Capítol 1: Tornar a l'arena\nI, esvaint-se la serenor, confús i deixant sorgir la fantasia per anar-hi, vaig trobar-me en una sala que vaig començar a estudiar desconcertat. No tenia confins i no semblava possible comprovar-ne la vastitud. Hi governava un groc llampant, tan intens que es difuminava formant una boira nebulosa. Inexplicablement m’hi trobava molt còmode. Al centre vaig veure-hi un tron amb diferents tons blavissos, d’entre els quals en destacava un que per la seva obscuritat hauria fet mal a la vista, però ho salvava la dona que hi havia asseguda: uns trenta anys, abrinada i preciosa, de pell pigada i cabells lleonats. Melena llarga, adornada amb una flor a tocar del front, com una actriu o una cantant de jazz. Era un lotus blau desclòs. Les celles lleus i els ulls marrons, el nas afrancesat, menut, els llavis vius i rojos, com roses enrotllades, amb la part superior arquejada de forma idònia.\nFumava amb plaer i postura freda, aònia, de bellesa pausada, mentre jo l’esguardava, quiet, sense saber què fer fins que vaig percebre alguna cosa sobrenatural que m’ordenava apropar-m’hi. El fum del tabac advenia cap a mi compassat amb la lentitud de l’aire. Primer m’encerclava la cara, després me l’acariciava. Ella seguia fumant, malgrat tot.\nEm va mirar i va dir: “bé”, però vaig callar. Va entaular per fi la dialèctica:\n-Seré breu –va dir-: ets aquí perquè alguna cosa ha de cedir. La teva vida és caòtica, confusa, desordenada, solitària: trista.\nJo aguantava davant seu, trobant-me francament desconcertat escoltant aquell incipient sermó que retratava amb justa simetria la meva vida. Però la circumstància era anòmala: una dona que no coneixia de res semblava desafiar-me a manera de mare en una sala que emulava la dimensió desconeguda i a la qual no sabia amb quin objecte havia arribat. Va continuar:\n-Goses punir moralment els qui suposes els teus perseguidors com si aquests emprenguessin accions contra tu i fossin els qui han causat que ara et trobis empresonat. T’allunyes massa de la veritat, i vull que vagis a buscar-la.\nDe cop, silenci. Quina mena de joc pervers era allò? La meva activitat intel·lectual diürna no abastia una complexitat que em fes somiar aquesta mena de coses, que només se m’acudirien sota els efectes de substàncies estupefaents. Però innegablement era un somni que em portaria més divertiment que la vida a la presó quan estava sobri. I com que jo i l’aventura (quan no comporta massa perill) casem aviat, vaig deixar-me endur demanant-li que prosseguís.\n-Fes-ho tu; parla’m de la teva situació.\nJo vaig respondre que era a la presó:\n-Sóc a la presó, ho acabes de dir.\n-Com és? –indagà.\n-Hi ha molta gent que sent un odi desfermat contra mi –va ser impulsiu, no vaig poder pensar en ningú en concret.\nVa tocar l’ase i va fer que no amb el cap gesticulant amb lleugeresa. Va alçar els ulls; em mirava amb una fredor que m’inquietava.\n-Ho veus? No hi estic d’acord, vas mal encaminat.\nVa baixar del tron on havia estat fins aleshores i va fer que la seguís. Vam creuar junts vora vint metres d’aquell lloc fins que ella va quedar-se immòbil i va deixar caure les parpelles. Amb la seva veu dolça va començar a cantar, amb emoció.\nEl succés havia arribat al zenit de la bogeria: per què cantava, ara?\nPerò de seguida vaig entendre-ho: del no res va materialitzar-se un cotxe, d’estètica dels anys vint, descapotat. Va ordenar-me que hi pugés i, lluny de veure’m capaç de discrepar-ne, vaig accedir. Va dir, misteriosa i poètica però massa barroca:\n-Vés recte fins al cor de la nit, a trobar l’ou de la serp.\nAl principi no vaig parar-hi massa atenció; ho havia dit amb edulcoració, com qui impulsa un ocell a deixar el niu i encetar l’aventura. Però jo ja havia deixat el niu anys enrere, i com una paradoxa: ara, ella, m’impel·lia a tornar-hi. Jo encara no en sabia res.\nI, lluny de la indecisió (per la convicció que tot era un somni), vaig pujar a la màquina, de model antic però nova, d’un negre brillant, i vaig encendre’n el motor. Vam començar a avançar, sense ser jo capaç durant la travessia de saber si passaven segons o minuts.\nA mesura que avançava notava un aire fresc i estival, xocant contra el meu cutis com a símptoma de la velocitat. M’agradava: feia una eternitat que no em sentia així.\nA prop meu persistien el groc i un soroll com d’aparell espatllat.\nDe cop, en la distància vaig veure que el croma variava: sorgia com un buit de color fosc en l’espai que s’anava eixamplant de manera gradual. Per primer cop, la meva por, al principi nul·la, va manifestar-se i es va anar dilatant igual que ho feia la fosca, perquè al ritme que el groc es dissipava, el medi canviava i esdevenia foscor. Fàcilment vaig reconèixer aquella foscor com a cel i em vaig adonar que hi havia estrelles: era de nit. Tot semblava precipitat, en un instant havia deixat la sala i era en un hipotètic exterior amb asfalt als peus del cotxe. De sobte, palmeres disposades en una filera a cada banda. Sota la fila esquerra hi havia mar; era a la carretera, anant en cotxe a curs calmós. Aquell soroll esmentat va resultar venir d’una ràdio i va produir-se una metamorfosi: el soroll va passar a ser “At last”, d’Etta James.\nReconeixia aquell lloc però no era capaç d’identificar-lo. En un moment donat vaig veure’l des d’una perspectiva que em va despertar. Si seguia recte, arribaria a un destí prou conegut, el meu poble. El meu niu (com n’he dit abans, críptic), d’on havia marxat quan era jove fugint de tot allò que m’hi lligués. A la meva panxa va palesar-se un pessigolleig. Feia anys que no el sentia: havia estat vivint en l’apatia (¿parlava d’això, la dona, quan titllava de trista la meva vida?).\nVaig abandonar el meu poble perquè veia com allà tot se n’anava en orris. Tot el que m’havia importat en la meva infància i, posteriorment, en els primers anys d’adolescent, s’esvania: la família queia –o més aviat mutava, canviava l’estructura, els costums amb què havia crescut, les relacions... o potser senzillament descobria la veritat-. Com jo, les meves amistats envellien, víctimes dels aniversaris; les coses que tan havien valgut per mi, coses de les quals havia begut la meva felicitat fal·laç quan era petit i jove, canviaven. La comunitat o la societat –al vostre gust- funcionava a mode de mecanisme perfecte. Quan era petit m’enamorava la gent, el món, però créixer va fer-me descobrir una mena de superficialitat global, vaig adonar-me de la manca de sentit de certes coses, de la cara ferina de l’humà, de la seva incongruència, de la marginació a què és sotmesa la diferència. I això em va encegar, negant-me la bellesa de cada instant.\nAixí que, obnubilat, vaig decidir fugir; la vida s’ensulsiava, com una casa que havia quedat vella i queia a trossos i jo no ho volia.\nLa qüestió, de tota manera, és que ara tornava al poble.\nHavent arribat vaig deixar el cotxe al solar on solíem aparcar, decidit a donar una volta. Era una nit de juny, però els carrers eren deserts, ni rastre de ningú. L’únic que trencava el silenci era la brisa. I guiant-me pel mateix instint que hauria guiat a qualsevol, vaig dirigir-me a la que havia estat casa meva. En arribar-hi i veure l’edifici em va caure el món als peus. Vaig notar com si algú m’esgarrapés la pell amb violència. D’entre el silenci misteriós d’aquella nit onírica, al meu cap vaig començar a sentir notes de melodies de la meva joventut: cançons que no duien més que records i, alhora, melangia. Himnes de la vida surant en l’aire. Vaig cloure els ulls i va desfilar davant meu tot el que havia viscut en aquella casa. Vaig veure-hi els avis, la família per festa major, el meu germà, els meus amics xerrant un vespre d’hivern, l’Anouk rient: reviure la vida abaixant les parpelles.\nPoc a poc, els records van anar-se generalitzant i ja no eren només de coses viscudes a casa sinó anècdotes isolades amb jo de jove com a subjecte: els matins de dissabte, el sol de mitja tarda, una guitarra. I vaig recordar un esdeveniment anual que m’encantava: la festa. Quan se celebrava els carrers quedaven buits, com camins del salvatge oest, perquè tothom anava a l’escola a ballar, beure, retrobar amics... era un circ, aquella festa, hi era tot.\nDe sobte vaig lligar caps, va ser com si em despertés.\nI vaig anar cap a l’escola, trescant pels carrers que hi duien, que pujaven tots.\nVaig caminar durant pocs minuts, sense calibrar l’impacte del meu retorn. Existien dues possibilitats: o bé el somni seria fidel a allò que hauria passat si el moment hagués estat real o bé una certa màgia s’apoderaria del moment creant sensacions inimaginables. Aquesta segona opció feia impossible deduir les reaccions.\nLa música naixia carrer amunt, en creixia el volum i poc a poc vaig anar veient els llums, sentint la multitud que celebrava triomfal l’arribada de l’estiu. El perfil de l’edifici de l’escola traçava una línia irregular de forma diagonal. Vaig arribar a la part superior. Les portalades eren obertes, i vaig entrar. No sabia què m’esperava.\nSí: el fill pròdig havia tornat a l’arena.\nEstava ple a vessar i, de tant revellit que estava, ningú no em va reconèixer de seguida. La primera a fer-ho duia un vestit senzill, concorde amb l’edat, i un gran boà ocultant el coll. Va quedar esbalaïda, estupefacta. Jo vaig somriure:\n-M’oferireu un vals, senyora? –vaig bromejar.\n-Déu meu! Ets tu? –obria molt la boca- Déu meu... Quan has tornat?\nAnàvem a fer-nos dos petons, distants, rubricistes, però ens vam abraçar.\n-Tots aquests anys... No t’he perdut el rastre ni un moment, vida. Guardo cada retall sobre tu als diaris, he vist totes les teves pel·lícules: he vist “L’arròs a Luxemburg” mil i una vegades.\n-Ostres –vaig dir, humil però còmplice.\nElla, que era amiga de la meva mare, va moderar l’impacte inicial i va dir, més suau:\n-Vaig patir molt per tu quan vas marxar: t’estimo com un fill, ho saps? –vaig assentir- Sabia que parlaves de nosaltres. Em feia por que no haguessis superat tot això de... la teva adolescència –va ser una fiblada, no vaig dir res i ella es va girar: Lena! Mira qui ha vingut!\nSi fos cinema, un pla hauria il·lustrat l’escena; la imatge s’hauria anat movent del lloc on la gent feia cua per a comprar sopar i aniria mostrant els nens jugant, distants de la festa, i els adults, amb un cansament que es convertia lentament en ganes de festa, fins arribar a mostrar-me a mi i a les dones grans que m’acompanyaven, les velles glòries, anomenem-les amb tendresa, parlant amb veu rugosa, rient de tant en tant, entre copes de cava. Vaig preguntar on els podia trobar. El pronom era suficient, és clar, perquè ja sabia a qui em referia: als amics, a la meva gent, que segur que eren a la festa, però no al seu moll sinó apartats, a la seva pròpia festa. De fet, la pregunta era protocol·lària, no calia ser un linx per a fer deduccions, però obtenir resposta va ser el permís per dir que, si no els feia res, me n’anava a trobar-los.\nEncara s’havien de dir moltes coses.\nCapítol 2: El lotus blau\nEls nervis començaven a rosegar-me: temia el que dirien i no sabia si hi hauria l’Anouk. Només de recordar-la em venia a la panxa un dolor papilionaci i quasi sanguinari (allò batejat com papallones a l’estómac, que suposem que són adeptes al vampirisme). Però vaig seguir avançant a pas viu.\nAl sòl sorrenc de l’àmplia esplanada on eren, apartat hi havia un jardinet amb vegetació exòtica. Era un petit món tancat, rodó, amb el seu propi ecosistema: un breu llac, plantes tropicals de colors, animals selvàtics... De petit m’havia passat hores observant aquell espai rar que esmicolava les lleis fixades per la natura. Un trencaclosques unit sense que les fitxes quadressin.\nElls s’asseien sobre la tanca de fusta que encerclava el jardinet, reposaven al terra o estaven dempeus amb una cigarreta entre els llavis. M’hi vaig apropar, amb parsimònia cautelosa, baixant les escales, pintant un retorn mastodòntic. La Lu va ser la primera de veure’m:\n-Hòstia... –va dir.\nEs van girar tots.\nLa sorpresa va anar inundant els seus cossos i ho van manifestar cridant el meu nom, deixant anar exclamacions. Vaig esbossar un somriure sincer amb la mandíbula laxa i vaig començar a abraçar-los. Regnava l’emoció, però la situació era estranya.\nAssegut, el meu millor amic, en Gris, em fitava amb un sentiment que no sabria descriure, entre ràbia i felicitat. Havíem viscut sempre units i vaig marxar, però estava segur que ell m’entenia. Al seu costat, bellíssima, la Lu. L’estimava amb bogeria, com si fos la meva germana.\nPer què no m’havia mantingut en contacte amb ells?\nSeguia lluint una piga a la galta dreta i vestia de vermell, com sempre: la Valèria es recolzava al tronc d’un salze que sobresortia del jardinet. Amb ella la Segolène, les seves dents nívies de conill, en Paolo, més morè que mai, en Jus, la Sugar...\nTan sols faltava l’Anouk.\nLa mecànica de la primera part de la conversa va ser la mateixa que amb les dones grans que acabava de deixar enrere. D’on venia, què feia, què m’havia fet tornar. Els vaig dir que en tenia ganes, ni que fos per uns dies, per veure fins a quin punt havien canviat les coses.\n-Després de tants anys?\n-Ja... sempre és bonic tornar.\nVam estar parlant de tot i de tothom una bona estona, posant-nos al dia sense que l’afer Anouk aflorés mai.\nAllà, disposats com en un quadre, acabava de retrobar els rostres dels amics amb qui havia viscut i compartit innocència i alegria durant la infantesa i impotència mentre creixíem. I ara el cor se m’encongia en veure aquelles cares envellides, aquella pell endurida de les mans i cansades, mans que havien vist com el temps se’ls escorria entre els dits. Què quedava de la nostra joventut, de la inexperiència, del riure fàcil i del descontrol? Gairebé res. Això va entristir-me.\nNo ho puc descriure, no sabia si els havia enyorat. Suposava que, a vegades, lluny d’ells en un dels meus viatges, contemplant una posta de sol ambre o la lluna índia, hi devia haver pensat, però seguia sense recordar res. Si feia memòria em venien imatges d’adolescent, d’abans de marxar, mai d’adult. Tenia la ment poc clara. Per què no aconseguia recordar res del lapse temporal entre la meva fugida i l’inici del meu somni, quan era a la presó? Per què havia parlat dels meus perseguidors a la dona si no sabia qui eren ni què feien?\nEls vaig explicar que vivia a Itàlia, al casc antic d’un poblet. No tenia parella, cap fill. Res: només, com ja sabien, el cinema i jo. L’art, els vaig dir, era l’única via amb la qual podia moderar el dolor que em causava allò que havia perdut, allò que em feia por o que em tornava dèbil. Llavors van fer menció de “L’arròs a Luxemburg”. Meravellosa, venusta (l’adjectiu em va desencaixar), dolorosa.\nEn Gris em va demanar que parlés sobre el final:\n-És merament simbòlic, és una crítica a mi mateix. Ella –em referia a la protagonista de la història- no pot més, està desesperada, no li agrada la vida que porta la resta de la gent. Després d’un silenci com una llosa es posa un vinil malenconiós, se serveix una mica de conyac i es posa a llegir “El vigilant en el camp de sègol”. Lluny de la realitat ella se sent còmode, voldria volar i distanciar-se de tot fins que la cruesa desaparegués. Però de sobte té una mena de revelació quan sent el plor del seu fill de dos mesos i coincideix que la música, acabat un moment de clímax, s’endolceix i el cantant diu allò... “colliràs el que has sembrat”, amb veu tendra. Ella es queda fora de lloc, desconcertada, va abaixant el llibre, els colzes, els braços, i veu el nadó plorant. No és instint maternal ni res d’això, és la vida. Una petita vida que acaba de sorgir i s’ha d’anar emmotllant a la realitat, ha de créixer i gaudir, però també patir. I això li fa veure que, malgrat tot, malgrat és més còmode ignorar la realitat, viure en un somni bell i encegador, en una fantasia, no pot seguir fent-ho. Ella no fa com jo, que vaig marxar. Ella abaixa el llibre, constata la seva soledat mirant la sala i se’n va a buscar el seu fill.\nEs van quedar en silenci. Em va fer gràcia, no sabien què dir. ¿Segles després m’havien comprès? Va ser en Paolo que, al final, va trencar el gel:\n-Trobàvem a faltar els teus discursos.\nTots van riure i en Gris em va abraçar. Tot i que va ser peculiar, vaig captar que m’estava dient, amb aquella abraçada, que sabia que, tornant, jo havia fet com la protagonista de la meva pel·lícula i havia decidit enfrontar-me al món finalment. Però, paradoxalment, ell no sabia que allò era un somni.\nDurant prop d’una hora vam posar en comú records de quan érem joves: ¿recordeu que ens trobàvem cada migdia, que havíem tingut els mestres més estrafolaris que probablement existeixen, els fragments de tardes d’estiu...?\nLa conversa es va amplificar i va perdre el fil únic, cadascú xerrava pel seu compte amb algú altre i les coses anaven cedint a una normalitat improvisada. Jo em vaig quedar amb la Lu, que em va dir que l’acompanyés. Melindrosa, va creuar el seu braç amb el meu i va reclinar el cap sobre la meva espatlla. Vam seguir la tanca i quan vam estar prou lluny dels altres ella s’hi va recolzar i em va mirar. Jo em vaig deturar, obedient. Va intentar articular però no sabia per on començar. Primer va dir-me rei (sempre em deia rei), després vam convenir que tots dos ens vèiem bé mútuament. Com un ocell despreocupat que pausa el bateig de les ales i diu la veritat finalment, va dir-me que si havia sabut alguna cosa més de l’Anouk. No, no n’havia sabut res; li vaig demanar què feia. S’havia casat, tenia dues filles. Quan ho va dir vaig apartar la cara, com si m’haguessin ventat una bufetada.\n-No has conegut cap altra dona? –em va dir. Jo no ho recordava. Vaig dir:\n-La vida segueix. Però Hemingway deia que després d’haver viscut a Paris no es pot viure enlloc més, ni tan sols a Paris. Doncs havent-la estimat a ella és impossible estimar igual cap altra dona.\nVam riure, va fer que no amb el cap i va continuar:\n-Te’n vas anar per ella?\n-No ho sé... Us veia i pensava: els estimo i són la meva gent, però no em sento capaç d’encaixar en el seu model de vida. No em sentia proper a ningú, em trobava massa diferent –vaig fer una pausa extensa-. Em pensava que vindria, avui.\n-Què vols dir? Vindrà?\nVaig somriure i vaig dir que tenia ganes de veure-la. Em va donar una cigarreta, ella se’n va posar una a la boca i vam començar a fumar. De sobte va assenyalar una flor que hi havia surant sobre l’aigua del llac. Va exhalar el fum mentre li preguntava què era; em sonava molt. D’estructura similar a la d’un nenúfar, desclosa, tenia l’interior d’un groc solar i els pètals que l’envoltaven d’un blau elèctric. La vaig mirar molt atent. Pels antics egipcis simbolitzava la continuïtat, la vida i la mort, la nit i el dia. Era un lotus blau. Em va rodar el cap. On n’havia vist? Per la meva expressió facial, dedueixo, la Lu va percebre la meva desorientació.\n-No em pensava que t’impactés tant.\n-Què passa amb el lotus blau?\n-Què vols dir? És... l’Anouk sempre en duu un al cabell, a tocar del front.\nDe cop va quadrar tot. Vaig fregar-me el front amb la mà: és clar, ja sabia qui era la dona de la sala i per què em coneixia tan bé. Conscient encara que estava vivint immers en un somni, vaig descartar qualsevol mena de coherència en els fets somiats i vaig esperar que l’Anouk aparegués altra volta a la seqüència. Vaig fer una carícia a la Lu i vam seguir parlant de banalitats.\nFins que, al cap d’una estona, trencant tots els esquemes, provinent de la pista de ball, va sentir-se una cançó que havíem adorat tots sempre. El temps va aturar-se, ens vam mirar i vam anar a buscar els altres.\n-On éreu? –van cridar, eufòrics-. Anem a la pista!\nI vam anar tots a la pista de ball, corrent, per embogir al ritme d’aquella música. Que l’Anouk no hi fos em va ajudar, no em sentia cohibit. En arribar vam veure que ara hi havia molta més gent jove probablement amb la intenció de beure fins que oceans d’alcohol els cabessin dins el cos. Els infants s’havien esfumat però, tot i així, els fills dels meus amics seien en una de les taules on sopava la gent. Me’ls van presentar: no sabien qui era, pobres. Em vaig comportar com l’amic extravertit dels pares que els nens prefereixen tenir a una certa distància. Va ser fascinant reveure de petits els qui ara eren grans. També em van presentar les parelles, però aquesta part cerimonial va durar un temps escàs, de seguida érem tots ballant.\nPerò a mi mai m’ha agradat ballar i, al cap d’una estona, quan me’n vaig haver cansat, vaig anar a seure sobre unes roques que formaven part d’un altre jardí, de primavera, no tan exòtic i adherit a l’edifici més alçat, de manera que podia veure el global de la pista. Ja era tard.\nJo estava ben apartat, reposant, acompanyat de l’ardor incessant dels qui ballaven havent perdut completament el sentit de l’ordre i l’espai. El fred gairebé glacial de l’aire em rosava les galtes. Una mena de bogeria col·lectiva havia pres el control de la situació. La suor lliscava pels cossos de la gent i la simbiosi de perfums que simultàniament havia esdevingut era del tot antològica. Aquella nit no em sentia còmicament solemne sinó més aviat notava una aurèola de comoditat plàcida per estar vivint una vetllada amb una fusió d’emocions: sense les pressions de l’adolescència, lliure, retrobant. Em mostrava més proper a com era jo realment.\nDe cop, per fi, d’entre la gentada que ballava i cridava vaig veure que en sortia l’Anouk. Al meu estómac va sembrar-se aquell dolor que he dit abans. I, ben bé, no sé què em mou a dir-ne dolor, potser que em feia sentir dòcil i fàcil de batre, però ella s’apropava on jo era assegut i la vaig observar: el seu tors esplèndid, les seves cames llargues, el nas arrodonit i discret, un lotus blau prop dels cabells. Em vaig preguntar si encara faria la mateixa olor; la que feien aquells cabells era com una llar per mi. Va pujar al jardinet escalant i, exhausta, va deixar-se caure al meu costat.\nCapítol 3: Res\nMiràvem la pista de ball, muts, grans. Desitjava amb totes les meves forces que ella digués alguna cosa, però no va dir res. Vaig mirar al cel: centenars d’estrelles rutilaven, constants, les mateixes que havia admirat sortint de la sala. Em vaig omplir de forces per dir alguna cosa, però les paraules eren com núvols intangibles que no venien a mi. Curiós si més no, tant que havia anhelat amb ànsia malaltissa concebre un poema per ella on vessar tots els meus sentiments i ara que la tenia al davant no em calia dir res.\n-La vida hauria estat diferent si m’haguessis estimat –vaig dir, finalment. O vaig pensar en veu alta.\nVaig tancar els ulls, abatut per tot.\nSilenci. Etern, dens. Va dir, parlant encallada, lenta:\n-No depenia de mi... i la vida hauria estat diferent si mai haguéssim sabut la veritat, si no ens hagués deixat ningú pel camí, però ¿em deixes tenyir-ho d’una tòpica i pretensiosa transcendència, oi?: al llarg de tots aquests anys he anat pensant en la teva fugida. En el que teníem, el món d’abans. Sentia alguna cançó que escoltàvem, feia coses que fèiem llavors o, senzillament, recordava, el meu cervell em dibuixava imatges d’aquella època, quan res no se’ns oposava i ho teníem tot per davant, tot per construir. I cada vegada que ho feia m’omplia d’una sensació estranya, com si per un moment la vida tornés, i m’emocionava, però al cap d’un instant la vida es dissipava i em quedava jo sola, enfonsada perquè veia la felicitat llunyana en el temps. I mirava el meu cos, vell, i pensava en com tenia abans els pits.\nLa veritat que havia dit em va agullonar la nuca com una sarbatana.\nContra tot pronòstic, ella també va recolzar el seu cap sobre la meva espatlla. Vaig explicar que, una nit d’agost, quan jo devia tenir disset anys, vaig somiar que no hi havia cap objecte, cap persona, cap cosa sòlida al meu voltant. I li vaig dir:\n-No t’imagines el que donaria per recuperar tota aquesta vida, allò que el temps m’ha pres de les mans, el món que ha desaparegut, el que faria per tocar les coses que ja no hi són i sentir i mirar i sobretot tocar les persones que han marxat.\nPer justificar que no volia seguir parlant, suposo, em va dir que de les meves pel·lícules li agradaven les escenes en què tothom calla i es fa silenci, com si tot quedés dit. Però en realitat el què passa és que hi ha tantes coses a dir que el silenci és la manera més efectiva de transmetre allò que és emocionalment tant fort que, dit amb paraules, no seria suficient.\nI, pensant en el silenci, vaig recordar aquells versos de Rilke: sóc el silenci entre dues notes / que s’habituen l’una a l’altra malament. I així talment em vaig sentir, com un impàs entre el tot i el no res, entre la vida i la mort, com un silenci. Volia dir una última cosa:\n-Anouk... una última cosa.\n-A la sala... eres tu, oi? –no va dir res-. Em vas dir una cosa molt estranya... em vas dir que tornés a l’arena. Suposo que era això, que ja ho he fet, però... però també vas dir-me que trobés l’ou de la serp i això encara no ho he entès.\nNo va dir res. La Lu ens va mirar des de la pista mentre tots ballaven xisclant, víctimes de la rauxa. Vaig mirar la cara de l’Anouk per darrer cop. Vaig sentir un rellotge, cada vegada més fort, i la música de la pista cada vegada més lluny, com si una cúpula l’anés cobrint. Jo no volia protagonitzar el final de la meva pel·lícula, jo volia la fantasia, no la realitat. Li vaig embolicar la galta amb la mà. Ella em va mirar, descol·locada, i va haver-hi un gran crac.\nVaig notar un sotrac violent que va fer-me mal sobretot sota les costelles. Vaig pensar que havia caigut del llit i això m’havia despertat, però mai no havia despertat així d’un somni. Tenia els ulls tancats, una mica humitejats, i m’hi vaig dur els dits per fregar-me’ls, però en tocar-me vaig veure que alguna cosa no quadrava.\nEn el contacte dels meus dits amb els meus ulls i la pell del voltant no vaig palpar una pell rugosa per les arrugues incipients sinó una de fina, jove, distanciada de la maduresa. De seguida vaig mirar-me les mans: eren mans d’adolescent, les que tenia amb quinze anys. Vaig eixamplar la mirada: tot el meu cos era el de quan tenia quinze anys.\n-No fa gràcia –vaig vociferar a l’espai que m’envoltava, espantat.\nFent-ho em vaig fixar que altra vegada era una sala, aquest cop completament blanca, com si es tractés del cel, però sense trons ni núvols ni dones màgiques, només espai blanc –tot molt confús-. Vaig prosseguir la inspecció de la meva pell, la cara, a mirar-me, quasi obsessiu, i vaig constatar que tenia tors, fesomia i cos sencer d’adolescent.\nLa impossibilitat d’encabir aquest succés dins un circuit lògic, perquè tècnicament havia deixat de somiar, em va fer por: jo hauria de ser adult, hauria de tenir quaranta-quatre anys (malgrat voler ser jove per sempre, com diamants al sol, ja ho deia la cançó). Vaig adonar-me que estava sol en la immensitat i només hi havia silenci. Aquella solitud va ser com un cop de puny.\nAl cap d’una estona, que em vaig recobrar de l’estat catatònic, vaig posar-me primer a caminar i després a córrer a través de la sala. Però va ser en va, no hi havia res. Vaig emetre tot de sons guturals cansats, farts fins i tot, i, esbufegant, vaig ajeure’m al terra mirant cap amunt, buscant només el repòs. Sobtadament, com per art de màgia, davant meu vaig notar que es materialitzava alguna cosa. Un tron?, vaig pensar. Però no. Vaig alçar el cap i vaig veure una dona. Potser per unes mil·lèsimes de segon les meves neurones van calibrar la possibilitat que es tractés d’una Anouk encara més vella, però de seguida vaig veure que no. Era la meva àvia. Anava vestida amb una túnica blanca, brodada perfecta, amb sintonia amb la sala. Em va somriure amb tanta amplitud que la boca li marxava de la cara. Jo estava fora de lloc, xocat. Em vaig aixecar ignorant la meva feblesa física i la vaig abraçar amb una força descomunal, ella va posar-se a riure.\n-Àvia, àvia, àvia...\nEm va acariciar la cara amb la mà, amb aquella pell que ja només cobria dèbilment els ossos, gairebé brandant. El sol fet d’imaginar com la devia haver trobat a faltar va provocar que una llàgrima càlida em regalimés galta avall.\n-Àvia, què hi fas aquí? On som?\n-On creus que som? –va preguntar-me, amb dolcesa.\n-No ho sé, estic perdut... és un somni, això, oi? Però és que... em pensava que m’havia despertat, ja –ho vaig dir però, de fet, era cert que el meu cos ja no tenia aquella sensació d’estar surant que tenia durant la festa, com a prova que estava vivint un somni.\nVa fer un gest amb el cap, com dient que substancialment m’equivocava. Com que, igual que l’Anouk, jo esperava que digués alguna cosa però no badava boca, vaig continuar:\n-Et puc dir una cosa? Potser et sonarà estrany però em pots dir quina edat tinc?\nSomrient, va dir:\n-Però això és impossible... àvia, fins fa uns instants en tenia quaranta-quatre, no pot ser que ara, de cop, per art meravella torni a ser un adolescent. És científicament impossible.\n-No has dit que era un somni?\n-I això que vol dir? -poc a poc el record de la festa s’anava allunyant, perdia realisme. La meva àvia va fitar-me el cos sencer.\nEl somni. L’àvia em va tornar a acaronar i va dir: rei, saps què penso? Que la vida és a les teves mans. Sí! Sí, mira’t. No has vist que el futur no es toca? No has vist que el futur no existeix? Per què busques el moment de la melodia en què una nota teixeix l’èxtasi? No has vist que som el silenci entre dues notes i que la nostra finalitat és fer el soroll? Ah, fill... fill, mira’t. Toca’t la pell. Mira com n’és de llisa. Mira tot això tan blanc, fins que t’enlluerni, a veure si despertes. Desperta!\nI em va ventar una bufetada amb una agressivitat cultivada durant el monòleg. Va fer com que se n’anava. On vas?, vaig preguntar-li.\n-S’ha acabat l’arròs –va dir. I va desaparèixer.\nDesprés d’això, altra vegada el silenci. El res. De sobte, però, el blanc es va anar tornant groc, com si des del Cel o el que fos algú hagués abocat massa tinta en aquella porció perduda d’espai. Per força, doncs, m’havia de trobar a la primera sala. Em vaig girar i, en efecte, hi havia el tron. Hauria d’haver-hi l’Anouk, ara que sabia que era ella, però no. Ni rastre de l’Anouk ni amb quaranta-quatre ni amb quinze anys, només silenci. Això ho provava tot, donava sentit a la teoria: havia lligat caps. Tenia quinze anys. Per això no havia pogut recordar cap fet del passat, perquè no existia cap passat si partia del futur. Encara em quedava molt per viure.\nCom per inspiració divina vaig saber, o intuir, que en algun moment em despertaria finalment i sabria exactament què passava. I estava convençut que veuria l’Anouk tan jove com jo, que era probablement el que més anhelava, veure-la jove com abans, com al principi. Ho vaig saber veient-me a mi, pensant que per voluntat d’alguna força galàctica, sobrenatural o divina –no volia ser agosarat- naixia l’oportunitat de créixer, de no témer créixer, que era tal volta el que em passava. Provar de viure per por que em fes, adaptar-me irremeiablement al canvi i fer-ho per evitar haver de tornar mai a aquella festa, al cor de la nit, a l’arena. I no tornar-hi perquè havent sabut créixer, havent sabut viure, no n’hauria hagut de fugir mai. Però la meva era una història de desencaixament i, de sobte, en aquella sala, havent pensat tot allò, em vaig sentir com un motlle que s’aniria adaptant a la vida, buscant l’encaix o fruint del contrari, missió més difícil. Abaixar o no el llibre.\nAmb tot, de fet, encara m’havia de refer i calibrar els efectes reals d’aquella fantasia. D’aquell viatge.\nAixí doncs, allò que m’havia explicat amb jeroglífics discursius l’àvia i que, amb tota seguretat, es confirmaria d’un moment a l’altre, aquell treball mental de la construcció d’hipòtesi que transcorria de pressa, viu, era simètric al final de la justament hipotètica “L’arròs a Luxemburg” –diguem hipotètica perquè, evidentment, mai havia estat concebuda més enllà d’estar-ho en un futur inexistent encara, era la collita redemptora del que encara s’estava sembrant malament-. Tornava a la meva vida de jove i el retorn era invers: la protagonista deixava el seu món particular i els seus somnis per viure la realitat malgrat no desitjar-ho i, per tant, aquella teoria prenia una geometria circular. Volia tornar a viure.\nAra seria jo qui, de cop, m’enfrontaria a la vida. No hi havia alternativa.\n-Uh! –vaig xisclar. Vaig moure bruscament els punys i vaig somriure primer, riure després.


