UN BON DENTOL !!!!! - Página 3\nUN BON DENTOL !!!!!\nRe: UN BON DENTOL !!!!!\nsajai el Dv 25 Des 2009, 15:21\nRaül escrigué: foto sense trucs; us presento les captures fetes a la barca: el dento de 6,8 kg i quatre bonitols. Per fer-vos una idea real de les dimensions dels peixos, heu de saber que aquests bonitols, que semblen petits, rondaven els 2,5kg...\nenorabuena raul estas hecho un artista como tendrias que disfrutar\nme tendre que ir a asfaltar tambien la calle del teixi\nRaül el Dg 09 Maig 2010, 23:16\nquan hom ha d'estar-se a casa i no pot sortir a mar, el neguiteja sentir el sorollet de missatge rebut al mòbil... fins que obre la finestreta i veu que és un seu company, que el que pretén és compartir un moment de felicitat. Veure-us amb aquesta cara de felicitat m'omple a mi també, gràcies per compartir-ho!\naquesta foto me la va enviar un company els dies que estava a casa tancat amb el nou nat. NO sortir durant més d'un mes és dur... però passa millor quan un se sent acompanyat.\nLA foto anava acompanyada amb un missatge del tot encertat: "el meu nadó ja té dents!", i és que el seu madó pesava més que el meu...\nperò el que diferencia un company de veritat, i li dóna el carnet de tripulant titular, és el fet que es presenti a casa a l'endemà amb un bon filet del seu trofeu. Quin sopar que vam fer! LA dona, la nena i jo ens vam posar les botes... tot un detall de campió!\nperò lo d'avui ha superat totes les meves expectatives... he rebut un missatge del millor amfitrió que podeu trobar al mar. NO em convidava a sortir a pescar, a fer jiggintonics, o a menjar gambes a alta mar. Avui éll ha de ser el protagonista. Avui en Jaime ha deixat d'estar pendent dels altres i, per fi, ha pogut gaudir d'una captura de campió. T'ho mereixes Jaime, per fi Neptú ha volgut tornar-te un xic del teu altruïsme. Sempre pensant amb els altres... enhorabona!\nei!, que lo de convidar a gambes no va en conya...\ncom s'ho monten...\nPichi el Dl 10 Maig 2010, 15:24\nEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEE que aquet almorzar no se me\nublidara en la vida. Els tres mosquetes Jaume, David i Pichi\nYa sabeu que en David es una mica GEY pero no se li a de tenir en comte.\nFelicidades Jaime , eres el mejor\nszac el Dl 10 Maig 2010, 17:02\nSi es que a mí no m'agrada sortir a les fotos Pichi.\nJaime, YAYO, te lo mereces porque eres muy grande.\nRaül el Dl 10 Maig 2010, 20:54\nPichi escrigué: EEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEE que aquet almorzar no se me\nel pròxim dia que els tres mosqueters facin un esmorzar de gambes... que pensisn amb en Dartacan! JA sabeu que no surto de festa... i que al final m'haué de fer GEY com en zsacc perquè no pitxo.. però i què!!! amb vosaltres m'apunto on sigui! (per si de cas ja em cardaré el tap del cava pel forat...) que en Pichi i en DAvid són perillosos!\nuna de cava me la deveu... l'altra ja la portaré jo! i la ratafia, i el jiggingtonic... i després va i en Jaime em treurà un altre dentol de 7 kg!!!\nno si... amb la òstia que agafaré, pescaré bonítols de dos en dos....\nsajai el Dl 10 Maig 2010, 21:20\nchavales gracias por las felicitaciones la verdad es que disfrute como un marrano\nraul a que esperas que se me va agriar el cava de tanto tiempo que lo tengo\ny la ratafia que le sobro al teixi de la ultima quedada todavia la tengo en la barca\nlo que me sabe mal que no estuvieran conmigo mis compañeros\nPichi el Dl 10 Maig 2010, 21:39\nAveure si es veritat Raul que sembla que tingis por del jigginstonics i la\nJaime auque no estuvieramos alli, estabamos contigo mentalmente i\nsicologicamente dando animos como siempre.\nVALLA PEAZO DE DENTON\nRaül el Dl 10 Maig 2010, 22:31\nposa el cava a la nevera que aviat vindré a beure-me'l!\nja sabeu que dissabte no surto, però només necessito una excusa... convideu-me! (aquest dissabte no, que ja tinc dues sortides emparaulades aquesta setmana!)\nja portaré les gambes! i les ganes de mamar!\nla canya la deixo a casa, no?\nPichi el Dl 10 Maig 2010, 23:20\nRaul portala que faci volto, que sembli que anem a pescar i no a almorzar i mama.\nNo fa falta que et convidem ,quant poguis nomes hans ho has de dir company.\nszac el Dt 11 Maig 2010, 00:31\nRaül, la propera sortida, no pateixis que hi ha cava, el YAYO, ho ha de mollar aixó, ja que és un PUTO CRACK, i el paio s'ho mareix com en Pichi, un altre Puto Crack, amb els que he aprés i disfrutat.\nGràcies a Jaime i Pichi per tot, grans companys i amics.\nJa tenía ganes de dir-ho al Forum, sempre els estaré molt agraït amb ells dos, i ells ho saben.\nDos grans amics.\narb58 el Dt 11 Maig 2010, 15:39\nHola companys, voldria comentar unes cosetes, com ja sabeu no méxplico gaire be amb catalá, pero ho intento.\nTinc un caracter una mica timit i per aixo moltes vegades no entro a comentar les vostres coses, i amb sap greo, estic lluny de aqui adalt, i nomes pujo un cop cada mes o mes i mitj a concursar.\nEntro a diari al forum i sempre amb sorpren el bon rotllo que hi tenim, també estic a altres i no es podem comparar, si us plau, no cambieu mai.\nCrec que a la llargue vindré a viure per aqui adalt, fins i tot tinc demanat un amarratje a la Generalitat a L ´Escala, ja veurem.\nFa tems que no escriq a les sortides de Barna, no es que no vulgui, es que no surto, ara que fins hi tot he cambiat de barca, ara no puc sortir, i cuan ho faig, quasi que porres i mes porres, ja ja ja.\nEn fi volia donaros la meva impresió de aquet forum tan collonut que tenim.\nkayakleviathan el Dt 11 Maig 2010, 17:31\nLa timidesa es cura donant-te tu mateix una empenta , vas a caure i els peus et fan anar endavant, es un pensament ..i una tecla..i un altre , ja tenim una línea i com saps que aquí ningú et saltarà al coll vas agafant confiança , que aquí , tret de algun admirat mestre dels bonítols i les lletres , tots anem mes o menys igual , no et privis , que val la pena.\nPichi el Dt 11 Maig 2010, 18:36\nDavid, gracias carinyo yo tambe t´estimo pero la proxima vegada ya saps que et\nArb58 ya era hora que aparagesis per qui. Nomes tens de ser tu mateix i\ndonar la teva opinio, aixi es com anem aprenen entre tots.\nTots som aficionats que emb fet del nostre hoby la nostra pasio ,rodejats\nde bons companys.\nsajai el Dt 11 Maig 2010, 19:23\ndavid no digas esas cosas que me saltan las lagrimas\nraul estas invitado cuando quieras un dia te presentas a las por la mañana y ya esta\nla barca el cava los gigintonics ylas gambas y las cañas las pongo yo\npor el david y el pichi no te preocupes que solamente duele a lo primero\nluego te acostumbras\nRaül el Dc 12 Maig 2010, 18:19\nquina colla de mamons!! Jaime, aviat vindré. Sempre que porto gent amb la barca van encegats per pescar i treure peix! Tinc ganes de venir un dia amb vosaltres i passar-m'ho de puta mare! Si per pura llet surt un peix... bingo! Passar-ho bé és el primer! Em sembla que en faré un reportatge...\ni Arb58! no em vinguis amb tonteries i timideses... que a aquestes altures ja ens coneixem! Estàs fet un crack de la pesca i de les lletres. VUll que sàpigues que trobo molt a faltar les teves sortides per barna, les teves fotos i els teus peixos espectaculars. I que visquis o no a l'Escala, tinguis o no l'amarre demanat, aquí hi tens una colla d'amics! I et trobem a faltar.\nde pescar aquí no en tenim ni puta idea... però si aquest fòrum és tan especial no és per els peixos, sinó per les personers que hi ha!\ngirgom el Dj 13 Maig 2010, 11:11\narb58 escrigué: Hola companys, voldria comentar unes cosetes, com ja sabeu no méxplico gaire be amb catalá, pero ho intento.\nArb, però si ets un crac de la pesca, ja m’agradaria a mi saber la meitat del que tu deus saber, ostres enhorabona per la estrena de nova barca, com vàrem parlar a veure si fem alguna sortida per barna el juliol, pel tema del català, potser escrius més bé que jo, els que vàrem estudiar la EGB en castellà ens costa bastant no fer faltes, que hi farem,\nSalut i Força als Cefalopodos\nRaül el Dg 13 Jun 2010, 20:38\nnanos, això sí que és un bon dèntol... 9kg!!!!\not el Dg 13 Jun 2010, 23:36\nva parir aqet de'n Carles... joder...\nno hi ha res com tenir sort!!\nRaül el Dl 14 Jun 2010, 10:43\not escrigué: va parir aqet de'n Carles... joder...\ni ser-hi, Ot, i ser-hi.\naquests nanos n'han fet molts de dentols guapos, però també s'hi han passat caps de setmana sencers, al cap de creus. També han tornat molts dies de buit, però amb il·lusió, ganes moltes hores i molt treball, les peces arriben.\nTreballeu de valent i no us rendiu mai, que els peixos ja surtiran. Paraula.\not el Dl 14 Jun 2010, 11:58\nsi... per ells es com el seu apartament del finde... hahahaha\nRaül el Dl 14 Jun 2010, 15:49\nper cert, ja us vaig dir que dissabte em vau donar feina amb el mòbil... us presento la Bea i, a part de ser una noia molt guapa, sap pescar! És la dona d'un company meu, que és molt afortunat.\nper cert, si us ha agradat el somriure d'aqueta noia, no us perdeu Pesca d'Illes del mes de juliol, (però no li dieu res, que és una sorpresa!). VAig cometre la imprudència d'ensenyar-li al seu home a pescar bonítols... i la Bea ens ha repassat als dos!\nestic fent tractes amb una dona per anar a pescar molt aviat. Me'n moro de ganes, perquè la passió entre un home i una dona es pot desfermar al mig del mar, i per una vegada, no parlo de sexe! És "l'amant" que us parlava l'altre dia, sí home sí, la que es va rajar a última hora. És la meva amant de les canyes, de les paraules i de l'art... no penseu malament... cachondos!\nvull anar a pescar amb una dona amb la meva barca, ensenyar-li tot el que sé i veure-la suar de veritat... ui,ui,ui... veure a una dona pescadora, fent jiging, espinning i barallant-se amb un animal (un peixot, no amb mi) ha de ser una experiència bestial!!!!\nquan arribi el dia, us prometo un molt bon relat. Estem negociant....jeje, no sigui que em reclami drets d'imatge!\nalbertolot el Dl 14 Jun 2010, 15:53\nEm costava dormir, sovint em costa dormir el dia avans d’una jornada de pesca, són els nervis que tots coneixeu…havia quedat amb un bon amic a les 3:00 de la matinada per marxar d’Olot i la veritat es que casi no vaig clocar ull. Vint minuts són suficients per aixecar-me, menjar alguna cosa i treure l’arsenal a fora de casa, a les 3:10 marxàvem d’Olot amb bones sensacions... el viatge va ser com de costum, un tema principal de conversa (no cal aclarir quin jeje) però amb una diferència, els mossos ens van parar a prop de Roses...és divertit i tot quan et paren i saps que tot és correcte. Hi havia 11 mossos al mateix control (no se si tenen molta feina) i després de l’habitual ritual de “cordialitat” ens van deixar passar. Arribar al Cap de Creus amb cotxe sempre és “divertit”, corbes i més corbes fins que pares el cotxe en algun indret i és llavors quan canvies el chip...et transformes i només penses en una cosa: arribar ràpid a la pesquera i a gaudir del moment. Vam arribar de nit a la pesquera i muntar canyes es converteix en un altre ritual...exactitud i cura són dues de les principals característiques en aquest ritual. Voltaven les 5:00 del matí i ja teníem les eines a punt; vam començar a pescar i només trèiem peix petit quan al cap d’una estona, vaig sentir un crit de lluny, eren uns companys de pesca que fa poc que conec però ja he pogut observar que són grans pescadors i millors persones: són en Carles i l’Ernest; es van situar al nostre costat i van seguir la mateixa seqüència que nosaltres...Quan estats pescant, sovint perds la noció del temps i no coneixes la gana ni la set però és important pensar en aquestes coses de tant en tant ja que són vitals per estar atents i actius. No recordo exactament la situació del sol però estàvem jo i el meu amic fent un entrepà i observant i esperant qualsevol moviment en les canyes quan vam sentir uns crits de fons: Dentooon, Detoooonnnn...quan sens aquest crit reacciones al moment i no reconeixes la velocitat amb la que ho fas, al cap d’un moment estàvem al costat d’en Carles, l’Ernest i dos pescadors més que no sabíem ni que estaven allà, observant com en Carles tenia a la mà una de les seves canyes corbada amb mala llet i estava assentat en una pedra...he de reconèixer que al principi la situació em va desconcertar...no sabia exactament que passava, ell estava quiet i mig apoiat en una roca i l’Ernest es disposava a entrar a l’aigua (anava amb calçotets i unes ulleres de bussejar) mentre que els altres dos pescadors estaven aspectants al seu costat. Que passa? Vam preguntar i en Carles va contestar: hi ha una cosa molt grossa enrocada aquí sota i l’Ernest anirà a veure que és i si el pot desenrocar. Si si, al cap d’un moment l’Ernest estava dins l’aigua i seguia la línia mare per veure cap on anava..va estar un moment observant el panorama i llavors va actuar..seguidament va treure el cap i va cridar: Recull, recull, és un dentón molt gran.... En Carles no s’ho va pensar ni un instant... bombejada, bombejada, bombejada...l’animal estava més a prop del que m’esperava perquè al cap d’un moment vam veure una gran bestia que mostrava un reflex espectacular just davant nostre...va ser llavors quan el meu amic, amb un cop de ganxo molt precís, el va enforquillar i el va treure fora de l’aigua... l’explosió d’alegria entre tots els presents va ser increïble (encara se’m posa la pell de gallina al pensar-hi) i la felicitat màxima... aquella bestia de les profunditats era espectacular i tots estàvem meravellats per la seva majestuositat i el seu increïble tamany. Salts d’alegria i felicitacions van ser les primeres reaccions, seguides d’unes quantes fotografies i uns bons comentaris de la “jugada”. Va ser un moment per recordar ja que no es veu un dentón de 9 kgs cada jornada de pesca.\nLa resta de la jornada va ser insignificant al costat d’aquesta aclaparadora bestia de les profunditats i vam marxar amb un bon regust de boca després d’una vivència com aquesta.\nDes d’aquí vull felicitar aquests dos grans pescadors i donar-los ànims per a la superació.\nLocalització : Girona/Olot\nData de registre : 22/04/2010\nRaül el Dl 14 Jun 2010, 16:03\ncollons cosinet... em fas la competència amb els relats!!! jaja molt bé! m'ho he passat molt bé llegint-lo. Així què, dimecres qui l'escriu el relat??? jeje.\nno crec que fem cap dento, però prepara't per suar. Peixos no t'ho prometo, però treballaràs com un animal! veig que dorms poquet quan has d'anar a mar... ja miraré de marxar aviat , però a les 3am no!!!! potser a les 4am... JAJA!\nprepara't cosinet!!! et cardaré mooolta canya...\nalbertolot el Dl 14 Jun 2010, 16:18\nOK Raul...no pateix pel tema dormir...ultimament entre la epoca d'examens i les posteriors celebracions el meu cos esta destorutat jeje ja sap que no hi ha regularitat i que te que estar preparat per qualsevol cosa. Això del peix és ben normal, a més que ulimament no tinc molta sort...al meu voltant treuen bones peces (com pots veure aket d'en carles i el d 4 kgs d laltre dia) però jo estic bastant gafat jejeje espero solucionar-ho aviat...ens veiem aviat doncs. Salut cosí!\nRaül el Dl 14 Jun 2010, 16:30\nquina sort que tinc, doncs! si treuen bones peces al teu costat... em tocarà a mi! Normalment em passa igual... he d'estar per la barca, i normalment és el company qui pesca més. Esper que dimecres sigui igual, i que en treguis més tu, o que treguis el més gran.\njo ja em venjaré un altre dia... m'agrada que qui m'acompanyi pugui tenir més possibilitats. Compte am l'ansietat... els nervis no us deixen pescar! LA primera vegada és normal, però treballaré de valent i buscaré on són els peixos perquè puguis disfrutar.\nllavors no et pensis que sempre és igual... de moment em mullo: si podem sortir amb normalitat (pel temps) et prometo peixos. A veure si les meves fantasmades es cumpleixen... i podem rebentar el fòrum amb els nostres relats!


