Compra les teves entrades per a PortAventura en línia, al millor preu\nViu una experiència única a PortAventura World mentre gaudeixes de tots els nostres parcs, espectacles, restaurants temàtics i molt més.\nCompra aquí les teves entrades per a PortAventura Park!\nSi encara no coneixes PortAventura World, aquesta és la teva oportunitat per conèixer tots els racons del parc amb alguna de les combinacions d’entrades que t’oferim. Si ja ens coneixes, també t’hem preparat moltes novetats i diversió! PortAventura Park, el parc temàtic amb més varietat i diversió de la zona, et dona la benvinguda perquè gaudeixis d’una aventura increïble. Aconsegueix les teves entrades per a PortAventura World al millor preu. Descobreix les tarifes que s’adapten millor a tu.\nConverteix-te en un autèntic viatger mentre recorres tots els mons que t’ofereix PortAventura Park. Coneix la cultura mediterrània i descobreix per què l’admira tot el món. Sent l’adrenalina de Shambhala i Dragon Khan a China i, tot seguit, delecta’t amb els sabors del menjar oriental. Mou-te al compàs de ritmes llatins mexicans o descobreix l’oest llunyà a Far West. I, si tens temps, endinsa’t a la zona selvàtica i exòtica de Polynesia i descobreix els costums de les seves tribus. I aquí no s’acaba l’experiència, perquè els més petits tenen el seu propi espai ple de màgia a SésamoAventura. Tria el teu lloc predilecte o gaudeix dels diferents mons del parc amb les tarifes i els paquets que t’oferim. Informa’t de tots els preus, de les promocions vigents a les diferents zones del parc i dels actes disponibles els dies que ens vols visitar.\nTroba tota la informació que necessites de les entrades per a PortAventura Park. En aquesta secció, et donem tota la informació que necessites: els horaris del parc, l’accés a les actuacions i als espectacles que vols veure, les atraccions que hi ha a cada àrea i molts més serveis! Decideix quina és la teva tarifa i dissenya una escapada perfecta de la manera més senzilla.\nFlexibilitat en les entrades\nCompra les teves entrades i tria el dia que vols venir. Pots venir qualsevol dia d’obertura de la temporada que consta a l’entrada.\nCompra en línia i estalvia\nDesa l’entrada al mòbil\nEstalvia temps i tinta, i oblida’t d’haver de preocupar-te de dur l’entrada a sobre.\nEntrades d'1 dia\nAccés d’1 dia a un o més parcs\nAccés als parcs diversos dies\nEntrades de nit\nEntrades amb transport\nAccés d’1 dia o més a un parc o diversos parcs (transport inclòs)\nEntrades d’1 día\nL’entrada permet 1 dia d’accés a PortAventura Park.\nConsulta les condicions i les dates\nNomés disponible a la taquilla: 28 €\n1 dia Ferrari Land\nL’entrada permet 1 dia d’accés a Ferrari Land.\nNomés disponible a la taquilla: 12 €\n1 dia Caribe Aquatic Park\nL’entrada permte 1 dia d’accés a Caribe Aquatic Park.\nNomés disponible a la taquilla: 17 €\n1 dia, 2 parcs\nL’entrada permet 1 dia d’accés a PortAventura Park i Ferrari Land el mateix dia.\nNomés disponible a la taquilla: 32 €\nL’entrada de 2 dies, 2 parcs consisteix en l’accés a PortAventura Park i Ferrari Land el mateix dia, més un altre dia d’accés a PortAventura Park.\nNomés disponible a la taquilla: 37 €\n3 dies, 2 parcs\nL’entrada de 3 dies, 2 parcs permet l’accés a PortAventura Park i Ferrari Land el mateix dia, més dos dies d’accés a PortAventura Park.\nConsulta’n les condicions i dates\nNomés disponible a la taquilla: 47 €\nVeure promocions relacionadesComprar entradas\n3 dies, 3 parcs\nL’entrada de 3 dies, 3 parcs permet l’accés a PortAventura Park i Ferrari Land el mateix dia, més un altre dia d’accés a PortAventura Park i un altre dia d’accés a Caribe Aquatic Park (han de ser dies diferents).\nNomés disponible a la taquilla: 49 €\nTren: 1 dia o més als parcs\nEl preu inclou l’entrada a PortAventura Park i els trajectes d’anada i tornada des de qualsevol estació de tren de línia de l’AVE i de llarga distància.\nTren: excursió d’un dia a portaventura park\nEl preu inclou l’entrada a PortAventura Park i el transport d’anada i tornada des de qualsevol estació de Rodalies de Catalunya.\nTren: excursió 1 dia a 2 parcs\nEl preu inclou l’entrada a PortAventura Park, Ferrari Land i el transport d’anada i tornada des de qualsevol estació de Rodalies de Catalunya.\nBus: des de Barcelona fins a Portaventura Park\nBus: des de Barcelona a Caribe Aquatic Park\nBus: des de Barcelona a 2 parcs\nMillora la teva experiència amb nosaltres\nPortAventura World t’ofereix diverses modalitats de tarifes especials, passis Express i passis Anuals adaptats a les experiències que vols viure als parcs.\nPassis Express PortAventura Park\nDescobreix els Passis Express de PortAventura Park i tria el que s’adapta millor a la teva visita.\nPassi Express Ferrari Land\nGaudeix de la velocitat de Ferrari Land amb el Passi Express.\nPassi Express Caribe Aquatic Park\nAconsegueix el teu Passi Express i gaudeix de tots els beneficis a Caribe Aquatic Park.\nQuan he de fer la reserva? Del 27 de juny al 3 de juliol de 2022.


Els correus electrònics d’Adolf Todó al Banc d'Espanya\nEn plena fallida de l’entitat, el president de Catalunya Banc pressionava per conservar els seus privilegis\nAl juny de 2011, Catalunya Banc estava a punt de ser totalment rescatat, amb 50.000 estalviadors enrampats amb les preferents i un forat de 900 milions d’euros en ruïnosos negocis immobiliaris. Però Adolf Todó, el president de l’entitat, tenia preocupacions de caràcter personal. Entre els mesos de juny i de setembre, a les portes de la segona injecció de capital públic al banc, Todó va remetre fins a cinc correus electrònics diferents als màxims responsables del Banc d’Espanya. L’objectiu: aconseguir l’aval de l’organisme públic a la política de retribucions de Catalunya Banc i al seu propi contracte milionari en el moment en què el Fons de Reestructuració Ordenada Bancària (FROB), l’organisme que ha gestionat els rescats a la banca espanyola, passés a controlar directament l’entitat. En totes les comunicacions afirma que és un tema “urgent” i “sensible” no solament per a ell, sinó per a tots els directius.\nEls correus electrònics d’Adolf Todó demostren que en el moment més crític de la història de Catalunya Banc el seu màxim responsable estava molt preocupat per blindar els seus privilegis. La primera injecció de capital públic a Catalunya Caixa va realitzar-se al juliol de 2010, en produir-se la fusió amb les caixes de Tarragona i de Manresa: 1.250 milions d’euros. Al setembre de 2011, coincidint amb la conversió en banc de la històrica caixa impulsada per la Diputació de Barcelona, el FROB va passar a controlar directament el banc, injectant-hi 1.350 milions i assolint un 90% de les accions. El 2012 van arribar els diners del rescat europeu: 9.400 milions més. En total, l’Estat ha acabat invertint a Catalunya Caixa més de 12.000 milions d’euros. L’entitat, un cop sanejada, va ser malvenuda al BBVA per 1.187 milions al mes de novembre passat. Al desembre passat, un jutge va decidir enviar a judici Todó i 40 directius més de Catalunya Caixa, en considerar que els salaris i les dietes que van cobrar “haurien estat aprovats en perjudici i menyspreu dels interessos de l’entitat”.\n“Ens preocuparia no poder percebre retribució variable”\nEl primer dels correus data del 9 de juny i està dirigit a Jerónimo Martínez Tello, director de supervisió del Banc d’Espanya, amb còpia a Pedro González, director d’inspecció, i Sergio Linares, cap del grup d’inspecció. Todó hi adjunta tota la documentació sobre la política retributiva de Catalunya Caixa que pretén que el FROB avali en el moment d’assumir la majoria de l’accionariat. “Som conscients que la retribució dels directius és un tema molt sensible a nivell social”, afirma. “Em preocuparia molt que arribéssim a principi de 2012 i ens diguéssiu que l’equip directiu no pot percebre retribució variable encara que hagi complert els objectius”. La preocupació de Todó era lògica: l’any 2011 va acabar percebent per aquest concepte 128.000 euros, a més del seu salari base de 812.000. L’any anterior, en canvi, n’havia percebut 568.000.\n“L’equip directiu no se sent responsable”\nEn aquest correu, Todó també eximeix de responsabilitat sobre la mala situació de la caixa l’equip directiu de l’entitat. “Com sabeu, [l’equip directiu] no se sent responsable de l’actual situació de la caixa, entre altres coses perquè a molts els hem ‘fitxat’ al mercat. Tot i això, estan compromesos amb el futur del projecte”. L’afirmació pot semblar sorprenent, però el cert és que la majoria d’executius que van passar a formar part del consell d’administració de l’entitat a partir de la seva conversió en Catalunya Banc a l’octubre de 2011 no provenien de la caixa. L’excepció més rellevant, això sí, eren el mateix Todó i el director general adjunt Jaume Massana, que van capitanejar Catalunya Caixa des de l’any 2008 fins al seu acomiadament l’any 2013. L’entitat va empitjorar any rere any durant tota la seva gestió.\nEn tota la sèrie de correus, Todó justifica el seu interès per mantenir els elevats salaris de l’equip directiu –i, per tant, també el seu– amb l’argument que els sous que percebien a Catalunya Caixa es trobaven per sota del que oferia el mercat. “El nostre projecte, altament complex, necessita un equip amb talent i compromès. Tots ells són segons la meva opinió absolutament ‘empleables’ i no els costaria trobar, tot i la situació del mercat laboral, una feina fora de Catalunya Caixa, i aquest és un risc que no ens podem permetre”, afirma en el correu del 9 de juny. “Us demanaria una resposta clarificadora que elimini totes aquestes inquietuds”.\n“No volem tenir cap sorpresa”\nLa resposta, però, no arriba. La sèrie de correus continua el 16 de juny. Davant del silenci dels responsables del Banc d’Espanya, Todó s’hi posa de nou en contacte perquè “ens doneu la conformitat amb el nostre model retributiu o indiqueu els canvis que segons la vostra opinió s’haurien de fer”, ja que “aquest és un tema molt rellevant per a nosaltres i no volem tenir cap sorpresa a principi de l’any que ve amb aquest punt”.\nEl mateix dia, davant la insistència de Todó, Martínez Tello respon de forma poc clarificadora: “Analitzarem tot el que assenyales i et direm alguna cosa. Segons la nostra opinió, no hem de precipitar-nos al prendre decisions que puguin tenir efectes col·laterals imprevistos”.\n“Una solució que ens doni seguretat jurídica”\nEl 2 d’agost, encara sense un aval explícit del Banc d’Espanya, Todó insisteix en la mateixa línia: “Quan us vaig enviar tot el paquet retributiu del comitè de direcció, us demanava que em donéssiu la vostra conformitat per evitar sorpreses innecessàries quan el FROB estigui d’accionista”. I reiterava de nou la importància de la qüestió: “És un tema molt sensible per a nosaltres i ho hauríem de tenir molt clar”.\nEl 20 de setembre, pocs dies abans de la conversió en banc de Catalunya Caixa i de la segona injecció de capital públic del FROB, Todó segueix negociant el seu paquet retributiu: “Hi ha diversos punts que em preocupen i als quals crec que cal trobar una solució adequada i que alhora ens doni seguretat jurídica a l’equip directiu per abordar el nou projecte”. L’afirmació és significativa en vista dels esdeveniments posteriors, amb la investigació judicial oberta pels sobresous de l’entitat i la imputació dels seus màxims responsables.\n“No podem ser menys que la resta d’empleats”\nEn aquest correu electrònic, l’expresident de Catalunya Banc reivindica amb vehemència els seus interessos laborals davant del FROB. L’alt càrrec explica que, “per raons jurídiques”, a l’hora de passar de director general de Caixa Catalunya per assumir la primera responsabilitat del banc, “és necessari realitzar una nova contractació que es faria amb les mateixes condicions que les actuals, si bé amb les mínimes i estrictes adaptacions que preveu la normativa”. El contracte de Todó, que el diputat de la CUP David Fernàndez va revelar en el marc de la comissió de caixes del Parlament al juliol de 2013, preveia una pensió de 3,5 milions d’euros, entre altres privilegis. “Vostè és un lladre”, va etzibar Fernàndez a Todó en aquell cara a cara. “Com comprendràs, per nosaltres és un tema irrenunciable, ja que no podem ser menys que els restants vuit mil empleats que es traslladaran al banc”, escrivia Todó en el seu correu del 20 de setembre.