Com afectarà la crisi xinesa a l’economia global? - À Punt\nCom afectarà la crisi xinesa a l’economia global?\nL’impacte serà inevitable i afectarà sobretot les empreses que depenen de matèries primeres que venen d’Àsia\nLa frenada de l'economia xinesa i la crisi del transport mundial poden tindre efectes a nivell global / À Punt NTC\n19 d'octubre 2021 - 16:57\nLa frenada de l'economia xinesa impactarà inevitablement en l'economia global. De fet, els comerços ja adverteixen que, de cara al Black Friday i la campanya de Nadal alguns productes podrien arribar amb retard i amb preus més cars.\nMalgrat això, les empreses de la gran distribució asseguren que no tindran problemes perquè fa mesos que estan comprant productes i els magatzems estan plens, assegura el portaveu de l’Associació Nacional Grans d'Empreses de Distribució (Anged), Joaquín Cerveró.\nL'encariment de les matèries primeres i el transport dispara els costos dels joguets un 40%\nEn tot cas, explica a À Punt Notícies que podria haver-hi escassetat d’algun producte molt concret, sobretot de l’àmbit tecnològic, però no una manca generalitzada de productes. Per això confien a tindre una molt bona campanya de Nadal, però, com sempre, recomanen no esperar a última hora per a adquirir els productes desitjats.\nPel que fa a les les empreses que necessiten les matèries primeres d'Àsia per a fabricar els seus productes, la qüestió es complica una mica més. José Vicente Morata, president de la Cambra de Comerç, explica que les matèries primeres o productes que venen d’Àsia ho fan amb contractes de sis mesos o un any i, amb terminis tan llargs, les empreses o no poden repercutir costos, o han de deixar de vendre perquè aquests són massa elevats. A més, aquest problema afecta tots els sectors.\nCom a solució, les empreses han començat a buscar alternatives a aquests materials en altres mercats i treballant per a relocalitzar la producció.


Carn de pollastre: talls i les seves possibilitats culinàries | Condislife\nLa carn de pollastre és la segona més consumida a tot el món, només per darrere de la de porc. Aquesta carn blanca ens aporta proteïnes d’alt valor biològic, vitamines, minerals i, si li traiem la pell, menys greix saturat que les carns vermelles. A més, és força econòmica. Però, coneixes les diferents peces? Com queda millor cuinada cadascuna? Continua llegint i sortiràs de dubtes.\nLa carn, de qualitat\nSi volem que qualsevol peça i cocció quedi de la millor manera possible, el més adient és comprar una carn de qualitat. Com podem determinar-la?\nColor. Com sempre, el color de la carn és un indicador genial de la seva qualitat. En el cas del pollastre, tant la carn blanca com la que té un color groc són de bona qualitat, sent la última la més òptima, ja que aquest color ve donat de la seva alimentació a base de blat de moro, més típic en pollastres criats en granges i en llibertat. Si la peça, pel contrari, presenta reflexes violetes o verdosos és símptoma que no és fresca.\nTextura. Les potes fresques presenten petites escames. D’altra banda, les peces fresques de pollastre es caracteritzen per una pell llisa i no enganxifosa.\nCos del pollastre. Si comprem el pollastre sencer, ens haurem de fixar que el coll estigui fort, les cuixes siguin gruixudes i rodones i l’ull estigui encara brillant i poc enfonsat. En general, haurà de presentar un color uniforme i sense taques. Si no, no estaríem comprant carn fresca i de qualitat.\nEls talls i com cuinar-los\nEl pollastre és un tipus de carn blanca molt consumida a tot el món ja que resulta molt saludable. A la nostra carnisseria, podem trobar talls de molts tipus, cadascun perfecte per a un tipus diferent de cuina.\nMenuts. Són les parts aprofitables i comestibles del pollastre que no són la seva carn pròpiament, com el coll, el fetge, la cresta, etc. Se sol retirar la pell completament i s’utilitzen per cuinar fondos, normalment.\nQuarts davanters. Més coneguts com a pit i aletes. La utilització a la cuina va des de fregir, rostir, arrossos, fondos… En aquesta part es troben els següents talls:\nSuprema de pollastre. És el quart davanter sense els ossos del tòrax, amb l’os de l’aleta i la carn que l’envolta. És utilitzada per a saltar o rostir.\nTrossejat. Es realitza tallant el pit de forma transversal i s’utilitza, sobretot, per a saltats i arrossos.\nFilet. S’aconsegueixen obrint el pit per la meitat, com si fos un llibre. Queden molt bons empanats i a la planxa.\nAletes. Són, com el seu nom indica, les ales del pollastre, des de la base de l’os. Són especialment delicioses fregides o fetes a la barbacoa.\nQuarts darrers. És la part inferior del pollastre, i també una de les més saboroses a l’hora de cuinar. Es divideix en les peces següents:\nCuixa. També coneguda com a “pernilet”, se sol menjar sencera i amb pell. La millor manera de treure-li profit al seu sabor és fregir, saltar o incloure en arrossos.\nContracuixa. Sol estar unida a la cuixa, però es pot separar a l’hora de cuinar-la. A l’igual que la cuixa, queda genial en arrossos, fregida o saltada.\nEl pollastre, de les carns més saludables\nLa carn del pollastre és coneguda per ser molt saludable. Aquesta carn blanca és de les més nutritives. Té una gran aportació de proteïnes, que són digerides ràpidament pel nostre organisme, així com també és rica en minerals essencials com el potassi o el calci, molt important per a la salut òssia, i vitamines del grup B.\nA més, es tracta d’una carn baixa en carbohidrats i calories, per la qual cosa és perfecta per a persones que busquen reduir la seva ingesta calòrica. Amb tot, no totes les parts del pollastre tenen la mateixa aportació nutricional.\nLes parts més blanques són les més lleugeres, mentre que les més fosques, encara que tenen més calories, també presenten més quantitat de ferro, zinc i vitamines del grup B. Per tant, si es busca perdre pes, les parts blanques són la millor opció, mentre que les fosques són indicades per a persones anèmiques i que busquen guanyar pes.\nNo oblidis el pollastre a la teva llista de la compra!


BarcelonaQuan falta menys d’un any per a les eleccions municipals, la batalla per Barcelona s’escalfa amb nous actors, intents d’aliances entre forces i enquestes. I, de moment, encara hi ha molts electors expectants. Les últimes dades són les que va donar a conèixer ahir el baròmetre municipal, que, tenint en compte la intenció directa de vot -sense cuina -, torna el lideratge de la ciutat a l’actual alcaldessa, Ada Colau. Si les eleccions se celebressin ara, segons el baròmetre, Barcelona en Comú les guanyaria còmodament amb un 16,2% d’intenció de vot, un suport lleugerament inferior al que rebia a finals d’any però que els situa en primer lloc per la baixada dels contrincants.\nBaròmetre Ajuntament de Barcelona Ada Colau


"COVID-19(84) i drets fonamentals", per Sirius - Poble Andorrà\nDimarts 9 - març - 2021\n“COVID-19(84) i drets fonamentals”, per Sirius\nEls darrers dies el confinament total i estricte de les poblacions va deixant pas, poc a poc, a l’adopció de mesures d’obertura econòmica i social. Així, ningú serà aliè a les mesures dissenyades i implementades pel Govern d’Andorra que, cal remarcar-ho, han estat un model seguit per altres països de l’entorn europeu. L’èxit i la superació de la crisi sanitària implica, forçosament, una disciplina rigorosa i una metodologia de desconfinament estricta, calculada i coherent. De fet, els estats menys impactats per la malaltia han estat, justament, aquells que van adoptar mesures dràstiques des de l’inici.\nL’exemple de Corea del Sud, Taiwan o Hong Kong son il·lustratius. Ara bé, cal reconèixer que ja tenien certa experiència amb matèria d’epidèmies i en coneixien, si bé en menor mesura, els efectes devastadors.\nDesprès de gairebé dos mesos amb el cartell de “TANCAT”, Europa en el seu conjunt surt de la seva letargia i veiem aparèixer iniciatives per a començar un lent però segur retorn a l’activitat social i econòmica. En particular, els nostres veïns han emprès el mateix camí que Andorra va iniciar farà una setmana. Espanya autoritza els menors de 14 anys a sortir de casa acompanyats per un adult. A l’hora, els majors de 14 anys, fins ara confinats sense opcions, podran realitzar les mateixes activitats permeses als majors d’edat.\nFrança, amb una data fixada, l’11 de maig, prepara ‘la rentrée’. I ho fa apostant per les noves tecnologies. No podrem negar que aquestes han estat (i segueixen estant) al centre de les nostres existències durant el confinament ja sigui per lluitar contra l’avorriment, per permetre l’activitat professional o contactar amb amics i familiars.\nAixí, el govern francès ha proposat, a imatge de Corea del Sud, una aplicació per mòbil anomenada STOP COVID. El seu ús és voluntari i es basa sobre la tecnologia de localització i Bluetooth amb la finalitat de frenar la propagació del virus. Concretament, el telèfon d’una persona contagiada enviar+a un missatge de text als individus (que també han de fer ús de l’aplicació) que es trobin en un radi corresponent al Bluetooth indicant la presència del malalt. D’aquesta forma, es pretén garantir el distanciament social quan s’engegui el retorn a una pseudonormalitat i evitar que les persones sanes s’apropin a les contagiades. És a dir. Es desvelarien de forma gairebé sistemàtica, i amb possibilitat d’identificació concreta de l’individu (ja que indica la posició,) dades tant sensibles com les mèdiques. Però és que, a més a més, el mateix govern es dotaria d’una eina que hauria de ser subjecta a la major prudència i cautela per la intromissió que suposa.\nD’una primera lectura ja ens assetgen multitud d’interrogants i preocupacions. I de fet, el mateix govern gal ha encarregat a la CNIL (Commission Nationale Informatique et Libertés) – equivalent de l’Agència Andorrana de Protecció de Dades – d’elaborar un ampli informe sobre les implicacions jurídiques de la mesura. El dia 26 d’abril, la CNIL entregava les seves conclusions. S’hi aborden qüestions de cabdal rellevància com les relatives a la tipologia de dades emmagatzemades, la responsabilitat del seu tractament, la seguretat del sistema, el respecte dels drets de les persones sobre les seves dades de caràcter personal, la intimitat, l’adequació amb el RGPD (Reglament General de Protecció de Dades), etc. Des de l’inici, els expert i redactors ja apunten que el projecte STOP COVID planteja qüestions inèdites en termes de protecció de la vida privada. Tampoc obvien, com és degut, l’abast constitucional de les problemàtiques estudiades.\nUna vegada més, s’obre el famós debat sobre la tecnologia i el seu rol com a eina de vigilància i control, propi, en general, al sector de la seguretat interior. En aquesta ocasió, la qüestió s’articula en base a una crisi sanitària d’abast mundial i que impacta la societat en el seu conjunt. És fonament suficient per a concebre i desplegar eines ‘orwellianes’ que podrien anar inclús més enllà de les ja extremadament amplies capacitats que tenen determinades agències d’intel·ligència?\nEvidentment, sempre hi haurà un grup d’irreductibles partisans de la seguretat per sobre de tot. Però, que faran quan a la cua del supermercat experimentin la mirada de rebuig per part dels altres clients que han rebut el famós SMS que proposa l’aplicació? O pitjor, i si s’utilitzés la informació per a d’altres finalitats que res tenen a veure amb limitar la propagació, com en l’àmbit laboral?\nAmb tot, el ‘solucionisme’ tecnològic presenta avantatges i beneficis evidents. Cal fer-ne ús. La tecnologia es troba a la base del desenvolupament econòmic, social i del benestar. Tornar enrere és inadmissible i inacceptable. Ara bé, la tecnologia és neutre i el seu caràcter es defineix exclusivament a través de la utilització que se’n fa. Per tant, l’excepcionalitat de la situació no ens ha de fer perdre de vista els drets fonamentals que ens emparen i tota mesura ha de ser estudiada en tots els seus extrems per garantir complir amb el seu únic objectiu: el progrés i el benestar de la societat.\nEls tests ràpids per a la població en general es començaran a fer a partir de dilluns\nEs retira un lot d’AstraZeneca després de la defunció d’una vacunada a Àustria\nL’històric Hotel Pitiusa tanca i acomiada els dotze empleats\nUn nen d’onze anys ferit en un atropellament a Prat de la Creu