El minut a minut del ple extraordinari d’octubre sobre les ordenances fiscals de 2021\nIrene Juárez • 22/10/2020\nLa sessió plenària, que s’ha tornat a celebrar telemàticament per l’evolució de la pandèmia, ha aprovat les ordenances fiscals del 2021. Només han comptat amb el vot en contra de la CUP i amb dues abstencions, de Molins en Comú i de Molins Camina. Es congelen els impostos i les taxes municipals, a excepció de la taxa d’escombraries, que augmenta.\nEl jurat que ha d’escollir el projecte de la nova residència deliberarà al novembre\nEl jurat s’ha de reunir per segon -i darrer- cop i decidir quina de les cinc propostes seleccionades amb anterioritat serà la guanyadora.\nEl ple municipal rebutja la inhabilitació de Quim Torra\nHo ha fet mitjançant una moció que ha rebut el suport d’ERC, Junts per Molins, la CUP i el regidor socialista Àlex Herrero.\nEl ple rebutja penjar la bandera vegana a la façana de l’Ajuntament\nLa moció presentada per la CUP a instància de l’entitat animalista ¿Serás su voz? volia penjar una pancarta en defensa del veganisme i els drets dels animals el dia 1 de novembre. La petició s’ha denegat amb cinc vots en contra, quatre a favor i 10 abstencions.\nExclusiva per a socis de Viu Molins de Rei\nMiguel Zaragoza: “La solució no és tenir més policies a cada cantonada”\nIrene Juárez • 19/10/2020\nEl regidor de Seguretat, Miquel Zaragoza, no veu un problema d'inseguretat al municipi i confia a poder augmentar la plantilla de la Guàrdia Urbana. Destaca la bona tasca del cos policial pel que fa a les ocupacions i valora positivament la resposta ciutadana davant les restriccions, tot i que també critica els botellots.\nJesús Cardona dimiteix com a president del Botmol\nViu Molins de Rei • 21/10/2020\nCardona va presentar la renúncia la setmana passada a la junta, però ho ha comunicat als socis aquest dimarts. El vicepresident primer de l’entitat, Vicenç Cucurull, serà qui assumirà provisionalment el càrrec fins que hi hagi una nova assemblea general de socis.\nEl Club Atletisme Molins aconsegueix grans resultats al Campionat de Catalunya Absolut\nMaría Samblás • 17/10/2020\nEls molinencs es van proclamar campions de Catalunya a la prova 4×100 metres relleu masculí, i també van aconseguir força medalles en les proves individuals.\nMal inici de curs pel femení d’handbol\nMaría Samblás • 12/10/2020\nMolins de Q CE Molins de Rei 23-25 Grup Procer C.H. Cerdanyola. El sènior femení no té sort en la primera setmana de competició a Primera Catalana.\nMarta Espona • 16/10/2020\nEl contagi actual no anima a fer actes socials, però si se’n fan, crec que han de ser dignes i estar ben pensats, començant perquè hi hagi llum i es vegi el que s’hi està fent\nGràcies molinenques i molinencs\nAinoa García • 09/10/2020\nGràcies perquè hem demostrat que tots som ciutadans i ciutadanes exemplars davant del repte d’una Festa Major en plena pandèmia.\nUna intervenció arqueològica a l’edifici del Molí documenta més canalitzacions subterrànies\nViu Molins de Rei • 20/10/2020\nEls treballs han donat més informació sobre els canals subterranis que encara queden al subsòl de l’edifici El Molí i la seva xemeneia, que antigament van acollir la fàbrica Ferrer i Mora. L’objectiu és que l’estudi d’aquestes construccions permeti impulsar futures actuacions arqueològiques així com noves polítiques de conservació.\nLlum verda del ple a permetre el crematori només als polígons\nEl ple municipal de setembre ha tirat endavant el Pla Especial de Regulació Urbanística que fixa una distància mínima de 250 metres respecte a la trama urbana per instal·lar el crematori que vol Mémora.\nMolins de Rei s’adhereix a la campanya ‘Recicla vidre per elles’ que visibiliza la lluita contra el càncer de mama\nEcovidrio ha instal·lat dos contenidors roses al municipi per fomentar el reciclatge i col·laborar en la prevenció de la malaltia. La campanya es prepara al voltant del Dia Mundial del Càncer de Mama.\nViu Molins de Rei • 18/10/2020\nLa consellera d’Agricultura ha participat avui en una jornada tècnica en línia per commemorar el Dia Internacional de la Dona Rural.\nMolins de Rei supera la trentena de positius en Covid-19 en una setmana\nIrene Juárez and Jose Polo • 16/10/2020\nLa velocitat de transmissió del virus supera de llarg els dos punts i el risc de rebrot pràcticament es dobla comparativament amb la xifra anterior. L’evolució epidemiològica dels darrers dies ha empitjorat i les xifres són sensiblement pitjors que al conjunt de Catalunya i al Baix Llobregat.\nResum de Sant Miquel\nCarles Ros (CUP) deixa la política institucional després de cinc anys a l’Ajuntament\nRos renuncia al seu càrrec públic per poder centrar-se en la seva vida professional i personal. El ple d’octubre serà l’última sessió del regidor de la CUP i assegura que l’assemblea del partit anunciarà el seu substitut a principis de la setmana que ve.\n60 restauradors de Molins de Rei uneixen forces davant del tancament\nNo estan associats, encara. Han fet una reunió on han posat de manifest el seu desacord amb les mesures estipulades per la Generalitat. Fan pinya per afrontar aquests moments tan durs i confien que més restauradors del municipi s’uneixin.\nL’hostaleria considera injust i no entén el tancament de bars i restaurants\nIrene Juárez and Rut Font • 15/10/2020\nLa Generalitat preveu tancar bars i restaurants a partir de dijous a la nit com a mesura per frenar els contagis de coronavirus. L’hostaleria tem que això pugui portar els negocis “a la ruïna” i els clients entenen que seria més efectiu aplicar les restriccions a altres sectors.\nUna mostra revela l’origen de l’obra de bronze que Sento Masià va fer a la Federació Obrera\nRoger Cuartielles • 15/10/2020\nÉs una de les sis exposicions antològiques que Toni Moreno ha comissariat per posar en valor la tasca artística de Sento Masià, que va morir a l’abril a causa de la Covid-19.\nUn homenatge auster recorda la senzillesa i generositat de Vicenç Fernández\nRoger Cuartielles • 14/10/2020\nAmics, veïns i familiars van homenatjar dissabte el molinenc Vicenç Fernández, considerat una de les ànimes del barri del Canal i que va morir al març a causa de la Covid-19.\nLa molinenca Adriana Díaz debuta en literatura amb un llibre de suspens escrit durant el confinament\nDíaz va aprofitar el confinament per acabar de donar forma al llibre ‘La luz de Sorolla’, una història que barreja art amb suspens i que té com a protagonista una doctora en art que ha d’esbrinar l’autenticitat d’una obra de Joaquín Sorolla.\nL’ampliació de l’hospital Moisès Broggi permetrà tenir 84 llits més per a pacients crítics\nViu Molins de Rei • 14/10/2020\nEl centre hospitalari de referència a Molins de Rei compta actualment amb només 18 llits d’UCI. La Generalitat vol que l’ampliació serveixi per multiplicar per quatre la quantitat de places per a pacients crítics en cas de necessitat.\nEl Govern recol·loca Casals en un nou càrrec després de la inhabilitació de Torra\nRoger Cuartielles • 13/10/2020\nL’exalcalde Joan Ramon Casals, que fins ara era el director de l’oficina del President de la Generalitat, ha estat nomenat director general d’Afers Interdepartamentals de la Conselleria de Presidència.


