus de pagament, és preferible prescindir del “plàstic” que permet retornar els diners de forma ajornada perquè cobra uns interessos molt més alts que les altres i dona la possibilitat de comptar amb una quantitat de diners que, en realitat, no té l’usuari. Això pot afavorir que gasti més i que el risc d’endeutament es dispari.\nESTALVIAR SENSE DESPRENDRE'S DE CAP TARGETA\nSi no és possible prescindir de cap targeta, però el consumidor vol estalviar, cal evitar certs comportaments.\nSempre que sigui possible, cal obtenir els diners amb la targeta de dèbit i no amb la de crèdit, ja que les comissions d’aquesta última són majors.\nEvitar utilitzar caixers d’altres entitats perquè és més car i, sobretot, de xarxes a les quals no estigui adscrita la targeta.\nConvé modificar els hàbits de pagament i prescindir de la manera ajornada.\nEn el caixer, és aconsellable parar esment als rètols que informen sobre les comissions que cobra l’entitat per lliurar efectiu o realitzar una consulta. Fins a l’últim moment, el client pot desistir de fer l’operació.\nIntentar no sobrepassar el límit de crèdit establert pel banc, ja que implica abonar interessos de demora, molt superiors als ordinaris. A més, quan es registra un retard en els pagaments, els bancs també apliquen una comissió per reclamació de quotes impagades.\nComprovar el contingut del contracte. Amb freqüència, els bancs i caixes d’estalvi emeten la targeta de manera gratuïta i durant un temps -el primer any, gairebé sempre- no cobren comissions de manteniment. Això fa que s’oblidi que les condicions que s’aplicaran després variaran i poden suposar tarifes elevades, només pel fet de tenir la targeta.\nbancs crèdit estalviar Préstamo-ca targeta


Compromís pressiona Puig perquè exigeixi un finançament just a Sánchez\nFran Ferri recorda que la reforma del sistema de finançament és un dels acords del Botànic II\nCompromís ha demanat al president de la Generalitat, Ximo Puig, que exigeixi un finançament just al president espanyol en funcions, Pedro Sánchez. El síndic del partit valencianista, Fran Ferri, l’ha instat a estar a l’altura. ‘La línia de Compromís l’hauria de seguir també el Botànic’, ha insistit.\nEn declaracions als periodistes a les Corts, Ferri ha recordat que és un dels punts de l’acord del Botànic II i que també ho reivindiquen més comunitats autònomes amb els socialistes al govern. Ferri ha explicat que han presentat una iniciativa a la cambra perquè el govern espanyol convoqui immediatament el Consell de Política Fiscal i Financera.\nEn aquest sentit, ha demanat ‘solucions transitòries’ pel deute del govern espanyol amb el País Valencià. Ha dit que la provisionalitat del govern espanyol és una ‘excusa’ i ha afirmat que no s’han de retallar serveis públics perquè el problema no és de depesa, sinó d’ingressos.