Seat negocia una paga per benecifis\nL'empresa pal·lia l'absentisme i cobreix les reduccions de jornada amb treballadors temporals\nSindicats i direcció encaren la recta final per pactar un nou conveni que vinculi els sous dels treballadors als resultats de l'empresa sense abandonar l'IPC i les clàusules de revisió salarial.\nELENA FREIXA Barcelona. Actualitzada el 15/09/2011 00:00\n260x366 Reordenació a la fàbrica La direcció proposa un nou sistema de vacances i flexibilitat per ampliar els torns de treball setmanals a la planta de Martorell. / MANOLO GARCÍA Reordenació a la fàbrica La direcció proposa un nou sistema de vacances i flexibilitat per ampliar els torns de treball setmanals a la planta de Martorell. / MANOLO GARCÍA\nSeat ha fet avenços importants amb els representants de la plantilla per ser una de les primeres empreses de l'Estat a implantar un sistema de retribució que vagi més enllà de la inflació i inclogui una paga de fins a 500 euros per treballador lligada als beneficis. El model, que és un dels eixos principals del pròxim conveni a cinc anys que es negocia des de fa mesos, emula el que Volkswagen aplica a fàbriques com la que té a Navarra. Es desenvoluparia en dues fases: una primera en l'escenari de pèrdues actual i una segona a partir del 2013, que és quan la companyia espera deixar enrere els números vermells dels últims anys.\nMentre durin les pèrdues el sou pujaria l'IPC més un 0,1%, que aniria en augment dècima a dècima fins a un 0,5% a mesura que es retallin els números negatius. Un cop arribin els beneficis els treballadors rebrien la paga de 500 euros. D'aquests, 150 euros vindrien lligats als resultats positius de Seat i la resta en funció del compliment d'objectius de productivitat i qualitat, segons van explicar fonts de la companyia. El president del comitè d'empresa, Matías Carnero, va valorar que les converses sobre l'aspecte salarial "estan en el bon camí", tot i que encara falten detalls per abordar en reunions com la que avui mantindran empresa i sindicats.\nUn altre dels aspectes delicats de la negociació del conveni és la flexibilitat. Seat proposa canvis en les vacances, de manera que s'obligui a fer només tres setmanes a l'estiu i la quarta s'assigni per sorteig. Aquesta setmana mòbil es compensaria amb una paga de 52 euros per dia a cada treballador.\nCarnero va afegir que encara estan verds els acords en temes socials que demana el comitè com ara la reducció de jornada anual en dos dies els pròxims cinc anys, i detalls sobre les pauses durant la jornada i els permisos, entre d'altres.\nSeat també ha iniciat aquest mes la contractació de treballadors temporals (poden arribar a ser més de 200) coincidint amb l'inici de producció del Q3. Els temporals aniran a cobrir les reduccions de jornada i l'absentisme, entès com a baixes per malaltia o maternitat, per exemple. Amb la seva entrada a les línies 1 i 2, l'empresa alliberarà personal més veterà que entrarà a la línia 3, on es fabrica el nou Audi. Carnero va explicar que hi ha hagut problemes per l'entrada de centenars de treballadors nous de cop, mentre que l'empresa diu que han estat disfuncions pròpies de qualsevol llançament d'un nou model.


— dilluns, 18 mar. 2019\nUn pare està disposat a fer qualsevol cosa pels seus fills. I no parlem només de parassos televisius –com Homer Simpson, qui, encara que sigui molt desastre, és capaç de lluitar contra un grapat de robots pels seus fills–, sinó d’històries del món real com la de Teo Trujillo. El Teo i la seva família formen part del programa de lluita contra la pobresa infantil CaixaProinfància. Tot i que fa sis anys que es va haver de jubilar a causa d’un emfisema pulmonar, l’escassa pensió que cobra no li ha impedit viure cada dia donant-ho tot pels seus fills, l’Eric i la Paula. “Si he de menjar pa dur durant tres dies perquè ells tinguin una dieta variada, ho faré. Per a mi, ser pare ho és tot. Ells són la meva devoció”, explica el Teo.\nTenir un 25 % de capacitat pulmonar tampoc no ha estat mai una barrera perquè el Teo gaudeixi amb els seus fills dels petits moments del dia a dia. Li resulta impossible seguir-los el ritme quan es tracta de jugar a futbol o a fet i amagar, però fa el que pot per omplir-los la vida d’aquells records d’infància que després, quan ens fem grans, ens dibuixen un somriure. “Tinc la sort de poder passar gairebé les 24 hores del dia amb ells. Els preparo l’esmorzar, els porto a l’escola, els acompanyo a les activitats extraescolars, juguem a la consola plegats i fem una sortida de tant en tant. Una vegada els vaig portar de sorpresa a PortAventura i es van tornar bojos d’alegria!”.\nQuan és amb els seus fills, el Teo intenta que el temps s’aturi i sigui infinit. També els dona tot el suport perquè facin el que més els agrada. Tant li fa “què diran”; només vol que els seus fills tinguin, com qualsevol infant, l’oportunitat de divertir-se marcant un gol per l’esquadra o ballant una cançó al passadís de casa. “A la Paula li encanta el futbol. És la pitxitxi de l’equip! I a l’Eric, ballar hip-hop. L’animo perquè s’apunti a classes, però li fa vergonya que ho sàpiguen a l’escola… Tot i així, a casa es deixa anar i no ho vulguis saber, els balls que fa!”.\nPer al Teo és fonamental que els seus fills siguin feliços i puguin decidir què volen fer a la vida. Per això, els transmet valors com el respecte a tothom i a totes les opinions, i també la importància de forjar-se un futur que els donarà estabilitat i, alhora, els farà sentir-se vius. “De gran, la Paula vol ser futbolista i l’Eric, youtuber. Vull que siguin el que ells triïn i que els serveixi per ser alguna cosa a la vida. Alguna vegada els he dit que si volen estar tota la vida treballant per quatre duros, com el seu pare i al seva mare, que no estudiïn. Si per contra s’estimen més tenir una vida més tranquil·la, que s’esforcin en els estudis! Ho han de decidir ells, però sé que l’educació els brindarà un futur”.\nEl seu desig, en definitiva, és que l’Eric i la Paula tinguin “un futur millor”. Per això, el Teo insisteix en la importància de les sessions de reforç escolar que fan a través de CaixaProinfància, en les quals treballen la lectura i les mates. A més, reconeix que el que més compensa l’esforç com a pare no és només que arribin a casa amb bones notes, sinó veure’ls créixer com a persones. “L’Eric és molt tímid i relacionar-se amb altres nanos i amb els educadors li ha fet guanyar habilitats socials. Ara és molt més obert i té més amics a l’escola”.\nÉs evident que el Teo ho dona tot per la Paula i l’Eric, però reconeix que, si els pogués donar “una mica més”, els donaria una habitació per a cadascú: un espai propi on poguessin, entre els pòsters dels seus ídols –Leo Messi i Taylor Swift, respectivament–, somniar desperts sobre el tipus de persona que els agradaria ser de grans. Mentre persegueix aquest repte, el Teo continuarà encarant el dia a dia amb un somriure i omplint d’il·lusions la vida dels seus fills. Perquè, per al Teo, no es fa cap sacrifici per als fills, sinó que “tot et surt de dins”.


Condemnada a tres anys de presó per apunyalar la seva parella a Adrall - FÒRUM.ad\nEl 23/01/13 17:36\nL’Audiència de Lleida ha condemnat l’acusada d’apunyalar el seu xicot a Adrall, Ariadna A. F., a 3 anys de presó. També se li prohibeix contactar amb el noi durant 4 anys o acostar-s’hi a menys de 100 metres. A més a més, haurà de pagar una indemnització de 12.000 euros.\nEl jutge considera provat que la jove va clavar un ganivet a la seva parella durant una discussió el 22 de juliol de 2009, però qualifica els fets de delicte de lesions, tal i com demanava la defensa, en comptes de temptativa d’homicidi, tal com sol.licitava la fiscalia.\nEn la sentència, l’Audiència també condemna el noi a 9 mesos de presó per un delicte de violència en l’àmbit familiar i li prohibeix la possessió d’armes durant 2 anys.\nL’acusada va dir durant el judici, celebrat el passat 9 de gener a l’Audiència de Lleida, que ho va fer “accidentalment”. Durant la seva declaració, la noia va explicar que van discutir i que ella va agafar un ganivet per punxar-li les rodes del cotxe, però que van començar a forcejar, ell va caure sobre d’ella i va començar a sagnar. “Va ser quan em vaig adonar que l’havia apunyalat, però no li vaig clavar a propòsit”, va dir. El noi, en canvi, va assegurar que ella se li va acostar amb el ganivet i li va clavar i que, més tard, va intentar tornar-lo a apunyalar i el va amenaçar de mort.\nPer aquests fets, l’Audiència considera la noia culpable d’un delicte de lesions i li aplica l’agreujament de parentesc, ja que en el moment dels fets eren parella. Tot i això, considera com a atenuants que ella estava en estat d’embriaguesa i que va intentar reparar el dany demanant ajuda.\nDelicte de violència en l’àmbit familiar\nEls fets van passar el 22 de juliol del 2009 arran d’una discussió de parella. Tots dos van reconèixer durant el judici que no era la primera vegada que discutien i l’advocada de la noia va acusar per la seva banda el noi per un delicte de lesions perquè durant la baralla en què ell va resultar ferit la va pegar a diversos llocs del cos, com ara a la cara, els braços i les cames, segons la noia.\nTot i que el jutge ha absolt el noi dels delictes de violència habitual i de lesions, el condemna, en canvi, a nou mesos i un dia de presó per un delicte de violència en l’àmbit familiar.\nNotícia Anterior: Gran assistència a les jornades de formació sobre l’IGI organitzades per MoraBanc\nSegüent Notícia: Polèmica per l’adjudicació de la planta de biomassa d’Adrall