Totes i tots contra l'homofòbia i la transfòbia\nRAMON MORENO I GIMÉNEZ\nActualizada 28/05/2018 a las 10:51\n© Totes i tots contra l'homofòbia i la transfòbia\nVolem, des de la UGT de les Terres de Lleida, alçar la nostra veu contra l’homofòbia i la transfòbia que està present en la nostra societat.\nA Catalunya la llei del 2014 per garantir els drets de les lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per eradicar l’homofòbia, la bifòbia i la transfòbia, preveu a l’article 20.2 que les empreses han de respectar la igualtat de tracte i d’oportunitat de les persones LGTBI. Per aquesta raó han d’adoptar mesures adreçades a evitar qualsevol tipus de discriminació laboral. Aquestes mesures han de ser negociades i acordades amb els representants de les persones treballadores.\nDavant aquesta normativa i la realitat del dia a dia, el grup LGTBI de la UGT de Catalunya tenim com a objectiu lluitar per vigilar, atendre i eradicar qualsevol tipus de discriminació que puguin patir les persones LGTBI en l’àmbit laboral.\nUna de les nostres tasques és facilitar eines que ajudin les nostres delegades i delegats a vetllar perquè no es produeixin situacions de discriminació dins els centres de treball. Com també sensibilitzar en la defensa dels drets LGTBI dins i fora de les empreses.\nPer aquest motiu, el 2016 vàrem editar i presentar una Guia sindical per a la no-discriminació i defensa dels drets LGTBI en l’àmbit laboral, ja que el paper del sindicalisme és clau per garantir l’efectivitat dels drets, així com per la vigilància de conductes discriminatòries. Amb aquesta guia preteníem familiaritzar les delegades i els delegats amb el contingut de les lleis i posar en el seu coneixement els recursos que tenen al seu abast per la defensa i la millor representació de la classe treballadora.\nTambé en aquest sentit el novembre de 2017 vàrem publicar el Decàleg de Negociació Col·lectiva 2018 amb recomanacions a tenir en compte en diferents àmbits, entre els quals també els drets dels col·lectius LGTBI a l’empresa, en el moment de la negociació dels convenis col·lectius. Perquè malgrat la igualtat formal aconseguida en matèria legal, encara existeixen prejudicis al voltant d’aquests col·lectius. És necessari que la negociació col·lectiva se’n faci ressò per tal d’incloure mesures i clàusules per combatre les pràctiques discriminatòries i d’exclusió encara presents en els centres de treball.\nI finalment aquest any 2018 posem a disposició de tothom un Glossari bàsic de termes LGTBIQ (lèsbic, gai, transgènere, bisexual, intersexuals i queer) en el qual s’inclouen termes i definicions de l’àmbit, així com, de forma resumida, la principal normativa en l’àmbit laboral en matèria de no-discriminació per motiu d’orientació sexual, identitat i expressió de gènere, els punts fonamentals per a la negociació col·lectiva en l’àmbit d’igualtat i no-discriminació.\nUn material, disponible a la nostra web (ugt.cat), per fer-ne ús amb la clara finalitat de millorar les condicions laborals de les persones LGTBIQ a la feina tot prevenint discriminacions, assessorant, informant, sensibilitzant i formant a les nostres delegades i delegats. Som drets, som lluita, som UGT...


La Generalitat fa els primers passos amb el pla d'acció integral en salut mental - Social.cat\nLa Generalitat fa els primers passos amb el pla d'acció integral en salut mental\nEl Pla va aprovar-se a finals d'octubre i aquesta setmana passada s'ha tingut la primera reunió entre diferents departament de la Generalitat i entitat del sector de la salut mental.\nDimarts, 28 de gener de 2014 | 12:45 h\nLa Secretaria de Presidència del Govern de la Generalitat de Catalunya va iniciar el maig del 2013 un pla integral per engegar l’acció interdepartamental en matèria de salut mental, una acció coordinada i conjunta entre els diferents departaments en la que també han participat entitats del col·lectiu de la salut mental a Catalunya.\nL’aprovació posterior del pla d’acció integral a finals d’octubre ha tingut continuïtat amb la reunió interdepartamental en salut mental del 16 de gener. La trobada va comptar amb la participació dels departaments de Presidència, Economia, Ensenyament, Salut, Benestar i Família, Empresa i Ocupació, i Justícia. Entre els representants del sector de la salut mental, van assistir el president i la directora de la Federació Salut Mental Catalunya; Xavier Trabado i Marta Poll. La reunió va servir per fer balanç de les actuacions fetes al 2013 i definir les línies a desenvolupar al 2014.\n- Desplegament del model de suport a l’habitatge integral per consolidar les places existents, flexibilitzar l’accés a les mateixes i ampliar-ne el número en el futur.\n- Desplegament i suport en el pilotatge d’un programa de suport i formació a les famílies i persones amb trastorn mental, que fomenti l’apoderament i el paper actiu d’aquestes persones.\n- Continuïtat i suport al projecte Obertament de lluita contra la discriminació i l’estigma en salut mental.\n- Constituir un espai de treball que permeti desplegar accions específiques en inserció laboral amb actuacions en matèria de prevenció i model d’acompanyament.\n- Desplegar accions que contribueixin a la integració de les intervencions dels serveis de salut, socials i educatius en la població infantil i juvenil, definint de manera conjunta protocols, acords i programes d’intervenció.\n- Millorar la tramitació dels processos d’incapacitació per millorar el suport i l’atenció als tutelats.\nDurant el 2014 s’haurà de treballar també la millora de l’atenció de la salut mental en l’àmbit judicial, la promoció de l’associacionisme i la seva participació en l’àmbit de la salut mental, juntament amb els professionals, les administracions i la resta d’agents del sector.\nNotícia a Federació Salut Mental de Catalunya.\npla dacció integral en salut mental


Ascens històric del Cerdanyola FC a 2RFEF – Cerdanyola FC\nCerdanyola FC 3 – UE Sant Andreu 1\nEl Cerdanyola ha completat una temporada històrica amb una victòria davant del Sant Andreu que certifica el somiat ascens a 2RFEF, una fita merescuda per l’equip dirigit per Toni Carrillo. Els gols de Pitu, Aliaga i Hamza i l’espectacular ambient a Fontetes han impulsat als verds que han tornat a demostrar un treball i sacrifici inigualable.\nEl Cerdanyola ha buscat el gol des del xiulet inicial i seria Pitu qui amb una rematada acrobàtica posaria la primera ocasió. Dani Martí també buscava el premi amb una rematada que tocava un defensor i anava a córner. Els andreuencs posaven la rèplica amb un córner servit per Kilian que blocava Manu Martín, i un xut de Marcel que ha sortit fregant el pal. Novament responien els homes de Toni Carrillo amb un xut de Javi López que es perdia fora per poc. Fins que en el 36′, un penal per mans clares l’ha aprofitat Pitu per avançar el Cerdanyola, transformant-lo a perfecció davant Arnau. Amb el 1-0 arribàvem al descans.\nA la represa, els visitants han pressionat però el treball dels verds evitava que els de Cristian Garcia generessin ocasions. En el 53′, Poves rematava de cap i sortia fora, igual que una falta directe de Ton Alcover. L’entrada d’Aliaga, Hamza i Elhadji ha buscat canviar la dinàmica, però una pena màxima en el 81′ l’aprofitava Ton Alcover per igualar el marcador. Tot i el gol, el Cerdanyola ha seguit amb la màxima concentració i cercant el gol de la victòria, però el marcador ja no és mouria al final dels 90’.\nLa pròrroga s’ha iniciat amb un travesser per part dels visitants, i un xut desviat de Kuku. Però els Toni Carrillo han tornat a demostrar que a treball, sacrifici i sentiment no els guanya ningú i Hamza avisava amb un mà a mà que no aconseguia transformar davant Arnau. I al igual que diumenge passat a Riudarenes, l’èpica arribaria per escriure una nova pàgina a la història del Cerdanyola. En el 105′, Aliaga feia esclatar d’alegria a Fontetes amb un golàs després d’una internada a l’àrea des de banda dreta que finalitzava amb un xut col·locat. I en el 109′, en una contra, Hamza posava la sentència enviant l’esfèrica per tota l’escaire. Un 3 a 1 que passarà a la història per un ascens a 2RFEF en una temporada inoblidable.\nCerdanyola FC: Manu Martín, Dani Martí, Uri, Ruben, Pitu, Sosa (Aliaga, 74’), Javi López, Servetti (Elhadji, 79’), Pinto (Hamza, 62’), Jonny i Alberto\nUE Sant Andreu: Arnau, Llamas, Kilian, Oumar, Noguera (Kuku, 60’), Poves (Ton Alcover, 60’), Marcel, Sidibe, Murias (Gallego, 60’), Carreón i Albertito (Ferrón, 46’).\nGols: 1-0 Pitu (p) , 37’; 1-1 Tom Alcover (p), 82’; 2-1 Aliaga 104’; 3-1 Hamza, 109’\nÀrbitre: Carrero Romera ha amonestat a Ruben i Jonny pels locals i Noguera, Murias i Oumar (VD, 118′) pels visitants.


el metro de Barcelona - línia L5 - Virrei Amat\nTrens de Catalunya > TMB > el metro de Barcelona > línia L5 > Virrei Amat\n< Maragall Línia L5 Metro de Barcelona: Cornellà Centre - Vall d'Hebron Vilapicina >\nMostra Estacions metro TMB L5 en un mapa més gran L'estació Virrei Amat de la línia L5 del metro de Barcelona va estrenar-se el 21 de juliol de 1959 amb el nom de Virrey Amat, amb l'entrada en servei de la inicialment denominada línia II entre Sagrera i Vilapicina. El 1982 passava a ser Virrei Amat i la línia V passava a ser la L5. El 2013 es va completar la millora de l'estació, que comportava també la seva adaptació. L'estació està situada sota la plaça Virrei Amat, entre els carrers Felip II i Varsòvia i disposa d'un vestíbul a cada extrem. El vestíbul del costat Vilapicina té accessos des del carrer Fabra i Puig i Pi i Molist, amb escales fixes i un tercer accés, obert amb la reforma de l'estació, per la plaça Virrei Amat, amb escales fixes, una escala mecànica i un ascensor. El vestíbul disposa de màquines de venda de bitllets (MAEs), barreres tarifàries de control d'accés i la sala de control de l'estació, entre altres dependències. A l'altre extrem hi ha un vestíbul amb accessos des de la plaça Virrei Amat i el carrer Felip II, amb accés per escales fixes. Aquest segon vestíbul disposa de màquines de venda de bitllets (MAEs) i torniquets de control d'accés Els trens circulen pel nivell inferior, format per dues vies amb dues andanes laterals en corba de 90 metres de longitud. L'enllaç entre el primer vestíbul i cada andana es es fa mitjançant escales fixes, una escala mecànica i un ascensor, mentre que des del segon vestíbul es fa només per escales fixes.\nEntrada a l'estació per la plaça Virrei Amat (febrer 2014) Escales fixes, escala mecànica i ascensor per baixar al vestíbul (desembre 2013) Accés pel passeig de Fabra i Puig (febrer 2014) Vestíbul reformat de l'estació de Virrei Amat (desembre 2013)\nVista general del vestíbul (desembre 2013) Una altra vista del vestíbul ampliat, que ha passat de 200 a 500 m2 (desembre 2013) Un cop passades les barreres tarifàries hi ha una vidriera des de la qual es poden veure les andanes (desembre 2013) Vista de les vies i andanes (desembre 2013)\nVista de les barreres tarifàries (desembre 2013) Baixada a l'andana de la via sentit Vall d'Hebron (desembre 2013) Encreuament de dues unitats sèrie 5000 a Virrei Amat (desembre 2013) Entre el vestíbul i cadascuna de les andanes també hi ha un ascensor (desembre 2013)\nÀmplia escala fixa i escala mecànica entre l'andana sentit Cornellà Centre i el vestíbul (desembre 2013) Accés a l'estació de Virrei Amat des de Felip II (febrer 2014) Vista del vestíbul de Felip II, dotat encara de torniquets i portes de sortida (febrer 2014) Vista de les portes de sortida, històriques, ja que són les originals de 1959 (febrer 2014)\nUnitat 5093 de CAF a l'andana sentit Vall d'Hebron (febrer 2014) Vista general de l'estació de Virrei Amat de la línia L5 del metro de Barcelona des de l'extrem de l'andana costat Maragall (febrer 2014) Unitat 5000 circulant sentit Cornellà Centre a l'estació de Virrei Amat (febrer 2014) Unitat 5077 estacionat a Virrei Amat, circulant cap a Cornellà Centre (febrer 2014)\nExtrem de l'andana pel costat Vilapicina (desembre 2013) Vista de l'andana sentit Cornellà Centre (desembre 2013) Accés a l'andana sentit Vall d'Hebron (desembre 2013) Unitat 5000 estacionada a Virrei Amat (desembre 2013)\nVista general de l'estació, abans de la reforma del vestíbul nord (octubre 2010) Unitat 5000 entrant a Virrei Amat amb destinació Vall d'Hebron (octubre 2010) Vestíbul costat Vilapicina (juny 2005) Una altra vista del mateix vestíbul amb els torniquets d'accés (juny 2005)\nUn comboi esperant pas a la via 1 de Virrei Amat (juny 2005) Creuament de dues unitats de la sèrie 1000 a l'estació (juny 2005) Tren esperant via lliure per seguir cap a Horta (juny 2005) Virrei Amat és una estació situada en una corba (juny 2005)\nL'estació vista des de l'andana de la via 1 costat Maragall (juny 2005) Viatgers esperant el metro de la línia L5 (juny 2005) Cua d'un tren amb el torn 508 (juny 2005) Tren de la línia L5 entrant a Virrei Amat procedent de Cornellà Centre (juny 2005)\n< Maragall Vilapicina >