\nEl 27 de setembre, el consell d’administració de Catalunya Banc va aprovar la subrogació dels contractes d’Adolf Todó i de Jaume Massana, incloent-hi els seus plans de pensions i pòlisses d’assegurances. Todó, però, no va aconseguir conservar tots els seus privilegis gaire temps. Si bé el 2011 va acabar cobrant 940.000 euros –entre salari fix i variable–, el 2012 en va passar a percebre 183.000, conseqüència de l’aplicació d’un reial decret que limitava les retribucions dels executius de les entitats intervingudes per l’Estat als 300.000 euros.\nLa situació de Todó dins l’entitat va esdevenir aviat insostenible i, al maig de 2013, Catalunya Banc va decidir aplicar-li un acomiadament disciplinari, després de múltiples desavinences. Segons el FROB, tant ell com Massana van maniobrar per posar pals a les rodes a la gestió del banc i aconseguir un acomiadament improcedent. Es dóna el cas que de moment la justícia ha reconegut als dos executius la improcedència del seu acomiadament, obligant Catalunya Banc a desemborsar una indemnització d’1,2 milions d’euros. Els correus consten en el sumari que s’ha instruït arran d’aquest cas.\nEl FROB ho sabia\nAdolf Todó, durant la compareixença al Parlament de Catalunya al juliol de 2013. Foto: Parlament de Catalunya.\nLa sèrie de correus no solament demostra l’interès de Todó a assegurar el seu elevat salari, sinó que el Banc d’Espanya, i, per tant, el FROB, estaven al corrent de les privilegiades condicions de l’alt directiu. En l’actualitat, el Jutjat d’Instrucció núm. 30 de Barcelona ha decidit obrir judici oral contra Todó i la resta de responsables de Catalunya Caixa, incloent-hi el qui en va ser president del 2005 al 2010, Narcís Serra, número dos del Govern espanyol en l’etapa de Felipe González. Serra, Todó i la resta de càrrecs haurien pogut incórrer en un delicte d’administració deslleial per haver-se atorgat increments salarials amb l’entitat al llindar de la ruïna. La CUP i l’associació d’usuaris de banca Ausbanc s’hi han presentat com a acusació popular.\nLes retribucions de Adolf Todó al capdavant de Catalunya Banc van elevar-se fins a 7,1 milions d’euros entre el 2008 i el 2012, segons consta en un informe del Banc d’Espanya incorporat a la causa. Al mes de novembre passat, CRÍTIC revelava que Todó, Jaume Massana, director general adjunt de l’entitat, Serra i la resta de directius de l’entitat s’havien repartit milers d’euros en dietes en plena fallida de la caixa. Molts dels consellers que van cobrar-les eren polítics del PSC o de CiU designats per la Diputació de Barcelona o altres institucions públiques als òrgans directius de la caixa.\nIgnasi Blanco i Cusó\t10 de febrer de 2015 - 11:54\nHola el tema d’Adolf Todó és molt interessant alhora que vergonyant la seva actitud. Ara bé entrant termes més lèxics, a priori i des de la meva ignorància, crec que la notícia del detalls dels seus correus és més una filtració interessada o “chivatasso” que no pas una investigació. Sense desmerèixer la vostra tasca valuosa que en penseu sobre el tema. Voslatres que fomenteu amb encert una nova manera de fer periodisme, no creieu que termes com investigació i EXCLUSIVA en referència a documents com aquests són més propis d’una vella manera de fer peridosime?\nSubscriptor Hemidactylus\t11 de febrer de 2015 - 14:09\nFa gràcia que al final tota la gent que fa anys semblava “conspiranoica” amb aquest i molts altres temes… en general tinguin SEMPRE raó. Que trist.\nPepito Grillo\t13 de març de 2015 - 20:37


Creat el Dilluns, 23 Maig 2011 20:14\nAra potser si que ja guardarem els esquis de muntanya.\nAquest cap de setmana mentre uns quants dels Aspresxtrem estaven disputant el Raid Bas Extrem 2011, en Jordi i l’Illamola es varen desplaçar fins el massís del Neouvielle, al pirineu francès.\nLlegeix més:Campiel i Estaragne amb esquis\nCreat el Dimarts, 17 Maig 2011 11:56\nLa Regina, és considerada la via ferrata més llarga de Catalunya, està dividida amb tres trams ben diferenciats.\nEl primer tram per començar a agafar confiança és vertical, hi ha algun tram amb cadena i sense els típics escalons, i no hi ha cap tros desplomat, acaba a dalt d’una escletxa i hi ha una escapatòria cap al costat contrari del que hem pujat.\nLlegeix més:Ferrata Regina de Peramola\nCreat el Dissabte, 23 abril 2011 20:32\nAmb la pluja que amenaçava des del matí d'un divendres sant, en Jordi, en Marc i l'Isaac decideixen anar a fer la cresta del Ferran pendents si aguantaria el temps. Agafen el Vitara i s'en van fins a la vall d'Hortmoier on deixen aparcat el cotxe just al punt de sortida, a la palanca de Samsó.\nLlegeix més:Cresta del Ferran\nCreat el Dimarts, 12 abril 2011 20:12\nJa feia quasi dos mesos que tenia ganes d’anar al Marboré uns caps de setmana per mala previsió meteorològica, altres per compromisos i una per falta de companyia no hi havia pogut anar fins aquest. Aquest cap de setmana la previsió era bona, fins i tot massa bona, temperatures massa altes per l’activitat a realitzar, però era o ara o ves a saber quan.\nDos varen ser els que s’engrescaren a venir, no se si per pena, avorriment de sentir-me cada setmana que hi volia anar o perquè realment en tenien ganes.\nLlegeix més:Pics de la Cascada i Marbore amb esquís\nCanigó amb esquís\nCreat el Dilluns, 28 Març 2011 17:35\nEl dissabte dia 26 de Març a la 1 del migdia en Jordi, l'Epi i en Xevi agafaren els trapaus, carretera i manta cap a França per donar tota la volta al massís del Canigó i acostar-se el màxim possible al refugi de Marialles que era on tenien pensat de fer nit. El més a prop que varen poder arribar va ser al Coll de Jou, on s'acaba l'asfalt i hi ha un rètol que prohibeix el pas de vehicles. L'esmentat coll és a la cota 1121 i per la informació que tenien no trobarien neu fins a 1500 o 1600m. Els hi va tocar carretejar esquís i botes una estoneta. Començaren a caminar a les 15:53, i a un bon ritme pel GR, anaren guanyant el desnivell per arribar a la neu.\nLlegeix més:Canigó amb esquís\nBastiments i Bacibers\nCreat el Dimarts, 01 Febrer 2011 18:51\nEl diumenge 30 de Gener aprofitant que les llevantades van deixar un gruix de neu considerable a la zona d’Ulldeter uns quants dels aspres pujaren fins a l’estació de Vallter.\nLlegeix més:Bastiments i Bacibers\nTaga amb esquis\nCreat el Dimarts, 01 Febrer 2011 18:23\nEl dissabte 29 de Gener veient que els homes del temps l’havien tornat a cagar (havien anunciat precipitacions durant el matí) i que la Serra Cavallera estava ben nevada, l’Isaac i en Jordi varen agafar els trapaus i cap a Pardines, que hi falta gent.\nLlegeix més:Taga amb esquis\nCreat el Dimecres, 22 Desembre 2010 19:39\nCap de setmana variat, el dissabte dia 18 un parell d’agosarats que a part de ser d’Aspresxtrem també són socis del club de submarinisme Halobios Sub, varen anar a posar el pessebre a la Platjeta de Palamós tot i que l’aigua rondava els 13 graus, varen portar les figures i gaudiren d’un bon dia d’immersió.\nLlegeix més:Cap de setmana variat\nPuig Neulós amb btt\nCreat el Dijous, 20 Gener 2011 12:52\nDesprès d’una colla de dies sense fer res destacable per la web, el diumenge 16 de gener, encara no hi ha neu per anar a fer esquí de muntanya i 5 aspres decideixen anar a pujar al Puig Neulós, amb bici des de Cantallops, resseguint una ruta treta del wikiloc i fent us de les noves tecnologies, que encara no les dominem gaire, el nostre guia va ser el senyor GPS, que es va portar prou bé.\nLlegeix més:Puig Neulós amb btt\nPuig de Terrers 2540\nCreat el Dilluns, 29 Novembre 2010 18:49\n28 de novembre i ja comencem la temporada d’esquí de muntanya, per assegurar el tret optem per fer uns quants kilòmetres i arribar-nos fins a la vall del Galba, al Capcir, a la Catalunya nord, sense tenir molt clar quin serà el cim escollit.\nArribem a l’estació de Formigueres al voltant de les 9 del matí, al pàrking encara no hi havia cap cotxe, amb fal•lera de neu amb un tres i no res ja estem lliscant per una pista de raquetes que va guanyant metres molt a poc a poc per la vall del Galba, quan portem un kilòmetre traiem pells i baixem fins el fons de la vall, per arnar-la remuntant per l’altre vessant, ara ja sabem quin serà el nostre destí, al fons de la vall es veu majestuós el pic de Terrers que ja l’havíem fet l’any passat i ens va quedar pendent baixar la seva bonica pala encarada a l’est, passem pel costat del refugi de la Jaceta i anem guanyant metres tant lentament que al punt que realment comença la pujada portem quasi 2 hores caminant i tant sols portem uns 350 metres de desnivell positiu. A partir d’aquí la cosa ja es torna més costeruda i se’ns acaben les traces que seguíem, per neu pols de la bona per baixar anem obrint traça penosament fins arribar sota la pala que ens ha de portar al cim del Pic de Terrers, fem parada tècnica per alimentar-nos i continuem ja que per l’Oest comencen a sortir núvols, fent un munt de girs arribem a un avant cim que és el punt culminant de la pala, que volem baixar.\nLlegeix més:Puig de Terrers 2540


Bloc de música: 2006\nFins el 2007\nA hores petites, Joan Vinyoli. Editorial Crítica,1981\nPublicat per Carme Miró a 8:30 a. m. 7 comentaris:\nAnton Txèkhov i un piano\nAnton Pavlovič Čekhov, escriptor de l'ànima i metge rural, va néixer a Taganrog el 1860. Fill de pare alcohòlic i amb una vida personal molt turmentada.\nEn una ocasió va dir que la seva esposa era la medicina i la seva amant la literatura.\nEl 1892 es va traslladar a viure a Mélijovo amb tres cavalls, una vaca, quatre ànecs, dos gossos i un piano. Allà va escriure Čajka ('La gavina', 1896).\nEs va casar amb l'actriu Olga L. Knipper ; al seu casament no va convidar ningú de la seva família.\nTxèkhov i Gor'kij sovintejaven la casa de Tolstoj, a Crimea. Tots tres varen cultivar una bona amistat.\nPublicat per Carme Miró a 7:28 a. m. Cap comentari:\nL'Atlàntida és el poema èpic de Jacint Verdaguer que va suscitar a Manuel de Falla la composició d'una cantata escènica en llengua catalana, amb un pròleg i tres parts.\nI, obrint el llibre immens de sa memòria,\ndescabdella el fil d'or d'aquesta història,\nde perles d'Occident pur enfilai;\ni el jove, per qui Europa era poc ampla,\nde l'ànima les ales més eixampla,\ncom l'àliga marina al prendre espai.\nManuel de Falla va deixar inacabada la cantata.\nSis anys abans de la seva mort a la seva casa de Alta Gracia (Argentina), una emissora de ràdio de Buenos Aires va fer un enregistrament de la seva veu i la seva música el 15 de desembre de 1940. Sembla ser que és l'únic testimoni sonor del compositor gadità.\nPublicat per Carme Miró a 7:14 a. m. Cap comentari:\nUna flauta amb volum, feta de terra cuita, o de procellana o de metall. L’ocarina és present a les cultures de l’ Amèrica precolombina, també en trobem antecedents a la Xina i sobretot és molt coneguda als Balcans.Es tracta d'una flauta globular amb deu forats.\nLa pel·lícula de Bernardo Bertolucci, Novecento, té una escena festiva en què el compositor Ennio Morricone fa sonar una agradable música d'ocarines.\nBarceloní, activista de la cultura, músic, pedagog i especialment desconegut.\nUn autodidacte que va ser capaç d'editar i difondre una gran documentació de la cultura catalana. El 1901, es comença a publicar el Cançoner Popular, i el 3 de gener de 1904 surt al carrer el primer número de la revista infantil En Patufet.\nAureli Capmany va ser fundador de l'Orfeó Català, de En Patufet, de l'Esbart Català de Dansaires.Va treballar a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.\nFins la seva mort, el 1954, es va mantenir actiu; assessorant i col·laborant en molts projectes culturals que van enriquir la seva trajectòria professional i humana.\nPublicat per Carme Miró a 7:47 a. m. 2 comentaris:\nEl 28 de desembre de 1895, George Méliès va ser convidat pels germans Lumière a la presentació d'una màquina il·lusionista.\nA partir d'aquell moment, el geni creatiu de Méliès va començar una febril recerca de nous enginys per a perfeccionar allò que en diem cinematògraf.\nEl 1902, va realitzar el curt "Le Voyage dans la Lune" inspirat en la novel·la de Jules Verne. Fou el primer film de ficció i va ocasionar un esdeveniment mundial.\nEn el blog de La Bibliothèque électronique du Québec podem veure el vídeo d'aquesta narració cinematogràfica que va marcar una etapa en la història del cinema.\nPublicat per Carme Miró a 7:33 a. m. 3 comentaris:\nÉs l'any que en faig quaranta-cinc.\nUn cop de puny de gemmes fredes.\nDel que vaig ser, només en tinc\naquest murmurejar de sedes.\nCom púgils pàl·lids en un ring,\nesllavissades les monedes\namb què barata el cel de zinc\nun blau esvaït d'illes Medes.\nPerdedores a l'ull, anyades,\namb crits de guatlles i de fades,\nal bosc intempestiu d'ahir!\nRauca, la claredat despulla\nl'ànima verda de la fulla:\nla mort afina un or en mi.