El Manresa no troba el desllorigador en un igualat cara a cara amb el Vic - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMANRESA 0 2 VIC\nEl Manresa no troba el desllorigador en un igualat cara a cara amb el Vic\nEl Manresa suma sis partits consecutius sense guanyar: tres derrotes i tres empats\nfrancesc dalmau 06.03.2017 | 08:09\nManresa i Vic van jugar un partit igualat decantat a favor dels visitants SALVADOR REDÓ\nUn gol de l'osonenc Torné al minut 83 va deixar glaçat un Manresa que fins llavors no havia trobat la manera de desequilibrar el duel amb el Vic. Amb el 0 a 1, els d'Albert Garcia es van bolcar a l'atac, com no podia ser d'una altra manera, però en una acció de contraatac, el Vic va arrodonir el marcador quan ja es complia el temps de descompte situant un 0 a 2 exagerat al lluminós, tenint en compte els mèrits d'uns i altres.\nAmb aquesta derrota, el Manresa suma sis partits consecutius sense guanyar (tres partits perduts i tres empatats) i es manté amb 21 punts, els mateixos que tenen l'Avià i el Masnou, tots tres a la cua de la classificació.\nEl partit d'aquest diumenge al Nou Estadi era vital per al Manresa, però també per al Vic. Això es va palpar des del primer moment sobre el terreny de joc, amb dos equips que buscaven el triomf amb moltes ganes. El joc era igualat, amb molta lluita al mig del camp, però amb poques arribades a les respectives porteries. Una de les comptades ocasions la va tenir el Manresa al minut 11; va ser una bona combinació entre Samy i Rebollo, amb una passada d'esperó d'aquest i un xut alt des de dins de l'àrea del davanter francès. Al minut 22, Riki va fer una centrada xut que es va enverinar, va posar problemes al porter del Vic Reig, que finalment va aconseguir enviar la pilota a córner. La primera arribada visitant amb un cert perill va ser un xut llunyà de Roca que va aturar Roman al minut 31. I abans del descans, Samy, amb la cama esquerra, va tornar a posar a prova Reig.\nAmb el 0 a 0 inicial es va reprendre l'enfrontament. I ben bé a l'inici del segon temps, el migcampista del Vic Isma va perdonar el 0 a 1, en una intervenció de Roman. El joc era més viu. El Vic va tornar a avisar amb una rematada de Peque que Roman van desviar a córner (min 53); un minut després, ni Puigdesens ni Gil no van arribar, amb el cap, a una centrada de Peque.\nDesprés d'aquestes dues bones oportunitats visitants, el Manresa també va tenir la seva per mitjà de Samy, que va presentar-se tot sol davant Reig; el francès va retallar dins de l'àrea, però el porter del Vic va treure-li la pilota. Riki i Brian ho van intentar tot seguit, encara que les seves rematades no van trobar porteria. A mesura que avançaven els minuts, semblava com si el Vic es conformés amb l'empat, tot i que sense renunciar en cap moment a l'atac. El jove Javi López va rematar una centrada de Gonzalo anticipant-se a Reig, però el seu cop de cap va anar a fora (min 67).\nTot això abans del primer gol del Vic, aconseguit per un Torné que es va trobar la pilota dins de l'àrea lliure de marca i va creuar la pilota sense que Roman pogués fer-hi res. Al descompte arribaria l'estocada final.\nSis enfrontaments i només tres gols dels manresans. Esports


Per què s’ha de fer Kumon en les vacances? - Kumon Cataluña\nMantenir la ment activa en les vacances amb el mètode Kumon\nA Kumon, els nostres alumnes van als centres dues vegades per setmana, però la resta dels dies, de dilluns a diumenge, estudien a casa seva. Per què s’ha de seguir estudiant en les vacances? Parlem amb tres orientadores de Kumon que ens mostren com és d’important la constància i com podem motivar els nostres fills a estudiar cada dia de l’any durant una estona amb Kumon Matemàtiques, Kumon Lectura o Kumon English.\nArancha Soriano, orientadora del centre Kumon Rivas - Futura, resumeix així què és Kumon: «Veritablement creiem en el potencial d’aprenentatge de qualsevol alumne, independentment del seu nivell i rendiment escolar; per tant, ens centrem en el desenvolupament de manera individual. Els nostres alumnes aprenen a aprendre interpretant exemples i, amb això, desenvolupen el pensament inductiu i deductiu».\nAixò constitueix un primer pas cap a l’autodidactisme. Ens ho explica Sonia Castellano, orientadora del centre Kumon Arganda del Rey - Centro, qui assenyala que el mètode Kumon «fa que els alumnes treballin per sobre del seu nivell escolar de forma autodidacta; això vol dir que desenvolupen noves estratègies d’aprenentatge per superar amb èxit cada dificultat amb què es troben. Una vegada desenvolupades, aquestes habilitats d’aprenentatge autodidacte permeten als alumnes de millorar el seu rendiment escolar en tots els aspectes».\nTenint en compte que la fi última de Kumon és desenvolupar l’autonomia i l’autodidactisme en els nostres fills, per què és tan important treballar amb el mètode Kumon en les vacances? La clau, l’aporta Arancha Soriano: «L’èxit de qualsevol activitat es basa en la constància». Qualsevol esportista d’elit ha d’entrenar diàriament per millorar les seves marques. Nosaltres treballem amb el mètode Kumon per millorar diàriament les capacitats intel·lectuals de l’alumne, i tenir hàbit de treball facilita aquest objectiu». A través del treball diari i la constància s’aconsegueix «desenvolupar la concentració i el treball d’estudi clau per al bon rendiment i desenvolupament acadèmic —segons Sonia Castellà—. Adquirir hàbit d’estudi permet als alumnes de treballar amb el mètode Kumon de manera independent, sense la supervisió constant de pares i orientadors».\nCom es pot motivar els infants a treballar diàriament amb el mètode Kumon?\nLucía Artacho, orientadora del centre Kumon Còrdova - Sierra, assenyala que «si durant les vacances trenquem la rutina de treball dels infants, en la tornada a l’escola els serà més difícil tornar a agafar el ritme de treball que tenien abans de les vacances. Per contra, si mantenim aquestes rutines, es tornaran a adaptar als deures i al ritme escolar. El primer pas per a això és fer partícips els infants de l’organització del seu dia en les vacances, i ajudar-los a complir-la diàriament.\n«Quan parlo amb les famílies o els alumnes sobre la importància de treballar diàriament amb Kumon —ens comenta Artacho—, els explico que el material didàctic del mètode Kumon, en ser tan seqüenciat i en avançar pas a pas, fa molt necessària aquesta constància diària, ja que no avançar aquest passet cada dia pot provocar que perdem el fil de l’avançament. A més, als alumnes només els demanem entre 10 i 30 minuts el dia, i això només suposa una estoneta dins les 24 hores que té un dia. Hi ha temps per fer Kumon i gaudir de les vacances si l’organització és bona».\nPerquè els infants tinguin aquesta sensació que amb organització hi ha temps per a tot, Artacho recomana als seus alumnes que, tant en vacances com els caps de setmana, «facin els quadernets del mètode Kumon sempre a primera hora. També és important que els pares els premiïn regalant-los temps i activitats en comú durant el dia, i els diguin frases com ara «que bé que has estudiat aquest matí, així tenim temps per jugar junts ara», i els infants aprendran a valorar l’organització».\nMoltes famílies recorren al premi com a estratègia de motivació general: més temps per a videojocs o veure la televisió, «encara que a mi m’agrada més que les famílies del meu centre facin jocs en família o manualitats».\n«El que sí és clar —finalitza Artacho— és que l’hàbit d’estudi diari fa alumnes més responsables i compromesos amb els seus deures escolars, i les vacances són una bona època per repassar i, per què no, avançar per continguts nous gràcies a l’autodidactisme que els ensenya el mètode Kumon».\nI a casa, com motiveu vosaltres els infants perquè facin els deures? Teniu alguna estratègia? Ho podeu comentar a les nostres xarxes socials: @KumonEspana.\nAutodidactes, autònoms i amb absoluta confiança en ells mateixos. Compartim l’èxit dels nostres concloents.\nAlumnes concloents amb les classes en línia de Kumon\nEls alumnes concloents són els qui han finalitzat algun dels nostres programes d’aprenentatge (Kumon Matemàtiques, Kumon Lectura o Kumon English) i que, per tant, s’han convertit en alumnes autodidactes amb les habilitats necessàries per fer front als desafiaments que els ofereixin l’escola i la vida.\nM’agrada la meva feina perquè ensenyo als meus alumnes a pensar\nEl centre Kumon Múrcia - CC Centrofama compta amb més de 600 alumnes que desenvolupen el seu potencial amb Kumon Matemàtiques, Kumon Lectura i Kumon English.


Rody Aragón “Los Payasos de la tele”\nEl programa LoveSport ensenya els escolars d’Igualada a resoldre conflictes en el món esportiu\nL’esquiadora de fons i corredora de muntanya igualadina, Laura Orgué, amb la col·laboració de l’Ajuntament d’Igualada, ha iniciat aquest curs, a diferents centres escolars de la ciutat, el programa LoveSport.\nNOVA FOTO del “Saps on és?” @JoieriaTrias ATENCIÓ +6, +5 i +4 punts pel 1r, 2n i 3r a contestar correctament !!!!\nATENCIÓ perquè aquesta setmana els tres primers que contenstin correctament l’indret de la foto sumaran EXTRA de punts. Concretament, el primer concursant sumarà 6 punts, el segon 5 punts i el tercer 4 punts. Les respostes a sapsones@gmail.com\nSORTEIG ENTRADES LA CASA DEL TEATRE NU\nENTREVISTES CERTÀMEN MÚSICA JOVE 2017 -Jaharmony&The Soul Rebels-\nENTREVISTES CERTÀMEN MÚSICA JOVE 2017\nENTREVISTES CERTÀMEN MÚSICA JOVE 2017-Ganso-\nENTREVISTES CERTÀMEN MÚSICA JOVE 2017-Fransie Klass-\nPàgines 2 de 18«12345678910...»Ultima »