Una taxonomia de les tècniques de traducció dels noms propis – AIETI\nAquesta taxonomia intenta presentar el conjunt de totes les tècniques possibles que es poden aplicar a la traducció dels noms propis des d’un punt de vista cultural, és a dir, atenent els canvis culturals que es produeixen en la seua traducció. Es tracta d’una classificació també essencialment formal, és a dir, que mesura el grau de canvi a partir de les alteracions formals que es produeixen amb cadascuna de las tècniques descrites. A més a més, cadascuna de les etiquetes s’acompanya d’una breu descripció de les conseqüències funcionals de la seua aplicació amb la intenció que el quadre descrit siga més complet. La taxonomia que presentem ací està graduada, començant per les tècniques formalment més conservadores per arribar progressivament a las més intervencionistes. Per a major claredat, hem dividit les tècniques en dos grans grups, els que tendeixen a la conservació cultural i els que suposen una clara substitució del univers cultural del NP de partida.\nFinalment, és necessari insistir que totes les tècniques ací descrites són igualment legítimes i pràcticament tots els NP poden traduir-se i de fet es tradueixen emprant-ne qualsevol. De la mateixa manera que succeeix amb qualsevol altre element textual, per definició no hi ha res que no es puga fer en traducció amb tots els NP existents i per existir en el món si las circumstàncies són les adequades a criteri del traductor. Per posar-ne un exemple, molts traductors preferirien traduir Firenze per repetició (en lloc de pel seu suposat equivalent fix, Florència) en una oració com “I love the sound of the word Firenze”. Són les circumstàncies contextuals en les quals apareix el NP, unides a la imatge que el traductor es faça del lector i del propòsit de la traducció, les que li faran inclinar-se per una opció o una altra. En aquest sentit, els exemples proposats ací són això mateix, exemples de tractaments habituals, però mai models ni il·lustracions de comportaments que deguen seguir-se necessàriament.\nDins d’aquest grup es troben les tècniques de traducció de NP que comporten una menor manipulació cultural.\nDenominació 1. Repetició\nAltres etiquetes No traducció, traducció zero, transposició.\nDefinició Es manté inalterada la grafia del NP original.\nExemples Glasgow → Glasgow; Obama → Obama; Moby Dick → Moby Dick\nÚs habitual En l’actualitat, es sol usar per a NP convencionals que no tenen una traducció prefixada distinta i en el quals no es trobe a més un grau d’asimetria notable.\nDe forma molt més vacil·lant, també s’utilitza per a NP expressius quan el seu significat es considera transparent o quan hi manca d’especial rellevància textual.\nDe la mateixa manera, en alguns gèneres com l’article d’investigació existeix la tendència de repetir els noms expressius (majoritàriament títols d’estudis, projectes e institucions) amb la idea que al lector tipus especialitzat li interessen en el seu idioma original per poder localitzar-los més fàcilment.\nConsideraciones funcionales De forma una mica paradoxal, però típica en traducció, el “mateix” és completament “distint”. Així, la repetició gràfica implica un augment del grau d’exotisme en traducció des del punt de vista de la recepció (penseu, sense anar gaire lluny, en la diferència de significat de Pulp Fiction per a un nord-americà i per a un espanyol mitjans).\nDenominació 2. Adaptació ortogràfica\nAltres etiquetes Transposició, transcripció, adaptació terminològica.\nDefinició Canvis de grafia, normalment petits, per facilitar la pronunciació i fer més familiar el NP resultant.\nExemples Mohammed → Mohamed; London → Londres; Aachen → Aquisgrà.\nÚs habitual Hi ha dos camps d’ús habitual per a aquesta tècnica quan no s’hi dona un grau d’asimetria textual notable:\n1) Respecte envers la traducció prefixada de NP que en el passat s’adaptaren ortogràficament seguint una norma de traducció molt habitual fins a mitjan segle XX (Thames → Tàmesi).\n2) Llatinització de NP escrits en alfabets no llatins o reelaboració de dita transcripció de NP procedents d’alfabets no llatins que arriben mediatitzats (per exemple, Mohammed → Mohamed, quan l’original és un text anglès).\nConsideracions funcionals El NP resultant encara fa referència a la cultura original, però, comparada a la repetició, amb aquesta tècnica comencen els canvis per facilitar-ne la identificació al lector final.\nDenominació 3. Traducció semàntica\nAltres etiquetes Traducció lingüística, traducció del sentit, traducció denotativa, traducció literal.\nDefinició Traducció del sentit denotatiu del NP.\nExemples National Health Service → Servei Nacional de Salut; Leaning Tower → Torre Inclinada; A History of Science → Història de la ciència.\nEs realitza habitualment mitjançant un calc (traducció literal o bastant literal del sintagma estranger) d’expressió (que adapta la sintaxi a la llengua d’arribada).\nPer raons òbvies de càrrega semàntica, aquesta tècnica s’aplica únicament als NP expressius. Freqüentment coincideix amb l’ús de una traducció prefixada, encara que també és molt habitual amb els NP expressius nous.\nEn el passat, els NP expressius es traduïen quasi sistemàticament amb aquesta tècnica. En l’actualitat, els expressius són el tipus de NP la traducció dels quals és més vacil·lant, ja que per als transparents s’usa tant la traducció semàntica com la repetició. L’elecció de la tècnica sol dependre de paràmetres textuals (sobretot rellevància de la informació aportada pel NP per entendre el text i quantitat d’informació contextual aportada per l’original) i extratextuals (concepte de traducció, imatge del lector tipus i propòsit de la traducció).\nLa tendència actual observable és donar prioritat a la repetició quan no existeix traducció semàntica prefixada i quan el traductor considera que les circumstàncies textuals no implicarien que la repetició comporte un grau d’asimetria (quasi sempre opacitat) inacceptable.\nConsideracions funcionals Constitueix una tècnica que abandona ja clarament la conservació formal del NP original, per la qual cosa implica un grau de domesticació important.\nDenominació 4. Glossa extratextual\nAltres etiquetes Nota del traductor, explicació, explicitació, amplificació.\nDefinició Aplicació de qualsevol de les tècniques anteriors acompanyada d’una explicació suplementària del NP marcada com a intervenció del traductor.\nExemples Important novel·lista… N. del/de la t.; [Institució judicial nord-americana equivalent a…].\nEl traductor considera que la conservació almenys parcial del NP original és important, però implica un grau d’asimetria (normalment, opacitat) inacceptable, per la qual cosa la resol mitjançant una explicació suplementària marcada com a tal fora del text.\nEls procediments concrets més habituals per introduir una glossa extratextual són les notes a peu de pàgina, les notes a final de capítol o del llibre, les explicacions entre claudàtors i els glossaris.\nConsideracions funcionals Les glosses extratextuals són una manifestació de la visibilitat del traductor (cf. p. e. Henry 2000). Probablement esta visibilitat, unida a la conseqüent ruptura de la il·lusió d’identitat de la traducció (la intervenció explícita del traductor trenca de forma patent la il·lusió que TT i TO són el mateix text), constitueix una de les principals raons de la seua dolenta reputació fora de les edicions crítiques. També s’afegeix a la seua problematització el fet que són incòmodes perquè exigeixen interrompre la lectura.\nDenominació 5. Glossa intratextual\nAltres etiquetes Explicació, explicitació, amplificació\nDefinició Aplicació de qualsevol de les tècniques anteriors acompanyada de una breu explicació suplementària del NP que el traductor oculta ja que no la marca com a intervenció pròpia.\nExemples The Severn → el riu Severn; Milton → John Milton, el famós poeta místic renaixentista; He went to Starbucks → Va anar a prendre un café a un Starbucks.\nÚs habitual De la mateixa manera que ocorre amb la glossa extratextual, el traductor considera que la conservació almenys parcial del NP original és important, però implica un grau d’asimetria (normalment, opacitat) inacceptable, per la qual cosa decideix incloure una explicació. La diferència en aquest cas radica que el traductor oculta la seua intervenció a fi de no interrompre la lectura i (normalment de forma inconscient) no trencar la il·lusió d’identitat entre original i text traduït.\nPerquè la intervenció del traductor no es note, les glosses intratextuales solen ser breus. Per això és freqüent que prenguen la forma d’un “classificador” (Newmark 1987 ), és a dir, una paraula com “riu” o “poeta” que indica la natura de l’ens al·ludit i que moltes voltes es considera que aporta informació suficient com per poder mantenir l’element en el text.\nConsideracions funcionals La glossa en general i la intratextual en especial és un procediment conservador alhora que pal·lia les asimetries culturals. Atesa la freqüència d’aquest tipus de problemes, presents en qualsevol text mínimament complex, se sol considerar un dels universals de la traducció (cf. p. e. Becher 2010) que normalment es nomena usant els termes “explicitació” o “amplificació”.\nDins d’aquest grup es troben les tècniques de traducció de NP que impliquen una major intervenció i manipulació cultural per part del traductor. En tots els casos, es suposa en principi un alt grau d’asimetria cultural que impulsa el traductor a optar per procediments més radicals, que sempre són intel·lectualment més laboriosos que els procediments de conservació.\nDenominació 6. Adaptació ideològica\nAltres etiquetes Cap en particular.\nDefinició Canvi d’un NP ideològicament conflictiu per un altre alternatiu que normalment al·ludeix a la mateixa realitat amb un enfocament més acceptable per als nous lectors o per al propi traductor.\nExemples America → Estats Units; Samaria → Cisjordània; dictators such as Hitler → dictadors com Stalin.\nÚs habitual No és una tècnica massa habitual, però dins de l’enorme variabilitat dels NP, també n’hi ha que resulten ideològicament conflictius per a (part de) la societat de recepció. Quan açò ocorre, no és rar que el traductor busque denominacions alternatives lliures de conflicte o d’acord amb la seua ideologia i/o la que atribueix als seus lectors.\nConsideracions funcionals Aquesta tècnica constitueix una prova més de la complexitat del nostre objecte d’estudi. Lluny de ser simples etiquetes desproveïdes de significat, els NP també poden tenir una profunda càrrega ideològica i, de la mateixa manera que succeeix amb qualsevol altra al·lusió culturalment marcada, existeix una clara tendència a normalitzar dita càrrega en la traducció quan resulta conflictiva en el nou context de comunicació.\nEn ocasions, com a l’exemple de Hitler-Stalin, la raó pot ser de censura.\nDenominació 7. Neutralització limitada\nAltres etiquetes Adaptació cultural, modulació, generalització.\nDefinició El NP es substituït per un altre també alié a la cultura de recepció, que normalment procedeix del mateix univers que el original, però és més transparent o acceptable.\nExemples Frisco → San Francisco; Becky → Rebecca; Anna Sui → Calvin Klein.\nÚs habitual El traductor considera que el NP és culturalment opac o per qualsevol altra raó inacceptable en la nova cultura i mitjançant la neutralització limitada aconsegueix mantenir un important grau d’exotisme (ambientació), alhora que elimina la manca de transparència o acceptabilitat en la llengua de partida. No és estrany veure aquesta tècnica utilitzada per traduir marques de roba, institucions, celebritats, cançons, etc. per unes altres que ocupen un nínxol cultural similar, també de la cultura original, però millor coneguts en la cultura de recepció.\nConsideracions funcionals Estem davant la primera tècnica de clara reducció de l’exotisme o especificitat cultural dels NP, pràctica molt més habitual del que sembla si s’atén únicament als NP descontextualitzats.\nDenominació 8.Neutralització absoluta\nAltres etiquetes Adaptació cultural, modulació, generalització, descripció.\nDefinició El NP se substitueix per una explicació culturalment neutra (o, molt inusualment, per un altre NP que no pertany a cap de les dues cultures implicades en la traducció) que resulte transparent o acceptable.\nExemples A Jonah aboard → un ocell de mal averany; Anna Sui → una dissenyadora de luxe; News of the World → un periòdic sensacionalista.\nÚs habitual De la mateixa manera que en la neutralització limitada, el traductor considera que el NP és culturalment opac o inacceptable en la nova cultura, però no troba o prefereix no utilitzar un NP distint que encara siga exòtic, per la qual cosa decideix substituir el NP per una explicació del seu significat textual.\nConsideracions funcionals És el primer procediment en què un NP és substituït habitualment per quelcom distint d’un NP, pràctica que ni tan sols es té en compte en els tradicionals llistats d’equivalències de NP. No obstant això, es tracta d’un procediment bastant habitual per als NP textualment conflictius, quasi sempre per opacs.\nDenominació 9. Naturalització\nAltres etiquetes Domesticació.\nDefinició El NP es substitueix per un altre percebut com a propi de la cultura de recepció.\nExemples Michael → Miquel; Prince Charles → príncep Carles; a region that doubles the size of Wyoming → una regió de la grandària d’Espanya.\nÚs habitual En el passat, els antropònims convencionals que compartien origen etimològic es traduïen sistemàticament amb aquest mètode, circumstància que ha donat lloc a un bon nombre de traduccions prefixades que es continuen usant en l’actualitat, a més de a residus d’aquesta tècnica que es segueixen aplicant a figures singulars com reis o papes.\nEn l’actualitat, es tracta d’un procediment que rarament s’aplica a NP nous, encara que hi ha gèneres com l’infantil en què no és estrany que s’empre i situacions, especialment en traducció d’humor, en les quals es continua aplicant per aprofitar l’enorme transparència i capacitat d’identificació lectora que proporciona aquesta tècnica.\nEl seu major problema és la conseqüència que avui en dia és percebuda com una falta de versemblança, derivada que pot ésser poc creïble que un autor o un personatge estranger faça ús de NP completament aliens a la seua cultura.\nConsideracions funcionals El canvi de tendència en aquesta tècnica, que ha passat de ser molt productiva fins a aproximadament mitjan segle XX a ser tremendament minoritària en l’actualitat, constitueix probablement un reflex de la globalització i el cada vegada major multiculturalisme i coneixement de les cultures estrangeres per part d’uns lectors que fa poc més de 50 anys vivien en un món molt més tancat.\nDenominació 10. Traducció exògena\nAltres etiquetes Creació discursiva.\nDefinició El NP es tradueix de forma imprevisible atesos els seus components originals.\nExemples High Noon → Sol davant el perill; Some Like It Hot → Ningú no és perfecte.\nÚs habitual S’usa buscant una major identificació o atractiu en la cultura de recepció i és una tècnica típica de la traducció de títols d’artefactes culturals populars, sobretot cinematogràfics, en què l’atractiu comercial predomina sobre consideracions de proximitat al TO. Abans també s’emprava amb freqüència en la traducció de títols de literatura popular, encara que ara és bastant menys habitual. Normalment l’iniciador (el distribuïdor cinematogràfic en el cas de las pel·lícules) no es planteja el títol com una traducció normal, sinó com un nou títol pensat a partir de la visió de la pel·lícula i dissenyat per maximitzar la venda d’entrades. Tanmateix, no deixa de produir com a resultat objectiu una traducció –la traducció oficial, de fet- d’un NP.\nConsideracions funcionals Es tracta potser de la tècnica que (de)mostra de forma més palpable que la traducció, també la dels NP, va molt més enllà de consideracions merament de lingüística contrastiva per entrar en el terreny de la sociologia.\nDenominació 11. Omissió\nDefinició S’omet el NP del original.\nExemples Roberto Bellarmino (Anglicized as Robert Bellarmine) was who… → Roberto Belarmino Ø fou qui…; Susan went away. But Susan did not explain why. → Susan se’n va anar, però Ø no va explicar per què.\nÚs habitual Normalment, l’omissió per raons intrínseques al NP es produeix quan es combina opacitat i falta de rellevància del NP omés. Aquesta tècnica no és massa freqüent, però tampoc és tan excepcional como podria suposar-se.\nDe manera normalment clandestina, també és una solució ocasional que s’observa usen els traductors amb NP desconeguts fins i tot per a ells i no especialment rellevants en el text.\nExisteix un altre tipus d’omissió, per raons extrínseques al NP, que es produeix quan els NP s’eliminen simplement per formar un subjecte ja conegut en llengües –com l’anglés- en què aquest és obligatori i produir-se la traducció a llengües –com el català- que el solen elidir si ja es coneix. Un important percentatge de NP són omesos en aquestes circumstàncies.\nConsideracions funcionals L’omissió, com en els dos exemples mencionats més amunt, pot ésser perfectament legítima i es relativament habitual en traducció. Per suposat, serà impossible de trobar en qualsevol llistat d’equivalències onomàstiques.\nDenominació 12. Creació autònoma\nDefinició A més de la traducció del NP present en el TO, introducció no motivada lingüísticament pel TO d’un element cultural propi de la LT.\nExemples Great 16th Century writers like Shakespeare → Grans escriptors del segle XVI com Cervantes o Shakespeare\nÚs habitual Es tracta d’una tècnica molt inusual però que existeix. Normalment, s’empra per augmentar l’atractiu del text i la identificació amb aquest del nou lector, per la qual cosa és més fàcil trobar-la en textos de caràcter divulgatiu.\nConsideracions funcionals La seua existència, encara que molt minoritària, constitueix una prova de l’enorme versatilitat de la traducció, en què tot és possible, fins i tot quelcom tan imprevisible des d’una perspectiva de mera reproducció com la creació d’un element on no hi havia res en l’original.