L’aeroport de Castelló, Introducing Castelló i l’aeroport de Budapest fan una acció promocional conjunta de la connexió aèria | Notícies Dígitals\nL’aeroport de Castelló, Introducing Castelló i l’aeroport de Budapest fan una acció promocional conjunta de la connexió aèria\n20/05/2022 acció promocional, aeroport de castello, conexio aerea, introducing castello\nL’aeroport de Castelló, el Club de Producte Introducing Castelló i l’aeroport de Budapest han acordat la realització d’una iniciativa conjunta destinada a promocionar la connexió aèria Castelló-Budapest, que arrenca el proper 1 de juny.\nLa ruta de Budapest, gestionada per l’aerolínia Wizz Air, operarà amb dues freqüències setmanals, dimecres i diumenge, fins al 26 d’octubre.\nAmb motiu de la posada en marxa de la línia regular, els aeroports de Castelló i Budapest i l’organització empresarial Introducing Castelló han coordinat accions encaminades a fomentar la utilització de la ruta.\nEntre altres aspectes, l’aeroport de Budapest promocionarà a través dels seus canals de difusió la destinació Castelló i la seva oferta hotelera, incloent-hi el sorteig d’estades a establiments de la província facilitades per Introducing Castelló.\nLa directora general d’Aerocas, Blanca Marín, ha destacat la importància d’una acció coordinada amb els aeroports amb què hi ha connexió aèria, “per tal d’esperonar el trànsit en tots dos sentits”. A més, ha valorat la participació d’Introducing Castelló, “ja que permetrà posicionar el catàleg de productes turístics de la província i la seva excel·lent oferta hotelera”.\nPer part seva, el president d’Introducing Castelló, Javier Gallego, ha manifestat que l’activació de la ruta de Budapest “constitueix una bona notícia, ja que ens connecta amb un potencial emissor de turistes”. Javier Gallego ha incidit en la feina que està fent l’organització empresarial en altres mercats, com el polonès, aprofitant la connexió amb Katowice (Wizz Air), que arrenca el 15 de juny.\nTambé comencen al juny les rutes de Londres-Luton (Wizz Air) i la de Bilbao (Volotea). En total, l’aeroport de Castelló operarà aquest estiu vuit connexions regulars, que generaran 17 freqüències setmanals, xifra rècord per a la instal·lació.\n← El SAMU assisteix un home ferit després de bolcar el seu camió en termes de Nules\nMés de 1.100 dones aturades seran contractades a ajuntaments petits a través de Labora amb el programa Avalem Dones →