Cátedras de la UdG > Patrimonio Literario > Actividades > Año 2009\nUdG CàtedresPatrimoni LiterariActivitatsAny 2009\n10 h-11 h: Conferència de Llatí: L’urbanisme romà: Tàrraco i Emèrita Augusta.\n11’15 h-12’15 h: Conferència de Grec: Déus i herois a la Literatura grega\n12'45 h-13'45 h: Conferència de Llatí: L’urbanisme romà: Tàrraco i Emèrita Augusta.\n14 h-15 h: Conferència de Grec: Déus i herois a la Literatura grega\nExposició Objectiu Gavarres\nInauguració de l'exposició "Objectiu Gavarres" del Consorci de les Gavarres, per a la qual la Càtedra M. Àngels Anglada ha seleccionat els textos literaris que il·lustren les fotografies d'Oriol Alamany. Serà a la sala d'Exposicions del Centre Cultural La Fàbrica de Celrà, el proper divendres 22 de maig a les 21 hores.\nL'exposició es podrà visitar fins al 18 de juny.\nLa professora Mariàngela Vilallonga, directora de la Càtedra M. Àngels Anglada, va impartir un Seminari sobre Geografia literària de Mercè Rodoreda, el dimecres 18 de febrer de 2009, a la School of Modern Languages and Cultures Department of Spanish, Portuguese and Latin American Studies de la Universitat de Nottingham (UK).\nVIII Congrés d'estudiants de Filologia Catalana "Maria Àngels Anglada"\nL'Assemblea d'estudiants de Filologia Catalana de la Universitat Autònoma de Barcelona organitza el VIIIè Congrés d'estudiants de Filologia Catalana dels Països Catalans. Enguany, es dedica a l'escriptora Maria Àngels Anglada, en motiu del desè aniversari de la seva mort.\nEls actes (xerrades, conferències, taules rodones, debats, etc.) se celebraran a la Facultat de Filosofia i Lletres de la UAB durant els dies 29 i 30 d'abril. Per a més informació es pot accedir al bloc oficial de l'Assemblea .\nQuant a Girona, s'ha realitzat un itinerari per la ciutat romana guiat pel professor Nolla, a qui volem agrair especialment la seva col·laboració. En les conclusions del curs s'apunta la possibilitat de constituir un grup estable de treball centrat en la didàctica de les clàssiques, amb el suport de l’ICE i de la Càtedra M. Àngels Anglada de la UdG.\nLa Càtedra M. Àngels Anglada commemora els 10 anys de la mort de l'escriptora. Roda de premsa\nLa primera inauguració de l'exposició va tenir lloc dijous 2 d'abril, Sala Pere i Joan Coromines de l'Institut d'Estudis Catalans .\nFotografies de la presentació de l'exposició als mitjans de comunicació.\nFotografies de la inauguració de l'exposició. Invitació\nDates: del 2 al 29 d'abril de 2009\nHorari: de dilluns a dijous de 9 a 20 hores divendres de 9 a 18 hores.\nTambé va inaugurar-se el divendres 8 de maig a les 19 hores a la Sala d'exposicions Domènec Fita de la Casa de Cultura de Girona.\nDates: del 8 de maig al 15 de juny de 2009.Horari: de 9 a 20 hores. Lloc: Sala d'exposicions Domènec Fita de la Casa de Cultura de Girona.\nInvitació, Díptic de les activitats , Video de la inauguració\nSeguidament es va inaugurar el dissabte 27 de juny a les 19.30 hores, Fundació Josep Pla, Palafrugell.\nDates: del 27 de juny al 27 de setembre de 2009, de dimarts a dissabte de 10 a 13 i de 17 a 20.30. Diumenges de 10 a 13. Lloc: Fundació Josep Pla\nInvitació, Cartell , Més informació al website de la Fundació Josep Pla.\nEl dissabte 3 d'octubre a les 12.00 hores, al Museu Empordà (Rambla 2, de Figueres) De dimarts a dissabte, de les 11.00 a 20.00. Diumenges i festius de les 11.00 a 14.00 hores. Visites gratuïtes, sense concertació prèvia, tots els dissabtes a les 18 hores i els diumenges a les 12 hores. Visites comentades per a grups prèvia concertació.\nResum de visitants , Imatges resum de l'exposició , Llibre de signatures , Programa didàctic , L'exposició al Centre penitenciari de Figueres , Invitació inauguració , Díptic exposició , Exposició "Maria Àngels Anglada 1930-1999. Vida i obra" al Museu de l'Empordà.\nDivendres 13 de novembre a les 20.00 hores es va inaugurar a la Llotja del Blat (Plaça del Pes, Vic). Horaris de visita: De dilluns a divendres de 16.30 a 20.30 h., dissabte de 10 a 13.30 i de 17 a 20.30 i diumenge de 10 a 13.30 h.\nRecull de premsa de la inauguració , Díptic de l'exposició , Galeria de fotos de la inauguració d'Adrià Costa .\n9.45-10.30 Conferència inaugural - Carles Miralles (Universitat de Barcelona) -\nNaturalesa, història; l'amor i la mort\n11.00-11.20 Montserrat Jufresa (Universitat de Barcelona) - "Les germanes de Safo":\nuna mirada poètica sobre la vida de les dones gregues\n11.20-11.40 Mariàngela Vilallonga (Universitat de Girona) - "La daurada parmèlia broda el mur":\nMaria Àngels Anglada i Camillo Sbarbaro.\n11.40-12.00 Enric Pujol (Universitat Autònoma de Barcelona) -\nMaria Àngels Anglada i la història\nPausa + exposició virtual\n12.10-12.30 Maica Bernal i Carme Rubio (Universitat de Vic) -\nTres eixos de la narrativa de Maria Àngels Anglada: l’experiència biogràfica, l’art i el compromís ètic de l’escriptor\n12.30-12.50 Francesc Codina (Universitat de Vic) -\nMaria Àngels Anglada i la imatge literària de Vic i Osona\n12.50-13.10 Pilar Godayol (Universitat de Vic) -\n18.45 Itinerari literari Maria Àngels Anglada per Vic - Francesca Uccella (Càtedra M. Àngels Anglada) i Dolors Russinyol (Universitat de Vic).\nA més del ja existent, Les closes de Maria Àngels Anglada al Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà, s'estrenaran el de Vic i el de Figueres, encarregats pels respectius ajuntaments i creats per la Càtedra M. Àngels Anglada, a càrrec de Francesca Romana Uccella. Així mateix, se’n prepara un per la Grècia i la Itàlia d'Anglada.\nEntitats col·laboradores, a més de la UdG i la Diputació de Girona: la Institució de les Lletres Catalanes, l'Institut d'Estudis Catalans, la Casa de Cultura de Girona, l'Ajuntament de Figueres, l'Ajuntament de Vic, el Consell Social de la UdG, la Universitat de Vic amb la Càtedra Verdaguer d'Estudis Literaris i la Càtedra Unesco Dones, desenvolupament i cultures, la Biblioteca Fages de Climent de Figueres, el PEN català, Lletra de la UOC, el Patronat d'Estudis Osonencs, la Revista Auriga i el Fòrum Auriga, la Revista Reduccions, el Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya, l’Aula Carles Riba UB, i Atenea Agrupació de Cultura del Casino Menestral de Figueres, entre altres.


Entrevista al candidat a Salt\nJordi Viñas: “Un ciutat amb més educació i culta és una ciutat més justa i amb més igualtat d’oportunitats”\nDídac Moreno Salt 24 agost 2018\nJordi Viñas, actual alcalde de Salt, repeteix com a candidat a l'alcaldia / ERC Salt\nRecordes quan vas començar la vinculació amb l’àmbit polític?\nVa ser durant els meus anys universitaris, al voltant de 1992. A través de les JERC col·laborava amb l’organització de les barraques i qualsevol altre esdeveniment que impulséssim. A partir d’aquí, la meva vinculació ja ha estat constant.\nCap de llista a les eleccions del 2015, com recordes aquells dies abans de ser escollit alcaldable?\nEl 2014 Esquerra teníem 0 regidors a Salt i vam decidir estructurar i dinamitzar la secció local. Amb un equip inicial vam començar a treballar per vestir-ho tot plegat i va arribar un moment que se’m va demanar d’encapçalar la llista. Després del lògic període de reflexió vaig acceptar i ens vam posar a treballar configurant l’equip de treball, preparant la candidatura i el programa. En definitiva, posant en marxa noves dinàmiques per fer creïble que la candidatura Esquerra Republicana de Salt era la necessària per transformar el municipi.\nQuina va ser la clau d’èxit a les eleccions del 2015?\nEn primer lloc cal dir que aleshores la marca d’Esquerra estava consolidada i, aquesta dinàmica nacional, hi vam afegir una candidatura renovada i una clara voluntat de canvi. En aquest sentit, veníem d’un ajuntament i d’un alcalde amb una situació judicial complicada, el PSC repetia candidata... Estava clar que el canvi érem nosaltres gràcies a una candidatura transversal, formada per gent que venia de diferents àmbits i sectors del municipi. Un exemple és qui va tancar la llista, l’exalcalde socialista Salvador Sunyer i Aimeric.\nEsperàveu passar de zero a cinc regidors?\nCom sempre passa en campanya tothom fa números. Ara, sí que teníem clar que la sensació era bona i durant la campanya anàvem percebent que molta gent confiava en nosaltres perquè vam demostrar que representàvem el canvi.\nCom es va gestar el pacte per accedir a l’alcaldia i governar?\nCom ja he comentat, teníem clar que érem l’alternativa del canvi i, per tant, no podíem mantenir acord amb qui havia estat governant al consistori, CiU. A partir d’aquí ben aviat els companys de la CUP ens van mostrar la seva predisposició a l’hora de donar suport al candidat d’Esquerra i quedava arribar a un acord amb el PSC i Canviem Salt. En vam parlar i vam arribar a un acord de governabilitat amb els tres grups.\nQuina valoració en fas d’aquests tres anys?\nN’estem molt satisfets, els resultats són positius, però no ha estat fàcil perquè tenim l’alcaldia amb cinc regidors i amb acords de governabilitat amb tres grups més. Cal destacar que tots plegats hem posat per davant el municipi a les sigles i hem estat capaços d’aprovar tres pressupostos. A partir d’aquí tenim un munt d’exemples com l’acord amb la Sareb per un bloc habitatges ocupats i que ara estan destinats a 30 famílies en base a polítiques habitatge social o l’obertura de dos locals de barri a salt. També hem desencallat el desenvolupament sector sud, una peça clau per transformar la realitat del municipi, i si parlem de mobilitat hem donat sortida a una llarga reivindicació com que la línia 9 de bus connecti el municipi amb la UdG, amb Montilivi.\nCom reacciones quan es parla de Salt com un referent a l’hora de parlar d’un municipi on s’està treballant en la bona línia en l’àmbit de la convivència i la integració?\nSense cap mena de dubte és un orgull i, de bon principi, vam tenir clar que el nostre projecte estava adreçat a tota la ciutadania de Salt. Als saltencs de sempre i als nouvinguts. Entre d’altres iniciatives tenim en marxa el Juguem de places i patis per donar cobertura a mainada i joves quan finalitza el seu horari escolar. Està adreçat a un perfil de població que necessita un acompanyament de cinc a vuit del vespre, un tècnic que els doni suport en activitats lúdiques i de reforç acadèmic. D’altra banda, també estem tancant un pla educatiu que ens ha de servir de full de ruta per als propers 10-15 anys. En definitiva, apostem per educar a tot hora perquè estem convençuts que una ciutat amb més educació i culte és una ciutat més justa i amb igualtat d’oportunitats.\nTornarem a fer una candidatura el més oberta possible amb gent preparada i capacitada per governar un ajuntament\nJordi Viñas Candidat a l'alcaldia de Salt\nTenies clar que et tornaves a presentar?\nEl 2015 em vaig presentar per ajudar a transformar Salt. Ara, ho hem reflexionat amb tot l’equip, i tots plegats coincidim amb la voluntat de continuar quatre anys més. A partir d’aquí, tinc clar que els mandats han de tenir un límit perquè el servei a la ciutadania necessita canvis i renovacions.\nEn quina línia esteu treballant la candidatura?\nTornarem a fer una candidatura el més oberta possible amb gent preparada i capacitada per governar un ajuntament. Mantindrem l’estructura de l’equip que vam començar incorporant nova gent amb noves idees.\nCom visualitzes el Salt del futur?\nEn primer lloc, hem deixat les bases perquè el sector sud agafi volada. Estem convençuts que ha de ser clau a nivell industrial, comercials i de serveis. Per poder-ho afrontar encara amb més garanties hem anat rebaixant el deute del consistori que el 2015 estava al 105% i acabarem el mandat, el 2019, al 55%. I amb la liquidació dels crèdits podrem fer un salt pressupostari important que ens ha de permetre revertir-ho a les places i carrers del municipi. Tampoc em voldria oblidar que aquest mandat hem renovat el contracte d’escombraries, agrupant en una empresa la recollida selectiva i la de residus. Aquest fet ens permet ser més eficients i amb la renovació aquesta propera tardor de tots els contenidors de Salt encara ho serem més.\nSents algun tipus de pressió al tornar a ser candidat?\nPressió en té qui es dedica professionalment, per exemple, al futbol. Jordi Viñas es dedica temporalment a fer d’alcalde, no ho sóc. Simplement ens presentem amb un programa, una tasca de govern i unes idees. I a partir d’aquí, l’objectiu passa per assolir el millor resultat possible i continuar aplicant el projecte que tenim per a Salt.\nNascut a Salt el 1973, Viñas és Llicenciat en Psicologia i Màster en audició i llenguatge per la Universitat de Girona (UdG). Alcalde des del 2015, afronta les seves segones eleccions municipals com a cap de llista amb l’objectiu de consolidar la transformació que esta liderant a Salt.