Historia de la Llengua Valenciana (del seu llibre “Pomell de Valencianitat”)\nPer Josep Boronat Gisbert\nSUPOSTES “RAONS“ PER A INTRODUIR EL NOM DE “CATALA”\nLliteraries, molt menys: la renaixença, no originaria de catalunya (...continuacio.)\nDe totes formes, en l’any 1841, independentment i o molt despres d’Aribau, el valencià Tomas Villarroya va publicar, en la revista El Liceo de Valencia, el primer dels seus quatre poemes (“en l’olvidada llengua de mos avis – mes dolça que la mel...”), el mateix any en que el catala Rubio i Ors publicà en Barcelona Lo gayter del Llobregat.\nEn quant a Jocs Florals, el primer va tindre lloc en 1859, el Valencia, organisat pel semanari El Liceo. El mateix any 1859 es va celebrar tambe en Barcelona el primer dels seus Jocs Florals.\nPero no solament deuen de ser considerats renaixentistes els diletants de la lirica, normalment de la burguesia. De fet, es més important i significatiu per al poble el resultat de l’activitat periodistica, la prensa. I podem dir que, de la mateixa forma que el Diario de Valencia de 1790 fon anterior a atres quotidians pareguts de capitals de provincia, entre ells el Diario de Barcelona fundat dos anys despres, en 1792, tambe apareix primer en Valencia, l’any 1837, el periodic El Mole, lliberal i popular, integrament en llengua valenciana; mentres Barcelona començà a tindre prensa en vernacula sis anys despres, en 1843, én Lo verdader català.\nPer tot aço, i mes, podem fer nostra l’afirmacio d’Almela i Vives: “Com ha observat una persona molt autorisada, la Renaixença valenciana no es filla, sino germana de la Renaixença catalana”. Germana, sí, pero la valenciana naixcuda primer.\nI tambe podem afirmar, seguint a Cervera Bañuls, que els renaixentistes valencians, lirics per una part, i periodistes i comediografs per l’atra banda, uns en la seguritat de la burguesia, i els atres en les privacions del poble, encara que no estigueren gens integrats ni units, mantenien una actitut identica, unanima, que eixia de la seua rail valenciana: la d’una oposicio sistematica a adherir-se a la Renaixença de Catalunya, i permetre que es nomenara catalana a la seua llengua valenciana.\nLliteraries... afegint embolats, artificis enganyosos\n“De fet, però, la Renaixença fou consolidada a València per l’acció personal del mallorquí Marià Aguiló qui hi fou tres anys director de la Biblioteca provincial. Per consell de l’Aguiló, gran esperit restaurador, començaren a escriure versos en vernacle dos joves universitaris: Teodor Llorente l’any 1857 i Vicent W. Querol el 1859”.\nEn atre capitul de La llengua dels valencians, observem que el mestre dels catalanisadors s’empenya en fer vore que la Renaixença en Valencia fon moguda per qui siga, pero no per valencians. I en esta tesitura, diu coses que, comprovades i contrastades, pareixen embolats, artificis enganyosos.\nTinc entes que el mallorqui Aguiló tan sols relacionà el grup de Llorente –ya format i actuant- en els renaixentistes catalans Rubió, Milà i Bofarull, degut als seus contactes anteriors. Aguiló va vindre a Valencia l’any 1858 i estigue nomes tres anys. El segon any, 1859, actuà de Mantenedor dels Jocs Florals que va organisar El Liceo en el paraninf de l’universitat.\nEstic informat de que, qui va encendre el foc que aglutinaría l’amistat d’uns quants jovens universitaris valencians, fon Vicent Boix, per la nobilissima visio i l’entusiasme per lo valencià d’est erudit historiador naixcut en Xativa l’any 1813.\nVicent Boix (1813-1880), que es firmava “Lo trobador del Turia”, escrigue diversos poemes en valencià, que S.G. califica de “enyoradisos i historicistes”, afegint que més important que com a poeta, es la personalitat de Boix com a historiador, i com autor de noveles historiques de tema regnicola, escrites en castellà, pero ya én clar accent de Renaixença, com, per eixemple, la del 1859 –l’any dels Jocs Florals mencionats- titulada “El Encubierto de Valencia”. Tambe, juntament en Bonilla, fon fundador del periodic El Ciste en 1840.\nEl grup de jovens universitaris que es va contagiar de l’entusiasme per lo valencià que flamejava en Vicent Boix –influencia que ni destaca ni menciona Sanchis Guarner-, està format per Jacint Labaila i Gonzalez (1833-1895), Teodor Llorente Olivares (1836-1911), Wenceslau Querol i Campos (1837-1889), Felix Pizcueta Gallel (1837-1890), i Rafael Ferrer i Bigné (1838-1895).