Cites lliure sense necessitat de registre, d’eficàcia provada\nAvui en dia, fer una lliure designació està disponible amb una simple connexió a internet. Com vostè sap, molts llocs de cites s’han creat en els últims anys. Primer de tot, Meetic va ser un Líder a França, i després en van venir d’Orient-trobada, així com la Concordança, conèixer, Àrab vídeo de cites, Però vostè, que vostè està buscant, sobretot, de la possibilitat de trobada gratuïta i, per tant, sense trencar el banc pagant una quota mensual. La millor solució per arribar-hi és anar a través de l’intermediari llocs. El seu primer objectiu no és vendre un servei per a augmentar els seus ingressos, sinó per oferir serveis gratuïts per a reunions per a ser eficaç. Que són, és clar, aquest tipus de lloc, gràcies a la publicitat, de manera que no et demanen diners per fer una lliure designació. El nostre sistema de xat àrab amb webcam et permetrà xatejar amb milers de persones i, sens dubte, trobar amor o amics. Altres llocs com, oferir solucions similars per fer una reunió. Moltes de les parelles es formen gràcies a l’associació d’amics d’amics. Aquí, no hi ha cap recepta màgica, ja que només cal sortir sovint amb els seus amics mitjançant el coneixement de les pròpies amics. També podeu participar en les activitats que són els vectors de la formació de les parelles.\nUna de les coses que vostè ha de tenir en compte és que ha de ser per la força del destí.\nTambé podeu fer les activitats que et fan conèixer el món\n(Variada Esport: natació, muntar a cavall, tancaments, etc.). Malauradament, aquestes activitats no són tan efectius com el xat àrab per fer una lliure designació. En el nostre temps, una trobada virtual és possible, però no a qualsevol. Conèixer una persona lliure, o fins i tot diversos, en un ambient cultural, o fins i tot en l’amor és fàcil i lliure de problemes amb el lloc réachat àrab. Això és factible sense estar obligat, o enquadernats, a una subscripció de qualsevol tipus, o estafes de tota mena i tot això, sense necessitat de registre. En conclusió, les possibilitats de fer una reunió aquí ben segur serà un èxit.\nEn pocs segons, podreu ampliar el seu camp d’acció\nA més a més, diverses opcions estan disponibles per a vostè, com el xat àrab en línia, així com la webcam.\nCom per no ser capaç de ser tan a prop de manera virtual\nAquests són els diferents serveis totalment gratuït i no requereix de molt esforç per a fer el pas. Fundada per dos de nou, Réachat àrab atrau més i més seguidors a tot el món, portant la clau noves característiques a l’IRC protocol\n← No vol una relació seriosa: tres clau noves maneres per fer-lo canviar. YouTube\nDiccionari àrab →\n© 2020 Videoxat Àrab