El govern de Valldoreix aprova inicialment els pressupostos del 2022 sobre la corda fluixa | NacióSantCugat\nEl govern de Valldoreix aprova inicialment els pressupostos del 2022 sobre la corda fluixa\nDes de l'oposició critiquen la poca ambició dels comptes i la manca d'un pla estratègic de projectes a desenvolupar durant els propers anys\nper Sergi Baixas, Sant Cugat del Vallès, Catalunya | 2 de desembre de 2021 a les 18:14 |\nEl ple extraordinari de pressupostos d'aquesta tarda | EMD de Valldoreix\nAquesta tarda el govern de Valldoreix ha aconseguit la llum verda per a l'aprovació inicial del pressupost de 9,8 milions d'euros de l'any 2022; però ho ha fet sobre la corda. Junts per Valldoreix ja no compta amb la majoria absoluta de la qual gaudia en anteriors legislatures i per això necessita, com a mínim, l'abstenció d'un dels vocals de l'oposició de la Junta de Veïns per activar el vot de qualitat del president en cas d'empat. Una abstenció de mínims que, a hores d'ara, no està garantida de cara a l'aprovació definitiva dels comptes de la Vila.\nAquesta vegada però, qui ha salvat els mobles al govern ha estat el vocal de Cs, José Miguel García. El taronja ha lamentat que al pressupost presentat li falta "ambició" amb uns números desfasats que requeririen d'una actualització de les ordenances fiscals.\nA més, exigeix que es presenti un pla estratègic a curt i mitjà termini on es concretin els principals projectes de l'administració local. No obstant això, García ha argumentat que "no vol posar pals a les rodes" i la seva abstenció permetrà obrir el període de negociació i la presentació d'esmenes que, espera, siguin recollides en el text final.\nPer la seva banda, el bloc d'esquerres continua amb el "no" rotund. Des de Guanyem Valldoreix (ERC-MES i CUP-PC), el vocal Lluc Cahís ha denunciat que aquests pressupostos "buiden de contingut polític el ple". En aquest sentit, exposa que, malgrat ser un exercici comptable ben fet, li manca informació del destí de les partides. "Percebem desgana i poc interès", ha esbitzat el republicà que també lamenta que no s'estigui aprofitant el romanent per la suspensió de la regla de despesa.\nA l'altra banda de la sala de plens, la vocal del PSC Susanna Casta, també ha remarcat el seu rebuig als pressupostos per la manca d'un llistat de projectes preferents i per la "pèrdua de confiança" amb l'equip de govern després de l'incompliment de promeses, la falta de transparència i l'actitud dels darrers mesos. La socialista reclama que es treballi amb l'oposició, no tan sols els últims dies de l'any, sinó sempre. "No teniu majoria suficient, necessiteu el nostre vot", ha recordat Casta.\nDes del govern, la vocal d'Economia, Elena Degollada, ha revelat que l'oposició es va negar a reunir-se amb el govern quan els va convocar fa uns dies per parlar sobre els comptes. Tanmateix, Degollada ha reconegut que són uns números "poc ambiciosos", però esgrimeix que no hi ha diners i que d'"on no n'hi ha, no en raja".\nUn pressupost tocat\nEls comptes d'enguany venen marcats per la sentència del Tribunal Constitucional (TC) que tomba la fórmula de càlcul de l'impost de les plusvàlues i que ha obligat al govern de Valldoreix a rebaixar el pressupost. Així, l'any vinent l'EMD comptarà amb 9,8 milions d'euros, 800.000 menys que l'any 2021.\nD'acord amb l'estat actual, es preveu una despesa de 53.000 euros d'inversions. No obstant això, la vocal d'Economia, Elena Degollada, ha explicat que encara queda pendent el càlcul total del romanent de tresoreria que serviria per tirar endavant diversos projectes. Actualment l'EMD disposa de 3,5 milions d'euros, una xifra que podria incrementar-se fins als quatre milions d'aquí a finals d'any.\nUna altra novetat dels comptes és l'increment de la despesa en el capítol 1, el de personal, fins als 2,8 milions d'euros. Això es deu al fet que l'Entitat Municipal Descentralitzada incorporarà quatre places: un arquitecte a mitja jornada i un tècnic de gestió i dos agents cívics a jornada completa.\nValldoreix, Societat, Valldoreix, Sant Cugat, pressupostos, 2022


MARXA DE TORXES PER REIVINDICAR LES INJUSTÍCIES CONTRA LES DONES – Pirineus TV\nEl col·lectiu feminista de l’Alt Urgell organitza una marxa de torxes per la Seu en commemoració del 25N, i per reivindicar el feminisme com a lluita contra totes les violències i les injustícies que pateixen les dones com precarietat laboral o dificultat d’accès a l’habitatge.\nL’acte programat per aquest dijous ha agrupat una cinquantena de persones a la plaça dels Oms on s’han encès les torxes i s’ha llegit un manifest contra la violència de gènere.\nLa marxa, encapçalada per una pancarta sota el lema de ‘Juntes som més fortes’ s’ha dirigit cap al Camí Ral de Cerdanya.\nD’altra banda, l’acte també ha servit per reivindicar el dret a l’avortament quirúrgic al Pirineu.\nEl col·lectiu ha organitzat actes durant tota la setmana, com el quart cicle anticarcerari sobre dones i presó, una xerrada sobre l’avortament, la creació d’un mural col·lectiu i un taller d’autodefensa, que tindrà lloc diumenge a l’escola de teatre de la Seu.\nParlen al vídeo: LAIA, COL·LECTIU FEMINISTA ALT URGELL


Detingut un home de 20 anys després d'amenaçar amb un ganivet un conductor amb qui va tenir un accident - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nCan Puiggener, Centre, Sabadell, Societat, Successos\nLa Policia Municipal de Sabadell ha detingut aquest diumenge un home de 20 anys per un presumpte delicte d’amenaces amb exhibició d’arma blanca i conducció temerària.\nDesprés de tenir un accident de trànsit entre dos turismes, a les 14 hores d’aquest diumenge a la cèntrica Ronda Zamenhof, els implicats van discutir. Un d’ells va exhibir un ganivet amenaçant l’altre conductor. Posteriorment ha marxat del lloc.\nLa policia va localitzar el conductor a la fuga al carrer Ramón Jové i Arxidona, al barri de Can Puiggener, on el van detenir per amenaces amb arma blanca i conduccio temerària. L’home detingut té 20 anys.\nFoto portada: la Ronda Zamenhof, des de Google Street View.


Denuncien que un grup de recerca de la UB funciona com una secta\nExmembres de CREA denuncien que aquest centre de recerca controlava la seva vida privada fins al punt de viure en pisos del col·lectiu o compartir informació sobre la seva vida sexual.\nVíctor Saura - Pau Rodríguez\n13.06.2016 - 13:41\nL’edifici històric de la UB a la Plaça Universitat / CC by-sa Xavier Caballé (Wikimedia Commons)\nLa Universitat de Barcelona (UB) ha rebut tres queixes en les quals s’acusa un dels seus grups de recerca de manipulació psicològica i pràctiques sectàries. Es tracta del centre de recerca CREA (Centre Especial de Recerca en Teories i Pràctiques Superadores de Desigualtats), que segons els denunciants exerceix control sobre la vida privada de tots els seus membres, en un funcionament similar al de les sectes. La UB va rebre la primera denuncia el 18 de maig, i després de recollir informació sobre el cas, dues persones més van confirmar els fets, motiu pel qual han traslladat el cas a la Fiscalia el 6 de juny.\nSegons alguns testimonis que han passat pel CREA, i que recull TV3, el control en aquest centre de recerca arriba a un extrem en què molts dels seus membres viuen en pisos compartits –la majoria d’ells, separats per sexes– i són forçats a compartir les seves experiències de parella, així com a demanar permís sobre amb qui poden mantenir relacions sexuals.\nEn una roda de premsa celebrada aquest mateix dilluns, els representants del CREA han negat les acusacions i han assegurat que no tenien cap “notificació” de les denuncies. Ho ha expressat en aquests termes Marta Soler, professora de Sociologia i directora del centre, que ha afirmat que se n’han assabentat “a través d’un mitjà de comunicació”. Soler ha qualificat les denuncies d’una campanya de “calúmnies” des de l’anonimat contra el CREA, que segons ella s’haurien iniciat des que ells van iniciar una línia de recerca sobre assetjament sexual a les universitats, i que també respondrien a “envejes professionals”.\nEl 2004 la UB ja va iniciar una investigació per denuncies similars, però va quedar arxivada al cap de poc. Tot i així, però, la Fiscalia va instar llavors a la universitat a que enviés un requeriment a aquest centre de recerca perquè rectifiqués pràctiques de manipulació psicològica que s’havien detectat cap als seus membres. El llavors director, el catedràtic de Sociologia Ramon Flecha, va acabar deixant el càrrec, que va passar a ocupar Soler. Des de CREA neguen que la dimissió estigués vinculada al requeriment.\nUn exmembre del centre, que ha volgut mantenir l’anonimat, ha explicat a El Diari de l’Educació com va viure en primera persona la pressió psicològica exercida pel grup, sota la promesa de la recerca de la felicitat. “Et fan creure que només dins del grup i si fas tot el que et diuen assoliràs la felicitat”, afirma. La bíblia del grup és el llibre El amor en la sociedad del riesgo, escrit per Jesús Gómez, àlies Pato, amic d’infància de Flecha i també professor de la UB mort fa uns anys. Cada setmana, afegeix, els membres del grup celebren assemblees als pisos en les quals expliquen als altres el seu passat “de cara a resocialitzar-nos en base al que diu el llibre”. El grup manté viu el record de Pato a través de les activitats de la Fundación Jesús Gómez, creada després de la seva mort.\nLes denúncies es produeixen un mes després de la celebració a la facultat d’Educació de la UB (Campus Mundet) d’un seminari titulat Lo crea o no lo crea: sectas en el ámbito educativo, en el que va participar Juantxo Domínguez, president de RedUNE –que es defineix com una xarxa estatal de prevenció sectària i de l’abús de la feblesa–, la psicòloga Marga Barranco, i el professor de teoria de l’educació Àlex Caramé. La xerrada completa, de dues hores, es va penjar fa només una setmana a YouTube.\nA la xerrada no es va fer al·lusió directa al CREA, encara que va sobrevolar en l’ambient, ja que, a banda de l’ocurrent títol, entre el públic hi havia exmembres. En tot cas, el seminari bàsicament va consistir en una explicació teòrica sobre les estratègies i formes d’actuar dels grups coercitius d’avui dia, i en com cal conscienciar als alumnes del perill de caure en les seves xarxes, ja que, per edat i situació emocional poden ser més proclius, en especial si aquests grups actuen sota l’empara d’una institució de prestigi.\nEl febrer de 2015 des del compte de Twitter @CalDenunciar ja es va encetar una campanya oberta contra el CREA, al qual qualificava retiradament de secta i grup de manipulació psicològia. Aquest compte ha difós diversos documents en els quals es descriu la forma en què suposadament el grup anul·laria la personalitat dels seus adeptes, i acusa Flecha de ser-ne el gurú. Segons denuncien, els membres del CREA viurien en pisos compartits, separats per sexe –fins i tot en els casos de parelles amb fills–, i senten adoració per Flecha, al qual internament qualificarien com “l’Einstein de l’educació”. El grup, segons els denunciants, també garanteix als membres la felicitat per la via d’una feina estable i les relacions sexuals.\nRamon Flecha és l’impulsor de les comunitats d’aprenentatge, una experiència d’educació oberta que va néixer en una escola d’adults de La Verneda i que amb els anys s’ha exportat a diverses localitats espanyoles i llatinoamericanes. Segons es diu al document abans referit, aquesta escola d’adults és considerada pel grup com “la millor escola del món”.\nCREA es considera víctima de la lluita contra l’assetjament\nDes del CREA consideren “difamacions” les acusacions que han rebut sobre suposades pràctiques sectàries, i han vinculat aquestes queixes amb la seva línia de recerca sobre violència de gènere i assetjament sexual a les universitats. “Des que vam trencar el silenci sobre l’assetjament sexual a les universitats l’any 2004 i vam dur a terme una recerca pionera a l’Estat sobre la Violència de Gènere a les Universitats catalanes i espanyoles, hem rebut atacs i difamacions constants i sistemàtics des de l’anonimat”, lamenten en un comunicat.\n“Malgrat els atacs i les resistències en crear universitats lliures d’assetjament no han aconseguit aturar-nos ni ens aturaran”, sentencien des del CREA. Les denuncies aparegudes contra ells, segons exposen, estan afectant les seves personals i professionals.\n1 Comment on Denuncien que un grup de recerca de la UB funciona com una secta\nNoelia MGonzález // 15/06/2016 a les 18:08 // Respon\nM’ho crec. Vaig treballar a Facepa i Confapea on membres del CREA també treballaven o participaven i també vaig rebre pressions psicològiques per a fer hores de més i deixar de fer altres coses a la meva vida. De fet ho van aconseguir ja que vaig deixar de fer una activitat a un centre civic que feia un cop per setmana. També la voordinadora em van humiliar davant una reunión de grup i vaig acabar sortint de la reunió plorant. A més vaig rebre pressions per a pagar-me de la meva butxaca un Congrès de Tertúlies Dialògiques que es va fer a Madrid, cosa que evidentement em vaig negar. O sigui que me n’alegro molt de que tot això s’estigui investigant. Si serveix per a que no torni a ocòrrer em donaré per satisfeta.\n‘Només avui’, un joc que crea vincles L’actitud interior davant de qualsevol situació de la vida pot…