Es tanca el procés de consulta pública del projecte de decret de la prescripció infermera | Jornada de visibilització de la prescripció infermera\nEs tanca el procés de consulta pública del projecte de decret de la prescripció infermera\nPosted on 13 Setembre, 2017 by consellcic\nEl Consell de Col·legis d’Infermeres i Infermers de Catalunya explica al seu web sobre el tancament del procés de consulta pública del projecte de decret de la prescripció infermera. El procés s’ha dut a terme des del portal de participació ciutadana en línia de la Generalitat de Catalunya, participa.gencat.cat, i hi han fet aportacions tant ciutadans com professionals de la salut, infermeres i metges.\nSegons explica el Consell, aquesta consulta pública que «ha estat un pas fonamental en el que el Govern ha donat a conèixer les raons que fan que aquesta regulació sigui necessària. La consulta ha recollit 59 opinions, de les quals 55 són a favor, de la necessitat de regular el marc organitzatiu que empari l’exercici professional de les infermeres catalanes en relació a la prescripció infermera.»\nEn el marc de la consulta pública el propi Consell d’Infermeres i Infermers de Catalunya, el Col·legi d’Infermeres i Infermers de Barcelona, que ha aportat els fonaments jurídics que justifiquen aquesta regulació, i l’Associació d’Infermeria Familiar i Comunitària de Catalunya (AIFiCC) han participat publicant els seus posicionaments.\nSegons el text del Consell, un cop tancada aquesta fase, el procés de tramitació de la norma segueix amb la fase valoració de les consideracions rebudes i la realització de l’informe jurídic pertinent, segons va informar la Direcció General d’Ordenació Professional i Regulació Sanitaria. Un procés de tramitació sobre el qual l’entitat seguirà informant, segons expliquen.\nAccedeix a la notícia del Consell de Col·legis d’Infermeres i Infermers de Catalunya\n← Què necessitaràs per prescriure medicaments si estan subjectes a prescripció mèdica?\nEl Diari de la Sanitat publica una reflexió sobre la prescripció infermera després de la consulta pública →


maig de 2012 – Orfes de memòria\nLa terra maleïda, de Juan Francisco Ferrándiz\nPostales desde la tumba, d’Emir Suljajic\nBon dia, són les vuit!, d’Antoni Bassas\nBeep’ngo per Samsung. Utilitzar-lo i recuperar les dades antigues\nNosaltres dos, de Xavier Bosch\nEl secret del brigadista, d’Andreu Claret\nÉs curiós com de vegades enllacem la lectura de diversos llibres amb la mateixa temàtica, gairebé sense adonar-nos-en!\nAquesta novel·la també reviu els fets ocorreguts durant la guerra civil espanyola, sobretot es centra en un episodi especialment sagnant i de terrible memòria, com va ser la batalla de l’Ebre. És remarcable l’esforç que fa l’autor per a documentar molt acuradament la batalla, descrivint de manera magistral molts detalls que humanitzen i donen versemblança al relat. Un relat que d’altra banda es serveix de la curiositat i la necessitat de conèixer de la néta americana d’un brigadista de la mateixa nacionalitat que va acudir empès pels ideals de llibertat a alliberar Espanya de les forces colpistes del Franco. L’excusa de voler trobar el cadàver o aprendre més coses sobre la seva desaparició permet a l’autor repassar els fets ocorreguts al poble de La Fatarella, i centralitzant-ne tota la novel·la narra la batalla, la postguerra i també hi apareixen pinzellades dels cavallers monjos templers establerts a la zona.\nUna novel·la curta i interessant, però sense ser apassionant.\nPublicat el 25 maig 2012 Categories LlibresEtiquetes Andreu Claret, El secret del brigadistaDeixa un comentari a El secret del brigadista, d’Andreu Claret\nMemòria d’uns ulls pintats, de Lluís Llach\nFins ara en Lluís ens arribava al cor amb les seves cançons i de fet cada vegada que obria la boca públicament, ja fos en els concerts o en entrevistes o en d’altres situacions. Sempre semblava que tenia alguna cosa a dir important, intel·ligent… I ara no només podrem seguir-ne les reflexions verbals, sinó que podem endinsar-nos en aquesta novel·la ambientada en els inicis de la guerra civil, narrant tota la història de la boca del protagonista que reviu, ja gran, les vicissituds viscudes en aquells temps tan convulsos. Utilitza les idees anarquistes de bona part dels protagonistes per a relligar tota la novel·la i ens fa una descripció molt emotiva dels fets que succeïen aleshores, des de la perspectiva molt particular d’unes famílies treballadores del barri de la Barceloneta.\nLa novel·la al meu entendre comença molt fluixa, utilitzant massa la descripció i els adjectius rimbombants, però aviat aconsegueix enganxar-nos i la trobem tendra i absorbent alhora. És una bona novel·la, que mereix ésser llegida, sobretot perquè aporta un punt de vista que no és habitual en les novel·les que tracten la guerra civil espanyola.\nÉs a més una història d’Amor, un amor incondicional i immutable en el temps… i no en puc dir gaire més sense aixafar una part important de l’obra.\nEn Lluís no ens decep tampoc en aquest. cas.\nPublicat el 25 maig 2012 25 maig 2012 Categories LlibresEtiquetes Lluis Llach, Memòria d'uns ulls pintatsDeixa un comentari a Memòria d’uns ulls pintats, de Lluís Llach


Manresa participa en la primera jornada de ciutats universitàries\nLa jornada “UPC, ciutat i territori” va reunir dijous a la Facultat de Nàutica de Barcelona, a alcaldes, tinents d’alcaldes i regidors dels municipis on la UPC té presencia. Hi va participar la regidora d’Ensenyament i Universitats de l’Ajuntament de Manresa, Mercè Rosich.\nAquesta primera jornada de la UPC amb les ciutats universitàries s’ha realitzat a la seu de l’escola amb els estudis més antics de la UPC i enguany celebra el 250è aniversari.\nUn grup d’alcaldes, tinents d’alcaldes i regidors de les ciutat on la Universitat Politècnica de Catalunya té presencia amb facultats, es van reunir aquest dijous a la Facultat de Nàutica de Barcelona en la primera jornada de ciutats universitàries de la UPC. De l’Ajuntament de Manresa hi va assistir la regidora d’Ensenyament i Universitats de Ma nresa, Mercè Rosich.\nTambé hi van participar l’alcalde de Sant Adrià de Besòs, Joan Callau l’alcaldessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras; l’alcaldessa de Castelldefels, Maria Miranda;l’alcalde de Viladecans, Carles Ruiz; la tinenta d'alcalde de l’Ajuntament de Barcelona, Laia Ortiz;el tinent d’alcalde de Territori i Medi Ambient de Sant Cugat del Vallès, Joan Puigdomènech; i el l regidor de l'Ajuntament de Terrassa, Adrián Sánchez.\nDurant la benvinguda el rector de la Universitat Politècnica de Catalunya, Francesc Torres, va destacar que “els nostres campus tenen sentit si s’integren en el batec de la ciutat” i tot seguit el vicerector d'Infraestructures i Arquitectura de la UPC, Estanislau Roca, va pronunciar la ponència sobre la UPC, la ciutat i el territori, en la va reclamar “el compromís de dissenyar els campus universitaris de manera que tinguin en consideració la qualitat de vida i l’experiència social dels qui els habiten”.\nDesprés de la conferència es va donar pas a un temps de debat, en el qual la regidora d’Ensenyament i Universitats de l’Ajuntament de Manresa, Mercè Rosich, va destacar el gran paper de la Universitat Politècnica de Catalunya amb Manresa i va afirmar que “els 75 anys de l’EPSEM i la seva vinculació a la UPC proporcionen un plus a la ciutat i al territori”.


Asens: «Hem tret menys escons, però som més decisius» - Diari de Girona\nEl candidat dels comuns ha demanat «altura de mires» als partits que van donar suport a la moció de censura al PP davant «l'excepcionalitat»\nEl candidat d'En Comú Podem, Jaume Asens, va reconèixer que la seva formació ha patit una pèrdua de suports respecte als últims comicis però va remarcar que ara són «una força clau». «Hem tret menys escons però som més decisius», va apuntar Asens durant la valoració dels resultats electorals davant la militància, i va afegir que per primera vegada un partit catalanista i sobiranista pot ser al Govern espanyol, fet que qualifica de «bona notícia».\nEl candidat d'ECP també va fer una crida als partits que van donar suport a la moció de censura a Mariano Rajoy i els va demanar «altura de mires» davant la situació «d'excepcionalitat». Així, Asens va celebrar que s'hagi frenat «el tripartit de Colón», encara que va advertir que no es pot «naturalitzar» que una força d'extrema dreta sigui al Congrés, en referència a Vox.\nDavant unes cent-cinquanta persones que es van apropar a la seu de la formació per fer el seguiment electoral, Asens va assegurar que han complert un dels objectius que s'havien plantejat, que era el de ser una força decisiva. Amb set escons a Catalunya –cinc menys que el 2016–, va destacar que han aconseguit la «remuntada» que apuntaven les enquestes tot i fer una campanya «modesta i senzilla».\nD'altra banda, el candidat dels comuns va celebrar que s'hagi aconseguit frenar 'el tripartit de Colón', ja que no sumen prou diputats per conformar govern, encara que va avisar que Vox ha aconseguit representació per primer cop i va advertir que no es pot «banalitzar ni naturalitzar».\nCrida a «l'altura de mires»\nAsens va fer una crida a tots els partits que van donar suport a la moció de censura als populars a «estar a l'altura» i ha destacat que «s'ha ampliat el perímetre» d'aquestes forces, que tenen un pes major que a l'anterior legislatura.\nAixí, va apel·lar a la seva responsabilitat i els va demanar un «compromís històric» per frenar l'extrema dreta. A més, va demanar a tots els moviments socials, sindicats i partits que facin una reflexió «per veure què ha passat» i els va emplaçar a tots a posar en valor «tot allò que tenen en comú per sobre del que els separa». Pel que fa a la seva aposta en clau nacional, Asens va insistir que cal una taula de diàleg.