La Generalitat reté als funcionaris entre 400 i 600 euros - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 21 de Desembre de 2011. 17:09h.\nLa Generalitat reté als funcionaris entre 400 i 600 euros\nMas-Colell al·lega que hagués estat una "complicació" fer dues retencions\nEl Govern ha pagat els funcionaris entre 400 i 600 euros menys de l'import corresponent a la paga ordinària del mes de desembre, segons han denunciat els treballadors.\nL'executiu català ha aplicat la deducció íntegra del IRPF tant de la mensualitat com de la paga extraordinària, malgrat l'anunci de pagar el dia 28 un màxim del 80% d'aquesta darrera retribució.\nÉs a dir, la Generalitat ha aplicat una deducció sobre una paga que encara no han cobrat els funcionaris, i ho ha fet com si l’haguessin rebut de forma íntegra, cosa que probablement no passarà, tal i com va anunciar. Aquesta situació afecta als 23.000 funcionaris de la Generalitat.\nPer la seva banda, el conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell, ha al·legat que el Govern de la Generalitat va decidir fer les retencions tant de la paga ordinària com l'extraordinària el dia 21 perquè si no seria un "embolic" i els funcionaris haguessin hagut de fer l'any vinent "una declaració complementària" en referència a l'IRPF i així "evitavem aquesta complicació".\nMas-Colell ha afirmat que "es feia tota la retenció el dia 28 o d'una manera proporcional entre el dia 21 i el 28", però ha admès que "tothom es pot equivocar". El conseller ha recordat que el dia 28, quan els funcionaris cobrin la resta, "no hi ha cap retenció".\nEl portaveu del PSC, Jaume Collboni, ha afirmat que la Generalitat "ha confiscat part dels salari dels funcionaris per un error de tresoreria" i ha criticat "la prepotència" del Departament d'Economia.\nEl PSC diu que el Govern ha "confiscat" part dels salaris dels funcionaris\nPujol acusa el Govern espanyol de provocar el "desprestigi de Catalunya"\nNomés un dirigent de quota catalana\n#37 Ana, Barcelona, 23/12/2011 - 18:03\nOh i tant! Catalunya ens roba. És la pura veritat.\n#36 romeu, barcelona, 22/12/2011 - 20:23\nPerò què fan! Anuncien una retallada i quan es produeix la multipliquen per tres. I a més, no volen negociacions, demanen adhesins incondicionals.\nO son desordenats i ineficaços o tenen una mala intenció insultant. Com gosen? Que pleguin, sisplau\n#35 Joan Roura, Vic, 22/12/2011 - 20:22\nCom Star Trek: Catalunya, la última Colònia.\nEn quan als funcionaris: Els han fet una mala jugada i hi ha de tot però a la privada (si és que encara n'aguanta alguna que no sigui estrangera o treballi pel sector públic) això de tolerar 10 trienis o 4 quinquenis a tios del Grup A que cobren 3000\n#34 Almogàver , La Sagrera , 22/12/2011 - 15:57\nEspanya ens roba i la generalitat d'en Mas ens atraca.\n#32 Víctor, Reus, 22/12/2011 - 09:49\nVenga, todos los funcionarios a coro, gritad: Cataluña nos roba.


admin 28 agosto 2013 Santa Coloma donarà llum verd a la construcció del mercat del Fondo en el proper ple2013-08-28T10:31:04+02:00 No Comment\n18/03/10 02:00 – Santa Coloma de Gramenet – el puntL’Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet vol donar llum verd a la construcció del mercat del Fondo en el proper ple municipal. Aquest procés es durà a terme després que la mesa de contractació municipal hagi aprovat provisionalment l’adjudicació de l’obra a l’empresa Vias y Construcciones SA. El projecte suposarà una inversió de 20 milions d’euros.La mesa de contractació de l’Ajuntament de Santa Coloma -formada per representants del grup municipal socialista, de CiU, ICV-EUiA i del PP, juntament amb tècnics municipals- va aprovar ahir l’adjudicació provisional de les obres del projecte del mercat del Fondo a l’empresa Vias y Construcciones SA. Aquesta adjudicació haurà de passar pel proper ple del consistori, que se celebrarà el dilluns 29 de març.L’Ajuntament de Santa Coloma contractarà una empresa per controlar i garantir que el conjunt del projecte executiu del mercat del Fondo es faci d’acord amb el plec de clàusules administratives a concurs. En aquest sentit, l’empresa contractada vetllarà, juntament amb el consistori, perquè s’acompleixin els terminis previstos, les qualitats exigides i es garanteixi la proposta econòmica presentada.Després que ple municipal aprovi l’adjudicació definitiva de les obres a Vias i Construcciones SA, s’iniciarà la construcció del mercat. Els treballs està previst que comencin abans de l’estiu i tindran una durada aproximada d’uns 20 mesos.El nou poliequipamentActualment està en funcionament l’edifici provisional del Mercat de Fondo, ubicat entre els carrers de Verdi i les avingudes de Mònaco i Itàlia. El nou mercat que es construirà al Fondo serà un poliequipament que disposarà de mercat municipal (amb zona de càrrega i descàrrega en planta soterrani), un supermercat, una llar d’infants i una biblioteca. El nou edifici tindrà una superfície construïda total de 8.954,26 m² i suposarà una inversió de 20 milions d’euros. Aquest projecte va estar aturat arran del cas Pretòria, fet que va provocar que l’Estat retirés 400.000 euros d’ajuda que ara els hi ha retornat.\nhttp://www.santako.com/santa-coloma-donara-llum-verd-a-la-construccio-del-mercat-del-fondo-en-el-proper-ple/ 2013-08-28T10:31:04+02:00 adminGeneral18/03/10 02:00 - Santa Coloma de Gramenet - el puntL'Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet vol donar llum verd a la construcció del mercat del Fondo en el proper ple municipal. Aquest procés es durà a terme després que la mesa de contractació municipal hagi aprovat...admin webmaster@santako.comAdministratorSantako.com