[PDF] TEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC. - Free Download PDF\nTEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC.\nJanuary 6, 2018 | Author: Anonymous | Category: Apuntes, Apuntes de enseñanzas medias, Humanidades\nDownload TEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC....\nTEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC. Història de la Llengua Catalana • L'expansió septentrional: català i occità. • la frontera nord−occidental: català i aragonès. La Franja d'Aragó. • Les fronteres lingüístiques al País Valencià. • Les illes Balears i l'Alguer. • A mode de reflexió: la qüestió dels límits en el nostre context cultural. 1. L'EXPANSIÓ SEPTENTRIONAL: CATALÀ I OCCITÀ Nadal i Prats en el llibre Història de la llengua catalana: Els poetes catalans escriuen en provençal i mantenen tenaçment la tradició trobadoresca més enllà del que hom podria imaginar. En aquests finals del S.XIII i primera meitat del S.XIV que estudiem és rica i interessant encara la presència, sobretot a la cort reial, de poetes que mantindran viva la lírica clàssica provençal i que constituiran el pas cap a la nova etapa que inaugurarà la Sobregaya Companhia de Tolosa (1323) i que seguirà els dictats de les Leys d'amors. (...) El llatí continuava essent la llengua habitual de la ciència i de la cultura acadèmica, i el llatí es convertia en el model d'una nova prosa catalana. A l'hora d'estudiar la llengua de la poesia que escriuen els autors catalans al llarg d'aquest mateix període, la referència obligada és encara l'occità. Aquest fenomen diglòssic, caracteritzador del nostre món literari medieval, presenta, però , unes peculiaritats en aquests anys que ara repassem. La poesia s'expressa en la llengua pròpia de la poesia provençal. Quan més tard, trencats violentament els lligams polítics del regne catalano−aragonès amb les terres de més enllà dels Pirineus, la llengua catalana s'aferma amb una estructura pròpia individualitzada enfront de les altres llengües romàniques, el prestigi de la poesia trobadoresca continua exercint la seva influència sobre els nostres poetes, especialment sobre els cortesans. El problema sorgirà, en tot cas, ara: Com s'explica que a finals del S.XIV l'obra dels poetes catalans s'expressi seguint els models retòrics de la poesia provençal, i que, fins qual els volen abandonar, no es pugui deixar de banda el model lingüístic? 2. LA FRONTERA NORD−OCCIDENTAL: CATALÀ I ARAGONÉS. LA FRANJA D'ARAGÓ. Espluga i Capdevila ens expliquen el següent: On s'autoubiquen els catalans fronterers? A la vista dels resultats d'aquella recerca, cal dir que, en termes geopolítics, no hi ha cap dubte que l'espai simbòlic de referència dels habitants d'aquestes comarques és Catalunya. Sigui com sigui, en general tothom es considera català, en qualsevol circumstància vital, com a mínim des d'un punt de vista administratiu. 1\nAquesta conclusió pot semblar òbvia, però no ho és tant si es té en compte que a les comarques veïnes de la Franja es detecten casos de gent que en certs aspectes no es vol considerar aragonesa, sinó que prefereix ubicar−se −o identificar−se− amb paràmetres catalans. Per això pensem que no és gens ociós preguntar als catalans fronterers quina és la seva autoubicació, i les respostes acostumen a ser d'aquest tipus: "Sóc de la Ribagorçana [...] Arriba des d'aquí baix antes d'arribar a Sopèira, el poble que hi ha el pantano, des d'aquí a Senet, i des de... i tota la Vall de Boí. La part esquerra, que fa de divisòria el riu, això ja és Aragó, ja no perteneix a la Ribagorçana" (G, pastor d'Àger); "De Batea, a la Terra Alta [...] No podem dir altra cosa que el que som, de la Terra Alta, de Catalunya, perteneixem a Gandesa com a cap de partit, i així" (T, pagès de Batea). Així mateix, en algunes ocasions els entrevistats fan servir referències aragoneses per definir o situar la seva zona en el context català, per la qual cosa es pot deduir que la proximitat de l'Aragó també és tinguda en compte a l'hora de situar−se: "De Lleida mateix no, d'un poble de Lleida, al final de la província ja tocant a Aragó" (P, mestra de la Granja d'Escarp); "Aquí ens diuen els catalans que gairebé no som de Catalunya. Per exemple, hi ha gent de la part de Girona que a vegades ens pregunten si som d'Aragó. Som tan catalans com ells i més i tot» (N, paleta d'Almacelles). Què es parla a la Franja (segons els catalans propers) L'anàlisi de les entrevistes mostra ben clarament que, en el fons, els habitants d'aquestes comarques catalanes consideren que a la Franja es parla català. Però gairebé tots els entrevistats i entrevistades tenen algunes matisacions a fer. Així, per exemple, alguns diuen que es tracta d'un català especial: "Allà tenen un altre parlar [...] Els d'allí també parten... home, poden tenir alguna paraula diferente a de naltres però també és català" (H, treballador de serveis d'Algerri); "Bueno, a Alcampell també parlen català però xapurreau. A Alguaire també, i en fi..." (K, jubilat d'Almacelles); "Bueno, lo català... los pobles estos de la Franja del riu Matarranya hi ha alguns que parlen lo català, però hi ha molta diferència [...] parlen igual que naltres però canvie bastant la forma de dir moltes coses... [...] parlen lo català embolicat..." (S, comerciant de la Pobla de Massaluca); "Els pobles que són a la part d'Aragó, els riberenyos, parlen català, però més aviat amb un deje una mica diferent del català nostre. [...] Sí, una mica, amb el deje es noten que no són ribagorçans catalans [...] és que són diferents, tenen paraules que són diferents [...] són més bruts. Sí, el parlar no és tan..." (G, pastor d'Àger). Aquesta peculiaritat que es percep en el parlar dels veïns de la Franja en algunes ocasions s'atribueix a la contaminació produïda pel castellà, llengua predominant a l'Aragó: "És una barreja, un català acastellanat, diria jo. És un català diferent, vull dir, no sé com explicar−ho. Naltros en diem xapurrejat aquí a Almacelles. El que passa és que és una barreja de català i castellà però amb una pronunciació molt particular" (M, funcionària d'Almacelles); "És una cosa... perquè a la Franja ni parlen aragonès ni parlen català, parlen un xapurrejat [...] La manera de parlar, els de Mequinensa parten igual que a Aitona, i Torrent parla igual que la Granja i que Seròs. Són coses... estan a la Franja i a la Franja claro, agafen una cosa d'aquí i una cosa d'allà" (O, mecànic de la Granja d'Escarp); "Home, parlen diferent, a Favara, Nonasp i Maella parlen una barreja de castellà−catalàpitjor que nantres [...] Nantros parlam malament, però és que ells també... Vull dir, cadascú té el seu ..." (V, comerciant de Batea). Com es pot veure, hi ha un cert prejudici envers la forma de parlar dels habitants de la Franja. Però el més curiós és que, a la pràctica, als dos costats de la ratlla fronterera es parla gairebé igual, amb uns registres allunyats de l'estàndard català i amb moltes similituds dialectals. Però en l'imaginari col·lectiu sovint es fa una clara distanció entre la parla dels uns i dels altres. A parer nostre, aquestes actituds i aquestes diverses estratègies discursives són un reflex de la lluita entre els diversos criteris en joc a l'hora de configurar la identitat col·lectiva. Aquesta lògica d'atribució d'identitat es podria il·lustrar amb el sil·logisme següent: "Si nosaltres som catalans, parlem català encara que no sigui gaire fi. Com què ells no són a Catalunya, en principi no haurien de parlar català, i si en parlen ho hauran de fer, per força, d'una manera molt més grollera que nosaltres." Així, encara que hi hagi poques diferències entre el que es parla a una banda i altra de la 2\nfrontera, els parlants del costat català, conscientment o inconscient, fan el possible per magnificar les diferències. Aquí rau un element clau en tot aquest procés: la llengua, malgrat ser una variable molt important per crear la identitat catalana, potser no n'és el factor determinant, ja que, davant l'evidència que altres individus parlen també català, no per això es considera que formen part del grup (dels nostres). En aquest sentit, es podria dir que hi ha una dimensió política (nosaltres som una nació) que és més potent que la mera dimensió lingüística. No obstant això, no tothom manifesta aquesta distinció tan clara entre uns parlars i els altres, ja que algunes persones son conscients que les similituds són més que les diferències: "Els de l'altre costat parlen igual que naltros. Tots els llindarsparlem sifa o no fa ... [...] No vol dir que ells tinguen un altre deje, no? però..." (Q, pagès de la Granja d'Escarp); "Igual que nosaltres. Català... bueno, un català així com nosaltres, vamos" (A, jove de Vilaller). Con són considerats els habitants de la Franja? Resulta curiós que, en general, els entrevistats i entrevistades sostenen que els habitants de la Franja son aragonesos, fins i tot inevitablement aragonesos. Són una gent amb la qual mantenen multitud de relacions diàries, per motius socials, econòmics, culturals, etc., però que malgrat ser com germans "no són dels nostres". És a dir, no són del grup de referència més important per definir−se (catalans) sinó que són "dels altres" (aragonesos): "Home, però ells són aragonesos. [...] [De catalans en tenen poc] sol de parla" (A, jove de Vilaller); "Hi ha de tot. Hi ha gent que admire molt Catalunya i són molt... ja li dic... i gent jove, eh! Hi ha una sèrie de gent preparada pera això... Però en general són manyos, són de Aragón"(X, administratiu d'Arnes); "No volen ser catalans, però jo lis he dit moltes vegades que si ells volen ser de Terol me pareix molt bé, ara, que diguen que no parten català és impossible" (S, comerciant de la Pobla de Massaluca); "Són aragonesos. [...] No, no, no ho poden dissimular [...] Se'ls nota en moltes coses, no ho sé, quan parlen algo de Catalunya, tots fan ehhhh! Catalunya, us penseu que sol sou Catalunya. Ja està, ja s'ha notat" (V, comerciant de Batea). Aquí és on es mostra amb duresa i contundència el paper de la frontera politicoadministrativa. La frontera es fa real. No existeix en els altres àmbits de la vida social, però en aquest punt sí. Són com nosaltres però no són dels nostres. La frontera administrativa actua com a límit per decidir qui forma part del grup i qui se situa fora del grup. L'entrevistat K ho explicita quan, en preguntar−li si ell creu que el que es parla als pobles de la Franja és català, respon lacònicament: "Hi ha una frontera entre Catalunya i Aragó" (K, jubilat d'Almacelles). Així, doncs, en l'imaginari col·lectiu, entre els atributs que més pes tenen en la construcció d'una identitat col·lectiva catalana, el fet de pertànyer a una comunitat politicoadministrativa (som una nació) cobra més rellevància fins i tot que la llengua o els fluxos socioeconòmics. Aquesta dimensió política es concreta en el fet que el grup es constitueix com una comunitat d'interessos amb un projecte polític (en sentit genèric, sense entrar en les diverses formes que pot adoptar aquest projecte, representat pels diversos partits), i els aragonesos no formen part d'aquest projecte. En principi, se sospita que deuen formar part d'una altra comunitat d'interessos, i tindran un altre projecte que no té per què coincidir amb el català. Deliberacions i relativismes En general, a l'hora de valorar les relacions entre els catalans i els habitants de la Franja de Ponent, cal dir que, malgrat les intenses relacions que mantenen, persisteixen unes postures excloents que dificulten l'assoliment d'un sentiment de pertinència comuna. Aparentment, aquestes actituds excloents es donen més entre els habitants de les comarques catalanes limítrofes amb l'Aragó que no pas entre els habitants d'altres zones de Catalunya, on potser es fa més fàcil pensar en els catalanoparlants de l'Aragó com a gent afí al projecte (polític) col·lectiu català. 3\nLes persones entrevistades reconeixen la seva llengua, així com la dels seus veïns aragonesos, com a llengua catalana, però en ambdós casos assenyalen una manca de qualitat, en especial la d'aquests segons. Així, malgrat que els catalans fronterers parlen de manera molt semblant als seus coetanis de la Franja de Ponent, prefereixen considerar que la forma de parlar d'aquests és molt més barrejada que la seva, i emfatitzen les diferències. A més a més, els catalans fronterers consideren que els habitants de la Franja són essencialment aragonesos, i que així es consideren ells mateixos. Aquesta percepció és contrariada per evidències que coneixen de primera mà, ja que en certes ocasions molts voldrien ser catalans. Però els entrevistats acaben per considerar que no hi poden fer gran cosa perquè són d'una altra manera i viuen en un altra realitat. Totes aquestes afirmacions s'haurien de matisar en funció de la zona geogràfica concreta de què es tracti. Es detecta que hi ha unes zones on les comarques aragoneses i catalanes presenten un caràcter més unitari sobretot a l'àrea del Baix Cinca i del Baix Segrià, on les diferències apareixen molt menors. Així mateix, entre l'Alta Ribagorça i la Ribagorça aragonesa catalanòfona tampoc no sembla que hi hagi tanta distància conceptual. En altres zones, en canvi, les comarques aragoneses i catalanes es presenten més diferenciades, sobretot en el cas de la Noguera/Alt Segrià i la Llitera, i en el de la Terra Alta i el Matarranya. A la llum de les dades d'aquesta recerca s'ha de reconsiderar, doncs, el pes que havíem suposat a la llengua en la construcció de la identitat col·lectiva catalana. Des del moment que els catalans fronterers, sabedors, com s'ha constatat, que els seus veïns de la Franja parlen català, no consideren sota cap concepte que formin part de la comunitat catalana, s'haurà de convenir que la llengua no és l'atribut principal per aglutinar la identitat social, és a dir, per decidir qui forma part del grup i qui ja no pertany al grup. Malgrat tot, no es pot negar que la llengua hi té un paper, ja que, si no fos així, els catalans fronterers no s'esforçarien tant a emfatitzar i magnificar les diferències entre la seva parla i la dels seus veïns de la Franja. És a dir, intenten complir amb el sil·logisme que és català qui parla català; per tant, com que els habitants de la Franja són aragonesos, si parlen alguna cosa relacionada amb el català, haurà de ser molt diferent, barrejada i desnaturalitzada. En definitiva, aquesta anàlisi il·lustra com la llengua té un paper simbòlic, una cosa sabuda però sovint dissimulada o amagada sota justificacions més pragmàtiques o instrumentals. I aquest paper simbòlic no el té en exclusiva, sinó que hi ha altres factors que pesen mes, com ara la pertinença administrativa. I si estiréssim més el fil i volguéssim resultar un xic provocatius, ara podríem fer història−ficció i plantejar una pregunta poc correcta per als temps que corren: existiria Catalunya sense la llengua catalana? Doncs arran d'aquests plantejaments, probablement sí, sempre que hi hagués una voluntat col·lectiva de participar en un projecte polític i col·lectiu comú, encara que llavors caldria reformular alguns dels referents simbòlics que actuen d'aglutinadors del poble català. De totes maneres i de moment, potser es podria anar pensant si no caldria canviar alguna cosa en aquesta mena d'actituds excloents envers la gent de la Franja (de Ponent). Espluga i Capdevila diuen: Es disfressa tot amb una retòrica sobre la identitat dels pobles, sobre les essències culturals i històriques dels territoris, sobre el destí transcendent de les obres d'art, etc. Per desgràcia, l'abús en aquests arguments reductius sobre la identitat social de persones, territoris i objectes, deixa els habitants de la Franja atrapats entre dos focs entre els quals se'ls fa difícil d'optar, ja que cap d'ells no reflecteix la situació que viuen. La qüestió de fons és, com gairebé sempre passa amb la Franja, la incomprensió, tant des d'Aragó com des de Catalunya, de la realitat sociocultural dels pobles catalanòfons d'Aragó. Una terra de frontera on la majoria dels habitants se senten còmodes en la confluència de dues cultures, que han après fa molt de temps, que comparteixen importants atributs i característiques amb les gents de Catalunya, i que també en comparteixen amb les gents d'Aragó. On un individu és capaç de sentir−se aragonès i català alhora, i no té perquè renunciar a cap de les seves identitats ja que totes són d'ell, totes li són útils per a desenvolupar−se en la seva vida quotidiana. I per això, davant qüestions com el conflicte de la segregació de la diòcesi de Lleida, acostumen a romandre indiferents, mentre altres actors de Catalunya i d'Aragó s'escridassen en el seu nom sense ni tan sols intentar assabentar−se de quina és la seva realitat. 4\nMalauradament, amb la progressiva consolidació de l'Estat de les Autonomies, als habitants de la Franja cada vegada se'ls fa més feixuga la frontera politicoadministrativa, cada volta se'ls obliga més a definir−se en un o altre sentit. «O aragonesos o catalans, heu de renunciar a una de les vostres identitats» diuen des dels centres de poder de les dues Comunitats Autònomes que els envolten. I cada vegada es fa més patent que la frontera catalanoaragonesa no va bé, és injusta amb els seus habitants, no els respecta. El greuge comparatiu que tenen els habitants de la Franja respecte dels aragonesos com cal i els catalans com cal, pel que fa als seus drets com a ciutadans (lingüístics, de serveis bàsics, d'oportunitats de futur), s'incrementa cada dia més i més. Què passarà amb les obres d'art de les parròquies de la Franja? La resposta encara no és previsible, dependrà del joc de forces dels contendents. De moment sembla que Aragó hi posa més cartes que els jugadors catalans, malgrat l'activitat desplegada recentment per alguns sectors lleidatans. En qualsevol cas la resolució del conflicte probablement tindrà poc a veure amb els interessos de les zones d'origen de les obres d'art. Si ens oblidéssim de justificacions històriques i culturals, i penséssim que els habitants de l'Aragó oriental tenen com a ciutat de serveis, com a centre de gravetat de les seves activitats socioeconòmiques, i com a lloc de consum i d'oci la ciutat de Lleida, potser no seria mala idea que les obres d'art romanguessin en aquesta ciutat. De totes formes, en aquest cas els interessos particulars són excessivament excloents, és difícil definir el bé comú o l'interès general i, en conseqüència, la millor solució només podria provenir d'una negociació intensa i generosa. Tal com s'ha plantejat fins ara el conflicte, aquesta millor solució no existeix. 3. LES FRONTERES LINGÜÍSTIQUES AL PAÍS VALENCIÀ. Alfred Agustí ens fa adonar del que direm a continuació: Del precedent informe diacrònic i sincrònic de la llengua autòctona del País Valencià, poden deduir−se les següents conclusions: 1. No té fonament científic suposar que els moros valencians no parlessin àrab sinó romanç en el segle XIII abans de la conquesta de Jaume l. Consta que els moriscos valencians seguien parlant en àrab en produir−se la seva expulsió (1609). 2. A la primeria de la dominació musulmana, la immensa majoria de la població era l'autòctona−visigoda, que conservà el seu parlar romànic primitiu durant uns quants segles, però a la fi, a l'igual del que havia passat abans amb la romanització, el procés d'arabització lingüístico−cultural es consumà. El parlar romànic autòcton i les formes de vida pre−islàmiques foren conservades durant més temps per la minoria ètnico−religiosa mossàrab. En el segle XII, però, els fanàtics almoràvits nord−africans, amb la seva intolerància religiosa, destruïren virtualment les mossarabies. 3. El parlar dels mossàrabs valencians ha estat objecte d'estudis especialitzats, els quals permeten de tenir−ne una coneixença prou segura. Consta que era molt diferent de la llengua dels valencians actuals. 4. La repoblació cristiana efectiva del segle XIII, no té cap relació de dependència amb la procedència del beneficiari de la donació ni del títol del fur de la carta de poblament. Per bé que encara era musulmana la major part de la població del Regne de València en els segles XIII i XIV, hi hagué des de la Reconquista una frontera lingüística. A les zones septentrional, central−litoral i meridional del Regne acabà imposant−se el català occidental. Al sector central ponentí s'hi propagà, en canvi, l'aragonés−castellà. [p.55] 5. Del fet de la diversa denominació de «llengua valenciana», «llengua llemosina» o d'altres vàries, que ha rebut en el curs dels segles la llengua autòctona del País Valencià, no es pot traure la conclusió que valencià, català i balear constitueixen llengües diferents. 6. Totes les llengües tenen una diversitat dialectal interior més o menys intensa, i els valencians senten una forta adhesió a la seva modalitat regional. La normativa gramatical pot ben bé ser elàstica i policèntrica, però 5\ncal que sigui convergent. Una segregació idiomàtica no beneficiaria ningú i sobretot perjudicaria els més dèbils. 4. LES ILLES BALEARS I L'ALGUER. El llibre de Nadal i Prats explica el següent: La població catalanoaragonesa va fer un joc de rígides mesures proteccionistes a l'Alguer a més la situació marginal de l'Alguer en la geografia política de l'illa, explica la pervivència d'aquest peculiar illot lingüístic que ha perdurat fins als nostres dies. La llengua que es parla avui a l'Alguer, tot i les transformacions imposades per les diverses influències i l'aïllament en què ha viscut durant segles, és el català. No hi ha cap dubte que el sard influí molt aviat sobre el dialecte alguerès, encara que ens és impossible de conèixer les primeres modificacions que devia produir aquest contacte entre les dues llengües, ja que la documentació que posseïm a l'arxiu de l'Alguer és redactada en el català unitari i estàndard d'aquest tipus de papers. Avui, després de més de sis segles, sí que podem comprovar que el lèxic, la fonètica, la morfologia i la sintaxi de l'alguerès es troben fortament saturats d'elements sards. El castellà i l'italià també han marcat l'alguerès, perquè les relacions amb Catalunya havien minvat. És al 1860 quan es recuperen, encara que a un nivell estrictament cultural. Sembla que els colonitzadors catalans devien pertànyer sobretot a l'àrea del català oriental. Veny ha fet notar, però, la poca base d'aquestes hipòtesis. Amb tot, l'anàlisi de la fonètica algueresa ens confirma aquesta procedència ja que es pot afirmar que fonamentalment es correspon amb la dels dialectes orientals. Pel que fa al vocalisme tònic es distingeixen quatre graus d'obertura mantenint la diferenciació entre e oberta i e tancada, o oberta i o tancada. Cal advertir, però, que com en el català occidental la e tancada del llatí vulgar dóna una e tancada. El sistema del vocalisme àton registra la neutralització de les os obertes i tancades en u, i la de les es obertes i tancades i la a en a. 5. A MODE DE REFLEXIÓ: LA QÜESTIÓ DELS LÍMITS EN EL NOSTRE CONTEXT CULTURAL. El llibre que parla Sobre la llengua dels valencians. Informes i documents serà l'utilitzat en aquest apartat: Des d'un enfocament eclesiàstic, la Franja semblaria que no ha existit per a la diòcesi de Lleida, malgrat que la seva realitat era ben present per a alguns sectors de l'església catalana. La cita esmentada del concili Tarraconense parla explícitament de la franja catalanoparlant de les parròquies de la diòcesi de Lleida i a més explicitada per un bisbe que la coneixia perfectament ja que alguns enclavaments de la seva diòcesi hi pertanyien. Des dels inicis − i evidentment avui dia− els límits diocesans mai no han coincidit amb els lingüístics. És per això que la diòcesi lleidatana sempre ha tingut parròquies de llengua catalana i de llengua castellana; com dirien els sociolingüistes, un bilingüisme territorialment diferenciat. I això és el que ens hauria de fer qüestionar el paper de l'Església en el fet lingüístic de la Franja. Per les dades −escassísimes, cal reconèixer−ho− de què fins ara disposem la política lingüística que sembla desprendre's és la d'adaptar−se a la realitat de la comunitat parroquial, més d'ençà de les disposicions del concili de Trento que obria l'accés dels vulgars, encara que restringit a la predicació i a la catequesi. Des d'aquesta perspectiva segurament podríem pensar que els límits administratius no tenien antigament el pes que han assolit en els darrers temps. En la documentació eclesiàstica de Lleida no apareixen diferències significatives fins ben entrat el segle XVII, quan comença a explicitar−se la pertinença administrativa de cada parròquia. Des d'aquest punt de vista, la política lingüística diocesana s'ha expressat probablement mitjançant l'esmentat bilingüisme territorial, vehiculant la seva comunicació i la seva administració d'acord amb la llengua immediata de la feligresia. És cert que la gran quantitat de bisbes no catalanoparlants ha contribuït al procés de castellanització en certs 6\nàmbits, però no en la funció de referència dels fidels de la gran majoria de les parròquies, quan normalment el referent lingüístic del capellà era el del poble cristià. En aquest sentit, podem parlar d'un element més de cara al manteniment de la llengua del poble per part de l'Església en el sentit que, fins fa ben poc, el poble −tot el poble en realitat− contextualitzava el seu coneixement en l'àmbit eclesiàstic. I fins i tot durant molts segles el principal agent per a l'aprenentatge de la lectura i l'escriptura era el capellà i que el primer llibre era el catecisme. Serà en el darrers temps quan també l'Església trencarà aquella adequació a la llengua del poble i es posarà al servei d'interessos lingüístics aliens. Tot això, però, ja és història. Una confluència de circumstàncies − catalanisme expansiu, reacció anticatalanista aragonesa, esclat de la recerca dels principis identitaris amb la nova proposta autonòmica, la demanda d'una Conferència Episcopal catalana, entre d'altres− han afavorit l'acord entre el govern estatal i la Santa Seu per establir la coincidència dels termes eclesiàstics amb els civils, amb la consegüent segregació de les parròquies aragoneses de la diòcesi lleidatana. Hi resten encara algunes qüestions per determinar, com ara la propietat del patrimoni artístic, monumental i documental. Deixant de banda altres consideracions, segurament que allò que tothom desitjaria és que, ultra les trifulgues passionals, en quedés un major interès pel patrimoni monumental i artístic −per exemple, la transformació en realitat del virtual museu diocesà de Lleida− així com pel documental −per exemple, la catalogació i digitalització de l'Arxiu diocesà (tasca feliçment encetada, encara que només a l'Arxiu capitular). Quant als aspectes lingüístics, les parròquies catalanòfones ara adscrites al bisbat de Barbastre−Montsó − com la resta de la comunitat lingüística catalana− haurà de decidir sobre el manteniment de la seva llengua en tots els àmbits d'ús lingüístic i, doncs, en l'eclesiàstic. Les possibilitats d'ús del català passen tant per la política lingüística que pugui endegar la Diputació General d'Aragó així com l'actitud del bisbat de Barbastre−Montsó. El reconeixement de la diversitat lingüística del territori i de les persones de l'Aragó i, per tant, accions de política lingüística en relació a la llengua catalana, és el marc en què s'hauria d'inserir una política lingüística diocesana més concreta, començant pel reconeixement de la realitat lingüística, cosa que ara per ara hom pot témer si més no complicada. Qüestions com ara l'assoliment de les habilitats lingüístiques del capellans que tenen cura d'ànimes catalanes s'haurien de resoldre de manera efectiva. Tanmateix, en aquest aspecte, qualsevol actuació del bisbat de Barbastre−Montsó no creiem que difereixi pas massa de les actuacions que darrerament havia dut a terme el bisbat de Lleida. Mirant, però, cap al futur, l'acció de l'Església, potser molt més decisiva temps enrere com a referent lingüístic, es veu matisada no solament per l'accelerat procés de secularització de la nostra societat, sinó també per l'abassegadora presència del castellà. En qualsevol cas, hom pot pensar que el manteniment de la llengua a les parròquies catalanòfones no dependrà ja ni de bon tros del paper de l'Església, sinó més aviat de l'actitud d'una petita comunitat, la qual pot arribar fins i tot a esdevenir paradigmàtica per al futur de la llengua catalana, en el sentit que pot separar dos conceptes, usualment units: llengua i identitat. Només cal pensar que si volem mantenir una comunitat lingüística catalana amb una demografia suficient com perquè les noves tecnologies de la comunicació puguin esdevenir rendibles des del punt de la vista de la productivitat cultural sense haver de dependre exclusivament −o massa− dels poders polítics, hem de comptar amb la complicitat de la comunitat castellanoparlant de la societat catalana, per a la qual segurament la llengua catalana no té un valor simbòlic o identitari, però que ha de conèixer i fer−ne ús. En aquesta línia la situació lingüística de les parròquies catalanòfones de la Franja podria ser un simple reflex del que pot passar en tot el domini lingüístic català. Segurament que aquesta diferenciació −la llengua, vehicle de comunicació versus llengua factor identitari− podria afavorir el manteniment i fins i tot l'augment de la comunitat catalanoparlant a fi de garantir−ne la pròpia subsistència. En definitiva, la frase inspirada en Joan Fuster, "parlar català és la nostra manera de ser aragonesos", podria esdevenir la tercera via i "que és a la base de gran part dels moviments de dignificació del català a la Franja des de l'Aragó mateix en aquests darrers trenta anys". BIBLIOGRAFIA: 7\nAGUSTÍ, A. (2001): Algunes aportacions per a l'estudi de la presència del català a les parròquies catalanòfones d'Aragó que van pertànyer a la diòcesi de Lleida. En premsa. DD.AA. (1998): Sobre la llengua dels valencians. Informes i documents. València, Universitat de València, pp.31−56. ESPLUGA, J. I A. CAPDEVILA (1998): El tèrbol destí del patrimoni artístic de les parròquies de la Franja, Revista del Col·legi de Drs. I Llics. Butlletí trimestral. Hivern 1998, núm. 103, pp.70−75. ESPLUGA, J i A. CAPDEVILA (2000): Potser la llengua no ho és tot. Imatges col·lectives a la Catalunya limítrofa amb l'Aragó, Butlletí del Col·legi de Drs. I Llics. En Fil. I Lletres i en Ciències de Catalunya, núm. 113 (estiu 2000), pp. 46−54\nReport "TEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC."\nDownload "TEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC."\nShare & Embed "TEMA 5 : LA TERRITORIALITZACIÓ DE LA LLENGUA CATALANA: EL DOMINI LINGÜÍSTIC."