\nPublicat per Carme Miró a 7:20 a. m. Cap comentari:\nT. Capote i G. Gershwin\nL'escriptor americà, Truman Capote, va descriure en el llibre "Se oyen las musas", la gira a Moscou de la companyia Everyman Opera que va interpretar, per primera vegada, en un intercanvi cultural entre la URSS i els EEUU, l'òpera de George Gershwin, "Porgy and Bess".\nTruman Capote va explorar el periodisme com a recerca estilística per a fer descripcions de viatges, i fou així com va publicar, el 1956, el llibre ple d'humor i d'ironia "The Muses Are Heard"\nMans que fan música\nLes mans que fan música són unes belles fotografies del bloc Le regard de James. Una mirada que escolta. Una delicadesa que executa el so.\nEl divendres, 8 de desembre, en Ricard va anotar en el seu "Quadern de sons" una descoberta documentada.\nCiril i Metodi, els dos germans de la Tessalònica, van arribar a Bulgària després de l'any 885 a complir un mandat: ells van crear l'alfabet glagolític, una escriptura eslava amb trets molt exòtics. Amb el pas del temps, se l'ha anomenat alfabet ciríl·lic.\nL'escriptura cal·ligràfica duu a les seves entranyes la gènesi d'una voluntat creadora que defineix molt bé la bellesa eslava. Algunes de les seves lletres tenen una forma extravagant i una sonoritat que engendra la música de la paraula; són una arquitectura dels signes que esdevenen el símbol de la comunicació escrita. Tot, tot el conjunt dins una cal·ligrafia suggerent.\nLa setmana passada es va concedir el doctorat Honoris causa de la Universitat de Barcelona al músic Jordi Savall. El músic català va dir unes paraules que l'honoren, sense cap mena de dubte:\n"El control del poder, tant si és legal com si no ho és, obliga sempre a una lluita despietada en la qual les veus més coratjoses i les persones més desvalgudes són les que paguen el tribut més alt".\narticle de Joan Solà\nPublicat per Carme Miró a 1:17 p. m. 2 comentaris:\nLa complexitat de l'escolta\nSento un senyal acústic, periòdic, de mitjana intensitat, enmig de l'ambient sonor que hi ha al despatx. Em giro a l'esquerra: és el telèfon.\nAgafo l'auricular, escolto un nou senyal acústic.\nÉs la veu d'un home, d'uns 30 o 40 anys, de registre greu, parla de pressa, percebo la seva respiració, expressa uns mots amb força intensitat, paraules agudes i greus, les diu en un moment, sons i silencis entrellaçats, reconec la veu,... (He rebut tota aquesta informació en pocs segons). Li responc amb monosíl·labs per indicar que l'estic escoltant.\nEn el decurs de tot aquest missatge sonor, mentre l'escolto, una part meva es dirigeix a comprendre el missatge que em vol comunicar l'home que m'està trucant.\nTot això: un munt d'informació, alhora.\nL'escolta sempre és complexa...\nPublicat per Carme Miró a 8:34 a. m. Cap comentari:\nEscoltem quan llegim?\nQuan llegim una partitura, sigui per a un instrument o per a orquestra, escoltem la música que hi ha escrita. O la imaginem?\nPreobrazhenski Monastery, a la vora del riu Yantra, és el monestir de la transfiguració. El va fundar el 1630 un jueu convers anomenat Ivan Alksandâr.\nBulgària fou cristiana cap el segle IX. A Sofia es conserva una important col·lecció de música jueva búlgara.\nArnold Schoenberg, el creador del dodecatonisme, deuria intuir la seva pròpia transfiguració compositiva. "La Nit transfigurada" és una profunda i bella partitura escrita per a cordes, i que recorda el clarobscur.\nLes icones també representen el món transfigurat, perquè expressen una materialitat irreal.\nApareix l'espai bidimensional però en cap cas el relleu o la profunditat. Les icones ortodoxes presenten una perspectiva diferent a la iconografia occidental: la perspectiva està invertida, és a dir, que el punt de fuga està a l'exterior del quadre.\nCuriosa intenció constructiva.\nAnglada-Camarasa i la música\nHermen Anglada-Camarassa va néixer a Barcelona el 1871. Inicià la seva formació amb el pintor Modest Urgell, pintor i comediògraf. Continuà la seva formació a París, a l'acadèmia Colarossi.\nLa seva obra, de gran acoloriment, te una estreta relació amb la música.\nEl 1910, obté el premi de l'Exposició Internacional d'Art del Centenari de la República de l'Argentina.\nAconsellat per Gaudí, viatjà a Mallorca acompanyat de pintors americans, deixebles del pintor català; mexicans i argentins.\nEl gener de 1912, es va muntar a Sant Petersburg una peça escènica basada en la seva\nobra Els enamorats de Jaca amb música del compositor francès, Claude Debussy.\nVa retratar la cantant i actriu Gertrude Lawrence, coneguda per la seva interpretació a Broadway de la comèdia musical O, Kay! de George Gershwin el 1926.\nDurant la Guerra Civil es refugià al monestir de Montserrat, on coincidí amb el compositor Robert Gerhard.\nSense complexes i amb un caràcter molt personal, la directora d'orquestra Marin Alsop ens dóna la seva opinió.\nPublicat per Carme Miró a 7:58 a. m. Cap comentari:\nEl so és tridimensional?\nPublicat per Carme Miró a 7:48 a. m. Cap comentari:\nL'escolta dels indígenes\nA Colòmbia, al nord, a prop del Carib hi ha un lloc que es diu Santa Marta. És un lloc on el mar es troba amb la muntanya; una muntanya alta, que no ascendeix progressivament, si no tot el contrari. Provoca una sensació de solemnitat i de quelcom inaccessible. L'ascensió pot durar tot un dia. Els indígenes però, els que tenen les seves arrels allà dalt, al turó, han creat un camí llarg, sonor, i gens fàcil de fer, però han facilitat l'accés a aquest lloc màgic.Es tracta d'uns esglaons molt grans, de pedra. Entre esglaó i esglaó hi ha dues o tres passes. A mesura que es va pujant el mar queda cada vegada més llunyà. La superfície de l'aigua brilla com quelcom cristal·lí, reflectint la llum del sol i part de la silueta de la muntanya. L'aigua no amaga res, és clara i neta, com un vidre sobreposat damunt el món marí. Anem pujant endinsant-nos cada vegada més a la muntanya, i creix una visió molt més ample de la transparent blavor del mar, i al fons... l'horitzó.Tot és silenci, només se sent la veu dels arbres i dels petits matolls agitats pel vent, però no només hi ha aquet so... els esglaons guarden un secret, un secret sonor. Cada vegada que posem el peu a sobre d'un esglaó, aquest fa un petit moviment acompanyat per un so, un so especial i únic. Trepitgem el següent i aquest ressona també, i així es va creant una melodia portada pel vent que els indignes senten de lluny i, amb la seva escolta, tenen cura del seu entorn, del seu santuari, de les seves cases... Els esglaons de música ressonen un darrera l'altre anunciant l'arribada d'alguna persona...\nOrquestra de vegetals\nAhir, havia una entrada molt curiosa de Ricard Casals, en el seu interessant bloc "Quadern de sons", que ens porta a una pàgina Web d'instruments musicals: Una orquestra de vegetals.\nI es poden escoltar...\nPublicat per Carme Miró a 7:35 a. m. Cap comentari:\nPeri a Florència\nA l'església de Santa Maria Novella de Florència es troba la tomba del compositor italià Jacopo Peri : Creatore del melodrama (1561-1633)\nFou un dels membres de la Camerata Fiorentina, una acadèmia formada per intel·lectuals i erudits que organitzaven enèrgics debats en cercles molt restringits de la ciutat italiana. El grup de la Camerata es va adherir al manifest ideològic de Vicenzo Galilei, Dialogo della musica antica e della moderna (1581).\nPeri va posar en escena la primera òpera: La Dafne.\nEl llibret de Rinuccini s'inspirà en el mite de grec de la bella nimfa.\nJacopo Peri, el cantant de l'estil recitatiu acompanyat per un bellíssim chitarrone , va ornamentar i declamar els sentiments al servei dels Mèdici. Va estrenar La Dafne al Palazzo Jacopo Corsi, el 1597(o 1598). Una gran part de la música s'ha perdut.\nTriavna és una ciutat situada al vessant nord de la serralada dels Balcans. És coneguda per la famosa escola i museu d'icones de Bulgària.\nA la plaça hi ha una torre amb un rellotge: La fusta i la pedra, la calma i la pressa, la veritat i la fal·làcia, el so i el soroll.\nI un instrument\nEl tikitilari encantador ha tornat a seduir amb el seu darrer treball discogràfic: Hiri.\nÉs un viatge virtual per ciutats i diferents llocs del món. Així ho diu en el seu Web.\nEl músic basc ha aconseguit fer una producció musical en el camp del folk, a Euskadi, d'una qualitat indiscutible. Kepa Junquera es mou sonorament enmig de les Veus Búlgares, o Dulce Pontes, o Paco de Lucía o el grup de percussionistes Tactequeté.\nÉs un cosmopolita musical que sempre emociona i educa l'oïda.\nGryphon és un personatge de la mitologia amb el cos de lleó i el cap d'aguila i que té la funció de guardar els tresors.\nHe pogut escoltar l'àlbum "Canadian Premieres" interpretat pel magnífic conjunt Gryphon Trio i he tornat a sentir l'agradable sensació d'escoltar música contemporània plena de idees musicals molt atractives. Per començar, un benestar auditiu i, més endavant, conèixer millor les obres i la interpretació.\nKelly-Marie Murphy, Gary Kulesha, Chan Ka Nin i Christos Hatzis són els compositors interpretats per aquesta brillant formació de càmera.\nPublicat per Carme Miró a 7:56 a. m. 2 comentaris:\nEl realitzador hongarès Istvan Gaal posseeix una important filmografia amb un accent marcadament musical. El seu film Gyökerek és un document dedicat a la biografia del compositor Bela Bartok.\nAra, tot just fa cinquanta anys, es produí la revolta hongaresa (octubre-novembre de 1956) per aconseguir un nou discurs de llibertat i una nova democràcia.\nEnguany s'ha celebrat un homenatge a Istvan Gaal entre les commemoracions vàries que s'han fet a diferents ciutats europees arran dels esdeveniments que es van desenvolupar a Budapest.\nLa pel·lícula és fascinant. Gaal ens narra la vida de Bartok amb un escrupolós tractament de la imatge i de la música.\nUna reflexió estremidora\n"Ya que el psicópata no puede establecer una relación auténticamente humana, simula que lo hace, mientras busca controlar y dominar las personas y los sitios en los que él se mueve"\nAquesta és una de les frases més aclaridores del llibre Cara a cara con el psicópata de Vicente Garrido Genovés.\nUn document que dóna idees per conèixer a les persones que porten una vida aparentment normal però que amaguen greus trastorns emocionals.\nL'autor ens explica que ningú està exempt de patir la intromissió de persones controladores que intenten destruir als millors amics sota una aparença bondadosa: poden ser intel·ligents, tenir una feina de responsabilitat, estar predisposats a oferir ajuda a qualsevol moment, i alhora enginyar-se mentides molt ben estructurades o anar-se'n al llit amb la parella de la seva millor amiga o fer mobbing als companys de feina. Són maltractadors/es i tenen una predisposició a expressar-se violentament si no aconsegueixen els seus ocults desitjos.Volen ser el centre del món i si no ho aconsegueixen tramen verdaderes venjances.\nUn llibre, francament, tan aconsellable com estremidor.\nOrphée et Eurydice, Christoph Williband Gluck\nPublicat per Carme Miró a 7:15 a. m. Cap comentari:\nMonestir de Rozhen (Bulgària)\nRozhen és el monestir que ha sobreviscut millor el pas del temps amb poques reconstruccions. Està situat al peu de la serralada dels Ròdope.\nEls Ròdope, o Rodopi, es distingeixen per la seva bellesa natural, i sobretot, perquè en una de les seves coves hi va néixer Orfeu.\nEl Pantocràtor i els dotze apòstols obren la porta del recinte de pedra. L'ànima del monestir conté "La interpretació de Jonah", un dels llibres profètics de la Bíblia: és l'unic manuscrit búlgar d'una excepcional vàlua cal·ligràfica del segle XV i conservat, actualment, a la ciutat de Jerusalem.\nLa fragilitat que aparenta el monestir, endinsat en un laberint d'escales de fusta i vidres a punt de fer-se miques i una arquitectura de línies desiguals, em recorda la bellesa suprema de la fragilitat humana.\nEl monestir de Rozhen conviu plàcidament enmig del paisatge d'un dels parcs naturals de Bulgària.\nDona i músic. Amb les idees clares. Tu, que has pogut arribar a expressar sense embuts la realitat de l'educació musical, mereixes el reconeixement més generós que puguem manifestar-te pel teu coratge esplèndid, i des de la Web de Música et felicito perquè has sabut dir-nos tot allò que és políticament incorrecte en l'àmbit de l'educació musical.\nNo defalleixis, Elisa, i no deixis que l'esquizofrènia de la nostra confusa educació contamini les teves lúcides opinions.\nNo emmudeixis, Elisa Roche!!!