‘Marea Grana’ per al partit a Saragossa | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\n‘Marea Grana’ per al partit a Saragossa\nLa Federació de Penyes del Nàstic organitza el viatge a Saragossa per presenciar el matx de la jornada 6 de LaLiga 1|2|3 que es disputarà aquest diumenge 24 de setembre, a partir de les 20.30 hores.\nTots els aficionats nastiquers que vulguin formar part de la ‘Marea Grana’ a La Romareda s’han d’apuntar a l’oficina de la Federació de Penyes, de dilluns a divendres, en horari de 17 a 20 hores. El preu del viatge + entrada és de 30€ els socis, i 35€ els no socis de l’entitat grana.\nLa sortida de l’autocar es realitzarà el mateix diumenge a les 11.45 hores des de la plaça Imperial Tarraco, i a les 12 hores des de les instal·lacions del Nou Estadi. La tornada està prevista un cop finalitzi el matx entre tots dos conjunts.\n29/10/2018 Caravana grana a Albacete\n10/12/2019 Desplaçament per a viure l’Atlético Levante – Nàstic\n04/11/2019 El Nàstic organitza el desplaçament pel seu encontre contra el Badalona\n10/01/2017 El Nàstic no vol estar sol a la Condomina


El Suprem no permet a Joaquim Forn anar a Barcelona pel ple del cartipàs | betevé\nEl tribunal argumenta que el permís no té "caràcter extraordinari"\nRedacció | dilluns, 15 de juliol del 2019, a les 11.49\nJoaquim Forn no assistirà aquest dimarts al ple del cartipàs de l’Ajuntament de Barcelona. El Tribunal Suprem ha rebutjat concedir-li el permís que va sol·licitar el president del Grup Municipal de Junts per Catalunya i, per tant no sortirà de la presó de Lledoners per anar-hi.\nEls magistrats, que l’han jutjat amb la resta de líders independentistes en el judici del procés, consideren que el permís sol·licitat no té “caràcter d’extraordinari”, tal com exigeix l’article 47 de Llei orgànica general penitenciària.\nDe res no ha servit, doncs, la carta que va enviar Colau al tribunal. El tribunal ha actuat igual que la fiscalia, que va rebutjar donar-li permís al·legant risc de reiteració delictiva i d’alteració de la convivència ciutadana.\nDecisió “arbitrària i política”\nLa portaveu del Grup Municipal de Junts per Catalunya, Elsa Artadi, ha denunciat que la decisió del Tribunal Suprem és “arbitrària i política”, tal com també ha publicat a través de Twitter. En una compareixença, ha remarcat que amb l’absència de Forn s’alteren les majories electorals i ha recordat que el regidor no està suspès ni hi ha cap petició sobre la taula perquè el tribunal el suspengui de funcions.\nHoms considera “ridícul” l’argument de la fiscalia\nEl coordinador de les defenses dels presos de Junts per Catalunya, Francesc Homs, considera ridículs els arguments de la fiscalia perquè Joaquim Forn no pugui participar en el ple del cartipàs de dimarts. En una entrevista a ‘El matí de Barcelona’, Homs ha assegurat que la fiscalia actua des de l’activisme polític contra l’independentisme.\nL’advocat dels presos de Junts per Catalunya també ha destacat que la carta que Colau va enviar a la defensa de Forn per demanar que pogués participar al ple municipal els serveix de fet provatori. L’escrit acredita davant del Suprem que el ple del cartipàs és l’extensió del ple de constitució que es va fer al juny, i al qual Forn va assistir.\nSobre la sentència del judici del procés, Homs ha dit que fonts directes del Suprem la situen per a l’última setmana de setembre o principis d’octubre.\n— Francesc Homs — Joaquim Forn — judici del procés — plenari municipal — Tribunal Suprem\nCondemnen uns joves a 18 anys i mig per violar en grup una menor al Carmel


El racó de quart: FINAL DE CURS: INFORMACIONS IMPORTANTS\nEl racó de quart\nVÍDEOS DE MEDI\nFINAL DE CURS: INFORMACIONS IMPORTANTS\nEncara que sembli mentida ja hem arribat al final de curs. Aquí us deixem informacions importants a tenir en compte:\nDimecres 21: Entrega de notes (no cal retornar-les firmades) i jocs d'aigua al pati. Molt important: els nens i nenes cal que portin roba de recanvi, una tovallola i xancletes (millor si són tancades). Farem jocs d'aigua i després es canviaran a les classes.\nAmb les notes hi trobareu recomanacions de deures d'estiu personalitzades: a tothom li recomanem un quadernet d'estiu i, opcionalment, acabar el quadernet d'anglès. També trobareu recomanats altres deures per aquells nens i nenes que considerem que ho necessiten.\nDivendres 23: Revisió de les notes. És opcional i no obligatori.\nSobre llibres i llibretes...\n- A les classes hi hem deixat el quadern d'alternativa, les llibretes de música, les llibretes de religió i d'alternativa així com les llibretes d'anglès. També guardarem els compassos, escaires, transportador d'angles i cartabons pel proper curs.\n- Si s'ha començat una nova llibreta al darrer trimestre, guardeu-la pel curs vinent!\n- Aquest any no es repartirà cap full amb el material de llibres i llibretes a comprar. Ho teniu penjat al web de l'escola. Us han enviat un correu informant-vos d'aquest canvi.\n- Els alumnes que han fet el canvi de religió a alternativa cal que ho informin a Secretaria. Recordeu que cal comprar el quadern d'alternativa de 3r que utilitzem dos cursos.\nEsperem que hagueu gaudit tant del curs com nosaltres. Passeu unes molt bones vacances i fins al setembre!\nBon estiu i descanseu molt!! :)\nM.Àngels i Vanesa\nPublicat per 4t de cicle mitjà a 7:53\nHora del codi 4tA\nHora del codi 4tB\nFes un còmic\nTreballem la comprensió lectora\nSELVAVENTURA I MUSEU DE LA GABELLA\nLínia del temps 1\nLínia del temps 2\nAnimació sobre les forces que actuen sobre un objecte (cal flash)\nCuriositats sobre els planetes del Sistema Solar 4tB\nFont de llum natural o artificial?\nMaterials transparents, translúcids o opacs?\nFonts d'energia diferents\nRepàs: el paisatge\nEl paisatge de plana\nAlguns tipus de clima\nDiferència entre temps i clima\nConsulta els tipus de clima\nPADLET PARAULES CLAUS- PAISATGE\nPuzzle fàcil de comarques\nCom es diu aquesta comarca?\nOn és la comarca...\nMapa per veure el pas del temps\nLes generacions d'una família\nCómics de 4tB\nActividades con la c/z\nEjemplos frases hechas\nClasifica entre agudas, llanas y esdrújulas\nClasificación entre llanas y esdrújulas\nEscrivim o / u\nLa o àtona\nDiccionari de sinònims online\nSíl·labes: separació i dígrafs\nSeparació sil·làbica més complicada\nPractica les hores\nVídeo divisió per dues xifres\nDivision Derby. Cursa de divisions\nPracticar les figures planes\nTriangles en funció dels costats i angles\nElements en un pla\nProva de Taules\nArrodoniment Unitats de Miler\nSumes portant amb 3 sumands\nSumes portant amb 2 sumands\nGall d'indi multplicacions\nCursa espacial per les taules\nContra els meteorits taules de multiplicar\nLes aventures del senyor Pi multplicador\nCursa de taules de multiplicar\nAventura amb les matemàtiques


Convocada una nova edició del Concurs Digital Infantil d’Aigües de Tomoví - El Vendrell turístic\n27/04/2018 | Sense categoria\nConvocada una nova edició del Concurs Digital Infantil d’Aigües de Tomoví\nSota el lema “El viatge imaginari de l’aigua des de la naturalesa fins a casa teva”, poden participar-hi els estudiants de 3r i 4rt de primària de les escoles del Vendrell.\nL’objectiu és que els més petits coneguin la feina que hi ha darrera d’un gest tan senzill com obrir l’aixeta.\nUn any més, els nens i nenes de 3r i 4rt de primària de les escoles del Vendrell ja poden participar en l’edició del Concurs Digital Infantil a través del microsite www.aiguaperagrifusaiguesdetomovi.cat, amb l’objectiu de posar en valor el treball diari que representa portar l’aigua des de la naturalesa fins a l’aixeta.\nAquest any es proposa als més petits que dibuixin, sota la seva pròpia perspectiva, com és el seu entorn, ple de color i de vida, gràcies a l’aigua potable que arriba a les seves cases, parcs, ciutats… Es pretén cridar l’atenció sobre la importància de disposar d’aigua en qualitat i quantitat i sobre el treball que suposa agafar l’aigua de la naturalesa i portar-la fins a les seves llars.\nEl gerent del servei municipal d’Aigües de Tomoví, Sergi Martí, apunta que “l’objectiu és que els més petits valorin que tenir aigua a casa no és senzill. Darrera del gest d’obrir l’aixeta hi ha una important tasca perquè arribi a les nostres cases en òptimes condicions per al seu consum. Volem que coneguin totes les fases que componen el cicle integral de l’aigua”.\nEls nens ja poden dissenyar i presentar les seves propostes. Es valorarà especialment aquells dibuixos que millor mostrin com l’aigua arriba de la naturalesa a les llars i s’usa de forma responsable. Els participants opten a aconseguir 1 Tablet Samsung 7” per al guanyador i 7 càmeres de fotos aquàtiques per als finalistes.\nTal i com comenta la regidora de Serveis, Camil·la Barnadas, “el concurs infantil s’emmarca en el conjunt iniciatives que regularment desenvolupen l’Ajuntament del Vendrell i Aigües de Tomoví amb les escoles de la vila per donar-los a conèixer les fases del cicle de l’aigua i educar-los en un ús i consum més responsable d’aquest recurs”.