S’actuarà en més de 62 quilòmetres de línies de mitjana i baixa tensió arreu de la comarca, per tal de reformar-les i millorar-les tecnològicament\ncomarca més per servei electric meur\nEn la reunió es van exposar les millores planificades per Endesa en el període 2021-2023 en aquesta comarca.\nEndesa i el Consell Comarcal de les Garrigues s’han reunit recentment per a posar en comú les millores planificades per la companyia en el període 2021-2023 en aquesta comarca. Així, s’ha anunciat una inversió superior als 6 milions d'euros encaminada a millorar i reforçar la qualitat i la continuïtat en el subministrament elèctric, que inclou actuacions en infraestructures d’alta i mitjana tensió, el telecomandament de 55 noves instal·lacions i la sensorització de diversos centres de transformació repartits estratègicament per tota la seva geografia.\nAmb tot, la intervenció més significativa i singular que es farà aquest 2021 a la comarca de les Garrigues –i la més rellevant, de lluny, de tota la demarcació de Lleida- és la reforma integral d’una línia elèctrica de 25 kV de 44,6 quilòmetres de longitud que alimenta les poblacions de Castelldans, l’Albagés, el Soleràs, els Torms, Puigverd de Lleida, Granyena de les Garrigues i Juncosa. Amb una inversió d’1 milió d’euros, no només es substituirà tot el cablejat tradicional per nou cable trenat, sinó que es canviaran els 320 suports de fusta de la infraestructura per uns nous fabricats de polièster reforçat amb fibra de vidre. Igualment, cal subratllar que la totalitat de la nova línia –que s’està reformant amb l’ajuda d’un helicòpter- comptarà amb dispositius de protecció de l’avifauna, que s’han dissenyat per trams i estudiats cas a cas, tenint en compte la climatologia, la flora i la fauna, de manera que s’aplicarà en cada suport la tecnologia més adequada per tal de minimitzar les interaccions amb l’entorn.\nJaume Setó, president del Consell Comarcal de les Garrigues:\n"Es tracta d'unes millores molt esperades per a la comarca, on des de fa temps es patien microtalls de llum molt molestos per als usuaris. Sabem que aquestes mesures s'havien d'haver posat en marxa fa temps, però amb motiu de la Covid-19 no s'havien pogut endegar encara. Ara sí, esperem que es puguin fer realitat al més aviat possible"\nA més, des de fa setmanes Endesa i Generalitat de Catalunya treballen conjuntament un pla de coordinació amb diferents actuacions que permeten identificar i resoldre usos i connexions fraudulentes a la xarxa de distribució. D’aquesta manera, s’està treballant de manera transversal amb representants de la Companyia, el departament d’Empresa i Coneixement i la Direcció General d'Energia, Seguretat Industrial i Seguretat Minera, així com la conselleria d’Interior i el cos de Mossos d’Esquadra.