SABALLUTS: Tots a la Creu Alta!\nTots a la Creu Alta!\nAquesta setmana es una de les mes esperades per a tots els socis del Sabadell. Arriba a la Nova Creu Alta el millor equip de la segona divisió, el Deportivo de la Corunya, recuperant un nom que va perdre fa uns anys a la màxima divisió, el 'SuperDepor'.\nJugadors amb qualitat i amb experiencia a la primera divisió com Aranzubia sota pals, Guardado, Valerón, Lasad i un company de selecció de Juvenal: Bodipo. Entre molts altres.\nA tots ells es sumen jugadors que la categoria sel's queda petita, com ara Salomao, Riki, Juan Domínguez, Bruno Gama, Aythami, Manuel Pablo...\nSens dubte un senyor equip per derrotar aquest Dissabte. Ara mateix es el líder en solitari amb una diferència de cinc punts dels segon classificat, el Celta de Vigo. Diset partits guanyats, tres d' empatats i cinc partits perduts uns números força notables. Un equip golejador, quaranta-tres gols ha marcat per vint-i-sis rebuts.\nSabadell - Deportivo de la Corunya, Jornada econòmica.\nTot i ser el partit en jornada econòmica s' espera que sigui la millor entrada de tota la temporada. Això si els socis per entrar al gol tindran que pagar 10 euros, 15 per general i 20 per tribuna. El ritme de les entrades es favorable, i també gràcies al gairebé un centenar de seguidors del conjunt deportivista que ja han assegurat la seva presencia a l' estadi, més els de la resta de localitats Catalanes que podrien fer cap a la Nova Creu Alta.\nEl tècnic de Sant Pol no va sortit amb bones sensacions de Cartagena per la poca ambició que van posar els seus jugadors. Va recordar que el partit es va semblar molt al de Guadalajara al Pedro Escartín, on els Arlequinats van perdre per la mínima en un gol de falta, i a partir d' allà el Sabadell va estar 13 jornades consecutives sense guanyar.\nNomés 3 derrotes en les 26 visites del Deportivo a Sabadell\nL' estadi no es un dels millors camps del Deportivo. El conjunt gallec ha visitat en 26 ocasions la Creu Alta i només n' ha tret 9 punts sumant les victòries i 7 punts sumant empats.\nTots els precedents:\nTemporada 1933/34 (2a): Sabadell 1-1 Deportivo\nTemporada 1943/44 (1a): Sabadell 3-1 Deportivo\nTemporada 1944/45 (1a): Sabadell 2-1 Deportivo\nTemporada 1945/46 (2a): Sabadell 2-0 Deportivo\nTemporada 1946/47 (1a): Sabadell 3-0 Deportivo\nTemporada 1948/49 (1a): Sabadell 4-4 Deportivo\nTemporada 1957/58 (2a): Sabadell 2-1 Deportivo\nTemporada 1958/59 (2a): Sabadell 4-2 Deportivo\nTemporada 1959/60 (2a): Sabadell 3-1 Deportivo\nTemporada 1960/61 (2a): Sabadell 1-1 Deportivo\nTemporada 1961/62 (2a): Sabadell 2-2 Deportivo\nTemporada 1966/67 (1a): Sabadell 3-0 Deportivo\nTemporada 1968/69 (1a): Sabadell 0-0 Deportivo\nTemporada 1969/70 (1a): Sabadell 1-0 Deportivo\nTemporada 1971/72 (1a): Sabadell 4-1 Deportivo\nTemporada 1973/74 (2a): Sabadell 1-2 Deportivo\nTemporada 1977/78 (2a): Sabadell 4-3 Deportivo\nTemporada 1978/79 (2a): Sabadell 0-1 Deportivo\nTemporada 1979/80 (2a): Sabadell 0-0 Deportivo\nTemporada 1981/82 (2a): Sabadell 4-1 Deportivo\nTemporada 1982/83 (2a): Sabadell 1-2 Deportivo\nTemporada 1984/85 (2a): Sabadell 2-1 Deportivo\nTemporada 1985/86 (2a): Sabadell 0-0 Deportivo\nTemporada 1988/89 (2a): Sabadell 3-0 Deportivo\nTemporada 1989/90 (2a): Sabadell 4-0 Deportivo\nTemporada 1990/91 (2a): Sabadell 1-0 Deportivo\nL' enfrontament d' aquest dos equips amb més gols. En total 8 en un sol partit.\nEs va jugar el 9 de gener del 1949 a la Vella Creu Alta. En un partit completament boig, Sabadell i Deportivo van empatar a quatre gols. Els visitants es van avançar en dues ocasions amb gols de Marquínez (4') i Chao (30'), però el Sabadell va igualar el marcador mitjançant Vázquez (35') i Toni (37'). Un minut més tard, el Dépor es tornava a posar per davant amb el segon gol de Marquínez, que deixava el 2-3 al final de la primera part. A la represa, dos gols de penal de Telechea (54' i 56') capgiraven el marcador, però una diana de Franco al 79' deixava el definitiu 4-4. Solans, Navarro, Modol, Telechea, Espiga, Oliva, Vázquez, Toni, Basilio, Pallàs i De la Vega formaven l'onze del Sabadell aquell dia, sota les ordres de l'entrenador Emilio Vidal.\nPublicat per Roger Benet a 13:31\n"Estic molt agust i molt content al Sabadell, i es...\nCarreras fa un resum del Sabadell - Deportivo\nLa travessa et regala dos abonaments!\nPròxima parada: José Rico Pérez.\nThis is the Sabadell\nSabadell, la ciutat esportiva del cap de setmana.\nAvui, Sabadell - Deportivo\nPrimera edició del Penya x Penya.\nEl Sabadell - Depor cada cop més a prop.\nPuja a la Nova Creu Alta\nDeclaracions posteriors al Cartagena Sabadell 1 0\nSabadell - Deportivo de la Corunya.\nEl marcador congelat.\nCap a Osca!\nPrèvia Osca - Sabadell\nLa neu fa canviar els plans d' entrenament al prie...\nLa nevada a la Nova Creu Alta


Visita Reserva - Cava Rovellats\nLa Terra, les Persones, el Cava, l´essència de Rovellats\nA continuació ens endinsarem al món màgic de l´elaboració dels nostres caves, descobrint plegats el celler on elaborem els nostres vins tranquils que després es convertiran en caves de llarga criança.\nEls caves Rovellats s’elaboren exclusivament amb raïm de les nostres vinyes i seguint el mètode tradicional o Méthode Champenoise.\nAl final de la visita gaudim d’un tast de tres caves reserva d’estils ben diferents: el nostre Imperial Brut, l’Imperial Rosé Brut i el Cuvèe Especial Brut Nature, acompanyats d’un petit piscolabis.\n*En aquest tast ens centrem en, partint d’un mateix temps de criança, com podem gaudir d’estils diferents de cava segons el moment i el maridatge.\nDurada de la visita i degustació: 1´30h aprox.\nPreu: 20€ per persona *Grups de mínim 2 persones adultes ( o pagament equivalent).\nMenors (de 6 a 17 anys) :5€ (inclou 1refresc + piscolabis)\nMenors (de 0 a 5 anys ): gratuït si no volen el piscolabis.\nIdiomes: català, castellà, anglès i alemany ( altres idiomes disponibles amb prèvia reserva i pagament extra)


VÍDEO. Apunta’t a la cultura CRM i impulsa la teva metodologia comercial\nAlbert Pàmies, consultor, ha participat a una nova sessió del cicle de jornades Accelera Pime que, a través de la plataforma Zoom, organitza la Cambra de Tarragona.\nPàmies ha explicat que “la complexitat actual del mercat i la major agressivitat de la venda ens obliga a no deixar res a la improvisació i a incrementar el rigor. Igual que existeixen metodologies de treball en tots els departaments d’una organització, perquè encara hi ha empreses que no disposen de polítiques comercials clares?\nLa cultura CRM és una manera diferent i actual d’entendre la gestió comercial des de la seva complexitat. No parlem de software, parlem de cultura i en aquesta hi rau l’èxit comercial. Vendre avui, i ser venedor requereix una major preparació.”


Els futbolistes inscrits per a la Champions 2019/20\nLa totalitat dels futbolistes del primer equip i Abe, Araujo i Sarsanedas, del Barça B, formen part de la llista A\nEl FC Barcelona ha dut a terme la inscripció dels seus jugadors per a la Champions 2019/20. La totalitat dels futbolistes del primer equip i també Abe, Araujo i Sarsanedas, del Barça B, formen part de la llista A, on poden figurar un màxim de 25 futbolistes, dels quals un mínim de dos han de ser porters. Lluirien els següents dorsals en cas de jugar a la Champions: Abe (37), Araujo (33) i Sarsanedas (34).\nI per què són Abe, Araujo i Sarsanedas els que són a la llista A? Perquè els dos primers -Abe i Araujo- porten menys de tres anys al futbol base del Club mentre que Sarsanedas és nascut el 1997, raons que els impossibiliten figurar a la llista B.\nCal recordar que, segons normes UEFA, la llista B es pot enviar fins a la mitjanit del dia previ a un partit de Champions. En aquest cas, jugadors com Riqui Puig, Abel Ruiz o Iñaki Peña, per posar tres exemples, compleixen els requisits de ser menors de 21 anys -no com Sarsanedas, que en té 22- i de dur almenys tres anys al Club, al contrari que Abe i Araujo. Tots ells també podrien jugar sense problemes a la Champions si són inscrits a l'esmentada llista B.