El repte de l'aigua: combatre el canvi climàtic i generar ocupació de qualitat - Monogràfics - Més informació - e-notícies\nMonogràfics · 20 d'Octubre de 2020. 09:37h.\nAigües de Barcelona treballa per convertir la ciutat i la seva àrea metropolitana en un 'hub' de connexió mundial de resiliència climàtica i territorial que reactivi l'economia\nEl canvi climàtic avança imparable i cada minut compte. L'aigua, font de vida i origen de les civilitzacions mil·lenàries que van néixer a la conca de la Mediterrània, juga un paper vital per mitigar els efectes de l'canvi climàtic i per construir territoris autosuficients i més independents de les condicions ambientals. Instaurar un nou cicle virtuós en el qual es reutilitzin tots els recursos, inclosos els hídrics, pot ser un gran motor que impulsi la reconstrucció econòmica i social necessària per pal·liar els efectes de la pandèmia de la COVID-19.\nEl 24 d'octubre, Dia Internacional contra el Canvi Climàtic, és un bon moment per reflexionar sobre aquesta situació, però també per proposar solucions. Aigües de Barcelona, precursora de l'economia circular, treballa perquè la ciutat i el seu entorn tinguin un paper de lideratge davant el major repte col·lectiu, al costat de la crisi sanitària, que té per davant la humanitat. Actor clau en l'acció pel clima, la companyia basa la seva estratègia en el desenvolupament de solucions d'adaptació i mitigació de el canvi climàtic, així com models d'economia circular i responsables amb el clima. Barcelona i la seva àrea metropolitana posseeixen el coneixement, l'experiència i la tecnologia per convertir-se en campiona europea de la sostenibilitat i en un 'hub' de connexió mundial de referència en autosuficiència i resiliència hídrica, energètica, amb residu zero i amb plena adaptació al canvi climàtic.\nEn el marc del 'Pacte Verd' europeu (EU Green Deal), Barcelona té l'oportunitat de convertir la resiliència ambiental en un sector estratègic que serveixi de catalitzador per a la seva ecosistema emprenedor, especialment en l'àrea de l'aigua i de les tecnologies verdes. Una forma de generar creixement sostenible i ocupació de qualitat. El sector de l'aigua com a motor d'una profunda transició econòmica i ecològica.\nLa conca de la Mediterrània, que acull una rica producció agrícola i d'aliments, és una zona de gran tensió hídrica, que s'ha disparat amb l'escalfament global. Davant d'aquest escenari resulta clau treballar en fonts alternatives, que generin recurs local, dotin als territoris de major independència de les condicions climàtiques o l'estat de les masses d'aigua i vetllin pels ecosistemes. La reutilització de l'aigua és una de les opcions imprescindibles per fer front als impactes de les sequeres, i amb un gran potencial de desenvolupament, ja que en l'actualitat només es tornen a aprofitar a Espanya entre el entre el 5 i el 12% de les aigües depurades. Apostar per l'aigua regenerada, exemple de l'economia circular, a l'àrea metropolitana de Barcelona permetria, per exemple, eliminar la dependència de fonts hídriques alienes a el territori, com l'aigua del riu Ter. Donar una nova vida als residus també és bàsic. Els fangs de les depuradores generen biometà, nova font de combustible 'verd'. Però no només això. Les depuradores es transformen així en ecofactorías autosuficients que generen energies alternatives, bàsicament d'origen solar, mitjançant la instal·lació de plaques fotovoltaiques.\nAigües de Barcelona, en una cita tan assenyalada com la d'avui, vol seguir conscienciant en la lluita contra el canvi climàtic i en la defensa de la sostenibilitat del territori. Però també ser proactiu, gràcies a la capacitat de plantejar projectes i inversions associades a el cicle integral de l'aigua contribueixin a una reconstrucció verda i digital, amb un nou model de creixement sostenible que generi ocupació de qualitat. Un futur diferent és possible.


Espriu a Televisió de Catalunya\nDiumenge, 19 Novembre 2017\nCerca al portal\nImatge gràfica de l’Any Espriu\nL'agenda de l'any Espriu es projecta en activitats a tot el territori, amb actes centrals, exposicions, representacions teatrals, actes de difusió lectora i presència als mitjans de comunicació.\nAquest dimecres, 26 de juny, el programa casteller "Quarts de 9" estrena un nou espai dedicat a Espriu, el "racó espriuenc". (...)\nL'equip del programa ha agafat de referència el poema "Nosaltres tots, castellers" i l'ha anat desgranant en 10 càpsules curtes que s'integraran en els propers 10 programes. En concret, aquestes càpsules aniran del 26 de juny al 28 d'agost.\nD'altra banda, aquest estiu Televisió de Catalunya reemetrà el programa "Via Llibre": ho farà del 26 de juny al 7 d'agost, cada dimecres. Doncs bé: el dia 3 de juliol farà reemissió del programa que es va fer sobre Salvador Espriu.\nEntre la difusió que està fent Televisió de Catalunya de l'Any Espriu, cal destacar així mateix la data del 7 de juliol. Aquell dia, a partir de les 23h, el canal 33 reemetrà l'entrevista que va fer Josep Maria Espinàs a l'autor de Sinera per al programa "Identitats", seguit d"El meu avi" i el programa "Tons", que se centrava en la poesia d'Espriu portada a la música.\nGaleria d'imatges de l'Any Espriu\nMoment de l'acte "Rosa Novell diu Espriu" celebrat a Viladrau el 27 de juliol de 2013 Autor: Lluís Salines\nMarató Cultural “Espriu de cor i de memòria”. 23 d'abril a Sant Cugat del Vallès\nJornades sobre Salvador Espriu celebrades a l'IEC\nEduard Juanmartí parla del llegat clàssic en l'obra d'Espriu a l'Ateneu barcelonès\nTaula rodona sobre Espriu convocada pel Centre d'Estudis Jordi Pujol\nConferència inaugural del cicle 'Itineraris Salvador Espriu' organitzat per la Institució de les Lletres Catalanes a l'Ateneu barcelonès\nRuta 'Lavínia, la Barcelona de Salvador Espriu'\nArenys/Sinera, un element senyalitzat més del nostre patrimoni literari\nImatges de l'acte d'obertura de l'Any Espriu. Autor: ACN\nImatges de l'acte d'obertura de l'Any Espriu. Autor: Rubén Moreno\nBalanç de l'Any Espriu\nI un dia, tal vegada molt llunyà, ens trobarem, tu lliure i nosaltres lliures, en l’etern, immutable espai infinit.\nAmb la voluntat de fer de la celebració del centenari del poeta una iniciativa participativa i popular es promou que la ciutadania pugui fer arribar les seves propostes de Frase del dia.\nPROPOSEU FRASES DEL DIA\nL'arxiu és l'espai on podràs consultar, revisar o votar totes les Frases del Dia que s'han anat publicant en el decurs de l'Any Literari.\nArxiu de Frases del dia\nPer celebrar el seu aniversari:\nDescarrega la font gratuïtament!\nGuia de recursos d'informació\nLa frase del dia (arxiu)\nVidepoema inspirat en el poema “Espera” del llibre Les Hores


Es mantenen les alertes per pluja als dos extrems del país - Empordà\nEs mantenen les alertes per pluja als dos extrems del país\nA Tortosa s'han recollit més de 120 litresi s'han desbordat diversos barrancs i el canal de l'esquerra de l'Ebre\nACN / TORTOSA 21.11.2011 | 18:30\nUn cotxe ha quedat atrapat a la C-12 al seu pas per Tortosa a causa de les inundacions. ACN\nLa Direcció General de Protecció Civil (DGPC) manté l'alerta de l'Inuncat per l'episodi de pluges intenses i persistents que han caigut amb força especialment als dos extrems de Catalunya (Terres de l'Ebre i Empordà). La previsió indica que es mantindrà l'episodi de pluges intenses als dos extrems del país fins aquest dilluns, i en general podrà ploure a tota la franja litoral i prelitoral. A la ciutat de Tortosa, on s'han recollit més de 120 litres per metre quadrat, s'han desbordat diversos barrancs -com el del Rastre i el dels Caputxins- i també el canal de l'esquerra de l'Ebre al seu pas pels barris de Sant Llàtzer i de la Llet. També han quedat afectats vehicles i baixos d'alguns habitatges.\nEn total, els Bombers de la Generalitat han atès 93 avisos relacionats amb la pluja (50 només a la ciutat de Tortosa), sense que s'hagin registrat però danys personals. El telèfon d'emergències 112 ha atès un total de 172 trucades relacionades amb el front de pluges.\nPel que fa a les afectacions de trànsit, el Servei Català de Trànsit informa que es mantenen tallades per inundacions la TV-3321 a Alcanar, la TV-3314 a Godall, la T-301 a Tortosa, la C-42 entre l'Aldea i Tortosa, i les sortides cap a la C-42 i la N-235 de l'AP-7 a l'Aldea en tots dos sentits. L'SCT recomana respectar els límits de velocitat, mantenir la distància de seguretat entre vehicles, reduir al màxim la marxa a l'hora de circular per vies on hi ha bassals d'aigua a la calçada i també reduir la velocitat tot evitant les frenades brusques perquè no es produeixin efectes com l'aquaplàning.


Les productores catalanes presenten a l'AFM un extraordinari programa de projeccions de mercat\nEl consorci per a la promoció de l'audiovisual català, Catalan Films & TV (CF&TV), donarà suport a 15 empreses que participaran al proper American Film Market (AFM). L'AFM, que té lloc aquest any del 5 al 12 de novembre, està considerat el mercat més rellevant de Hollywood. Amb més de 8.000 assistents i 900 projeccions de mercat, les seus del mercat, el Loews Santa Monica Beach Hotel i Le Merigot Beach Hotel, reuneixen a Los Ángeles els venedors i compradors més rellevants de la indústria internacional. De fet, els organitzadors l'assenyalen com a la cita decisiva per a les compres, que decidiran la programació de l'any següent i l'avançament de les noves tendències dins de l'audiovisual.\nEn aquest marc, les empreses catalanes presentaran un programa de dotze títols, on es podran veure produccions com La habitación de Fermat, que ja va aconseguir un gran èxit amb la seva partipació al Tribeca International Film Festival o En la ciudad de Sylvia, que va ser dins de la competició oficial de Venècia 2007.\nLa presència catalana d'aquest any serà completada amb un còctel de networking, que s'oferirà als principals compradors assistents el 7 de novembre, a l'hotel Viceroy.\nAmerican Film Market - AFM 2008\nEstats Units - Los Angeles\n05/11/2008 - 12/11/2008\nSector: Documentals, Ficció, Curtmetratges


32 anys avançant en la destrucció del sistema públic de pensions - Lluita Internacionalista - Territoris.cat - Diari digital de proximitat\nsistema anys públic pensions avançant destruccio\nQuan el PSOE aprova la «Ley de Medidas urgentes para la Racionalización de la Estructura y Acción Protectora de la Seguridad Social», aquesta rep la resposta de classe, amb la primera Vaga General de la restauració de la democràcia, el 20 de juny de 1985. Una Vaga General contra el Govern del PSOE, convocada per CCOO i recolzada per organitzacions d’esquerra. UGT no convoca. ¿Quines mesures van provocar tal indignació en la classe obrera?...passar de 2 a 8 anys el període de la base reguladora per a calcular la pensió i passar de 8 a 10 els anys necessaris per a tenir dret a la mateixa.\nA la dècada dels 90 irromp una gran campanya publicitària de la Banca i les companyies asseguradores per captar clients per als fons privats de pensions. Necessitaven atemorir l’opinió pública, presentant com a inviable el sistema públic de pensions.\nAl 1995 el Congrés dels Diputats, a proposta de CiU, crea el Pacto de Toledo, que suposa la legitimació de les polítiques d’ajust en el Sistema Públic de Pensions, avalades en el primer Pacto de Pensiones que firmaren CCOO i UGT amb el govern Aznar i aprovat a la Ley 24/1997 que estableix un canvi fonamental: la totalitat de les pensions contributives es finançaran exclusivament amb les cotitzacions socials, sense que l’estat intervingui. Aquesta llei va ser aprovada per la majoria dels partits parlamentaris.\nAquí no va haver una gran resposta en contra, perquè les dues grans centrals sindicals van ser còmplices de la reforma que tenia com a objectiu retallar un dret fonamental dels treballadors i les treballadores, afavorint al capital financer i a la patronal.\nEn 2007, PSOE, CCOO, UGT, CEOE i CEPIME van subscriure una nova reforma en base a les Recomendacions del Pacto de Toledo. Acorden mesures com l’augment del temps cotitzat per tenir dret a una pensió, noves rebaixes de cotitzacions a la patronal, etc.\nEn 2011, la reforma del govern de Zapatero avança en el mateix camí amb la complicitat de CCOO y UGT. La Reforma de 2011, en síntesi, suposa :\nCada any s’augmenta l’edat mínima per poder jubilar-se, fins arribar en el 2027 als 67 anys.\nPassa de 15 a 25 anys el període per calcular la base reguladora de la pensió. I no només això, sinó que per a la «cobertura de lagunas» (el temps sense haver cotitzat en aquest període) no s’aplica ja el 100% de la base mínima de cotització sinó el 50%, exceptuant 48 mensualitats. Per a molts pensionistes, pot arribar a representar fins un 38,10% menys de pensió.\nS’augmenta també de 35 a 37 els anys necessaris per cobrar el 100% de la pensió, juntament amb d’altres requisits.\nEs retalla el complement de mínims de les pensions a les persones que van patir més precarietat en la seva vida laboral.\nFinalment, en 2011 al marge de la Reforma de pensions, Zapatero congelà per primera vegada les pensions, obrint el camí que després va seguir Rajoy.\nEl govern de Rajoy, inicia la seva andadura, amb la Reforma laboral y la Reforma del sistema de desempleo de 2012 –conseqüència de les pressions del BCE- que amb el decret de març i la llei de desembre de 2013 del PP, van ser els darrers cops amb que arribem a la situació actual. La darrera reforma de Rajoy desvincula definitivament l’actualització de les pensions de l’ IPC, amb una fórmula que li permet fixar una pujada màxima anual del 0,25 %, i introdueix el Factor de sostenibilidad que entrarà en vigor en 2019, i tindrà en compte l’esperança de vida dels pensionistes a l’hora de fixar la pensió inicial.\nAra hi ha a l’Estat espanyol més de 8,5 milions de pensionistes, la meitat cobrant per sota del SMI. La precarietat és major en les dones, que cobren casi 500 • menys. La pèrdua del poder adquisitiu des del 2011, ronda el 6 %...i segueix pujant.\nAra, desprès del saqueig del fons de reserva de les pensions, els responsables del Pacto de Toledo tornen a reunir-se. «Reunión de pastores, oveja muerta» diu una expressió popular. ¡Un nou Pacto Social ens amenaça!\nL’objectiu del capital financer és la privatització del sistema públic de pensions. No és un problema conjuntural per la crisi. És estructural del model capitalista.\nEl veritable problema és com distribuïm la riquesa social que generem, de manera que sigui la població la que es beneficiï de l’increment de la productivitat i no el capital, a costa del empobriment de la majoria.\nDes dels anys 80 la privatització dels serveis públics avança de forma brutal.\nMentre s’acaten les ordres dels amos de la UE, es protegeix l’evasió de capitals i la corrupció, es sub- venciona a l’església, es rescata a la banca, les autopistes, el Castor...., augmenten els beneficis de les empreses disminuint les seves obligacions, etc., continua l’atac ferotge a la classe treballadora.\nL’única r resposta esposta està en la lluita. En mobilitzacions que no poden quedar reduïdes només als i a les pensionistes. Treballadors/es i joves han de fer seva aquesta batalla perquè són els més afectats per les reformes passades i per la que ara volen implementar, aprofundint i accelerant les condicions actuals.\nCCOO i UGT no poden mantenir la màscara de la defensa de les pensions mentre continuen enganxats en el Pacto de Toledo.\nEls darrers anys s’han anat gestant organitzacions de pensionistes que han donat com a resultat la constitució al desembre, de la Coordinadora estatal en Defensa del Sistema Público de Pensiones, en la qual participen també sindicats d’esquerra. Milers van sortir al carrer de moltes ciutats el passat 20 de desembre i tenen un calendari de mobilitzacions per continuar lluitant.\nLa Marea Pensionista, amb presència en diferents comunitats de l’estat, reivindica entre d’altres mesures, la derogació de totes les reformes laborals i de pensions des del 2010. Es manifesta en contra de la privatització dels serveis públics i en la defensa de un model de pensió i salari mínim per sobre dels 1000 euros. Independentment d’enfortir les cotitzacions socials, eliminar les tarifes planes, etc-, exigeix que el finançament ha d’estar garantit per l’estat i amb revalorització automàtica de les pensions en relació a l’IPC. Demana la incorporació al RGSS dels i de les treballadors/es de la llar i l’eliminació de tot tipus de copagament o re-pagament. A la seva darrera assemblea, a les Cotxeres de Sants, va reunir un miler d’assistents.\nLa seva consigna es «Si lluitem assegurem les pensions d’avui i de demà».\nLa lluita per les pe nsions públiques també és la lluita per la creació de treball, per la reducció de la jornada laboral, i per les condicions dignes de treball.\nJuan Montero (membre de la Marea Pensionista de Catalunya) i Adriana Beidenagl (militant de Lluita Internacionalista i membre de la Marea Pensionista de Catalunya)