\nMorir una mica...i seguir cantant\nQuan perds a qui estimes, quan no t'accepten pel que ets i no pel que fas, quan et rebutgen per un pot de melmelada, quan et quedes muda pel dolor..., aleshores podem escoltar la cançó de la Mercedes Sosa i cantar amb ella:\nTantas veces me borraron, tantas desaparecí, a mi propio entierro fui sola y llorando...\nTantas veces te mataron, tantas resucitarás, cuantas noches pasarás desesperando,\nY a la hora del naufragio y de la oscuridad alguien te rescatará... para ir cantando...\nPublicat per Carme Miró a 3:52 p. m. 2 comentaris:\nLes anges sont ailleurs\nGiacinto Scelsi commou amb els seus missatges sonors. S'ha publicat una breu biografia sobre el compositor italià i una documentació amb alguns dels seus escrits. Fou el precursor de l'espectralisme, és a dir, el procés de descomposició de les ones sonores amb la finalitat de crear noves estructures sonores i musicals. Una imatge espectral i una sèrie d'harmònics a l'entorn de la fonamental concerten per a donar pas a una microsonoritat. Una nova experiència auditiva.\nUn nou llibre per llegir.\nPer a una música de Chopin\nels brolladors florien dins la tarda.\nun ocell s'encenia a cada branca.\nTota la mar s'alçava de puntetes\nsi el teu nom estremia la distància.\nTe'n recordes amor?, deies “amor”\ni l'herba de la font s'enamorava.\n¿Quina ona de silencis\nha escampat les petxines per la platja?\n¿Quin oratge d'absència\ncommou aquesta angoixa primfilada?\nAl lluny la teva mà -ja inútilment-\ndibuixa un llarg adéu al pit de l’aire.\nPublicat per Carme Miró a 7:10 a. m. Cap comentari:\nAngel of Light és el suggerent títol de la Simfonia No.7 de Einojuhani Rautavaara.\nRautavaara va néixer el 1928 a Finlàndia i se'l considera un compositor místic i espiritual. El compositor finès va compondre una sèrie de peces que culminen en un conjunt orquestral, donant forma a la simfonia. Fou arran la lectura que va fer de Duineser Elegien (1922) de Rainer Maria Rilke –una obra de caràcter existencial-.\nUn treball orquestral d'una bellesa instrumental i temàtica molt ben construida. Rautavaara destaca de la seva simfonia el tema que fa aparèixer dins dels quatre els moviments de la simfonia com generador de força i llum.\nPublicat per Carme Miró a 7:38 a. m. Cap comentari:\nEl dramàtic retorn\nEnric Granados, compositor i pianista, fou un cosmopolita nascut a Lleida el 1867; va viure a Santa Cruz de Tenerife; uns anys més tard es traslladà a Barcelona on va fundar l'Acadèmia de música Granados, el 1901; a París s'instal·la per una bona temporada i allà consolida la seva amistat amb Albeniz.\nLa pintura de Goya va impressionar fortament al compositor. L'any 1911, estrena al Palau de la Música Catalana la seva obra pianística Goyescas.\nVa compondre la música d'obres escèniques amb text d'Apel.les Mestres. Entre elles destaca,\nPicarol, Liliana (1911), i el poema dramàtic Gaziel (1906). Gaziel , el Mefístòles que s'apareix al poeta!!.\nEl 1915, a bord del "Montevideo", comença la seva aventura americana. Al Metropolitan de Nova York s'estrena la versió dramàtica de Goyescas amb un èxit important.\nFou un viatge però, sense tornada. El vaixell "Sussex", on viatjava el matrimoni Granados, fou enfonsat per un submarí alemany el 1916.\nPublicat per Carme Miró a 8:24 a. m. Cap comentari:\nAndrei Rublev, el pintor d'icones més important de Rússia, és el nom d'un altre film del director rus, Andrei Tarkovski.\nTota la pel·lícula en blanc i negre, i els darrers minuts del muntatge final en què ens ofereix unes icones pintades per Rublev, en un intens i emotiu color.\nAndrei Rublev rep l'encàrrec per anar a pintar l'interior la catedral de Vladimir a Sant Petersburg. Rublev deixa el monestir de St. Andronik i es dirigeix a complir la travessia creativa on es troba crues i dramàtiques activitats humanes, la qual cosa li ocasiona un conflicte interior que fa trontollar la seva fe.\nI de nou, Tarkovski ens submergeix dins un entramat colpidor de so, imatge i emoció.\nPublicat per Carme Miró a 7:42 a. m. Cap comentari:\nLa horas de una estancia\nAlberto Ginastera, nascut a Buenos Aires el 1916, va compondre la música sobre un poema de Silvina Ocampo, Las horas de una estancia, que la va dedicar a Conxita Badia, cantant lírica, nascuda a Barcelona el 1897. La soprano, de Barcelona, fou alumna del compositor Enric Granados i amiga, també, del compositor Manuel de Falla. Va tornar de l'exili l'any 1946 i reinicià la seva activitat donant classes al Conservatori Municipal de Música de Barcelona.\nGinastera va travessar diferents períodes compositius; un primer període amb trets clarament folklòrics, un segon període dodecafònic, i un tercer període en què va anar a la recerca de noves tècniques expressionistes.\nJospeh Roth, novel·lista i periodista, va néixer el 1894 a Galitzia, actualment Ucraïna. El seu periodisme literari ens explica la dramàtica situació que es vivia a Berlín amb l'ascens al poder del nacionalsocialisme. El seu llenguatge poètic arriba a comunicar una certa cruesa de la vida. En el seu llibre El Pes fals (edicions la guineu) comença un capítol amb una frase d'una precisió brillant i molt dura:\n"La majoria de persones es moren sense haver arribat a saber de si mateixos ni un granet de veritat".\nUna novel·la de tall cruel i d'una profunda reflexió sobre la fragilitat humana.\nRoth ens explica moltes coses amb una gran bellesa.\nPublicat per Carme Miró a 7:25 a. m. Cap comentari:\nEl públic de l'Auditori de Barcelona ha donat una esplèndida ovació per donar la benvinguda al nou director titular de l'OBC, Eiji Oue.\nEl director japonès ja ha comunicat als mitjans de comunicació que té una gran il·lusió per aconseguir que l'OBC sigui una de les millors orquestres.\nFa uns mesos, Eiji Oue va avançar que, possiblement, s'haurà de fer una inversió econòmica per a millorar l'acústica de l'escenari de l'Auditori.\nNarradora, periodista i compositora. Va néixer a Barcelona el 1865 i va morir el 1943. Posà música a molts poemes d'Apel.les Mestres i algun poema de Caterina Albert. Flors d'escardot és el títol d'una de les seves obres musicals. Carme Karr i Alfonsetti va dirigir la revista Feminal que es començà a publicar el 28 d'abril de 1907. Va entrevistar-se amb el president Macià per aconseguir el vot de la dona. Una lluita en solitud.\nPublicat per Carme Miró a 7:52 a. m. 4 comentaris:\nBenjamin Britten va compondre l’òpera Death in Venice, l'any 1974, en uns moments molt delicats de salut.\nEscrita en un rigorós minimalisme i, com diuen en anglès, en "the textures economical".\nBritten expressà en aquesta òpera, amb les seves grans capacitats compositives, unes intenses i íntimes emocions.\nEl seu viatge a Venècia i, molt probablement, el mateix poema de August Von Platen , que va inspirar a Thomas Man, varen ser la font d’inspiració de la darrera òpera de Britten. Els símbols de la decadència i la mort sonen de la mà del compositor anglès quan ja estava en tractament a causa dels seus problemes cardiovasculars.\nPublicat per Carme Miró a 8:07 a. m. Cap comentari:\n"Las montañas cristalizan en mil años\ny a lluvia,\nse toma su tiempo para caer."\nSeñales con una sola bandera\nPoesía reunida (1984-1997)\nEdiciones Hiperión. Primera edición 2004\nPublicat per Carme Miró a 7:37 a. m. Cap comentari:\nAmb la publicació del llibre de l’escriptora Lisa See, Snow Flower and the Secret Fan, ha tornat a tenir interès el sistema d’escriptura fonètica que va ser utilitzat per les dones de la minoria ètnica Yao, a la província xinesa de Hunan, al sud de la Xina: El nushu.\nL’autora de la novel·la va quedar fascinada quan va conèixer aquest llenguatge, i aquesta fascinació la portà a escriure sobre l’amistat de dues dones xineses que van utilitzar aquest llenguatge secret per comunicar-se al llarg de la seva vida.\nDues dones valentes i unides per les nombroses complicitats són víctimes d’un error d’interpretació en un dels seus missatges, la qual cosa posa en perill la seva llarga amistat.\nEl nushu s’escriu en columnes verticals i de dreta a esquerra, i té més de dos mil caràcters.\nA les següents a dreces podreu trobar una àmplia i atractiva informació.\nPublicat per Carme Miró a 8:08 a. m. 2 comentaris:\nQuan parlem de la Dharma ens referim a un grup singular català amb una trajectòria admirable. Ja fan història. I el seu darrer treball "La Dharma l'arma" és un autèntic document historic musical. Els germans Fortuny han sabut donar una nova definició sonora de la sardana, han interpretat música rock amb tenora i tible, han experimentat el jazz-rock i han portat arreu del món els instruments autòctons de Catalunya.\n"El joc de la cobla i el rock" és el subtítol del darrer treball del grup català i la Cobla Mediterrània, amb qui han fet, ni més ni menys, 30 treballs discogràfics.\nPublicat per Carme Miró a 7:44 a. m. Cap comentari:\nThe Jazz Singer és una pel·lícula dirigida per Alan Crosland l'any 1927 i interpretada per Al Jolson.\nFou un dels primers films sonors, en què s’alternaven cançons i diàleg amb el suport d’un aparell anomenat vitaphone, que consistia a sincronitzar la imatge amb un disc fonogràfic.\nNarra la història d’un jove, fill d’un rabí, que es vol convertir en un cantant de jazz, la qual cosa es converteix en un problema, en una lluita familiar.\nNo es tracta d’un un estil de música sinó allò que designa un possible procediment per compondre música.\nDeixem clar que la font sonora que produeix la música electrònica són els generadors elèctrics.\nCom ja he parlat en altres ocasions, aquí al bloc, ja fa més de cent anys que els futuristes italians varen crear uns esplèndids aparells que podien crear música. Luiggi Russolo i Ugo Piatti van construir l'ufanós "intonarumori".\nI així ha estat. La persona creadora segueix estant davant l’acte creatiu i pot utilitzar un instrument d’arc o un instrument que genera ones.\nLa música electrònica aporta canvis de pensament musical, renovació d’instruments, nous codis de fixació del so, noves grafies d’escriptura musical, interpretació no convencional.\nOn està el conflicte?\nÉs un repte substancial en què haurem de designar els nous conceptes per entendre el so, el soroll, la música i escoltar-los de nou.\nCompondre és, també, escoltar.\nS'ha publicat un estudi realitzat per investigadors de la Universitat de Montreal McGill en què s'ha identificat la part del cervell responsable de la sordesa musical.\nAquest estudi ha estat realitzat per un equip d'investigadors de la Universitat de Motreal i de la Newcastle University Medical School.\nKrista L. Hyde, Robert J. Zatorre, Timothy D. Griffiths, Jason P. Lerch i Isabelle Peretz.\nPublicat per Carme Miró a 7:43 a. m. Cap comentari:\nCompositor, editor de música i fabricant de pianos. Va compondre més de quaranta simfonies, dues òperes i un gran nombre de lieder.\nPleyel funda a París, l'any 1809, la fàbrica de pianos\nFrederic Chopin era un gran entusiasta dels pianos que es van construir París.\nCamille Pleyel, el seu fill, va ser el constructor de la Salle Pleyel. Un escenari en què l'arquitectura estigués al servei de l'acústica. Tot un repte.\nHi ha algunes publicacions sobre la vida i les activitats del compositor i empresari:\nLa correspondance de Boccherini avec Ignace Pleyel\nPleyel. Notre histoire a de l’avenir\nIgnace i Camille Pleyel van construir una gran empresa familiar al servei de la música.\nPublicat per Carme Miró a 9:15 a. m. Cap comentari:\nDes d’ara fins el proper inici del curs escolar, el Weblog de Música restarà en silenci.\nAgraeixo les visites i els comentaris de totes i tots els lectors.\nPublicat per Carme Miró a 9:14 p. m. 11 comentaris:\nCompositor català, nascut a Tàrrega (Lleida) el 1789.Va compondre, l’any 1822, una versió del personatge de Tirso de Molina, Don Giovanni Tenorio. Una òpera que s’estrenarà el 9 de Juny al Teatro Rosalía de Castro. Diuen d’ell que les seves obres estan influïdes per l’estil rossinià.\nVa ocupar la càtedra de Composició del Conservatori de Madrid. I curiosament, va compondre l’himne nacional de Xile amb el text de Bernardo de la Vera, tot i que mai va estar a Amèrica.\nEl reacTable és un nou instrument electro-acústic desenvolupat per el Dr. Sergi Jordà a la Universitat Pompeu Fabra.\nEl podeu escoltar a la secció de vídeos:\nPianista, compositor i musicòleg francès d’origen búlgar. Va néixer a Sofia el 1925.\nVa compondre una obra, anomenada Les Archipels. La partitura va ser escrita amb indicacions musicals, de text, i de disseny de manera que la interpretació se sembla al viatge d’un navegant que es deixa portar per la seva intuïció. És allò que coneixem com a Música aleatòria.