Que no ens enganyin ni facin por - Francesc Bonastre i Santolària - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dissabte, 21 de juliol de 2018 03:38 h\nEn aquests mesos, des de partits nacionalistes espanyols a Espanya i Catalunya i, des de mitjans de comunicació afectes al nacionalisme espanyol, vaticinen noves eleccions al Parlament de Catalunya. Els arguments han estat diversos, des de possibles dificultats per aprovar pressuposts, per les diferències entre Junts pel Sí i la CUP, fins el cas Palau. El nacionalisme espanyol utilitza qualsevol argument per insistir en el fi del que anomena deriva independentista.\nNo ens enganyaran, no estem incontrolats ni ens deixem emportar pel corrent, sabem el que volem. I sabem que la possible corrupció de l'antiga C i U, no pot frenar el procés cap a la construcció de la República Catalana. No podrà dividir els partidaris d'aquesta, ni fer perdre l'optimisme d'aconseguir l'objectiu d'independitzar-nos d'Espanya.\nNo ens faran por, perquè només saben que utilitzar aquesta, que va des de fer dubtes a la viabilitat econòmica de la futura Catalunya a l'entrada d'aquesta a la UE. Només saben argumentar utilitzant la justícia o la guerra bruta contra Catalunya. Només saben que dir amenaces. Han fet alguna cosa més? Han proposat alguna cosa més al govern de Catalunya i als ciutadans que s'han manifestat reiterades vegades per la independència? No! De fet tracten amb menyspreu qualsevol cosa que des de Catalunya es fa o es demana.\nEndavant amb la unitat i cap a la via del referèndum unilateral o la proclamació unilateral, perquè això només ens afecta a nosaltres i som els que decidim, els que hem d'expressar la voluntat que tenim, el futur que volem.\nSóc conscient de que alguns han perdut certa esperança d'aconseguir el que volem, encara que creuen en la causa de la llibertat nacional. Tinc coneixement de que alguns no estem a entitats com l'ANC, Òmnium, Súmate, etc. Però no per això, deixem de ser partidaris de crear una nació catalana democràtica. Cada un fa el que creu convenient i el que pot.\nNo! No hem de deixar-nos enganyar ni ens deixarem fer por. Units, mirarem endavant per Catalunya.


Mercè Garrigosa: "A el Banc Farmacèutic he vist que hi ha pares que han de decidir entre alimentar la seva família o medicar-se" | Banc Farmacèutic\nLa Mercè Garrigosa és una de les voluntàries més veteranes del Banc Farmacèutic. Porta amb nosaltres des del principi i ara ens deixa. Així que, com a agraïment per la seva tasca incansable i per la seva dedicació, hem decidit entrevistar-la i que ens expliqui quina ha estat la seva experiència amb nosaltres.\nPer què vas començar a col·laborar al Banc Farmacèutic?\nVaig començar l’any 2007. La meva filla va ser una de les sòcies fundadores i vaig conèixer el projecte a través d’ella.\nQuina ha estat la teva tasca al Banc?\nVaig començar com a voluntària puntual, i amb els anys he anat col·laborant cada vegada amb més tasques. Fins ara he estat la responsable de la Campanya de Recollida de Medicaments Solidaris a la província de Barcelona.\nQuè és el que t’ha semblat més gratificant de col·laborar amb la nostra ONG?\nQue amb el meu granet de sorra he ajudat a gent a obtenir la seva medicació. Des de molt jove he fet diferents voluntariats, fins i tot vaig fer un curs a la Fundació Pere Tarrés, però el que té d’afegit ser voluntària del Banc Farmacèutic és que m’aporta la satisfacció de sentir-me útil al poder ajudar a persones vulnerables per la seva situació de malaltia i per la seva situació socioeconòmica\nQuè història de les que has conegut al Banc Farmacèutic t’ha commogut més?\nLa d’una mare que va donar les gràcies al Banc Farmacèutic, no només per pagar-li la medicació del seu fill, que té una malaltia rara, sinó que perquè amb nosaltres no se sentia tan sola davant la malaltia.\n¿Eres conscient del problema de la pobresa farmacèutica abans de col·laborar?\nNo, no ho era com ho sóc ara.\nCom ha canviat la teva imatge del que implica la pobresa farmacèutica des de llavors fins ara?\nHa canviat sobretot en la imatge que jo tenia del perfil d’aquest tipus de pobresa. Jo relacionava la idea de pobresa farmacèutica amb la de persones que estan al carrer o que necessiten de Càritas o Creu Roja per a seguir endavant. Però realment m’he adonat que hi ha moltes persones, pares de família, treballadors, gent amb casa, que tenen rendes tan baixes o tantes persones al seu càrrec que no arriben a tot i moltes vegades han de decidir entre menjar i alimentar la seva família o medicar-se.