El castell medieval forma part de la Història de Catalunya des del segle X.\nEl primer document on es parla de l'indret de Maldà data del 1040. Ramon Folch de Cardona testà a favor de Vicenç de Cardona deixant-li aquest indret amb la condició que edifiqués un castell, una església i lajudés a lluitar contra els moros.\nLemplaçament de la fortificació del s.XII, on hi ha lantic portal dentrada, difereix del lloc on avui saixequen les ruïnes que es coneixen com a castell de Maldà.\nEl nou castell fou edificat el 1212 en el seu emplaçament actual\nEn la nova fortalesa hi ha la inscripció :\nAndreu Felip, Mestre d'obres començà l'obra del castell d'en Guillem de Cardona en l'any 1212.\nAlguns dels seus murs fan un gruix de 1'85 i 1'95 m fabricats amb blocs de pedra i parets de pedra massissa dentre 6 i 10 m.\nDesprés es va anar engrandint i modificant al llarg dels anys. Un dels restauradors fou Rafael Amat i de Cortada, escriptor entre daltres de Excursions i Calaix de Sastre.\nAl començament de la guerra civil l'any 1833, un escamot de carlins capitanejats pel Badia de Castellserà, tement que el castell pogués servir de fortalesa a les tropes liberals, pujaren al poble, i en una nit ben fosca,\nincendiaren el castell i lenderrocaren fins no deixar-ne més que les parets mestres.\nLhereu del Sr. Alfonso de Vilallonga Cabeza de Vaca és lactual Baró de Maldà, el qual ha donat ledifici a canvi de participació al PATRONAT DEL CASTELL DE MALDÀ, format per diverses entitats i personalitats col·laboradores, entre elles l'Ajuntament de Maldà.


Per respirar aire legal cal reduir el 30% del trànsit motoritzat – Associació Salut i Agroecologia (ASiA)\nComunicat de la Plataforma per la Qualitat de l’Aire\nMesures presentades avui contra la contaminació de Barcelona\nLa Plataforma per la Qualitat de l’Aire valora positivament la mesura de reducció permanent del trànsit a Barcelona però demana compromís per la seva implementació a l’actual mandat.\nPer aconseguir els nivells legals cal reduir un 30% el trànsit privat segons va establir el Pla de mobilitat urbana (PMU) 2013-2018. Possiblement aquest percentatge és major tenint en compte que la “millora tecnològica” destapada amb el frau dièsel ha portat més contaminació a la nostra ciutat.\nLes més de 70 entitats que aplega la Plataforma saluden que per primer cop es parli del problema de contaminació diària i no d’episodis puntuals, i de la necessitat de mesures permanents estructurals. Donen suport a gran part de les actuacions presentades però senyalen la manca de definició per valorar el seu grau d’ambició i factibilitat, reclamant que es presenti la reducció d’emissions de cadascuna de les actuacions així com el pressupost assignat. En els càlculs que projecta el pla demanen que es consideri també el creixement del trànsit que s’està produint.\nTanmateix celebren que l’Ajuntament presenti per primer cop la restricció del trànsit permanent amb la creació de dues zones de Baixes Emissions en l’àmbit metropolità i intra-rondes, a l’igual que va fer l’Àrea Metropolitana a la reunió del Consell de Mobilitat del passat mes de juliol. Mesures que s’estan aplicant a més de dues-centes ciutats europees des de fa anys i que és la principal política europea per reduir les emissions i impulsar els modes de transport sostenible, vianant, bicicleta i transport públic. Sense reduir el trànsit es constata que moltes de les mesures del PMU es bloquegen o s’eternitzen sense incidir en la millora de la qualitat de l’aire. Més aviat la situació està empitjorant amb un augment del 2,3% de l’ús del vehicle privat durant el 2015 a Barcelona. En el cas Barcelona, la ciutat amb més densitat de vehicles d’Europa, l’avantatge que tenim és que l’Àrea Metropolitana de Barcelona compta amb la segona millor oferta de transport públic del món després de París, segons un estudi recent de ICTD (The Institute for Transportation and Development Policy). Cal treure cotxes perquè sigui eficient i identificar punts crítics on s’haurà de reforçar el servei.\nPer això aquesta és una mesura prioritària per la Plataforma i reclamen que no s’allargui el termini per complir amb l’obligació legal, en nivells que fins i tot són inferiors als de protecció de la salut que estableix l’OMS. Durant un any que es va convocar la primera taula s’ha estat treballant i no podem esperar tres anys més i un altre govern per seguir contaminants. Veuen injustificat aquest impàs quan l’operatiu estarà disponible per actuar en moments d’episodis. Per això reclamen un Pla 2018-2019 que implementi de forma gradual les Zones de Baixa Emissió fins a la seva totalitat i que consideri el següent:\nQue es faci un bon disseny de les zones i una classificació de vehicles coherent amb les seves emissions reals que depèn en aquest ordre, del combustible utilitzat, de la potència i tecnologia del motor i de l’any de fabricació. S’oposen a què s’utilitzi com a base la classificació de la DGT que no considera ni les emissions en condicions reals ni el frau dièsel, i que el consistori anomeni cotxes nets als dièsels Euro 4,5 i 6 que tindran etiquetes.\nQue s’estudiï també la combinació d’aquesta mesura amb la implementació d’una tarifa diària (Congestion Charge) que grava l’ús del vehicle i que està demostrant ser la fórmula amb més resultats en la reducció de la contaminació de grans àrees urbanes i que compta amb el més gran consens científic (Londres, Goteburg, Milà, Estocolm, Palermo i pròximament Oslo).\nRespecte a d’altres mesures presentades avui com la tarifació d’aparcaments que inclou bonificacions sobre la tarifa actual o les ZUAPs, la Plataforma vol senyalar que no tindran cap incidència real en la reducció d’emissions. En el primer cas les entitats podrien entendre com estratègia per recaptar fons per finançar plans d’impuls al vianant, bici i el transport públic, que si milloren la qualitat de l’aire. En el segon cas, calen mesures de restricció del trànsit a escala ciutat si el que es persegueix és reduir la contaminació també en aquestes micro-àrees. Respecte a l’entrega d’abonaments de transport públic i del bicing a les persones que donin de baixa els seus vehicles i que podran o no comprar un cotxe nou, és una mesura que segueix instal·lada en la premissa de què els cotxes vells contaminen i els nous són nets (els que tenen etiquetes), com avui s’ha repetit en vàries de les intervencions a la roda de premsa convocada per l’Ajuntament.\nD’altra banda, la Plataforma vol remarcar la seva preocupació perquè algunes de les mesures que ja s’estan desenvolupant estan mancant d’ambició a la pràctica i/o allargant-se els terminis previstos. Les 4 propostes presentades per reformar la Meridiana que no varien la seva consideració d’autovia ni impulsen el transport públic interurbà o la nova xarxa de carrils bicis que s’està executant per trams inconnexes i no ha contemplat zones tan importants com l’Eixample, el districte 22@ i molts carrers de la ciutat amb velocitat 50 km/h, on és prioritari reduir cotxes, pacificar i posar la bici a la calçada de forma segura, són exemples. Demanen prioritzar actuacions i ambició coherent a l’escala del greu problema de contaminació que patim a la ciutat.\n21 Novembre, 2016 21 Novembre, 2016 comunicacio2014asiaCampanyes, Canvi climàtic, Contaminació, Difusió, Drets humans, Ecologistes en AccióContaminació AMB - Reduir el cotxe, contaminación contaminació, Derechos humanos, Drets Humans, Ecologia, Ecologistas en Acción, Ecologistes en Acció, Salud, Salut, Sostenibilitat\nEntrada anteriorXV Curs de Cooperació i Solidaritat Internacional a Rubí- Què és el TTIP, Què implica i com esn afecta? amb la presència del nostre company Fernando “Topo”\nSegüent entradaXERRADA ‘CONTAMINACIÓ DE L’AIRE: UN GREU PROBLEMA DE SALUT PÚBLICA’