\nTanmateix utilitzà la mateixa tècnica compositiva per a compondre el concert per a piano i orquestra, el 1975, on la part del piano és independent de la part orquestral: construeix un diàleg entre el solista i la direcció orquestral .\n“En la vida cotidiana, estamos siempre controlando la apariencia que presentamos ante otras personas; estamos atentos a defendernos de potenciales ofensas y deseos de causar una impresión favorable. Por lo general, esta conciencia del yo es una carga.”\nInstruments sonors molt peculiars recollits en aquest web.\nPublicat per Carme Miró a 8:21 a. m. Cap comentari:\nBulgària, més a prop\nLa setmana passada, es va inaugurar a la galeria Sredets de Sofia una exposició-taller sobre l’alfabet ciríl·lic. Se celebra amb la mirada atenta a la pròxima adhesió de Bulgària a la Unió Europea.\nBulgària amb el seu alfabet i la seva cultura ens enriquirà amb la seva bellesa.\nPublicat per Carme Miró a 9:06 a. m. Cap comentari:\nLa contaminació sonora ens ha dut a desenvolupar una ecologia del so i del soroll.\nAquests webs ens conviden a prestar atenció a un problema, la contaminació acústica, que ja fa temps que està present en la nostra vida quotidiana.\nLa percepció auditiva suporta un excés del soroll descontrolat que envaeix el nostre entorn i genera seriosos problemes a la nostra salut auditiva; el paisatge sonor ha de menester també d’una bona educació acústica.\nPublicat per Carme Miró a 8:47 a. m. 1 comentari:\nPaul Auster comença el rodatge d’una nova pel.lícula prop de Lisboa.\nUna bona notícia per a qui ens agrada l’escriptor de la invenció de la soledat.\nSmoke fou la seva primera experiència com a realitzador i ara torna amb persones del seu entorn a dirigir el guió The inner life of Martin Frost.\nEncara conservo el record del color blau de la seva novel.la “La nit de l’oracle”\nPublicat per Carme Miró a 9:32 a. m. Cap comentari:\nMostres de so\nUn interessant recorregut del sampler:\nPublicat per Carme Miró a 8:14 a. m. 2 comentaris:\nUn article del diari New York Times dóna unes dades , més que preocupants.\nReconeix que la música ha desaparegut virtualment de les escoles; que la programació de la música clàssica és inexistent a la ràdio i a la televisió; que la música en directe té un cost molt elevat i que en vint anys han plegat 17 orquestres.\nEls gestors de la cultura i de l’educació musical del nostre país, no tenen aquests problemes.\nPossiblement pensen que aquestes dades són exagerades i que potser són fets que no es poden extrapolar al nostre país….\nPublicat per Carme Miró a 8:33 a. m. Cap comentari:\nOn posem l’iPod?\nNo us perdeu el post de Bart Collins, si voleu moblar el menjador\nPublicat per Carme Miró a 9:10 a. m. Cap comentari:\n“El material de la música es el sonido, que actúa directamente sobre el oído. La percepción sensible provoca asociaciones y relaciona el sonido, el oído y el mundo sensorial. De la acción conjunta de estos tres factores depende todo lo que en música hay de arte.”\n(traducció de Ramón Barce)\nHARMONIELEHRE © 1922 by Universal Edition\ni un comentari al blog de Alex Ross\nUna col.lecció de 150 instruments de corda: viola da gamba, viola d’amore, violin, viola, violoncello, violone , barytone.\nUna documentació multimèdia d’un gran interès històric, estètic i educatiu.\nPublicat per Carme Miró a 8:21 a. m. 2 comentaris:\nJa podem entrar al web de orgelprojekt del compositor John Cage\nOriginal Sound Track (OST) en anglès o banda original (BSO)\nÉs el mot que s’utilitza per determinar la pista de so on s’enregistren tots els efectes de so i de música que acompanyen a una pel·lícula.\nSembla ser que tant el so com la música sempre és una “feina” posterior a la creació visual, un afegit a una pel·lícula o a un anunci publicitari que cal fer en un estudi de doblatge i sonorització; sembla com si l’audio no fos una activitat creativa.\nA cap publicista, per exemple, se li passaria pel cap, deixar la imatge d’un anunci a mitges: en canvi, sí que observem de vegades que la música finalitza amb la imatge de l’anunci, tallant inesperadament la frase musical.\nHi ha excepcions de realitzadors/es molt brillants que pensen que el so i la música formen part del procés creatiu .\n« Lux Feminae » est un hommage à la lumière de la femme car évidemment elle n’a pas pu toujours briller. « Lux Feminae » part de sept aspects de la femme de l’ancienne Hespérie entre le Moyen-Age et la Renaissance. C’est une agora musicale, un espace où, à partir de la musique, est évoquée la féminité : son message, sa force, sa souffrance, sa joie, sa sacralité, sa lumière.\nPublicat per Carme Miró a 9:02 a. m. Cap comentari:\nL’any 1959, Les editions de Minuit publiquen el llibre “Problemas de la música moderna” de Boris de Schloezer i Marine Scriabine; traduït al castellà per la Seix Barral el 1960.\nMarine Scriabine fou una de les filles del compositor rus Alexander Scriabine i Boris de Schloezer era el seu oncle, escriptor i crític musical d’un cert reconeixement.\n“Un sonido aislado mantenido más o menos tiempo o repetido indefinidamente siempre igual, es un fenómeno acústico, pero no un hecho musical”\n“El material- los sonidos, los puntos del espacio sonoro discontinuo- en el que se realiza el proceso musical, la notación- sistema de signos que permite fijar la estructura de este proceso-, y finalmente la materia- los instrumentos gracias a los cuales la operación se realiza y se nos hace audible-, son los tres sectores del universo sonoro del música”\n“La rítmica es una manera particular de fluir”\nPublicat per Carme Miró a 10:01 a. m. Cap comentari:\nSi voleu conèixer la síntesi argumental dels llibrets de les òperes que es representen al Liceu de Barcelona, les trobareu a la següent adreça electrònica\nPublicat per Carme Miró a 8:37 a. m. 2 comentaris:\nOnes & So\nPodeu veure instruments que produeixen i/o mesuren el so\nKoprivshtiza fou una de les ciutats culturals de Bulgària del segle XVIII. Un lloc privilegiat, una cruïlla de pensadors, revolucionaris i artistes. Avui és una ciutat d'artesans.\nPublicat per Carme Miró a 7:55 a. m. Cap comentari:\nSatie i Picasso\nLa primavera del 1917, Picasso estava a Itàlia amb Jean Cocteau i Serguei Diaghilev preparant els decorats de l’obra “Parade”, del compositor Érik Satie.\nAquesta obra fou emblemàtica per l’art pictòric ja que va fer pujar a l’escenari el Cubisme.\nL’estrena es va fer al Theatre du Chatelet de París, el Maig de 1917. L’orquestra fou dirigida per Ernest Ansermet.\nElls eren creadors i genis ; i sense cap mena de dubte, les seves obres varen ser cabdals per l’art del S.XX\nEn un altre post ja vaig comentar que a Leipzig, l’orquestra del Teatre de l’Òpera dedicava un dia a la setmana als escolars.\nAvui la notícia és a Berlín.\nTot i que moltes orquestres de la Gran Bretanya i dels EUA han desenvolupat programes educatius de gran qualitat per als escolars, val a dir, que l’orquestra de Berlín, dirigits per Simon Rattle, ha creat a Europa uns dels programes més ambiciosos de l’educació musical. És una orquestra líder.\nEs tracta d’implicar als estudiants, molt d’ells i d’elles de zones deprimides de la ciutat, a actuacions de l’orquestra, i molt sovint amb la incorporació de la dansa i d’altres àrees de l’art. Es realitzen vídeos, fotografies i alguns articles a la premsa.\nCatherine Milliken, una oboista que du a terme aquest programa educatiu, ens diu : “necessitem a la gent per a descobrir que , sí, que ells poden crear”.\nAixò és educar.\nEl Grup de Tecnología Musical, col·laborador amb la Web de Música, ha alliberat un material musical d’un gran interès. Es tracta d’una nova versió de CLAM Music Annotator una eina d’anàlisi i notació musical. Ha estat desenvolupat amb col·laboració del Queen Mary University of London\nEl GTM de la Universitat Pompeu Fabra ha obtingut una subvenció del SIMAC i de la Generalitat de Catalunya.\nEs pot escoltar una entrevista, molt interessant, a la ràdio francesa Télérama de la cantant catalana Montserrat Figueras sobre el seu darrer àlbum “Lux Feminae”. Hi trobareu extractes musicals.\nPublicat per Carme Miró a 10:06 a. m. Cap comentari:\nLa direcció orquestral\nEn reiterades ocasions, m’han preguntat que representa la figura del director/a a l’orquestra.\nMoltes persones han vist la pel.lícula del realitzador italià Federico Fellini Prova d’orchestra, però no saben molt bé de les moltes funcions de la direcció orquestral.\nAvui en proposo una:\nLa direcció orquestral hauria de donar les pautes a l’orquestra, el més nítides possibles, sobre la interpretació de l’escriptura musical de la partitura.\nSempre s’ha de respectar les convencions que els compositors/es de cada època utilitzen per escriure la música. Un partitura està en constant evolució i els signes sonors que s’utilitzen per escriure una partitura, no tenen la mateixa interpretació segons l’estil musical en que varen ser escrits.\nÉs l’home que va construir el primer instrument electrònic el 1906. El Telharmonium es va patentar el 1897 perquè el seu creador va trigar un cert temps per aconseguir els diners per a la construcció d’un instrument que pesava , ni més ni menys, que 200 tones.\nMolt més tard, els famosos orgues de la marca Hammond varen actualitzar la tècnica que Cahill va utilitzar per el Telharmonium.\nM’ha semblat divertit\nNeix a Milan el 1942. Home d’ideologia d’esquerres, d’una gran cultura que sempre ha defensat que la Música ha d’ésser el patrimoni del conjunt de la societat. Maurizio Pollini considera que la música ha d’arribar a tot el món perquè és un asumpte de justícia social.\nLa interpretació de la música de Chopin el mou a dir:\n"This process, leads to a deeper understanding of music, each note speaks in a more clear, convincing way to the audience,"\nUn músic extraordinari, un home molt especial.\nPublicat per Carme Miró a 10:10 a. m. 3 comentaris:\nJohn Cage i l’orgue\nEl diari The New York Times ha publicat un article acompanyat d’una presentació multimèdia d’un recital que es va fer a l’esglèsia de St. Burchardi a l’est d’Alemanya.\nÉs una versió de la composició de John Cage anomenada "As Slow as Possible."\nL’orque és molt especial, i com diu l’article ja s'ha convertit una atracció turística. :-)\nPublicat per Carme Miró a 10:18 a. m. Cap comentari:\nHe trobat una còpia de la publicitat que va fer la Revue Musicale el febrer de 1921, d’un piano mecànic que s’anomena “Pleyela”\nLa casa Pleyel de París va proposar al compositor Igor Stravinsky escriure transcripcions per a pianola. Era cap el 1921-1922.\nTeories de la tonalitat\nDes que vaig començar a estudiar música, ja fa uns quants anys, vaig aprendre a solfejar; vaig aprendre a ensenyar llenguatge musical; i quan vaig acabar els estudis del Conservatori vaig aprendre a compondre amb grafies contemporànies a fora del meu pais. M’agrada constatar com el lèxic musical va canviant.\nEl CRLM es defineix a si mateix com a “un laboratori de recerca musical”.\nEl web del CRLM disposa d’una extensa base de dades de les publicacions que tracten les teories de la tonalitat , el primer títol data del 1482, Musica practica de Bartolome Ramos. El darrer títol és del 1954, Structural Functions of Harmony d’Arnold Schoenberg.\nCinc segles pensant amb la tonalitat. Això em comforta.\nPublicat per Carme Miró a 8:33 a. m. 2 comentaris:\nEn aquest web podeu veure retrats de compositors del Barroc. També podeu escoltar música i consultar la biografia dels autors.\nTeresa Pàmies va néixer a Balaguer el 1919. Una escriptora compromesa amb la societat. Activa, lúcida, i quan era jove, va ser una romàntica militant.\nL’any 1976 publica “ Romanticismo militante”. Parla de moltes persones que la autora considera com a romàntics militants. Hi ha homes i dones. He escollit al poeta Pablo Neruda perquè conexia molt bé l’art de compaginar els oposats: La diplomàcia (va ser nomenat Ambaixador de Xile) i el romanticisme polític.\nEn un viatge que Neruda va fer a Barcelona va ser entrevistat pel diari La Vanguardia.\nTeresa Pàmies recull aquesta entrevista:\n“- ¿Es usted un poeta metido a político o un político metido a poeta?\n- Yo no acepto esta división de mi persona. Nunca me he podido sentar en dos sillas al mismo tiempo. Soy poeta por vocación estética y político por deber ético.”\nLa Música i la seva relació amb el cervell és el tema de recerca del neurofisiòleg Dr.Robert Zatorre, investigador a l’Institut Neurològic de Montreal. Em sembla fascinant que la música intervingui en els processos íntims de la fisiologia humana.