Un agressor que tenia prohibit aproximar-se a l'exparella va al seu domicili i la mossega, li dóna cops de puny i li crea múltiples contusions - Poble Andorrà\nUn agressor que tenia prohibit aproximar-se a l’exparella va al seu domicili i la mossega, li dóna cops de puny i li crea múltiples contusions\nEl Tribunal Superior ha revocat que l'home pugui complir la pena en règim de semillibertat\nUn home havia estat condemnat per agredir la seva exparella. Tot i tenir una ordre d’allunyament, l’home va anar “al domicili de la víctima amb la qual tenia prohibit d’entrar en contacte, va empentar aquesta en diverses ocasions, mossegant-la a l’esquena, patint la víctima contusions múltiples i cops de puny a la cara, coll exterior i interior, tòrax, esquena i hematomes i contusions”. La primera condemna havia estat condicional, la segona ja incloïa presó ferma de vuit mesos.\nQuan la sentència s’anava a executar es va canviar per vuit mesos de presó ferma, però en règim de semillibertat. Això suposava que l’home podia estar al carrer.\nLa fiscalia es va oposar a què es revoqui “dita resolució en el sentit d’acordar la revocació total de la pena imposada i que no s’acordi en cap cas, el compliment de la pena de presó en règim de semillibertat. El ministeri públic considera la pena “insuficient posant de relleu la gravetat dels fets objectes de les dues\ncondemnes recaigudes, essent la víctima la mateixa és a dir, la seva exparella que va agredir, no obstant una prohibició d’entrar en contacte amb la mateixa, i havent transcorregut menys d’un any entre ambdós episodis”.\nL’agressor també va recórrer perquè volia només un mes de presó. El seu advocat defenia que les agressions “no s’han tornat a repetir, que el seu defensat està seguint el programa per a la promoció de relacions no violentes que li va ser imposat per la darrera condemna, que els fets estan relacionats amb problemes que\npateix, amb les conductes violentes en el marc de les relacions de parella. Considera que una revocació parcial no superior a un mes afavorirà la reinserció social del seu representa”.\nEl Tribunal Superior has rebutjat la reducció de la condemna. “La reiteració dels fets en menys d’un any després de la condemna inicial, contra la mateixa víctima, demostra la perillositat del condemnat i el menyspreu d’aquest d’una resolució judicial, que era destinada a garantir l’absència de reiteració dels fets i la reinserció social, tot evitant al condemnat el compliment d’una pena de presó ferma”.\nEls youtubers es queixen públicament del problema que tenen per emetre amb els talls d'internet a Andorra\nReinserció?? Apa va… Que aquest pren el pèl a tothom. El que vol és pegar, obligar, humiliar, etc i sortir ràpid per repetir.\nNo haurien de sortir, són maltractadors!! I no canvien ni canviaran, ni amb teràpies ni res… Saben com fer mal i com esquivar la justícia pagant la mínima pena.\nA la presó però amb penes llargues..o és que cal esperar que repeteixi i matí a algú ?


Acusen el president de tenir una "doble moral", ja que, en canvi, condemna les dictadures d'esquerres\n2 min. Barcelona 29/03/2019 14:02\n651x366 Bolsonaro somrient després que li entreguin un premi / UESLEI MARCELINO / REUTERS Bolsonaro somrient després que li entreguin un premi / UESLEI MARCELINO / REUTERS\nNostàlgic de la dictadura i envoltat de militars en el seu govern, Jair Bolsonaro, recupera per a aquest diumenge la celebració del 55è aniversari del cop d'estat del 1964. Durant anys, l'exèrcit feia celebracions particulars però l'arribada de la progressista Dilma Rousseff, torturada pel règim, el 2011 va acabar amb l'exaltació de l'assonada. Ara, però, l' ultraconservador Bolsonaro l'ha recuperat. Fins i tot la fiscalia ha criticat la iniciativa del president perquè li sona a "una apologia a la pràctica de les atrocitats" perpetrades durant 21 anys i que va deixar, segons xifres oficials, més de 400 morts, desapareguts i torturats.\n"Bolsonaro critica amb raó els governs cubà i veneçolà perquè violen els drets bàsics de la seva gent. Però, alhora, celebra una dictadura militar al Brasil que va causar sofriment incalculable a desenes de milers de brasilers. És difícil imaginar un exemple més clar de doble moral", denuncia Jose Miguel Vivanco, director d'Human Rights Watch a Amèrica.\nL'organització es pregunta què celebra exactament el nou president del Brasil, i és que el cop d'estat ha deixat titulars difícils d'oblidar: 4.841 representants electes van ser retirats del seu càrrec, 20.000 persones van ser torturades i 434 van morir o desaparèixer. Mai ningú ha sigut condemnat per aquests abusos.\nJair Bolsonaro va ser militar durant la dictadura al Brasil i, en democràcia, mai l'ha condemnat. De fet, si fos per ell, la repressió de la dictadura encara hauria sigut pitjor. Entre altres coses ha afirmat que el règim va cometre l'error de torturar els dissidents en comptes d'assassinar-los. També va penjar un cartell al seu despatx del Congrés en què es podia llegir: "Qui busqui ossos és un gos", fent referència als familiars que segueixen buscant els cossos dels assassinats durant la dictadura. I aquest no és l'únic règim dictatorial legítim per a Bolsonaro, que en altres ocasions ha exaltat el dictador xilè Augusto Pinochet o l'uruguaià Alfredo Stroessner.\nEl cop d'estat del 31 de març del 1964 va destituir el president escollit democràticament, João Goulart, i va imposar un règim militar que va durar fins al 1985.\n“Bolsonaro cometrà tants errors que els militars el destituiran i assumiran el poder”


BRIDGE: La meva germana viu sobre la llar de foc\nMides (cm): 13,5 x 21,5\nEn Jamie té deu anys, una germana gran, la Jasmine, una adolescent rebel, un pare que beu massa , una mare que va marxar casa, un gat, en Roger, i una altra germana, la Rose. Però la Rose fa cinc anys que va morir i ara viu en un gerro, sobre la lleixa de la llar de foc. La seva família s'esquerda. Ara en Jamie veu una oportunitat en un concurs per a joves talents: podrà reconstruir el que s'ha trencat?\n«La meva germana Rose viu sobre la llar de foc. Bé, almenys una part d'ella.»\n«Tornem a trobar-nos, Spiderman, em va dir. I jo li vaig respondre, A quanta gent has salvat avui, Noia M? Va fer com si comptés amb els dits de la mà. A nou-cents trenta-set, va dir mentre arronsava les espatlles. Avui ha sigut un dia tranquil.»\nAnnabel Pitcher va néixer al 1982, en un poblet de Yorkshire (Regne Unit). Segons ella, és un poblet on hi ha més ovelles que persones. Va estudiar Filologia anglesa a Oxford i, un cop llicenciada va treballar en diversos mitjans de comunicación i com a professora d'anglès. I també ha viatjat molt per documentar-se per als seus llibres. Aquesta és la seva primera novel·la.\nEditorial · Novetats · Fons Editorial · Premsa · Premis · Vídeos · La Galera i l'escola · Foreign Rights · Contacte · El Bloc de premsa · La Galera al Facebook


Feu una ullada a 'Halloween Mata' i Acció i sang sense parar - iHorror\nInici Notícies d’entreteniment de terror Feu una ullada a l'interior de "Halloween Mata" i Acció i sang sense parar\nFeu una ullada a l'interior de "Halloween Mata" i Acció i sang sense parar\n"Acció sense parar i sang"\nby Trey Hilburn III Octubre 13, 2021\nby Trey Hilburn III Octubre 13, 2021 552 vistes\nDavid Gordon Green Halloween Kills és gairebé aquí. Està tan a prop que gairebé podem olorar la sang i les crispetes. Sang de xarop de blat de moro, és clar. Per ajudar en aquesta espera fins divendres, tenim una mica d’acció entre bastidors per conèixer de prop el que està passant a la ciutat de Haddonfield aquesta vegada.\nLa mirada més propera implica la immersió profunda que David Gordon Green volia fer aquesta vegada per arribar al nucli del trauma d’una ciutat i d’aquella reacció a la por amb violència. Us sembla familiar? Totalment hauria de ser-ho, la rabiosa multitud que canta "EUA" una vegada i una altra buscant justícia de la màfia, segur que no sembla gaire llunyana.\nEl millor de tot és que si escolteu Judy Greer, sabreu que aquesta pel·lícula serà sobre "sang i acció sense parar". Podem deixar enrere aquest tipus de coses. Però, també és bo saber que la pel·lícula no ens arriba amb sang i tripes inútils. Aquest tipus de coses són fantàstiques, però m’agrada que hi hagi una mica de matisos de comentaris socials sobre la reacció dels països a la por amb violència extrema.\nQuè en penseu tots d’aquesta immersió profunda? Té ganes de veure la pel·lícula encara més? Feu-nos-ho saber al nostre Facebook Twitter comentaris.\nNavega per les cateories Seleccioneu una categoria4K UHD (18)Amazon (pel·lícula) (11)Amazon (sèrie) (12)AppleTV + (6)Blu Rays (38)Comèdia de terror (51)Còmics (16)Coses divertides per comprar (55)Coses divertides per fer (9)Nadal esgarrifós (2)Disney+ (sèrie) (1)Editorial (1)Notícies d'entreteniment (17)Facebook (sèrie) (1)Ficció (49)Imatges trobades (28)Divertit (1)Jocs (219)Gore (26)Halloween (3)Haunts (6)HBO (sèrie) (9)Llibres de terror (69)Notícies d'entreteniment de terror (11,356)Sèries de terror (159)Subgèneres de terror (18)Hulu (sèrie) (7)Entrevistes (pel·lícula) (48)Entrevistes (sèries) (6)Terror LGBTQ (43)Llistes (pel·lícules) (46)Llistes (sèries) (2)Mercat (22)Monster Horror (11)Clip de pel·lícula (3)Ressenyes de pel·lícules (87)Pel·lícules (517)Música (44)Netflix (pel·lícula) (37)Netflix (sèrie) (62)No ficció (5)Paranormal (78)Horror psicològic (thrillers) (55)Ciència ficció (2)Sèrie (1)Revisió de sèries (10)Curtmetratge (2)Showtime (sèrie) (1)Shudder (pel·lícula) (61)Shudder (sèrie) (20)Slasher (6)Estrany i inusual (42)Sèries en streaming (51)Sèries en streaming (2)Joguines (8)Tràiler (3)Tràiler (joc) (1)Trailer (pel·lícula) (387)Tràiler (sèrie) (51)True Crime (51)TV (8)VOD (1)VR (1)YouTube (2)YouTube (pel·lícula) (5)YouTube (sèrie) (13)Zombis (1)\n'Fight Club' i 'The Rocky Horror Picture Show's'...\nEls pòsters de "Evil Dead Rise" donen grans pistes sobre...\nL'àlbum visual experimental de Boy Harsher 'The Runner' surt...\nShudder crea l'ambient per a un febrer esgarrifós...\nRessenya de 'The Last Thing Mary Saw': un verinós...


Landhaus Kumbichl Maryrhofen Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKumbichl 875, Mayrhofen (ti), Maryrhofen, Àustria, 6290 - Veure al mapa\nMés informació sobre Landhaus Kumbichl\nSituat en el cor de Mayrhofen (ti), Landhaus Kumbichl és un lloc ideal des d'on descobrir Maryrhofen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Maryrhofen. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, ascensor.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, despertador, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen sauna, esquí, jardí, sauna estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Landhaus Kumbichl.\nCal que informeu el Landhaus Kumbichl de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (22) Parelles (5) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (6) Famílies amb infants grans (2) Grups (8)


Per assistir-hi, caldrà una inscripció on-line i en el control d'accés es proporcionarà una polsera per a les begudes. El preu per entrada és de 12€. El menú serà tancat i consistirà en:\nXip de vegetals\nBEGUDES DURANT l’AFTERWORK\nVi blanc, vi negre, cervesa de pressió, refresc\nInscripció on-line obligatòria.\nAl control d’accés es proporcionaran polseres per a les begudes.\nDurada del l’AFTERWORK: de 19:30 a 21:00h\nPrograma de Desenvolupament per a Directives. Dones en Consells d'Administració. Edició 2022\n17/02/22 1,202.56 Kbpdf