Sobre mi - Fotografos en Barcelona\nTràiler - resumen de la web\nFotografia per a books\nFotografia de panoràmiques\nPérez Guerrero, fotògraf realitzador – Espots, vídeo i fotografia\nSóc un professional amb més de 30 anys d’experiència en treballs de vídeo i fotografia d’alta qualitat. He ofert els meus serveis de vídeo i fotografia a importants empreses multinacionals, així com a agències de publicitat i estudis de disseny.\nSóc director i creador de fotografosembarcelona.es, empresa dedicada a la imatge multimèdia. Compto amb la col·laboració d’un equip extern per a determinades realitzacions, tots/es professionals experts/es en la (post)producció d’imatges. Li ofereixo l’experiència, la professionalitat i el compromís d’un treball de qualitat.\nHe realitzat treballs per a, entre d’altres, les marques següents:\nBANCA CATALANA / BASF/ BPA Banca Privada d’Andorra / BRAUN / CABLES Y ESLINGAS / CAIXA DE CATALUNYA /CAIXA DE SABADELL / CAROLINA HERRERA /CARRÉ / COMERCIAL GALLO / DANONE / ELGYDIUM / ESPECIAS DANI / FERRIMAX / FONTANEDA / FORFLESA / GENERALITAT DE CATALUNYA / GRUPO VITALICIO / GUTMETAL / GUTSER / HENKEL / HONDA / HOTEL ROYAL / HP Hewlett Packard / INGEPERFIL / INTERMARCHÉ / JANÉ / JUMBERCA / KOMKAL / LASALLE / LEXMARK / LICORES FIGUEROLA / LLAMBRICH / MERCABARNA / MERCAPLUS / MEROIL / NESCAFÉ / NESTLÉ / PACO RABANNE / PANINI / RACC/ REVLON / ROCA /ROLAND / SABAA PARCAMENTS /SANYO / TOSHIBA / TYCSA / UPC/VOX / i altres.


agost 2021 - Royal\nNoemí Jiménez: “Aquest curs era una oportunitat que no podia deixar passar”\nLa barcelonina Noemí Jiménez va apostar per la formació quan es va trobar a l’atur amb 45 anys. Aquesta situació ha esdevingut una oportunitat per incorporar-se a un sector que l’omple i la fa feliç.\nA què et dedicaves abans de tornar a estudiar a través de Royal Escola de Formació?\nAbans de començar a estudiar a Royal, treballava a la cuina d’un centre educatiu. Moltes famílies, a causa de la pandèmia, van decidir no deixar els infants al menjador i, clar, el servei es va ressentir i va seguir sense comptar amb tots els treballadors/es. Per això vaig decidir estudiar allò que m’agrada, l’activitat física i l’esport, i vaig trobar el curs de Condicionament Físic en Sala d’Entrenament Polivalent.\nQuè és allò que et va agradar més del curs?\nHe gaudit aprenent, comprenent com funciona el cos humà, com li podem treure el màxim rendiment a través de l’exercici i la felicitat que ens aporta moure’ns i practicar esport. He descobert que puc fer moltes coses, que tinc talent i que puc estar molt orgullosa de mi. La capacitat per aprendre i millorar no es perd mai.\nCom vas fer front a les dificultats?\nAl principi em sentia maldestre, amb dificultat per agafar el ritme del curs. Però tenia clars els meus objectius, era una oportunitat que no podia deixar passar. Companys/es i professors/es em van ajudar a no rendir-me. Ens hem sostingut molt, i hem facilitat que ningú es quedés pel camí. Ha estat un grup de 10! Tots volíem aprendre, valoràvem el curs i gaudíem d’allò que estàvem estudiant.\nDe quina manera t’ha ajudat l’assoliment d’aquest certificat de professionalitat?\nPersonalment, ha estat tot un repte i, aconseguir el certificat, em motiva per seguir estudiant, aprenent i millorant. Això és el començament del meu nou projecte professional. Tinc clar el camí que he de seguir per aconseguir els meus somnis, i la formació és una peça clau. Em sento afortunada d’haver pogut accedir a aquests cursos. És una oportunitat que recomano a tots aquells que no es conformen, que volen ser protagonistes del seu futur, que s’esforcen per obrir-se portes. Mai és tard.\nLa línia entre estar entrenat o sobreentrenat és molt fina. Aprèn a evitar el risc.\nAlgun cop has sentit la frase de “tot en excés és dolent”? Segur que sí. I segur que quan hi penses, et venen al cap exemples d’hàbits a priori poc saludables, però que amb moderació no suposen massa inconvenient. I és que ja se sap que un tros de pizza els divendres a la nit, després d’una setmana dura, no té les mateixes conseqüències que si aquest es convertís en el nostre sopar habitual.\nI si en lloc de referir-nos a aquests tipus hàbits ens referim a altres de més saludables? Segurament aquests no els percebrem com a “dolents”, però tot i així cal que els apliquem en la seva justa mesura i, de fet, en les properes línies m’agradaria explicar-te què passa quan ens passem amb la dosi de l’hàbit saludable per excel·lència: fer exercici físic.\nContràriament al què la gent creu, quan fem una sessió d’entrenament, el cos no millora el seu estat de forma. Primer empitjora (fixa’t què passa quan ens passem d’intensitat entrenant després d’haver estat mesos sense fer res; apareixen les “agulletes” i segurament durant uns dies no ens podem ni moure). És quan el cos detecta aquest empitjorament, que busca adaptar-se. Com que no vol que li torni a passar, millora. Però per això són bàsiques dues coses: la dosi apropiada i el temps de descans entre sessions.\nSi ets dels qui ha aconseguit que la natació, el running o el crossfit… formin part de la seva vida i, a més a més, et fa sentir bé, amb energia i amb vitalitat, felicitats, vas pel bon camí.\nPerò si al contrari, el que sents és cansament, les cames més aviat pesades, et notes de mal humor, tens dificultats per dormir o fins i tot et falta motivació, probablement t’has passat, i estàs a prop del sobreentremament. No et sentis malament, els hi pot passar als millors esportistes! Només hi ha una solució, bé, de fet dues: disminuir la dosi i augmentar el descans.\nMarc Cavallé Daza\nCoordinador de Royal Escola de Formació a Barcelona\nAmb experiència en entrenament personal, preparació física i readaptació de lesions


Diada de Sant Jordi | Vila-seca, la Pineda Platja\nPortada » Festes i Tradicions » Diada de Sant Jordi\nQuan s’apropa el 23 d’abril, Vila-seca es prepara per rebre al Diada de Sant Jordi amb una programació plena d’activitats familiars. Hi destaquen els contes, els tallers, les manualitats i els jocs sobre la llegenda de Sant Jordi.\nDurant la Diada de Sant Jordi, podreu gaudir d’exposicions al carrer, concursos, contacontes, lectura de poemes i activitats infantils; sense oblidar les tradicionals parades de llibres i roses a la plaça de l’Església i la plaça de Voltes.\nDes de fa uns anys, l’Ajuntament de Vila-seca en col·laboració amb les Escoles d’Art i Disseny de Tarragona i de Reus ha impulsat el projecte urbà “Efímera. Art al carrer”, que converteix els carrers del Centre Històric de Vila-seca en un espai cultural on els llibres i la creació artística es donen la mà.


La reciprocitat entre À Punt, TV3 i IB3 és possible tot i que l’Estat hi posi traves\nValència. Dimecres, 20 de Juny 2018. 09:30\nActualitzat: Dimecres, 20 de Juny 2018. 09:34\nLa ministra d’Economia espanyola, Nadia Calviño, ha dit en una sessió de control al Senat que la Generalitat Valenciana no disposarà d’un segon múltiplex per que “l’espectre radioelèctric és un recurs finit i escàs, que ha de distribuir-se entre un nombre creixent de serveis, com els operadors radiofònics o la investigació científica’. Aquesta ha segut la resposta que ha donat a una pregunta del senador d’ERC Bernat Picornell.\nPerò, la reciprocitat entre TV3, À Punt i fins i tot, IB3 al País Valencià és possible amb els mitjans tècnics actuals encara que el govern espanyol no atorgue l’autorització per a disposar d’un equipament tècnic que té un preu de mercat de seixanta mil euros.\nEl múltiplex del que disposa la Generalitat Valenciana distribueix ara, per ara, un senyal d’Àpunt en HD – alta definició-, un altra senyal en SD -el que abans coneixíem con 625 línies- i fa servir altres franges, en régim de concessió, un a la Conferència Episcopal, a través de Mediterráneo TV i un altre a Las Provincias TV, que ha llogat la llicència a Bom TV.\nLes possibilitats per resoldre la reciprocitat amb TV3 i fins i tot IB3 son vàries: Per una part, ja no té sentit mantenir un canal del múltiplex per enviar un senyal d’À Punt en SD, de baixa qualitat, quan l’actual parc de televisors en HD, alta definició, ja és el 90%. Per aquest canal podrien entrar les emissions de TV3.\nD’un altra banda, la Secretaria Autonòmica de Comunicació del la Generalitat Valenciana podria, amb la normativa a la mà, retirar- li al diari Las Provincias, propietat de Vocento, el canal que té atorgat per a emetre la seua pròpia programació, que no produeix i ha llogat a BOM TV. Per aquests canal del múltiplex podria entrar la programació d’IB3.\nLa resposta de la ministra d’Economía negant la possibilitat d’un segon múltiplex ha obert de nou el debat. Però la reciprocitat d’emissions entre la nova televisió pública valenciana i TV3 és un compromís públic adquirit per l’actual President de la Generalitat Ximo Puig i el president de Les Corts Valencianes Enric Morera.\nAixò és el "nou tarannà" del Govern de @sanchezcastejon @PSOE ? La mateixa resposta que @marianorajoy @PPopular ? https://t.co/0tyT9ffZDV\n— Acció Cultural PV (@AccioCulturalPV) 19 de junio de 2018\nPaís Valencià Amb À Punt els valencians veuran 50 canals, excepte TV3 i IB3 Àngel Martínez