CATALUNYA NACIÓ INDEPENDÈNCIA: PALESTINA DEMANARÀ EL RECONEIXEMENT A L´ONU.\nEl president de l'Autoritat Palestina, Mahmud Abbas, ha partit aquest diumenge cap a Nova York per participar en la 66a sessió de l'Assemblea General de l'ONU, on plantejarà la petició de reconeixement de l'Estat palestí.\n"L'agenda del president és plena de reunions, ja que molts dels països que participaran en la sessió han sol·licitat escoltar la posició palestina abans del discurs d'Abbas", ha explicat el ministre d'Afers Estrangers del govern cisjordà, Riyad al Malki, en declaracions a la ràdio 'Voice of Palestine' recollides per l'agència de notícies oficial palestina, WAFA.\nAbbas sotmetrà a votació la proposta a l'Assemblea, on previsiblement serà aprovada, i després la plantejarà al Consell de Seguretat de l'ONU, màxim organisme decisori, on és probable que els Estats Units exerceixin el seu dret de veto per impedir-ne l'aprovació.\nAcompanyen Abbas el seu portaveu, Nabil Abu Rdainah; el secretari general de l'Organització per a l'Alliberament de Palestina (OAP), Iàsser Abed Rabbo; el negociador cap de l'OAP, Saeb Erakat; i el diputat àrabo-israelià a la Knesset, Ahmed Tibi.\nPublicat per CATALUNYA NACIÓ INDEPENDÈNCIA a 9:18


L’edifici antic de l’Ajuntament de Capellades necessita d’una rehabilitació que es farà en diferents fases. La primera intervindrà sobretot en els fonaments i l’estructura i estarà acabada a finals d’aquest any 2021.\nTal com explica l’alcalde, Salvador Vives, “aquesta intervenció és fonamental, però encara no ens permetrà obrir l’atenció al ciutadà. Continuarem treballant per aconseguir nous recursos que ens permetin fer-ho al més aviat possible. Només aquesta primera fase té un cost de gairebé mig milió d’euros. L’Ajuntament ha aconseguit una subvenció de la Diputació de Barcelona que cobreix íntegrament el cost”.\nL’edifici històric de la Casa de la Vila, amb entrada pel carrer 11 de Setembre, és de l’any 1902. Gairebé un segle després, el 2004, es va estrenar l’ampliació, on ara hi ha el gruix de l’atenció municipal. L’objectiu final és remodelar l’edifici originari –tancat al públic des de l’any 2012- interconnectar-lo novament amb les actuals dependències del carrer de Ramon Godó i poder ampliar-ne així la funcionalitat.\nEn aquesta primera fase es farà una intervenció estructural que deixarà l’edifici en una situació d’estabilitat i amb una nova distribució d’acord a les necessitats actuals d’ús amb els serveis que ofereix l’Ajuntament i complint amb la normativa vigent d’accessibilitat.\nEn aquesta primera fase es treballarà per instal·lar un aïllament tèrmic normatiu tant a les façanes com en el sostre, el que es coneix com la “pell de l’edifici”.\nDes de l’exterior es podrà veure com es rebaixa el nivell al carrer 11 de Setembre per deixar l’entrada a peu de carrer –acabant així amb les escales- i també com es puja la coberta superior per convertir posteriorment les golfes en una zona habitable i guanyar metres per a l’atenció.\nAquesta primera intervenció permetrà solucionar totes les patologies estructurals de l’edifici, les necessitats d’accessibilitat i la connexió amb l’altra part de l’Ajuntament.\nArticle anteriorLes llevadores de l’ICS a la Catalunya Central reivindiquen la seva tasca\nPròxim articleJorba engega una campanya per recordar els hàbits bàsics del civisme


AVUI ÉS SANT JERONI, PATRÓ DELS TRADUCTORS | Traduaction\nEts aquí: Inici / Blog / correcció de textos / AVUI ÉS SANT JERONI, PATRÓ DELS TRADUCTORS\n30/09/2015 /1 Comment/in correcció de textos, Idiomes, Traducció /by admin\nPatró dels traductors\nSant Jeroni va traduir la Bíblia al llatí vulgar i la va convertir en un best-seller. Per això els traductors compartim patró amb els llibreters; tots ens encomanem al mateix sant en època de crisi.\nJeroni va néixer el 347 a la ciutat d’Estridó, a l’antiga regió romana de Dalmàcia. Als dotze anys ja va marxar d’Erasmus a Roma, per estudiar els clàssics i retòrica amb la idea de convertir-se en funcionari de l’Estat, una feina que ja era ben considerada —i pagada— a l’època.\nPerò la carrera prometedora que somiaven els seus pares es va esguerrar, perquè el noi va descobrir com n’era d’interessant viatjar: va recórrer Europa i Àsia visitant Antioquia, on va aprendre grec, o Síria, on va estudiar l’hebreu durant tres anys.\nEl 381 torna a Roma i, gràcies als seus coneixements d’idiomes, comença a treballar per al papa Damas, com encarregat de la correspondència entre Orient i Occident. Aviat es guanya la confiança del pontífex que li encarrega la revisió de totes les traduccions que existien en aquells moments de la Bíblia.\nDesprés de la mort del Papa, Jeroni va marxar a Betlem on va viure entre monjos, va perfeccionar el seu hebreu i va culminar la gran obra que l’ha fet famós i sant: la Vulgata, o com s’anomena la traducció de la Bíblia al llatí que parlava el poble. L’objectiu d’aquesta traducció era molt clar: fer arribar el missatge de Déu a tothom.\nSant Jeroni va escriure també tractats de traducció, on expressava les dificultats que anava trobant en els textos i com els solucionava, els mètodes que calia seguir, o la importància de la documentació. Exactament els mateixos temes que es debaten encara avui a les facultats de traducció!\nA diferència d’altres sants, no va acabar els seus dies torturat ni cremat, però les celles arrufades que mostra a totes les pintures ens fan pensar que devia patir molt treballant de traductor en una època on encara no hi havia diccionaris en línia ni programes de traducció assistida.\nTags: traductors santJeroni traduaction\nDes de Traduint des de Calella , avui volem fer un petit homenatge als traductors literaris. A continuacio podreu veure tot un seguit de portades de novel·les que s han traduit al catala, originariament redactades en altres idiomes d arreu del mon. I tambe deixant constancia del nom del traductor al catala, perque cal ser conscients que els traductors tenen un nom i uns cognoms, no son pas robots! Se ls ha de reconeixer l esforc i el merit. Gracies, traductors!\nL’astronauta i la intèrpret Intèrprets al bosc


El valle de los vikingos - lajuganera.cat - JugarXJugar Girona\nA la vall dels víkings s’hi celebra el L.A.B., ‘Llançament Anual de Botes’. Cal tenir valor, habilitat i disposició per assumir riscos per tombar, amb la bola, les botes correctes i posicionar als víkings amb habilitat i astúcia a l’embarcador. Qui s’excedeixi i caigui primer a l’aigua, no obtindrà cap recompensa. Guanya qui reuneixi el major nombre de monedes d’or.\nUn joc de víkings que barreja habilitat, estratègia i diversió.\nquantitat de El valle de los vikingos


Livin Premium Apartments Szczecin Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n"Great apartment amazing value for money"\nDissenyat tant per oci com per negoci, Livin Apartments està situat idealment a Szczecin City Center; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Livin Apartments és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcacotxes, aparcament de cotxes, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, insonorització, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com parc infantil, esplai. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Livin Apartments.\nTots els tipus de viatgers (252) Parelles (85) Viatgers en solitari (79) Famílies amb infants petits (44) Famílies amb infants grans (11) Grups (33)