\nEl proper mes de Maig, del 22 al 25, se celebra el Wisconsin Symposium on human Biology on tindrà lloc una conferència del Dr. Robert Zatorre.\nPossiblement si els gestors de l’Educació Pública coneguessin la trascendència de la pràctica musical, no la ignorarien en el nostre sistema educatiu.\nPublicat per Carme Miró a 7:41 a. m. Cap comentari:\nExisteixen empreses discogràfiques que es dediquen a sistematitzar les nostres necessitats sonores. Ens proporcionen, mitjançant contractes de pagament, el so, la veu i la musica; el que se’n diuen bancs de so, bancs de música i bancs de veu (locució); resumint: Música de llibreria.\nSi volem crear un ambient musical per a una producció audiovisual podem aconseguir uns quants segons de música de tots els estils i èpoques. Hi ha un catàleg de sons, de compositors i una o dues compositores, i de veus d’homes i de dones amb diferents timbres vocals.\nEs tracta de música comercial;\nEm dóna la sensació que simplificar tant les nostres activitats va en detriment, per exemple, d’una possible relació de la poesia o el llibret d’òpera amb la composició musical.\nPenso que la creativitat és un component d’una actitud social ja que beneficia l'individu i al teixit social.\nNo obstant, disposem d’empreses per a compondre música a mida.\nPublicat per Carme Miró a 8:01 a. m. 2 comentaris:\nA la Haendel House Museum de London, es fa una exposició sobre els castrati. L’exposició passa a ser una "exhibició" dels maltractaments als nens petits i adolescents que varen mutilar per el bon nom de l’art. Molts d’ells van treballar per Haendel.\nSempre, sota la mirada afectuosa de l'església catòlica. Xifres esgarrifoses com per exemple, que a Itàlia, durant segles XVII i XVIII es castraven anualment 4.000 nens entre 8 i 13 anys, "en honor a Déu" segons el papa Climent VII. Molts d’aquests nens perdien la vida a causa de les hemorràgies provocades per les operacions.\nHipocresia, ambigüitat i perversió. No en tinc cap dubte.\nPublicat per Carme Miró a 8:38 a. m. Cap comentari:\nMarina Tsvietáieva va néixer a Moscou el 1892. Poeta i narradora. Va viure a Berlín, a Praga, a París fins que retornà a l’Unió Soviètica on posà fi a la seva vida.\n"Retrato de una pintora" és el llibre que va escriure sobre l’artista Natalia Goncharova i l' esposa de Pushkin amb qui fa un paral.lelisme.\n"Solo que el vacío no impone nada, no desplaza, no excluye.Para que todo pueda ser, es necesario que haya nada. El todo no soporta el algo"\nPer començar una biografia no deixa de ser una frase agosarada, perquè després d’aquesta frase ja no saps que t’explicarà més.\nDoncs…segueix explicant-nos interessants observacions de l’art a través de la vida de la pintora\nPublicat per Carme Miró a 9:24 a. m. Cap comentari:\nMor la dona que va fundar el 1957 , l'Opera Company of Boston. Fou la primera dona que va dirigir la Metropolitan Opera House in New York City.\nCal destacar que va produir òperes poc convencionals en versió íntegre com és el cas de Moses and Aron d’Arnold Schoenberg, War and Peace de Sergei Prokofiev, The Trojans d’ Hector Berlioz, Intolleranza de Luigi Nono, Lulu d’Alban Berg i Montezuma de Roger Sessions. Desenvolupà també la tasca de directora escènica.\nL’escriptor dels heterònims, de la polifonia de l’ànima, l'home desassossegat, va escriure un llibre sobre estètica: “Ultimatum”. Pessoa escriu una sèrie de textos teòrics que es podrien entendre com una presentació de la seva tesi sobre l’estètica.\nHi ha una primera part amb textos signats per Álvaro de Campos que podeu llegir en portuguès; proposo la carta que va escriure a José Pacheco, director de la revista Contemporanea, l’octubre de 1922.\nPessoa només tingué un amic íntim: Sá Carneiro i el seu suïcidi va modificar la vida del poeta. Varen mantenir una interessant correspondència de la que una gran part, lamentablement, es va perdre.\nDigitalitzar el so\nLa University of California ha digitalitzat música enregistrada en cilindres pel fonògraf d’Edison. Es tracta del Cylinder preservation and Digitization Project, que té la voluntad de preservar música: Han recuperat música del començament del S.XX.\nPodeu escoltar una de les cançons, d’Irving Berlin cantada per Billy Murray\nPodeu veure l’Archeofone de Henri Chamoux\nO el de Thomas Edison\nPublicat per Carme Miró a 8:11 a. m. Cap comentari:\nLa coneguda agrupació de corda creada per David Harrington, en la que curiosament les violoncel·listes han estat substituïdes en dues ocasions, respon a un itinerari interpretatiu difícil de classificar. Ja porten més de tres dècades mostrant una idea nova del que pot ser un formació de corda.\nManfred Waffender director de Musicfilms, va realitzar l’any 1998,”In Accord”, a mig camí del film i el documental amb la interpretació i els comentaris del components de l’agrupació que fa uns anys vaig poder veure i escoltar.\nD’una estètica visual amb contraposicions acolorides i borroses.\nEl que més m’atrau però, és el mètode d’estudi que recorren a cada nou àlbum que presenten i els resultats que aconsegueixen.\nJa tenim a la xarxa, el programa de música religiosa de Cuenca, que com sempre té els seus atractius musicals.\nPublicat per Carme Miró a 1:33 p. m. 5 comentaris:\nFou el compositor de les dissonàncies. Nascut a Nàpols el 1561. Un madrigalista melancòlic que utilitzava la imatge tenebrosa per construir les seves estructures musicals a través de la paraula dels poemes i de la dissonància en el temps fort\nVa compondre música principalment vocal.\nEl seu estil manifesta una gran llibertat harmònica i expressiva, la qual cosa el va fer molt atractiu per els models de composició posteriors a ell.\nLa seva música no es va interpretar durant molt de temps doncs se’l va qualificar d’excèntric i inquietant.\nSchnittke va estrenar a Viena el 1995 l’òpera “Gesualdo”, un encàrrec de la Wierner Staatsoper. I no cal dir, la defensa que en va fer Stravinsky de la gran qualitat de la música de Carlo Gesualdo. Werner Herzog, director de cine alemany, també apassionat per la música del compositor italià, va realitzar el documental anomenat “Gesualdo - Death for five voices” el 1995.\nPublicat per Carme Miró a 7:21 a. m. 4 comentaris:\nClarice Lispector, en silenci\nTot i que va néixer a Ucraïna, se la considera una escriptora brasilera, país on va immigrar amb la seva família. El seu llibre Silencio no solament impacta per la seva prosa sinó per les sorprenents descripcions sorgides de les singulars percepcions que va expressant en un llenguatge tan auster com rigorós.\n"Digo lo que tengo que decir sin literatura".\nEn el capítol on descriu el Silencio crea un ambient de bellesa literària. Ple de silenci.\nClarice Lispector parla de música, en gairebé tots els seus llibres, perquè és evident que cal parlar de música si es vol fer una mirada profunda a la introspecció.\n"¿Oíste el silencio de esta noche? El que lo escuchó no lo dice"\nUmberto Eco i la Música\nUmberto Eco, semiòleg, novel·lista, intel.lectual, professor, ens explica en el seu llibre "Opera aperta" que durant els anys 1958 i 1959 treballava a la RAI de Milà. Passava les vetllades a casa del compositor Luciano Berio i la cantant Cathy Berberian. D’aquests sopars de cuina armènia, va sorgir l’experiència sonora anomenada "Omaggio a Joyce"; una mena de transmissió radiofònica de quaranta minuts on llegien els textos del “Ulises” de James Joyce.\nBerio sobreposava els textos amb diferents idiomes, sempre amb la veu agosarada de la Berberian, filtraven fonemes, afegien efectes orquestrals, fins que es van adonar que havien arribat a compondre una obra musical.\nL’amistat també genera música….\n"musica est exercitium arithmeticae occultum nescientis se numerare animi"\n"La música és un exercici ocult de l’aritmètica on l’ànima desconeix que està comptant"\nPublicat per Carme Miró a 9:03 a. m. Cap comentari:\nSchuma, en llengua búlgara\nA Bulgària anomenem aquesta imatge de color ocre amb el mot "Schuma", que significa un munt de fulles caigudes.\nAquest mot però, és per ell mateix una metàfora perquè l’arrel de schuma és schum, que traduït literalment vol dir soroll.\nLa fotografia ens evoca el so i el mot: El soroll de les fulles de la tardor.\nEl passat 29 de desembre vaig anotar al weblog de música petites referències a l’obra\nUn artista molt complex que m’ha deixat l’empremta d’un lleuger so de les veus desconegudes.\nPosteriorment, un alumne de batxillerat, també pianista, va fer un treball de recerca sobre l’obra escrita de l’escriptor mexicà; L’alumne m’explicava tot sovint com el fascinava el món de “Pedro Páramo” ; els seus comentaris apassionats em va fer reflexionar encara més, sobre l’obra d’aquest peculiar autor.\nI avui, les fotografies...\nPublicat per Carme Miró a 12:43 a. m. Cap comentari:\nFierrabras, de Franz Schubert\nEl Théâtre du Châtelet posa en escena l’òpera romàntica-heroica Fierrabras de Franz Schubert, amb el llibret de Josef Kupelwieser. Interpretada per l’Orquestra de Zurich, i dirigida per Franz Welser-Möst.\nJosef Kupelwieser fou amic del compositor com en dóna testimoni la correspondència que varen mantenir. Unes cartes que expressen les angoixes que el compositor vienès vivia a causa de les seves profundes ambivalències i la seva llarga i desastrosa situació econòmica.\nSchubert va tenir una vida curta i mai va poder viure de l’ofici de compondre música; Fins un any abans de la seva mort no va tenir el seu piano de propietat.\nFierrabras s’inspira en un text francès del S.XII, La chanson de Fierabras, i que narra la creuada del rei Carlemany.\nSembla ser, que s’interpreta per primera vegada a França, la qual cosa fa que aquesta representació sigui tot un esdeveniment.\nLa base de dades de Karadar, ens dóna un llistat de les "premiers" de les òperes de Schubert\nEric Leonardson, compositor i interpret, té un web de so.\nEn aquest web podem escoltar i veure allò que s’anomena "el disseny del so". Tota una experiència sonora a soles.\nEscriptura instrumental, nova notació musical i nous tractaments sonors, són els paràmetres que serveixen de nous models per a la composició musical.\nLa revista musical "Goldberg" , de gran qualitat i contingut, publica periòdicament articles de les moltes dones compositores i intèrprets que han sobreviscut a la pressió social, i ens han deixat un generós llegat musical.\nUs proposo doncs unes adreces que porten a alguns articles de Dones Barroques.\nJa fa temps que els/les alumnes em varen donar a conèixer que la “democratització” musical començava per oblidar el concepte de “Música clàssica”.\nÉs un terme que ha caducat perquè de fet, és un concepte inventat per algú que desconec i que no sé argumentar què descriu exactament aquesta adjectivació musical.\nLa música pot ser del Renaixement o del Barroc; atonal o serial; Jazz o Celta;\nSortosament tenim mots per anomenar els diferents estils que descriuen de la millor manera allò que ens permet intuir o saber com està escrita la música que escoltem en un auditori, a la plaça del poble, en un CD o DVD.\nL’educació musical és la millor resposta.\nAmb tota franquesa, ho tenim malament…\nL'inesperada importància del sí: Joan La Barbara\nEl magazine New Music Box, presenta tot un dossier sobre la cantant Joan La Barbara que ensenya, improvisa i compon les tècniques més “inesperades” de l’expressió creativa vocal i unes àmplies capacitats desconegudes de la veu humana.\nTot i que està en llengua anglesa, us proposo que visioneu el vídeo de la presentació, al menys el primer minut, i posteriorment, visioneu el vídeo de la Master Class de tècnica vocal que ofereix també en vídeo.\nEncara que no domineu l’anglès, la intuïció us pot aconduir cap a un univers sonor “inesperat” de la veu humana.\nPublicat per Carme Miró a 8:52 a. m. Cap comentari:\nEntre els anys 1932 i 1933, Anton Webern va donar una sèrie de conferències acompanyades de petites peces al piano interpretades pel compositor a una casa privada de Viena. Després de la seva tràgica mort, Willi Reich va aconseguir trobar l’arxiu d'aquestes conferències que havia recollit taquigràficament l’amic comú, Rudolf Ploderer.\nWilli Reich va trovar nombrosos obstacles per a la seva edició. Els feixistes alemanys varen acusar amb molta duresa el pensament musical de Webern i les seves composicions perquè anaven contra la política cultural nazi.\nUniversal edition va accedir a la publicació de l’edició de Willi Reich, amb el títol "The Path to the New Music" d’Anton Webern.\nEn el següent enllaç, trobareu un retrat del compositor que va fer el pintor Oskar Kokoschka i un article molt interessant de Glenn Gould, en anglès.