Jaume, no volia | Josep Bargalló\nJaume, no volia\nNo volia escriure aquest article, Jaume, perquè no m’agraden les necrològiques -ni llegir-les ni escriure-les- i perquè sé que te’n fotries i m’etzibaries una bona bronca sorneguera plena d’ironia sobre si no tinc altra feina que perdre el temps amb això -bé, i alguna cosa més que potser millor que no reprodueixi.\nNo m’agrada haver d’escriure aquest article, Jaume, perquè no està bé que ens hagis deixat així, amb aquest buit per a la Santa Tecla que ve, que ens caurà, com tot, amb alguna retallada i ara sense poder petar la xerrada en qualsevol aturada del seguici, fent un glop de cervesa -que enguany ja no ho vàrem poder fer, amb l’esperança que fos només una mitjapart, tot i que les notícies ja no eren gaire bones.\nPerò no podia escriure el bitllet setmanal en aquesta finestra 2.0 del Camp, avui, sobre qualsevol nimietat -tipus festa de la Constitució d’ahir o la nostra aportació al Madrid-Barça de diumenge. No ho podia fer, havia de parlar de tu, ho sento i ja em sap greu. I és que, no hi pots fer res, perquè el teu record viurà per sempre en la gent de Tarragona, en la festa de la ciutat. En la Tarragona teclera, i en l’Esbart, les seves danses i els seus balls, i el Retaule i les Contalles, i l’Àliga, els Turcs i Cavallets, els Cercolets, la Víbria, els Valencians… En tantes coreografies teves que es continuaran ballant any rere any, i s’aturaran en qualsevol carrer o plaça i faran la cervesa o una mamadeta. I no només de la ciutat, també del Camp, a la Riera, el Morell, Vallmoll, Puigpelat…\nI vés que, per acabar-te d’emprenyar, qualsevol dia d’aquests, no trobis alguna placa en algun dels racons més teclers que comenci dient “Jaume Guasch (1957-2011)”. No podràs convocar una reunió urgent de l’Assessora per impedir-ho. Però, això et passa per haver fet tantes coses i haver estat així, com érets.\n(Publicat a http://www.delcamp.cat el 7 de desembre de 2011)\nEtiquetat: cultura popular, Tarragona\n← Exercicis de mètrica: “Au, jovent!”\nAmb l’estelada →


Ideari – Pàgina 2 – Desarmats\n25/01/2008 Pau1 comentari\nY es allí, y sólo allí, en la altura, donde podemos\ndesplegar nuestras alas en toda su extensión.\nSólo allí, en lo más alto de nosotros mismos, en\nlo más profundo de nuestras inquietudes,\nLa construcción de un sueño. Dulce Chacón.\nEsperar la independència…\n23/10/2007 PauDeixa un comentari\nAhir vaig preguntar a un fòrum en català sobre videojocs sobre quina era la situació del català als videojocs (al programari privatiu, és clar).\nGairebé la idea generalitzada a les respostes era:\n“Si no hi ha estat independent, no hi ha força per demanar traducció de videojocs al català”\nS’afirmava també que “és la Generalitat qui ho ha de fomentar”. No dic que no. No dic que amb un Estat Independent no siga més fàcil aconseguir que el català estiga present en molts llocs on ara és ignorat. No dic que la Generalitat no haja de fer un esforç per aconseguir fomentar l’ús del català als videojocs.\nAra bé, no podem esperar la independència per aconseguir allò que volem respecte al català. Per diferents raons:\n1. Mai heu pensat que potser mai aconseguirem la independència?. Significa això que la “no-independència” suposarà la desaparició del català?. Llavors anem malament si pensem així, perquè significa que un dia podem rendir-nos.\n2. No podem esperar la independència (encara que siga dintre de 100 anys) per aconseguir allò que volem respecte al català. Si volem el català als videojocs, hem de lluitar per això ara, però no hem de dir que “això és impossible mentre no siguem un estat independent”. Sobretot perquè això no és veritat: Microsoft ha traduït el Windows al català, i l’Office també (una altra cosa és criticar com s’ha fet, però s’ha fet).\nAixí que si volem una cosa, hem de lluitar per ella, estem a la situació que estem.\nA arrel d’això, cal pensar com fomentar el català encara que no tinguem un estat propi. Hem d’aconseguir que aquells que viuen a les nostres terres i l’entenen, puguen accedir a continguts en català de qualitat. És a dir, aconseguir que persones castellano-parlants que coneixen el català, accedisquen a continguts en català per la seua qualitat. D’aquesta forma pense que sí estaríem aconseguint fomentar la llengua.\nBé, en fi. Només són coses que tinc pel cap…\n16/09/2007 16/09/2007 PauDeixa un comentari\n23/08/2007 23/08/2007 PauDeixa un comentari\nMés d’una vegada veureu en aquest blog una cançó de Silvio Rodríguez. I és que, de vegades, sent alguna cançó d’ell que es cola a la llista de reproducció… (què modern).\nI llavors la impaciència, els nervis i les preocupacions per les coses quotidianes desapareixen. I gaudisc d’una cançó que dura gairebé dos minuts. Però quins dos minuts. La que estic sentint ara es diu “Madre”… (i això que no crec en pàtries, tot i que s’ha de dir que les pàtries d’abans no eren les d’ara que gairebé són marques).\ncon las vidas construimos tu canción.Madre, que tu nostalgia se vuelva el odio más feroz.\nNacionalisme, valencianisme… què collons?\n15/08/2007 Pau7 comentaris\nSóc d’Alacant. Concretament d’un poble on, tot i ser valenciano-parlant la darrera generació, la meua generació ja no ho és. En gran mesura perquè els pares van decidir, per una raó o altra, parlar en castellà als seus fills. No vull discutir aquestes raons, cadascú tindrà les seues.\nEls meus avis parlaven en valencià, però als meus pares no els van educar en valencià -tot i que eren de Gandia-. Així, els meus pares ja eren castellano-parlants i jo he sigut, i sóc, castellano-parlant. Ara bé, no fa molt de temps vaig decidir començar a parlar en valencià: tot i que no és la meua llengua materna, el valencià sempre ha estat al nostre voltant. Vaig decidir -no de sobte, és clar- que parlaria en valencià sempre que poguera, vaig pensar que escriuria en valencià sempre que poguera i que llegiria en valencià i veuria pel·lícules en valencià sempre que poguera.\nLa pregunta és: per què?. Per què faig una cosa que de primeres no té res a veure amb mi? (per això de que sóc castellano-parlant i no pas valenciano-parlant). Doncs la resposta no és clara, no sé explicar un per què. Sí sé que el començament va ser idea meua: va ser quan vaig començar a llegir sovint. Als désset anys.\nEm van recomanar un llibre que es deia “León el africano”. Llavors, quan vaig anar a la papereria, vaig pensar que era una llàstima, ara que quedava poc per acabar l’institut, deixar el valencià. Així que vaig preguntar si el tenien en valencià i m’ho vaig comprar i ho vaig llegir. A partir d’eixe moment vaig comprar llibres en valencià sempre que hi havia traducció. Potser eixe va ser el començament del meu interès i estima per la llengua.\nMés tard vaig conèixer la meua xicota. La seua família era, i és, valenciano-parlant. Al principi jo parlava en castellà amb ells, perquè normalment jo m’expressava en castellà i ells, és clar, parlaven en castellà amb mi. Un bon dia vaig decidir pel meu compte, perquè estava bé practicar el valencià, a parlar valencià amb ells. Així, a partir d’eixe moment vaig trobar a algú amb qui em veia sovint i amb qui parlava en valencià. Ningú em va forçar en cap moment, de cap manera. Vaig ser jo qui ho vaig decidir parlar una miqueta més.\nI el temps va passar, i cada vegada vaig trobar més persones que parlaven valencià. I amb tot això, vaig anar agafant una miqueta la consciència de llengua. És a dir, vaig entendre que el valencià és la llengua dels valencians. Sí, el castellà també ho és, i això està bé, però el castellà gaudeix de bona salut i no corre perill, el valencià sí. Agafada la consciència, la resta ve sol: es tracta de fomentar la llengua. És clar que mai s’ha de fer imposant res a ningú, jo no ho impose. Jo simplement prove de parlar valencià sempre que puc. I si hi ha cap problema, doncs canvie (clar, les situacions són diferents i cada una requereix una actitud per part nostra, hem de procurar ser sempre didàctics).\nPel foment de la llengua, a nivell polític, és clar quines opcions hi ha al País Valencià: Esquerra Unida, el Bloc o ERPV (Esquerra i País també, i d’altres més petits). En aquest sentit, accepte que segons els meus interessos, hi ha exclusió d’alguns partits. Ara continuaré amb això.\nAlgunes persones amb qui parle en valencià, em diuen Pau. El meu nom, realment, és Pablo. Jo no tinc cap problema si volen dir-me d’una manera o d’una altra. Gent d’aquest mateix entorn ha valencianitzat el seu nom: de Ricardo a Ricard, de Pepe a Pep, de Pedro a Pere (hi ha qui s’ha canviat el nom al dni). És dolent això?, un amic meu diu que és una espècie d'”iniciació”. Passa una cosa i és que fins i tot hi ha gent, quan he donat algun curs en valencià, que em diu Pau. I no són ni tan sols valenciano-parlants. És a dir, al principi del curs jo els deia que el meu nom era Pablo i, tot i així, hi havia qui em deia Pau. Per què? No ho sé, ni m’importa. Al final m’ha fet gràcia la cosa i si em diuen Pau no dic res, no em desagrada. Per ara no tinc pensat canviar-me el nom al dni. I si algun dia vull, què passa?.\nBé, què passa?. Doncs que hi ha gent, cal dir que jo abans també ho pensava (quan realment no pensava molt sobre aquestes coses més que el punt fàcil de “independentisme=radicalisme dretòs”), que veu que canviar-se el nom al valencià és ja “la leche”, és arribar a un punt de radicalisme o incoherència que no té sentit. Doncs jo ja no ho crec així. De fet, pense que cadascú fa el que vol amb el seu nom i si decideix canviar-lo, està bé. Clar, més d’un pensarà que “canviar-se el nom per ideologia” no té sentit però… realment és per ideologia?, si un es canvia el nom és per moltes més coses. El que passa és que la gent que critica aquests casos potser no ho ha vist des de dins i, com passa realment amb el món del valencianisme/catalanisme, molta gent critica des de fora aquestes coses.\nCal dir-ho, al País Valencià hi ha un sector valencianista que a les grans ciutats està prou amagat (sobretot a Alacant) i això fa que molta gent es pense que ni tan sols existeix. Però quan un puja cap amunt i arriba a València, Castelló, Vinaròs i, més enllà, a Cataluya, doncs pot arribar a veure que sí existeix un moviment catalanista/valencianista i, com a mínim, arribar a respectar-lo.\nPer mi, el principal problema, és que la gent no respecta que hi hagem alguns que pensem així. Ens titllen de nacionalistes “radicals” i a més, diuen que “nacionalisme” i “esquerra” no té res a veure. Ja ho he dit moltes vegades, no em considere nacionalista, però ho considere tan vàlid com qui vol que Espanya siga una (sempre en sentit democràtic i tot això). És a dir, hi ha opcions polítiques, i els mateixos que titllen de irracional els nacionalismes, estan negant un grup molt gran a Espanya. No és just, no és just que aquesta gent titlle d’irracional una opció i no una altra.\nNo ho sé… ja continuaré.\nEls dominis .CAT\n14/08/2007 Pau5 comentaris\nNo fa molt, s’ha iniciat una campanya per part dels domini.cat per a què posem a les nostres pàgines un quadret com el següent:\nCada dia ixen 5 nous enllaços als quals la gent pot fer clic i visitar altres pàgines amb domini .cat. No està mal la idea, jo ja ho he afegit a somgnu. Parlant de somgnu, al desembre vaig demanar el alta per tindre el domini http://www.somgnu.cat, llavors m’ho van denegar. Clar, suposadament has d’assegurar que fomentaràs el català o la cultura catalana i jo vaig donar com a adreça de referència el meu antic blog (http://mdk.blogia.com). Jo explicava una miqueta sobre què tractaria la pàgina i eixes coses, però res, no m’ho van donar. També van tindre raó en certa manera, el meu blog no tenia res (o poc) a veure amb la finalitat a la qual anava somgnu. Als set mesos ho vaig demanar (a principis d’aquest agost) i m’ho van donar.\nEstà bé, ja som .cat.\nBé. Però tornem al principi i al quadret que fa referència a altres direccions .cat. I és ací on trobem el forat dels dominis .cat, un forat estrepitós. I és que dels 5 dominis .cat que ixen cada dia, tres d’ells estan inactius, en construcció o simplement encara no s’han comprat i l’empresa de hosting ja se n’aprofita d’ells.\nSi mirem els enllaços de dalt:\nhttp://www.joanignasielena.cat/ –> pàgina del candidat del psc a vilanova i la geltrú (abandonada actualment perquè ja han passat les eleccions)\nhttp://www.cordoba.cat/ –> domini en venta per active24\nhttp://www.raya.cat/ –> pàgina on al entrar només ix el nom d’una persona que vés tu a saber qui collons és\nhttp://www.federaciocomerciantssc.cat/ –> aquesta pàgina és correcta\nhttp://www.diagonalrecobros.cat/ –> en construcció, una imatge que ix sovint als dominis aleatoris que hi surten\nI cada dia la mateixa cosa, 5 nous enllaços dels quals la meitat no funcionen. Clar, i després diuen que hi ha 20.000 dominis validats:\nUna llàstima que hi haja tants dominis inactius. Aviam, realment no és problema dels dominis .cat, més bé és problema de que l’script que mostra aleatòriament dominis .cat, no està ben programat, perquè no pot ser que més de la meitat de les pàgines que mostra cada dia, no estiguen actives, estiguen en construcció o simplement no estiguen registrades.\nPense que per crear una xarxa en català no és necessari augmentar la quantitat, sinó la qualitat. La viquipèdia és un bon exemple: hi ha molts articles, però la qualitat de gran part d’ells és pèssima. Això es comprova simplement prement-el botó d’article a l’atzar i és probable que ens trobem amb un article de tres línies en construcció, o bé tres línies i ja els va bé, etc.\nSi sóc català, no sóc tonto. Jo busque els continguts que tinguen qualitat per informar-me, si són en català, millor. La viquipèdia està molt bé, però hi ha articles que en castellà estan molt millor i preferisc la versió castellana que la catalana. Per això dic que és millor qualitat que quantitat: més val 10.000 articles en català de gran qualitat que 70.000 dels quals 69.000 són de qualitat molt baixa.\nDoncs el mateix portat a les pàgines web: més val que les pàgines que hi haja siguen de qualitat per tal de que els catalans les visiten pel seu contingut, i no només per la seua llengua.\n30/06/2007 PauDeixa un comentari\nAra fa uns dies va eixir a la portada de tots els diaris que Espanya és el primer consumidor de cocaïna de tot el món. No m’estranya gens ni mica. Gairebé tothom que conec l’ha provada.\nPotser penseu que això al vostre entorn no passa, realment el que passa és que la gent ho amaga relativament bé. Que tothom consumeix és un secret que tothom coneix.\nMon pare deia que als xiquets no podíem educar-los sent massa protectors i catastròfics davant certs aspectes a la vida, sobretot quan es parla de drogues en general. M’explicava metafòricament que a un xiquet que s’està apropant a un barranc no podem dir-li, quan encara li falten 20 metres, que si avança un poc es caurà. El que passarà és que quan el xiquet avance 5 metres i veja que no s’ha caigut, llavors creurà que pot avançar molt més.\nPotser això ens ha passat al llarg de la nostra vida: ens han ensenyat que TOTES LES DROGUES SÓN MOLT DOLENTES, que si les prens et faràs addicte i drogoaddicte, etc. Clar, quan un pren una pastilla o es fa una ratlla doncs… passa tot el contrari: les primeres vegades no sents pas la necessitat de tornar-ho a provar (quant a necessitat addictiva) sinó que com que realment veiem que no ens hem fet addictes, doncs ho tornem a provar unes quantes vegades més. Fins que arriba un punt al qual, la cosa canvia.\nSi no prenem alguna cosa, no ens ho passem bé. Clar, això no arriba a ser encara una addicció física, perquè la persona pot no prendre res i eixir igualment i passar-s’ho relativament bé, però no és el mateix.\nEn eixe moment ja som addictes. Depèn de cadascú deixar-ho o continuar. Però no tots els que continuen acaben com la imatge de “drogoaddicte” que tenim, per a res. Eixos realment són molt pocs. Els que són una gran majoria i són tan addictes com els “drogoaddictes” dels que parlem, són els altres, els que sí tenen per continuar consumint cada cap de setmana, cada dos o tres dies, cada dia o… cada hora.\nNo ens equivoquem, aquesta gent trigarà molt de temps en demacrar-se -això depèn de cadascú-. Que acabaran demacrats, no ho dubtem, però no el primer any, ni el segon. Per això la metàfora del meu pare té tant de sentit: quan la gent duu un temps consumint i veu que res canvia (almenys res que ells puguen notar), es pensa que podrà continuar molt més.\nI després, doncs alguns acaben malament, d’altres no. Supose que això depèn de la pasta que tinga cadascú.\nQuanta gent consumeix al nostre entorn?. Jo puc dir que n’hi ha més que en consumeixen que els que no consumeixen pas.\nEl nacionalisme madridista\n17/06/2007 PauDeixa un comentari\nAprofitant la victòria del Reial Madrid en aquesta lliga (ben merescuda, per cert), vull parlar una miqueta d’una idea curiosa que se’m va ocórrer després de les eleccions. Té a veure amb el nacionalisme madridista.\nNo, madridista no es refereix directament al futbol, sinó a la concepció que tenen els madridistes de com ha d’ésser el seu país i les coses que això comporta. Primerament, existeix una espècie de veritat absoluta en les seues actuacions: les seues idees sobre què és solidaritat, què és Espanya, què és l’economia, què és “normal” i què no ho és, etc. Existeix el sentiment de que la resta d’Espanya ha de ser com ells i pensar com ells.\nAquest problema no seria tal si no fora perquè aquesta superioritat dóna peu a certa intolerància. El problema, però, més enllà, arriba quan estenen aquest pensament a la resta de l’Estat. Ja es comença a divisar un moviment entre la gent de “espanyolisme” intolerant: intolerant contra tot allò que no siga el pensament que indirectament arriba i ens arriba (televisió, diaris) des de Madrid.\nNo ens equivoquem: no som espanyols, en tot cas som madrilenys. El nostre pensament prové d’allà, a l’igual que també prové dels EUA. Tot i així, el pensament acaba provenint d’un lloc o d’un altre, però el pensament no pot ser excloent, no pot ser intolerant davant d’altres formes de pensar.\nExisteix un nacionalisme madrileny que és anti-nacionalisme català, basc o qualsevol altre. “Los madrileños”. “Los alicantinos”. “Los valencianos”.\nAl cap i a la fi, a la vida, és difícil no identificar-se amb col·lectius. Però no podem fer que això supose exclusió i molt menys intolerància. El nacionalisme espanyol, més concretament el madrileny, ho és. És intolerant. Els nacionalistes catalans i bascos (i els altres també) han d’aprendre a saber reaccionar amb “seny” contra aquest nacionalisme: perquè la intolerància del primer pot generar intolerància dels altres.\nRespecte a com pensen els altres. Això és el que ens falta.\nDiscriminació als instituts valencians\n04/05/2007 04/05/2007 Pau1 comentari\nEl “Partit dels Ciutadans-Partido de la ciudadanía” a Alacant denuncia que molts alumnes d’instituts es veuen en l’obligació d’haver d’estudiar certes matèries en valencià i això els obliga a anar-se’n a Múrcia.\nNotícia al diari Que!: http://www.quediario.com//pdfs/alicante/030507ali.pdf (pàg 7)\nA la mateixa notícia ix la candidata a l’alcaldia besant-se amb el seu marit, i al final diu: “La lengua nos une”.\nQUE ME CAGO EN SU PUTA CALAVERA (com diria un amic meu)