ELS AUTÒNOMS HAURAN DE REALITZAR ELS SEUS TRÀMITS AMB LA SEGURETAT SOCIAL PER VIA ELECTRÒNICA\nJordi Serrats, advocat dels Serveis Jurídics de MC MUTUAL, explica les claus perquè els treballadors per compte propi s'incorporin al sistema RED o a la SEDESS abans de l'1 d'octubre\nA partir del proper 1 d'octubre tots els treballadors autònoms, tinguin o no personal al seu càrrec, estaran obligats a realitzar els seus tràmits telemàticament. Així ho estableix l'Ordre ESS/214/2018, de l’1 de març, que concedeix un termini de sis mesos (fins al 30 de setembre d'aquest any) perquè els treballadors per compte propi s'incorporin al Sistema RED, una plataforma que permet gestionar tràmits i intercanviar informació amb l'Administració per via electrònica. La nova ordre afecta els treballadors autònoms, els inclosos en el Sistema Especial de Trabajadores Agrarios (SETA), així com els del Grup 1 del règim de treballadors del mar.\nSi bé en un inici semblava que la incorporació al Sistema RED era obligatòria, una lectura més detallada del document aclaria que els professionals autònoms també podien realitzar les seves gestions a través de la Seu Electrònica de la Seguretat Social (SEDESS), com així ho ha confirmat l'Administració.\nL'ordre introdueix l'obligació de gestionar per via electrònica els tràmits d'afiliació, cotització i recaptació sense necessitat de personar-se físicament a les oficines de la Seguretat Social. Això inclou també la recepció i signatura de les notificacions dels actes administratius de la Tesorería General de la Seguridad Social, (TGSS). Aquest últim punt és molt important, doncs transcorreguts 10 dies, encara que l'interessat no hagi accedit a la comunicació, l'Administració el donarà per notificat i començaran a córrer els terminis legals que corresponguin.\nAixí, es faciliten dos canals per realitzar les gestions electrònicament:\n• El Sistema RED, que permet que un autoritzat (gestoria, assessoria…) pugui actuar en representació del treballador autònom. En aquest cas, a la pròpia SEDESS es troben disponibles els serveis que permeten la gestió de l'assignació o desassignació de la xifra d' afiliació del treballador autònom a un autoritzat RED. Lògicament, si ja es disposa d'un assessor autoritzat RED que gestioni les obligacions de l'autònom, no serà necessari realitzar cap altre tràmit.\n• La SEDESS, on l'autònom pot realitzar els seus tràmits amb la TGSS a través de diversos serveis electrònics disponibles a la plataforma. En aquest cas, l'accés es duu a terme mitjançant el certificat digital, el DNI electrònic o el Sistema Cl@ve. Per a això, les oficines de la Seguretat Social faciliten l'obtenció del certificat personal de la Fàbrica Nacional de Moneda y Timbre (FNMT) i el registre en el Sistema Cl@ve. L'avantatge d'aquest sistema és que permet accedir des de qualsevol dispositiu amb connexió a internet, davant del Certificat Digital o del DNI electrònic, que requereixen la seva prèvia instal·lació en els equips o un hardware específic que permeti llegir els certificats instal·lats en targetes electròniques. Mitjançant l'App "Cl@ve PIN" (http://clave.gob.es/clave_Home/PIN24H/Obtencion-clave-pin.html) el treballador podrà obtenir un codi al seu telefon mòbil que l'habilitarà per accedir al sistema en un lapse de 10 minuts.\nTant al Sistema RED com a la SEDESS, la TGSS ofereix un ampli catàleg de serveis dirigits específicament als treballadors autònoms: alta al RETA, baixa, variacions de dades, canvi de base de cotització, etc.\nA més a més, tots dos canals ofereixen un servei destinat a la sol·licitud de la modificació de la cobertura de les contingències per a l'any següent, en el qual es pot comunicar el canvi de dades relacionades amb la cobertura de la incapacitat temporal, l'accident de treball i la malaltia professional, el cessament d'activitat de l'autònom i la informació de la mútua que ho cobreixi, amb les condicions que s'estableixen per a cadascuna d'aquestes cobertures.\nTambé és possible obtenir informes, com el duplicat de la resolució d'alta o l'informe d'estar al corrent de les obligacions de la Seguretat Social, i realitzar altres gestions, com obtenir la vida laboral o comunicar un nou domicili.\nUn nou avanç per al col·lectiu autònom que s'emmarca dins de l'estratègia de transformació digital de la Seguretat Social, el seu gran repte de futur.\nMC MUTUAL és la Mútua Col·laboradora amb la Seguretat Social que compta amb més experiència d'Espanya. Els seus orígens es remunten a 1901, quan va ser la primera entitat a operar en el sector. Per això, és la mútua número 1. Compta amb un equip humà format per més de 1.800 persones i protegeix a més de 1,2 milions de treballadors i treballadores. A més, està absolutament compromesa amb la prevenció de riscos laborals, per la seva contribució a la reducció de la sinistralitat laboral.