Next Generation - Fundació EuroPACE | Impulsant ciutats vibrants, saludables i sostenibles.\nL‘arribada dels fons europeus són la gran oportunitat per a la rehabilitació energètica d’edificis.\nA Catalunya s’esperen 2.742 milions d'euros\nEn diferents línies d’ajuts, destinades a fomentar l’eficiència energètica i l’ús d’energies renovables.\nEl rol de l'administració pública\nUn moment històric per resoldre un problema comú dels nostres municipis: un parc d’edificis envellit, poc eficient i poc saludable.\nA la Fundació EuroPACE ajudem a canalitzar els fons Next Generation al territori creant una oportunitat única per regenerar el teixit urbà i transitar cap a un nou model energètic\nper regenenerar el nostre teixit urbà i impulsar l'ús d'energies renovables.\nDes de la Fundació EuroPACE estem acompanyant a més d'una vintena d’ajuntaments i d’institucions supramunicipals interessades en desplegar iniciatives que permetin captar i canalitzar de forma efectiva aquests ajuts cap al seu territori.\nLínies disponibles Next Generation\nConeix les línies de subvencions i ajuts disponibles\nBeneficis de la regeneració urbana\nUn parc d’edificis rehabilitat no només contribueix a lluitar contra el canvi climàtic sinó que també genera molts altres beneficis per la societat.\nMILLORA LA SALUT DE LES PERSONES\nEl 90% del nostre temps el passem en espais tancats. La rehabilitació energètica d'habitatges incrementa la salut física, mental i la qualitat de vida de les persones.\nMILLORA L'ECONOMIA FAMILIAR\nLa rehabilitació d'habitatges pot reduir entre un 50-55% de la demanda energètica incrementant la renda del nucli familiar.\nREVALORITZA ELS HABITATGES DEL MUNICIPI\nUn 10% és l'augment de valor de mercat d'un habitatge eficient. Més del 90% dels habitatges de Catalunya són ineficients energèticament.\nREACTIVA L'ECONOMIA LOCAL\nEls 90% dels professionals són de km0. El projecte potencia i prioritza els recursos naturals i econòmics del municipi perquè aquests romanguin en el territori generant una economia circular.\nCREA NOUS LLOCS DE TREBALL\nEl sector de les energies verdes crearà 43 milions de llocs de treball pel 2030. S'incrementarà la demanda de productes i serveis energètics que suposarà un augment en l'economia i una especialització dels treballs.\nIMPULSA COMUNITATS MÉS SALUDABLES I SOSTENIBLES\nEls edificis consumeixen aproximadament el 30% de l'energia final i emeten el 10% de CO2. La rehabilitació energètica i l'ús d'energies renovables és la pedra angular pel compliment dels objectius europeus (ODS) del 2030.\nNext Generation EU és més que un pla de recuperació.\nÉs la pedra angular per sortir reforçats de la pandèmia, transformar les nostres economies i societats, i dissenyar un país més verd, digital, cohesionat i resilient.\nDes de la Fundació creem un nou actor en el sector de la rehabilitació energètica.\nDissenyar i col·laborar en l'elaboració de propostes\nAjudem a l'administració pública en l'impuls d'iniciatives que empoderin a la ciutadania en la transició energètica creant un entorn públic o privat de confiança.\nProporcionem una solució innovadora i eficaç per impulsar la rehabilitació energètica d’habitatges i PIMES involucrant activament als ciutadans en la transformació del model energètic.


Turisme CV i el Consell de Cambres de Comerç reforçaran la promoció turística a Regne Unit | Valencia Extra\nEl secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, ha signat el conveni amb el Consell de Cambres Oficials de Comerç la Comunitat Valenciana dotat amb 500.000 euros\nEl secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer ha defensat la garantia de seguretat que ofereix el sector turístic en la Comunitat Valenciana i ha apostat per continuar treballant amb les empreses en la qualitat, competitivitat i la promoció turística.\nAixí ho ha destacat al costat del president del Consell de Cambres de Comerç de la Comunitat Valenciana, Jose Vicente Morata, durant la signatura del conveni de col·laboració que preveu accions en aqueixes tres àrees: qualitat certificada, formació i competitivitat i promoció.\nPer a Francesc Colomer, “és moment d’estar al costat del teixit productiu turístic, principalment pimes, i demostrar que som un destí segur. Són dies de negociació diplomàtica i estem traslladant les nostres dades i arguments a tots els òrgans corresponents per a demostrar al mercat britànic que en el nostre territori poden tindre fins i tot més seguretat que en el seu propi país.”\nEl secretari autonòmic ha recordat, no obstant això, la importància fonamental del mercat nacional en aquests moments i fins i tot el de la pròpia Comunitat Valenciana: “Hem de tindre en compte que els propis valencians són el 51% del turisme nacional que ens visita”.\nEl president del Consell de Cambres de Comerç de la Comunitat Valenciana, José Vicente Morata, per part seua, ha explicat que mantenen contactes amb la Cambra de Comerç de Londres i han mostrat la seua disposició a realitzar una presentació de la Comunitat Valenciana en la capital britànica, tal com ja va succeir en 2019. “Tenim seguretat sanitària, seguretat ciutadana, seguretat jurídica i tenim qualitat” ha subratllat Morata.\nMitjançant aquest conveni, Turisme Comunitat Valenciana aporta 500.000 euros al Consell de Cambres per a la realització d’accions promocionals, d’impuls a la qualitat a través de Sicted i de millora de la competitivitat gràcies al programa Accetur.\nConveni amb la FVMP i València Premium\nEl secretari autonòmic de Turisme també ha signat el conveni amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies que contempla una quantia de 50.000 euros per a projectes de desenvolupament del turisme i millora del coneixement que els agents locals tenen de l’evolució del sector turístic.\nIgualment, s’ha realitzat la signatura oficial del conveni amb l’associació València Premium pel qual Turisme Comunitat Valenciana contribueix amb 50.000 euros perquè aquesta associació empresarial de turisme impulse accions de promoció del turisme de luxe.\nDe fet, la signatura s’ha realitzat en la presentació de la nova campanya promocional de València Premium sota el lema “Alt Turisme”.\nConveni per al foment de productes turístics\nDe la mateixa manera, Turisme Comunitat Valenciana ha segellat altres tres convenis centrats en el foment de productes turístics i de la promoció de la diversitat del destí.\nAixí, el secretari autonòmic de Turisme, Francesc Colomer, ha signat l’acord de col·laboració que, a través de Fira València, permet la col·laboració per a la celebració del certamen Gastrònoma Mediterrània. En concret, es tracta d’un conveni de col·laboració de 150.000 euros per a donar suport a accions de promoció del turisme gastronòmic, entre altres.\nColomer ha destacat que “la gastronomia és un eix central de la nostra estratègia de promoció turística perquè destaca la nostra singularitat i ens aporta valor enfront d’altres destins. Al mateix temps, és un element de vertebració territorial i de preservació del nostre paisatge i la nostra identitat, que ens ajuda a atraure mercats diferents durant tot l’any”.\nLa presència de Turisme Comunitat Valenciana en Mediterrània Gastronòmica es concreta en diferents espais que, sota l’Exquisit Mediterrani, ofereixen ponències, degustacions o cuina en directe. A això se suma la col·laboració en les diferents campanyes de promoció i publicitat.\nTurisme ha signat també un acord amb Cocemfe, Confederació de persones amb discapacitat física i orgànica de la CV, de 80.000 euros que permetrà la realització, impuls i difusió d’accions per al turisme accessible.\nFinalment, també ha subscrit la col·laboració amb la Fundació Cultural CdM que, amb una quantia de 60.000 euros, contribuirà a la difusió turística del patrimoni musical amb la celebració de diversos festivals de música antiga (València Early Music) o la promoció de rutes turístiques culturals com la Ruta de la Seda, el Territori Borgia o el Greal.\nEl Patronat de Turisme participa en la ITB de Berlín\nEconomia convoca ajudes per 450.000 euros per a associacions multisectorials i comarcals i entitats de gestió d'àrees industrials\nEl turisme valencià, amb una visió poc optimista malgrat les pròximes festes


Benidorm acull l'exposició de La Caixa 'Parlem de drogues' - Mes Benidorm\nBenidorm acull l’exposició de La Caixa ‘Parlem de drogues’\n12 de setembre de 2014 proyectosjd 0 Comments\nL’Obra Social La Caixa, amb la col · laboració de Benestar Social posen en marxa l’exposició ‘Parlem de drogues’, que s’obrirà al públic el pròxim dimecres a la Plaça de SSMM els Reis d’Espanya, davant l’Ajuntament de Benidorm.\nEl regidor de Benestar Social, Conrado Hernández , ha destacat que l’exposició científica és “ una iniciativa basada en proporcionar als joves, famílies, educadors i altres professionals recursos per abordar la prevenció de les drogodependències des d’una perspectiva científica, afavorint elements de judici que permetin prendre decisions responsables en favor de la salut “.\nLa jornada inaugural comptarà amb una sessió formativa especialment adreçada al professorat dels centres escolars de Benidorm tractant el tema ‘Efectes dels drogues sobre el cervell i la salut’ a la sala d’actes de l’Ajuntament, impartida per Rafael Maldonado , comissari de l’exposició i catedràtic en farmacologia de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona.\nL’exposició es podrà visitar de dilluns a divendres, de 9:30 a 14:00 i de 17:00 a 21:00 hores. Mentre que els dissabtes, diumenges i festius de 11:00 a 14:00 i de 17:00 a 21:00 hores. L’entrada serà gratuïta. Si no poden acudir pel motiu que sigui, pot accedir directament des del seu ordinador en aquesta visita virtual .\n← Resum del estiu a #Benidorm per Seguretat Ciutadana\nL’Ajuntament de Benidorm s’oblida de llibres i biblioteques →


Portbou. Alt Empordà\nCentre de serveis d'àmbit rural per a gent gran, "El Balcó"\nEn el centre de Portbou som ja, una petita gran família.\nEl centre de serveis de Portbou va obrir les seves portes l' 1 de juliol de l'any 2010 amb l'objectiu de cobrir una necessitat palesa des de feia temps, donar servei a tota la gent gran del municipi, caracteritzat per una elevada població de gent gran.\nSituat a la tercera planta de l'edifici de l'Ajuntament i amb una capacitat per a 20 persones, el centre de serveis va començar l'activitat amb 12 persones usuàries, que varen anar augmentant de mica en mica fins a arribar a les 19 persones a finals d'aquell mateix any.\nD'aleshores ençà, sempre s'ha mantingut una immillorable afluència de gent gran en tots els serveis que s'ofereixen, fet que constata la necessitat del servei a la població.\nL'equipament funciona com a centre de dia, amb possibilitat d'escollir entre un servei d'estada de 8 hores o de 4 hores, i ofereix altres serveis de caràcter ambulatori com el servei de fisioterapeuta o podologia. Aquests també es complementen amb tallers de gimnàs i d'estimulació cognitiva per a persones grans que no utilitzen el servei d'estada, i amb tallers adreçats a persones cuidadores no professionals.\nEl centre és petit i acollidor. Consta d'una planta distribuïda en dues sales polivalents, una sala d'acollida i recepció, un gran balcó amb vistes al Mar Mediterràni on gaudim en moltes ocasions de bons berenars a la fresca, dos lavabos pels usuaris i un pels professionals, una cuina i una bugaderia.\nD'ençà la seva obertura, el centre ha anat prenent vida i essència. Tots i cadacun dels que en formem part hem anat aportant el nostre granet de sorra amb les activitats del dia a dia, les festes tradicionals i els aniversaris que celebrem, les sortides, ... Hem gaudit i gaudim de molts bons moments, compartint activitats i experiències, coneixent la nostra història de vida, cantant, rient, explicant anècdotes, ... Ens enriquim els uns amb els altres i així anem formant la nostra petita gran família.\nEl municipi de Portbou\nPortbou és un municipi costener de l'Alt Empordà situat a l'exterm nord-oriental de la comarca. Fronterer amb la comarca francesa del Vallespir i frontera hispanofrancesa després del Tractat dels Pirineus l'any 1659, Portbou era originàriament una cala que pertanyia al municipi de Sant Quirze de Colera.\nEl seu nucli urbà s'ubica a la part central del municipi, concretament a la cala de Portbou i deu, en part, el seu desenvolupament i engrandiment a la creació de l'estació internacional de trens i l'obertura de la línia férrea l'any 1872.\nEl terreny situat a la part costenera de la serra de l'Albera i de cara al golf de Lleó, és força accidentat i hi bufen forts vents de tramuntana. Molt sovint, la població és batuda amb una extraordinària violència per la tramuntada i en algunes ocasions, el vent ha arribat a tombar vagons de tren.\nDe fet, sovint Portbou és recordat per la velocitat del vent que hi bufa. Una velocitat reflectida en les dades que dóna el servei de meteorologia instal·lat al Puig de l'Ocell.\nPilar Ros Gómez\nDirector del centre de serveis de Portbou\nServei de fisioteràpia (1 dia a la setmana\nPasseig de la Sardana, 11. 3a planta. 17497 Portbou.