AE1016 - Anàlisi d'Estats Financers\nLa metodologia docent s'adaptarà a la naturalesa dels continguts a impartir durant el curs. El programa s'estructura entorn de dos grans blocs de continguts, elaboració i anàlisi d'estats financers, que requereixen estructurar de manera diferent el procés d'ensenyament aprenentatge.\nA. Elaboració d'estats financers\nAquesta part del temari té un contingut eminentment conceptual que es basa en els coneixements adquirits en les assignatures Introducció a la Comptabilitat (primer semestre de primer) i Comptabilitat Financera (primer semestre de segon curs). Per això, les primeres classes pràctiques (dues sessions) tindran com a objectiu revisar els aspectes clau d'aquestes assignatures, mitjançant la realització de supòsits pràctics de comptabilitat financera: casos ficticis, de dificultat variable, que permeten al professor recrear operacions econòmiques reals, d'una manera compatible amb el procés d'aprenentatge. El professorat dividirà les classes per grups d'estudiants, encarregant a cada grup, la realització in situ d'exercicis corresponents a un àrea temàtica concreta. Transcorregut un temps des del començament de la sessió, a determinar pel professorat, d'acord amb la càrrega de treball, un representant de cada grup resol en la pissarra la tasca encomanada, i se sotmet a les preguntes del professor i els seus propis companys i companyes de classe. En finalitzar cada setmana, el professor coordinador posa a la disposició dels estudiants la solució dels exercicis desenvolupats en les classes i, a fi de consolidar els coneixements adquirits, proposa una sèrie d'exercicis a desenvolupar per compte de l'estudiantat durant la setmana següent.\nRevisats els conceptes essencials impartits en les assignatures anteriors, les classes teòriques corresponents a la primera part del temari es basen en la lliçó magistral. El professor inicia l'exposició detallant els objectius de la sessió i l'estructura fonamental de la mateixa. La classe consta de quatre blocs, a desenvolupar en vint minuts d'explicació per part del professor, més cinc minuts d'activitats a desenvolupar conjuntament amb els estudiants. Aquestes activitats consisteixen en una lectura comentada de els estats financers d'empreses reals, generalment companyies cotitzades o grans empreses no cotitzades de l'àmbit socioeconòmic de la Universitat Jaume I. En finalitzar la sessió, el professor realitza un resum dels aspectes essencials tractats durant la mateixa i explica breument els objectius de la següent sessió. El professor ha facilitat, abans de la classe, el material necessari per a facilitar un adequat seguiment de la sessió per l'estudiantat: material audiovisual i casos pràctics d'empreses. En l'aula virtual, l'alumnat disposarà d'una guia que li permetrà ampliar de forma autònoma el material subministrat pels professors. Per a això, s'indicarà a l'estudiantat, la bibliografia específica a consultar.\nLes sessions pràctiques en aquesta part del temari tenen com a objectiu fonamental que l'estudiantat aprenga a elaborar els estats fonamentals continguts en els comptes anuals. Per això, es recorrerà de nou a la realització de supòsits pràctics, que se centraran fonamentalment en l'estat de fluxos d'efectiu i, en menor mesura, en l'estat de canvis en el patrimoni net, el balanç i el compte de pèrdues i guanys. La dinàmica de les classes serà similar a la de les primeres sessions: el professor divideix la classe en grups, a cadascun d'aquests se li assigna un exercici i, transcorregut un temps, un representant de cada grup resol l'exercici en la pissarra. Els estudiants disposaran dels exercicis abans de la classe i hauran d'acudir a l'aula amb els exercicis resolts. En finalitzar cada setmana, el professor coordinador posa a la disposició dels estudiants la solució dels exercicis desenvolupats en les classes i, a fi de consolidar els coneixements adquirits, proposa una sèrie d'exercicis a desenvolupar per compte de l'estudiantat durant la setmana següent.\nB. Anàlisi d'estats financers\nLa part del temari dedicada a l'anàlisi d'estats financers proporciona al professional un conjunt d'eines imprescindible per a la presa de decisions. Per això, les classes d'aquesta part del temari han d'incloure contínues referències a casos reals. Les sessions teòriques es basen en la lliçó magistral, en termes semblats a les classes de la primera part del temari, però incorporant-hi casos reals d'estudi com a activitats a desenvolupar en classe. Les classes teòriques s'estructuren en blocs temàtics de quinze minuts de durada, després dels quals el professor planteja un exercici a realitzar durant deu minuts pels estudiants a partir de dades reals d'empreses (centrats bàsicament en el càlcul d'indicadors per a l'anàlisi). Al final de la classe, el professor resumeix els continguts fonamentals de la sessió i explica breument els objectius de la següent sessió. L'alumnat acudirà a l'aula proveït de calculadora i amb una còpia impresa del material corresponent a la sessió, que ha estat prèviament carregat en la pàgina web de l'assignatura (aula virtual). El professor proporcionarà a l'estudiantat una guia bibliogràfica perquè aquest últim puga aprofundir en els coneixements de cada tema, i redactar els seus propis materials.\nLes classes pràctiques es basaran en el mètode del cas d'estudi. Amb la suficient antelació, el professor subministrarà als estudiants els casos reals d'estudi a tractar en les sessions pràctiques. L'estudiant ha de realitzar els casos pràctics pel seu compte abans d'acudir a l'aula, on es debatran els resultats obtinguts amb el professor. Puntualment, les classes pràctiques poden consistir en la realització de supòsits ficticis, especialment quan s'aborde l'estudi dels balanços previsionales.


La consolidació de Carod-Rovira - Any 1998 - Articles\nApel·les Carod-Rovira (6)\nCarme Olivella (1)\nSoledat Balaguer (1)\nLa consolidació de Carod-Rovira\nJosep-Lluís Carod-Rovira va veure confirmat el seu lideratge dins d’Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) durant el 1998. El mes de juliol, va ser reelegit, gairebé per unanimitat, secretari general del partit i, el mes de desembre, va ser proclamat candidat a la presidència de la Generalitat a les eleccions de la tardor del 1999. De cara a aquestes eleccions al Parlament de Catalunya, ERC es va marcar com a objectiu igualar la representació que havia aconseguit el 1995 (13 diputats).\nERC havia patit una greu escissió el 1996, quan van abandonar el partit el seu secretari general i únic senador del partit, Àngel Colom, i la seva única diputada a Corts i cap de files a l’Ajuntament de Barcelona, Pilar Rahola. De resultes de l'escissió, el grup parlamentari d’ERC havia quedat reduït a 9 diputats i, per tant, es considerava que tornar a la xifra de 13 escons representaria tancar definitivament les conseqüències de la crisi viscuda.\nD’altra banda Esquerra era conscient que tampoc no seria fàcil aconseguir uns bons resultats en unes eleccions que es presentarien molt bipolaritzades entre CiU o PSC. Però, precisament aquesta probable bipolarització va ser utilitzada per ERC per presentar-se com l’únic partit capaç de formar majoria amb qualsevol dels dos grans partits.\nEsquerra va deixar molt clar en el seu 22è congrés, celebrat a Girona els dies 4 i 5 de juliol, que estava disposada a negociar tant amb CiU com amb el PSC la composició del nou Govern i el nom del seu futur president. ERC esgrimia la seva doble condició de partit d’esquerres i nacionalista que, segons Carod-Rovira, els permetia mantenir la porta oberta a la possibilitat de donar suport a un Govern de Jordi Pujol o de Pasqual Maragall. Això sí, la decisió d’una eventual entrada en un o altre govern es faria “sense precipitacions i sense acceptar qualsevol preu”. Si més no, ERC es disposava a posar en marxa el seu aparell electoral amb l’optimisme de poder fer “una campanya decent”, sense angúnies pressupostàries, després de l’aprovació de la llei de devolució del patrimoni incautat pel franquisme, per la qual se li havien de retornar els béns del partit incautats durant la guerra civil.\nEl congrés d’ERC, convocat amb el lema L’esquerra nacional avança cap a la independència i el progrés, va estat marcat per la mort sobtada d’Apel•les Carod, pare del secretari general, que es va produir un dia abans de l’inici del congrés. La condició d’emigrant aragonès i de castellanoparlant del seu pare, va centrar bona part del discurs de Carod-Rovira en l’obertura de l’assemblea, i li va servir per denunciar la utilització electoralista dels immigrants com a suposades víctimes de la política de normalització lingüística del català. En un moment de la seva intervenció, el líder republicà, sense poder aguantar les llàgrimes al recordar al seu pare, va refusar les actituds “paternalistes i classistes sobre els que han vingut d’altres terres” i va exigir que es deixi de parlar d’immigrants “per referir-nos a persones que porten entre nosaltres 20, 30 ó 40 anys”.\nL’informe de gestió del secretari general es va aprovar amb 325 vots a favor i només un en contra. L’endemà, Carod-Rovira va ser proclamat novament secretari general del partit amb una altre resultat aclaparador: 512 a favor, 25 en blanc i cap en contra. Malgrat que les paraules “sobirania, independència i federalisme” van ser una constant en les diverses intervencions congressuals, en la clausura el secretari general va voler deixar clar que ERC acceptava que hi hagués catalans que, a més a més, se sentissin espanyols. “Si reclamem tolerància pels que assumim una única condició nacional, la catalana”, va dir, “també hem d’exercir aquesta tolerància pels que volen tenir dues condicions nacionals”.\nDe cara a la cursa de les municipals de juny del 1999, ERC tenia l’objectiu de retornar al govern de l’Ajuntament de Barcelona. Jordi Portabella va ser proclamat candidat per Barcelona, tot i no disposar del suport de la direcció del partit, que demanava el vot per Soledat Balaguer. Les bases el van elegir amb el 46% del vots, mentre Balaguer obtenia un 37% i la tercera candidata, Carme Olivella, un 16%.


Gèr primauerau - Centre de Lauegi d'Aran\nLa temporada d’hivern 2019-20 continua amb una tònica lluny de la normalitat i els paràmetres nivo-climàtics mitjans. Si bé l’estació meteorològica automàtica de Comalada ja registra 3 m de neu acumulada en nevades (la mitjana hivernal és de 6 m), les temperatures s’han mantingut positives molts dies i els gruixos de neu actuals són deficitaris.\nEvolució del gruix de neu a les estacions de Sasseuva i Bonaigua. Veure gràfiques on-line aquí\nRecordem que l’hivern va anticipar-se el mes de novembre, amb fred viu i nevades, acumulant més 1 metre de neu que va causar activitat d’allaus continuada, sobretot lliscaments basals. En canvi, el desembre va retornar la tardor, amb temps majoritàriament estable i temperatures suaus, exceptuant una nevada del nord-oest seguida de dos intensos episodis de sud, incloent la primera entrada de pols del Sahara, en ple mes de desembre!\nLes festes de Nadal fins passat Reis van esdevenir-se amb temps esplèndid, condicions estables de mantell de neu i sense registrar allaus. El butlletí va encapçalar-se amb grau de perill 1-Feble fins a 16 dies seguits. El dia de la marmota per a la predicció d’allaus!\nA mitjans de gener, dos tàlvegs van portar de latituds polars aire fred i nevades febles, refrescant la superfície i millorant les condicions per esquiar. Però la bona neu d’avui pot esdevenir el problema de demà. Així que la neu pols ràpidament reciclada a facetes a sobre d’una crosta dura va convertir-se en una superfície desfavorable per rebre la tempesta Glòria: la forta llevantada que del 20 al 24 de gener va deixar precipitacions abundants i intenses a tot Catalunya i gruixos de neu nova acumulada de fins a 150 cm al Pirineu Oriental. A l’Aran la borrasca va entrar només al final de l’episodi deixant 50 cm amb vent fort de l’E i S que va formar plaques denses i gruixudes generalitzades en orientacions obagues… precisament damunt les facetes!\nModel GFS. Situació sinòptica prevista pel 23 a les 00 UTC. La borrasca Glòria ben definida al sud de Portugal causant de la llevantada.\nAquesta situació va donar lloc a un cicle de plaques naturals extens, amb allaus de fins a mida 3. També va exigir operacions de control d’allaus al domini esquiable de l’estació per anar mitigant el perill dels vessants que s’anaven carregant durant la nevada. Però el dia crític d’aquest episodi va ser divendres 24 de gener, el primer dia de bon temps, en el que un cop atenuada la tempesta, les plaques formades eren molt inestables i la probabilitat de desencadenament accidental elevada. El típic dia de cel blau i grau de perill d’allaus 3-Marcat al butlletí que estadísticament té molts números perquè s’esdevinguin accidents.\nAfortunadament, no vam registrar cap accident destacat, però sí un quasi-accident al vessant nord-oest del Tuc de la Cigalera. Dos esquiadors, entrant des de quasi el cim per un indret on el pendent s’atansa els 40º, van desencadenar accidentalment una placa de més de 100 m d’amplada, 50 cm de gruix mitjà de cicatriu i el dipòsit arribant al replà. Una allau que hem estimat que va moure uns 2000 m3 i 600 T de neu, per tant, una generosa mida 2, és a dir, amb potencial per enterrar, ferir o matar una persona. Els dos esquiadors van aconseguir sortir esquiant pel lateral sense arrossegar-se per la caiguda de la placa i tot i haver-hi un avís per allau als Pompièrs no va caldre rescat.\nFotografies de la placa accidental al cap de poc del desencadenament. S’aprecien les traces dels esquiadors a la part superior dreta de la placa.\nVam tenir la sort de trobar-nos a prop de l’indret i accedir a la cicatriu de la placa accidental poc després dels fets. El perfil de neu mostra clarament l’estructura inestable de llibre amb una placa de vent ben cohesionada, una capa feble de facetes i un pla de lliscament favorable per la propagació. Poca estona després, els písters-socorristes de l’estació d’esquí va fer molt bona feina de mitigació del perill provocant el desencadenament artificial amb explosius de dues plaques molt similars als vessants adjacents.\nPerfil realitzat a la cicatriu de la placa accidental de la Cigalera el 24/01/2020\nPassat l’episodi del Glòria, el final de gener ha destacat per l’arribada de flux humit atlàntic que per un costat va encarregar-se de transformar el mantell de neu a condicions ben primaverals de manera generalitzada, i també a desactivar la capa feble persistent de facetes enterrades en obagues.\nEl temps suau i estable que portem aquests primers dies de febrer tornen a ser com el dia de la Marmota però els predictors no perdem l’esperança que el flux zonal que està portant mal temps als Alps giri uns graus cap als Pirineus a partir de mitjans de febrer. L’hivern encara està en marxa i per tant hem de continuar seguint el mantell de neu, mantenir la vigilància i els bons hàbits en terreny d’allaus!\nMontse Bacardit i l’equip de Lauegi\nlauegi\t2020-02-08T14:42:30+00:00\t07/02/2020|