Jaume Collboni: «Reivindico la tradició que representa ICV a Barcelona» | NacióDigital\nper Ferran Casas/Andreu Merino, 19 de maig de 2019 a les 22:05 |\nPer Collboni el mandat actual ha estat un "fracàs". "Ada no ha hecho nada", assegura que li repeteixen els barris. Un fracàs, però, que no fa extensiu al PSC, tot i que els socialistes van governar un any i mig amb Barcelona en Comú. "Vam fer set mesures de govern en les àrees de cultura i economia", defensa. Collboni no va pair bé el trencament del pacte amb els comuns i assegura que Colau "va faltar a la seva paraula". Les bases de Barcelona en Comú van decidir dir adeu al PSC pel seu suport al 155 però l'alcaldable exonera de responsabilitats el seu partit per avalar la mesura punitiva. Per ell tot va començar molt abans, concretament el 6 i 7 de setembre del 2017, quan el Parlament va aprovar les lleis del referèndum i de transitorietat jurídica.\nEl "gir polític" de Colau\n"El gir polític de Colau va començar no donant suport a Coscubiela i Rabell i va acabar trencant el govern de progrés a Barcelona", diu. És en aquesta línia que s'erigeix en defensor de les sigles d'ICV, assegurant que "reivindica el que representen a Barcelona", just quan els ecosocialistes són poc visibles al projecte dels comuns. Potser perquè els ecosocialistes i el PSC han estat arquitectes de l'actual model de ciutat o potser perquè és una eina per ampliar les divergències en l'espai polític liderat per Colau. "La relació amb els membres del govern que pertanyen a ICV no només ha estat més fluida sinó que també hi ha hagut un punt de complicitat", presumeix Collboni.\n"La relació amb els membres del govern que pertanyen a ICV no només ha estat més fluida sinó que també hi ha hagut un punt de complicitat"\nNo vol donar noms per "evitar comprometre'ls" però les cartes estan sobre a taula. Laia Ortiz, Agustí Colom i Janet Sanz són els tres regidors ecosocialistes que han acompanyat Colau. Només l'última repetirà. De fet, només tres dels deu noms que encapçalaven la llista dels comuns el 2015 tornen a ser-hi el 2019. Una "diàspora", segons Collboni, que evidencia que Barcelona en Comú "penja d'un fil".\nJaume Collboni Foto: Adrià Costa\nL'independentisme és una amenaça, la dreta no\nCollboni, però, sap que Colau no és l'únic rival a batre. Les enquestes situen ERC en pugna amb els comuns a la graella de sortida i el PSC ha decidit contraposar-s'hi des del pla nacional. Afirma que és "incompatible" ser "pro Barcelona" i "pro independència" i argumenta que "la competència interna dins l'independentisme ha bloquejat les institucions". "He viscut debats on, quan es preguntava per què la Generalitat no havia fet deu CAP, la candidata de JxCat assenyalava el d'ERC", relata.\nA més equipara l'independentisme amb Ciutadans i considera que tots dos actors "viuen millor en el conflicte que a la recerca d'una solució", posant com a exemple la negativa a fer Iceta president del Senat. L'independentisme, segons Collboni, també pot trasbalsar la Cambra de Comerç, després de la victòria de la candidatura apadrinada per l'ANC. "Em preocupa que hagi guanyat per posar la Cambra al servei de l'independentisme. La Cambra forma part d'un engranatge de representació institucional i no té una funció política", diu. Si més no, no l'ha de tenir ara diu.\nDesprés d'insistir fins a l'extenuació en l'amenaça del fantasma de les tres dretes el 28-A, ara el PSC dona per superada aquesta batalla. Una manera d'esquivar la pregunta sobre la possibilitat d'arribar a un acord amb Valls o el PP de Josep Bou. "No hi ha el risc que la dreta governi la ciutat, si guanyo dialogaré amb tothom excepte amb els extrems", diu.\n"La competència interna dins l'independentisme ha bloquejat les institucions"\nSi guanya, Collboni té clar el camí a seguir: el dels grans esdeveniments. Els Jocs figuren al llegat de Serra i Maragall i el Fòrum de les Cultures al de Clos. Collboni, però, defuig la comparació entre la candidatura a l'Expo 2030 vol impulsar i l'experiència del 2004. Justifica el projecte per celebrar el centenari de l'exposició universal de Barcelona del 1929 i per marcar una data final al compliment dels objectius de l'Agenda 2030 de l'ONU, basats en la lluita contra el canvi climàtic i el creixement inclusiu. "Si això es fa sota el paraigua de l'Expo, molt millor", valora.\nUna expo que l'alcaldable vol que serveixi per remodelar la Fira de Barcelona i l'entorn de Montjuïc i que, de pas, convenci el govern espanyol de la necessitat d'invertir en infraestructures a la ciutat, començant per la finalització de la L9 del metro. Es mostra convençut que l'especulació urbanística que va patir la ciutat arran de la celebració del Fòrum no es repetirà i proposa com a garantia d'això l'impuls de "polítiques d'habitatge de veritat". "Cal un parc de lloguer públic que generi més oferta de mercat i punxi la bombolla", diu.\nPer fer-ho, proposa construir 1.000 habitatges públics cada any. "La ciutat ja va ser capaç de fer-ho durant 15 o 20 anys", assegura. Demana que les polítiques d'habitatge no se centrin només en l'emergència i es mostra partidari de regular els preus de lloguer, però discrepa que la mesura es pugui aplicar des dels ajuntaments, mantenint-se fidel a la postura mostrada pel PSOE al Congrés. "Ningú es creu que un alcalde regularà per decret una reducció del 50% i l'endemà els lloguers seran més barats", apunta. En canvi, defensa la fixació d'un índex de preus que estableixi bonificacions i penalitzacions als propietaris en funció de si el compleixen o no.\nSobre l'altra gran preocupació dels barcelonins, la seguretat, Collboni posa la mà al foc pel seu número tres, l'exdirector dels Mossos Albert Batlle. "No diré mai que Barcelona és una ciutat insegura, és una temeritat, però sí que hi ha una crisi d'inseguretat", diu. Per això defensa la recepta de les tres P: prevenció, proximitat i policia. Considera que la "crisi d'inseguretat" es pot superar en un any o un any i mig i defensa -com sempre ha fet el PSC a Barcelona- vincular a seguretat amb el civisme, com queda palès a l'ordenança aprovada el 2006.\n"No diré mai que Barcelona és una ciutat insegura, és una temeritat, però sí que hi ha una crisi d'inseguretat"\nUna regulació de civisme des de la qual demana que s'abordi la venda ambulant a la ciutat. Amb tot, reconeix que el "top manta" és un "problema social que s'ha d'abordar amb polítiques de reinserció laboral". Els manters de Barcelona han denunciat reiteradament les traves que genera la Llei d'Estrangeria per aconseguir permisos de residència i treball i Collboni es compromet a ser "part activa de les modificacions" legals necessàries en aquest sentit.\nLa precarietat, però, no és exclusiva de la població migrada i el creixement dels índexs macroeconòmics no ha anat acompanyat d'una reducció de la desigualtat. La responsabilitat, segons Collboni, la té en part la reforma laboral del PP, que Pedro Sánchez no derogarà tot i que aquest era un dels seus principals compromisos abans d'entrar a la Moncloa. Defensa l'augment del salari mínim a 900 euros que ha establert el govern espanyol i proposa crear un salari de referència a Barcelona i l'àrea metropolitana de 1.200 euros. "És el càlcul que hem fet del que es necessita per viure dignament a Barcelona", defensa. Assegura que ja n'ha parlat amb els sindicats i també amb el president de Foment del Treball, Josep Sánchez Llibre, que va acollir-lo de manera hospitalària en l'acte del candidat a la casa de la patronal.\nEl candidat business friendly\nCollboni defensa un govern municipal "amic de l'economia", que no sigui una barrera per a l'activitat empresarial. Un discurs que evoca la Catalunya business friendly que Artur Mas va prometre el 2010. "Sobretot dels emprenedors", puntualitza. Un govern que s'entengui, doncs, amb treballadors i amb empresaris, que defugi el procés independentista i que tingui en la Moncloa un aliat, en la figura de Pedro Sánchez. Si no guanya, Collboni avança que la seva aspiració no serà escalar dins el PSC. "La meva il·lusió és ser alcalde de Barcelona i això és incompatible amb qualsevol altra responsabilitat orgànica. Ho dic aquí i ho he dit dins el partit", conclou.\nJanet Sanz, a Collboni: «Deixa de fer el ridícul, tota la gent d'ICV tenim clar el vot a Colau»\nEleccions municipals 2019, Eleccions municipals Barcelona 2019, VÍDEO Entrevistes a candidats a les eleccions municipals 2019, Barcelona, Les entrevistes de NacióDigital, Els imperdibles, Entrevistes als candidats de Barcelona, Política, Ernest Maragall, eleccions municipals, entrevista, Anna Saliente, Manuel Valls, eleccions municipals 2019, Ada Colau, tradició, Joaquim Forn, PSC, Barcelona, ICV, Jaume Collboni, Josep Bou\nMal exemple Jaumet\nPer Papitu de Can Sorribes el 20 de maig de 2019 a les 14:27\nNo n'hi ha res que em foti mes fastic després del PSC que la trajectoria felatoria històrica d'ICV. Uns traïdors en tota regla\nPer Fortuny el 20 de maig de 2019 a les 12:49\nCom a ex-votant d'ICV: jo votava l'ICV de Ribó, un home digne amb una integritat que, com segueix demostrant, ja desitjaria en Collboni. L'única tradició d'ICV a la que es podria acostar aquest fan patètic i sense principis del 155, que és Collboni, seria la del lamentable Coscubiela que, com en Collboni, no coneix més principis que els del seu interès propi.\nTristos records ens portes que millor oblidar per sempre\nPer Felipito takatum el 20 de maig de 2019 a les 11:51\nDoncs anem malament!!!! enrecordase'n dels figures dogmàtics fa que si en algun moment hagues pensat en votar-te s'em passi molt ràpid. Les èpoques dels tripartits són de les més fosques que recordo en particular l'actuació dels que tu dius que representen.... això afegit a ser membre del club 155 i del psoe fa que ni parlar-ne.


Presentació del llibre: “De prop i de lluny. Contes i llegendes de la Segarra i del món” a Hostafrancs — Consell Comarcal de la Segarra\nEsteu aquí: Inici → Agenda → Presentació del llibre: “De prop i de lluny. Contes i llegendes de la Segarra i del món” a Hostafrancs\nPresentació del llibre: “De prop i de lluny. Contes i llegendes de la Segarra i del món” a Hostafrancs\nSala Fundació Jordi Cases i Llebot. Hostafrancs\nEl passat 18 de setembre va tenir lloc a l’Església de Sant Joan Degollat de Cervera la presentació pública del recull de contes “De prop i de lluny, contes de la Segarra i del món” amb la participació de nombroses entitats i associacions de la comarca que havien col•laborat en l’aportació dels textos o les il•lustracions dels contes.\nLa segona fase del projecte és la de donar a conèixer el llibre a tots aquells municipis de la comarca, dels quals alguna entitat o associació hagi participat en el projecte.\nEn el cas d’Hostafrancs la participació en el projecte va ser a càrrec de l’Associació de Dones i d’una representant del col•lectiu romanès. L’objectiu de la presentació és la de relacionar associacions de dones amb associacions d’immigrants per fomentar-ne el coneixement.\nDesprés de la presentació del llibre, l’Associació de Dones ens mostraran plats típics de la cuina catalana, mentre que l’Associació Al Mostakbal de Cervera i una representant del col•lectiu romanès de la Segarra ens ensenyaran a cuinar plats del Marroc i Romania.\nL'acte anirà presidit pel conseller comarcal de cultura, Sr. Juli Lago.\nPer a veure el cartell de la presentació premeu aquí