Todo por la herencia – CAFBL Comunicació\nUsted está aquí: Inicio1 / Apariciones en medios2 / Televisión3 / Todo por la herencia\nLa família, una benedicció o una creu\nL’Obrim fil va abordar a bastament les relacions familiars i els tipus de família que tenim a la nostra societat. Escrivia Tolstoi a Ana Karenina que «totes les famílies felices s’assemblen; cada família infeliç ho és a la seva manera¿» i el Xavier Sardà i l’Ana Boadas busquen aprofundir en com considerem la nostra família, si una xarxa necessària o una nosa prescindible i si hem de suportar la que ens ha tocat o ens en podem desentendre.\nPer parlar-ne, el programa va convidar l’escriptor i presentador d’RTVE Boris Izaguirre, que va conduir, entre d’altres el programa «Lazos de sangre» dedicat a les grans nissagues familiars espanyoles. En Boris, el del mig de tres germans, va parlar de la seva família, posant especial èmfasi en la seva germana petita, la Valentina, amb qui va estar anys barallat i sense parlar-se i que va ser, justament, en un programa de TVE, MásterChef, on es van reconciliar.\nTambé va recordar alguns dels moments més divertits de la seva infantesa i adolescència a Caracas, amb els curiosos enfrontaments amb la seva germana Valentina, a qui va arribar, no només a robar la roba, sinó també a robar-li algun «nòvio» que tenia ella i que va acabar passant per la cambra d’ell.\nAl programa també va acudir en Josep Maria Aguilà, advocat i administrador de finques, amb una llarga experiència en la redacció i gestió de testaments davant de notari. Durant el transcurs de l’entrevista amb el Xavier Sardà va explicar uns quants casos de situacions divertides, tenses o esperpèntiques relacionades amb herències i testaments.\nVER LA ENTREVISTA COMPLETA A JOSÉ MARÍA AGUILÁ, ASESOR JURÍDICO DEL COLEGIO: https://www.rtve.es/alacarta/videos/obrim-fil/tot-per-lherencia/5928198/\n4 de junio de 2021 /por CAFBL\nhttps://cafblcomunicacio.cat/wp-content/uploads/2021/06/ObrimFil.jpg 245 245 CAFBL https://cafblcomunicacio.cat/wp-content/uploads/2021/04/Vermell_CAFBLAFC_Horitzontal-copia-300x37.png CAFBL2021-06-04 23:45:042021-06-17 14:40:05Todo por la herencia


Missa a l'Ermita de Sant Sebastià - Tots Sants Sitges 2020\nlundi, 02 Nov 2020 16:30 – 17:30\n16:30h Missa a l'Ermita de Sant Sebastià\nEn el marc de la festivitat, i en record dels difunts, el 2 de novembre l’ermita de Sant Sebastià oferirà una missa a dos quarts de cinc de la tarda. En acabar es farà una pregària al cementiri de Sant Sebastià.\nEl cementiri de Sant Sebastià forma part de l’Associació Europea de Cementiris Significatius o ASCE (Association of Significant Cemeteries in Europe), que reconeix el preuat patrimoni històric, cultural i artístic d’aquest espai. A més, està inclòs també a la Ruta Europea de Cementiris de l’ASCE, que marca un recorregut turístic pels principals cementiris d’aquest continent.\nEnllaç a més informació als horaris cementiris Sitges i activitats Tots Sants Sitges 2020


La responsabilitat d’educar des del periodisme (Toni Vall)\nL'associació Rosa Sensat reflexiona sobre com adaptar els projectes comunicatius al públic infantil\n4 min. Barcelona 07/02/2018 16:59\n651x366 Eva Domínguez, Francina Martí, Josep Carles Rius i Laia Servera / Pere Virgili Eva Domínguez, Francina Martí, Josep Carles Rius i Laia Servera / Pere Virgili\n'Adoctrinar', la paraula que tant serveix als que volen desacreditar el funcionament de les institucions educatives i comunicatives i la seva incidència sobre els infants i els joves. És una qüestió important, que mereix refutació i també reflexió. Apareix en alguns moments de la jornada 'Comunicació i educació. Una responsabilitat compartida', que organitza Rosa Sensat i que reuneix tres iniciatives rellevants en el terreny del periodisme que s’adreça especialment als ciutadans que encara no han complert la majoria d’edat. De l’exposició dels seus projectes, ja madurs o en procés de plena consolidació, i la interacció amb els assistents a la xerrada en sorgeixen paràmetres periodístics i educatius suggerents i també atrevits.\nEl primer a intervenir és Josep Carles Rius, exdegà del Col·legi de Periodistes i actual responsable del 'Diari de l’Educació' i la revista 'XQ' ('Per què?'). A criteri seu el tema de debat es caracteritza per la no possessió absoluta de la informació en mans dels periodistes i la no presència exclusiva de l’educació a les aules. Així doncs, queda clar que estem parlant d’una responsabilitat compartida: “Necessitem formar ciutadans amb esperit crític i que sàpiguen moure’s bé per l’ecosistema comunicatiu”. Per a aconseguir-ho és important, a criteri seu, crear “illes de credibilitat” en el terreny periodístic que assegurin la qualitat democràtica de la informació. Aquestes illes s’han de portar a l’escola a fi i efecte d’implementar aquesta educació. En aquest sentit, la revista 'XQ' proposa continguts periodístics especialment tractats per a infants i joves. Rius explica que tot el procés de producció de les notícies que hi apareixen està pensat per resultar atractiu i solvent a ulls dels seus lectors potencials. Des de la selecció dels temes, la redacció entenedora i inclusiva, la facilitat per a la lectura i el reforç dels continguts a través d’un test de comprensió lectora.\nPer la seva banda, Eva Domínguez presenta el projecte Nushu, que a través de l’animació i la realitat augmentada proposa als nens la coneixença d’un ésser extraterrestre que arriba a la terra i explica a través de les seves aventures els més variats temes d’actualitat i de divulgació. “Trobem a faltar més periodisme per a nens, un periodisme que fomenti el sentit crític i estimuli la seva curiositat natural”, reflexiona la periodista. Nushu ha de ser, en aquest sentit, una eina alhora informativa i alhora motivadora al servei dels professors i dels alumnes. Ja hi ha alguns centres educatius catalans que han fet confiança a la iniciativa i s’hi han subscrit per a treballar amb les propostes variades d’en Nushu. Els continguts abordats poden anar des de la ciència, la tecnologia i la natura fins a qüestions més candents de l’agenda mediàtica com el mur de Donald Trump i la complicada situació de Corea del Nord. “És interessant reforçar entre els nens la idea que el món no és un lloc essencialment lleig sinó que és susceptible de ser millorat”, conclou Domínguez.\nL’última iniciativa presentada a la jornada, potser la més coneguda de les tres, és l’'InfoK', l’informatiu infantil de Televisió de Catalunya. La seva directora, Laia Servera, té clar quin és l’esperit de la proposta: “Tots tenim el dret a la informació, també els infants”. Glossa també la importància d’aquesta mena d’informatius, no tan sols entre els nens sinó també entre els pares, ja que molt sovint miren la tele plegats. “Quins temes interessen als nens”, li pregunten sovint. La resposta és inconcreta i concisa alhora: depèn de com els ho expliquis. Per implementar els temes a tractar, la fórmula és clara: “Els ho hem de preguntar als més interessats, els nens”. Sorprèn saber que en els tests realitzats periòdicament a les escoles el tema que últimament triomfa més és la problemàtica dels refugiats. A criteri de Servera és important defugir el paternalisme irreal de decidir què els interessa als nens i què no: “No podem pensar-nos que el nen és només un ciutadà del futur i no, també i sobretot, del present”.\nTemes importants que han tractat, tracten i tractaran? Doncs per exemple la guerra de Síria, els atemptats del 17 d’agost a Barcelona i Cambrils i el referèndum de l’1 d’octubre. A través de l’abordatge de temes com aquests han descobert que és molt necessari treballar continguts adreçats a la gestió de les emocions. Per exemple, la gestió de la pèrdua o de les emocions vinculades amb fets relacionats amb els abusos sexuals a menors. Sobre la complicada qüestió de l’adoctrinament i les crítiques que han rebut, sobretot en el terreny polític, Servera considera que si adoctrinar vol dir posicionar-se en contra de temes com les guerres, el maltractament animal, l’homofòbia i el masclisme, i transmetre valors positius al respecte, en efecte l’'InfoK' adoctrina.


Belén Esteban i 'Sálvame': el sou que li paguen cada tarda al programa\nLa 'Princesa del poble' podria guanyar més de 500.000 euros a l'any\nper Javier Escribano Ros 06/07/2020 15:30h\nBelén Esteban guanya més de 500.000 euros pel seu treball en televisió i campanyes publicitàries | Telecinco\nDos dels programes estrella de Telecinco són 'Sálvame' i 'Sábado Deluxe', que són un èxit d'audiència gràcies a la feina del presentador Jorge Javier Vázquez i els seus col·laboradors, que exposen en directe les seves desavinences personals i intimitats.\nTant el periodista català com Belén Esteban, Kiko Hernández o Lydia Lozano són els veritables pesos pesants del programa vespertí de Mediaset, ja que saben omplir un espai televisiu que supera les cinc hores d'emissió, i en què moltes vegades no hi ha temes de què parlar .\nL'últim enfrontament entre la 'Princesa del poble' i el presentador de 'Sálvame' va provocar que la mare d'Andreíta rebés múltiples ofertes laborals. Una de les més sonades va ser la de Carlos Herrera, el Rei Mides de la Cadena Cope.\nL'exmarit de Mariló Montero li va dir clarament a la tertuliana de Telecinco que estaria encantat que ella treballés en el seu programa de ràdio. «Ja voldria jo fitxar Belén Esteban, però té exclusiva amb Telecinco», va manifestar el periodista andalús.\nDavant tal suggerent petició, Belén Esteban ha reconegut estar encantada amb la proposta laboral d'Herrera, i li va confirmar que no tenia exclusivitat amb la cadena, ja que la seva relació laboral està vinculada a la productora del programa 'La fábrica de la Tele'.\nLydia Lozano és la col·laboradora que menys diners obté pel seu treball a Telecinco | Telecinco\nEl diari Merca ha revelat que la 'Princesa del poble' podria estar guanyant més de 1.100 euros per cadascuna de les seves intervencions a 'Sálvame', el que serien més de 250.000 euros anuals. En aquest sentit, el digital afegeix que el capital final de Belén supera els 500.000 euros, pel seu treball en diverses campanyes publicitàries i les entrevistes en exclusiva que concedeix a diferents mitjans de la premsa escrita.\nD'altra banda, Jorge Javier Vázquez és una de les cares més cotitzades del grup Mediaset Espanya. El català s'embutxaca uns 3 milions d'euros per totes les seves col·laboracions en els diferents programes de Telecinco. S'estima que cobra prop de 30.000 euros per cada intervenció televisiva.\nKiko Hernández, un altre dels grans amics de la Belén Esteban, percep 1.400 euros per cadascuna de les seves aparicions a 'Sálvame' i al programa 'Mejor llama a Kiko'. D'aquesta manera, l'exconcursant de la tercera edició de 'Gran Hermano' obté més de 200.000 euros gràcies al seu treball a Telecinco.\nEn canvi, un dels sous més baixos de 'Sálvame' pertany a la periodista Lydia Lozano. Es calcula que la col·laboradora guanya 950 euros per participació. A això, cal sumar-li els espais publicitaris en els quals participa i el seu treball com a presentadora a 'Sálvame Limón'.\nMor una actriu i dobladora molt estimada de TV3, que sortia al 'El cor de la ciutat'