EDICIÓ NÚMERO 426 DEMÉSENLLÀ (Del 19 al 29 de novembre de 2015)\n- de novembre 23, 2015\nEns acostem inexorablement al final de 2015, però abans de la ja clàssica trilogia de repàs del bo i millor de l’any, ens queden encara dues edicions de factura estàndard per posar la cirereta al deliciós pastís musical que hem cuinat durant els darrers onze mesos. Avui anem ben forts amb la presentació de “III”, el cinquè i espectacular àlbum de Bixiga 70, una banda brasilera que sublima els sons de l’afrobeat amb la singular visió del gènere que tenen des de l’altra banda de l’oceà Atlàntic. Tot seguit un tast, també afrobeat, del nou disc de la barcelonina Alma Afrobeat Ensemble per llançar-nos després amb “Ba power” al fantàstic territori sonor que des de Mali ens porta el nou i extraordinari disc de Bassekou Kouyaté & Ngoni Ba. A continuació en la nostra secció multiusos tastem les músiques fenomenals de la gallega Sés, dels valencians Besarabia i dels nordamericans New York Gypsy All Stars. Per acabar l’edició marxem a Israel per delectar-nos amb “Latino-Ladino”, un disc meravellós del contratenor Yaniv D’Or que amb la seva veu excepcional ens fa endinsar en el terreny de la tradició musical sefardita.\nEscoltar podcast Demésenllà edició #426\nafricanes afrobeat balcànica demésenllà fusió música neoclàssica programa de ràdio sefardita Transglobal World Music Chart\nEDICIÓ NÚMERO 427 DEMÉSENLLÀ (Del 26 de novembre a...\nEDICIÓ NÚMERO 426 DEMÉSENLLÀ (Del 19 al 29 de nove...\nEDICIÓ NÚMERO 425 DEMÉSENLLÀ (Del 12 al 22 de nove...\nEDICIÓ NÚMERO 424 DEMÉSENLLÀ (Del 5 al 15 de novem...\nEDICIÓ NÚMERO 423 DEMÉSENLLÀ (Del 29 d’octubre al ...


Dos detinguts a Ripoll per negar-se a portar mascareta i incomplir el confinament comarcal - Diari de Girona\nDos detinguts a Ripoll per negar-se a portar mascareta i incomplir el confinament comarcal\nEls dos implicats tampoc es van deixar identificar per la Policia Local\neva batlle ripoll 01.03.2021 | 11:28\nUn vehicle de la Policia de Ripoll - foto d'arxiu aj. Ripoll\nUn vehicle de la Policia de Ripoll\nLa Policia Local de Ripoll ha detingut dos homes per negar-se a portar mascareta i incomplir el confinament comarcal. Els dos implicats tampoc es van deixar identificar pels agents.\nEls fets es remunten a dijous, cap a un quart de sis de la tarda, quan un dels agents del cos de la Policia estava duent a terme tasques de protecció escolar i regulació del trànsit a la sortida d'una de les escoles de la vila, quan va veure a dos nois que anaven sense mascareta.\nDistreure's amb el mòbil va causar un de cada 4 accidents a Girona el 2020.\nL'agent els va avisar perquè se la posessin, però ells s'hi van negar. Posteriorment, els va demanar la documentació i no es van voler identificar.\nArran d'aquests fets, els va detenir per presumptament resistència i desobediència als agents de l'autoritat.\nEs dona el cas que a més les dues persones eren de fora de la comarca. Per aquest motiu, els va aixecar una acta de sancions per incompliment de les mesures per evitar contagis de Covid-19 referents a l'ús obligatori de la mascareta i la mobilitat no permesa fora de l'àmbit comarcal. Posteriorment, els dos joves van passar a disposició judicial.\nDes del cos de Policia Local i l'Ajuntament de Ripoll es demana la col·laboració ciutadana per poder reduir l'impacte de la pandèmia en la societat, fent cas de la normativa vigent en cada moment i també de les indicacions dels agents de l'autoritat.\nDel 9 al 16 de febrer, la Policia Local també va realitzar una campanya de drogoalcoholèmia, en el marc de col·laboració amb el Servei Català de Trànsit. En total, els agents van realitzar 42 proves per detectar el consum d'alcohol o drogues entre els vehicles que circulaven per Ripoll. D'aquestes, una va resultar positiva i penal per alcoholèmia, mentre que una altra va resultar positiva per consum de drogues.


Conferència d'UDITE al Concell d'Europa\nBy csital on ds., 12/01/2007 - 07:00\nEls propers 17 i 18 de gener de 2008, tindrà lloc unes jornades de la UDITE a la seu del Consell d'Europa amb el títol: Càrrecs Directius Electes i Dirigents Territorials: Una relació complementaria basada en un delicat equilibri.\nPodeu descarregar-vos el programa previst en anglès i en francès.\nSi esteu interessats en assistir-hi, contacteu a informacio@csital.org per tal d'organitzar el viatge conjuntament.\nLlegeix més sobre Conferència d'UDITE al Concell d'Europa\nV Jornades de Municipalistes per la Cooperacó Internacional per al desenvolupament.\nBy csital on dj., 11/01/2007 - 06:00\nMusol, amb el patrocini de la Diputació i l'Ajuntament de València, organitza el 13 de novembre les V Jornades de Municipalestes per la Cooperació Internacional al Desenvolupament. Les jornades tindran lloc de 9 del mati a 19.00h a la Universitat Internacional Menéndez Pelayo de València.\nPodeu descarregar-vos el programa complert de les jornades aquí.\nLlegeix més sobre V Jornades de Municipalistes per la Cooperacó Internacional per al desenvolupament.\nResolució Concurs Ordinari\nBy csital on dt., 10/30/2007 - 06:00\nEn el BOEnúmero 242 de 9 d'octubre de 2007, s'ha publicat la resolució de 20 de setembre de 2007, de la Direcció General de Cooperació Local, on s'efectua la adjudicació ordinari de provisió de llocs de treballs reservats a funcionaris amb habilitació de caràcter nacional. Podeu descarregar el document sencer aquí en format pdf.\nLlegeix més sobre Resolució Concurs Ordinari\nBy csital on dc., 10/10/2007 - 07:00\nL’Agència Catalana de Certificació – CATCert, organisme autònom depenent del Consorci AOC, organitza per quart any consecutiu les Jornades de Signatura electrònica (JSe) els dies 29 i 30 d’octubre al Palau de Congressos de Fira de Barcelona.\nLlegeix més sobre IV Jornades de Signatura Electrònica\n2a Edició del Mestratge en gestió i dret local\nBy csital on dg., 09/30/2007 - 07:00\nL'EAPC tindrà obertes del 1 al 15 d'octubre de 2007 les inscripcions per als postgraus d'Hisenda local i de Dret urbanístic (edició Barcelona). Aquest curs tindrà una càrrega de 200 hores, i començarà el 23 d'octubre. Podeu consultar el programa detallat aquí.\nLlegeix més sobre 2a Edició del Mestratge en gestió i dret local\nAplicació de l'EBEP\nLlegeix més sobre Aplicació de l'EBEP


La candidatura dels raiers a Patrimoni de la Humanitat es tramitarà l'any 2022 | Lleida.com\nLa candidatura dels raiers a Patrimoni de la Humanitat es tramitarà l'any 2022\nEl dossier de la candidatura dels raiers per a ser declarats Patrimoni Immaterial de la Unesco es lliurarà, previsiblement, durant el mes de març de 2021, amb l'objectiu que el comitè d'experts de la Comissió Intergovernamental per a la Salvaguarda del Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat el pugui avaluar i que la qüestió segueixi el seu tràmit final l'any 2021. Aquest pas arriba després que les associacions culturals dedicades a l'antic ofici del transport fluvial de fusta mitjançant rais de la Noguera Pallaresa i del Segre hagin entrat oficialment a formar part de la candidatura, que és de caire internacional i està promoguda per l'Associació Internacional de Raiers, creada l'any 1989 sota la tutela del Departament de Cultura.\nLa candidatura del transport fluvial de fusta mitjançant rais, denominada internacionalment amb els termes en anglès de 'timber rafting', s'ha estat desenvolupant durant els darrers mesos. L'opció d'aquesta activitat a ser declarada com a Patrimoni Immaterial de la Humanitat per la Unesco està encapçalada per Polònia, que actualment lidera el projecte per qüestions d'estratègia, segons han explicat des del Departament de Cultura en un comunicat.\nLa iniciativa està promoguda per l'Associació Internacional de Raiers, amb seu a la Pobla de Segur (Pallars Jussà) i creada l'any 1989 sota la tutela de la Direcció General de Patrimoni Cultural. Actualment en formen part quaranta entitats d'onze països europeus i, en el cas de l'Estat, n'hi ha de Navarra, Aragó, Castella – La Manxa (riu Tajo i dos afluents). A banda, també hi són presents d'altres d'Alemanya, Àustria, República Txeca o Letònia.\nAtès que les opcions a Patrimoni de la Humanitat han de ser presentades per estats, en el cas de l'espanyol la tramitació la coordina directament el Ministeri de Cultura. Actualment, el Departament de Cultura negocia aquesta qüestió amb el Ministeri el qual, al seu torn, també es coordina amb l'estat que lidera la candidatura, Polònia. Així, total la documentació recopilada s'inclourà al dossier multiestatal per tal que pugui ser inclosa en la Llista representativa de la Unesco el desembre del 2022.\nLa Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme Cultural està en contacte permanent amb les dues associacions catalanes de raiers per tal de recollir consentiments, suports i tota la informació i documentació que requereix una candidatura d'aquestes característiques. Tant la "Festa dels Raiers a La Pobla de Segur i el Pont de Claverol" com la "Baixada de raiers del Coll de Nargó" estan incloses a l'Inventari del Patrimoni Festiu de Catalunya. La primera, a més, consta al Catàleg del Patrimoni Festiu de Catalunya i va ser declarada Festa Tradicional d'Interès Nacional.\nL'ofici de raier, documentat des del segle XIV\nEl tràfic de rais o aumedines, com es coneix a les Terres de l'Ebre, està documentat des del segle XIV, però aquesta forma de transport de fusta es remunta a molts segles enrere arreu del mon. A l'antiga Mesopotàmia ja es feien servir, com ho testimonien alguns relleus assiris. Del segle XIV, època d'esplendor de la navegació de la Corona d'Aragó a la Mediterrània, han quedat tant a Catalunya com a l'Aragó molts documents que testimonien l'existència del transport dels troncs mitjançant rais, els quals eren utilitats a les drassanes reials.\nEls raiers pirinencs els conduïen des de les muntanyes al mar fins a la dècades de 1930-1940. A principis dels 30 del segle XX deixen de baixar rais pel Segre, substituïts pel transport terrestre mitjançant camions . En canvi, les 'almadías' o 'navatas' aragoneses o fins i tot potser navarreses van continuar baixant fins a Tortosa fins ben entrada la dècada dels 50. Entre 1940 i 1970 els troncs, lligats en rais, van deixar de navegar per tots els rius europeus.\nEls rais o aumedines baixaven majoritàriament des de finals d'abril fins a finals de juny, aprofitant l'època del desgel. Històricament, o almenys tenint en compte els aspectes sobre els quals se'n té constància tant documental com per memòria oral, els rais que baixaven pels afluents catalans es solien quedar a Lleida, mentre que els que arribaven a Tortosa eren majoritàriament aragonesos. El desplaçament d'un 'almadiero' navarrès o aragonès, comptant la baixada i la tornada en tren, en tartana o a peu podia durar entre tres setmanes i un mes.\nL'activitat s'ha conservat força inalterada tècnicament des dels seus inicis i és una pràctica sostenible des d'un punt de vista ecològic, ja que en el procés de construcció dels rais només es feien servir materials locals extrets del propi entorn. En el cas català, els troncs es lligaven amb redortes, branques de bedoll estovades prèviament a l'aigua. Un cop lligat un tram de feixos de tronc, es lligava amb altres trams amb redortes més gruixudes, formant un tren de dos fins a set trams que podien arribar a cinquanta metres de llarg i trenta tones de pes. Normalment, en un mateix viatge es reunia una colla de deu o dotze raiers amb cinc o sis rais. Els més experts anaven en el primer rai per a controlar els corrents i els obstacles naturals.\n⏯ Els raiers de Coll de Nargó i la Pobla demanen suport per ser patrimoni de la Unesco\nEls raiers reviuen a la Pobla de Segur\nLa deixalleria mòbil de Solsona entrarà en funcionament aquesta setmana\nUn poble del Pallars assoleix el 88% de recollida selectiva\nUna empresa de l'Alt Urgell lloga vaixelles reutilitzables per a tota mena d'actes\nPlaça dels Comptes d'Urgell, 5