VIRI ANTIQUI. Qüestions d’interpretació - Museu d'Arqueologia de Catalunya - Seu Barcelona\nDe l'1 desembre de 2015 al 31 de gener de 2016\nAquesta mostra s’ha organitzat amb motiu de la celebració, del 1 al 3 de desembre de 2015, del Simposi Internacional VIRI ANTIQUI. El retrat escultòric masculí en les col·leccions antiquàries. Propietats, funció, processos de restauració i de transformacions al llarg de la seva història, el propòsit del qual és obtenir un marc de debat interdisciplinari sobre els avenços en l’estudi i la interpretació dels retrats d’estil clàssic realitzats en escultura.\nEls set bustos de personatges romans que es presenten en aquesta exposició s’havien considerat com a pertanyents a l’antiga col·lecció del palau dels marquesos de Barberà. No obstant això, investigacions recents han demostrat que aquesta suposició era errònia i que realment no es coneix la seva procedència original. Fins a principis de 2014 estaven col·locats sobre sengles columnes a 3 m d’alçada, recreant l’ambient antiquari al qual pertanyien en el passat. Aquesta ubicació dificultava accedir-hi per fer-ne l’estudi i la conservació, motiu pel qual es va decidir baixar-los; en poder ser analitzats de prop es considerà necessari aplicar-los un tractament de neteja per poder-los examinar millor. L’eliminació de la pols de la seva superfície permeté constatar que no hi havia evidències de cap altre tipus de dipòsits com ara concrecions calcàries o terroses, oxalats, canvis de color a la superfície del marbre, restes d’òxid de ferro, crostes negres, eflorescències, etc. Al no estar present cap d’aquests sediments s’ha pogut descartar que les peces procedissin de contextos arqueològics.\nLes anàlisis petrològiques dels materials lapidis demostren que els retrats estan esculpits en la mateixa varietat de marbre de Luni-Carrara. Cinc d’aquests exemplars estan fets en un únic bloc de marbre i en els altres dos, que representen Luci Ver i Pseudo-Vitel·li respectivament, el cap i el bust estan elaborats separadament.\nRespecte a la seva identificació, quatre no suposen cap problema, ja que ràpidament poden relacionar-se amb Adrià, Antoní Pius, Luci Ver i el denominat Pseudo-Vitel·li. N’hi ha dos que mostren, amb força probabilitat, Domicià i Otó. I l’exemplar restant es creu que es creu que podria correspondre a un dels emperadors de la primera meitat del segle iv dC, sense que sigui possible concretar quin.\nPodem afirmar que, tret del cap de Luci Ver, que segurament és antic, la resta de retrats són moderns. Aquesta afirmació és corroborada per mitjà de l’examen de la part posterior dels bustos, ja que, a excepció del d’Antoní Pius, les parets són d’un gruix considerable, amb l’interior executat de manera bastant tosca, essent la superfície molt rugosa. Als retrats de Domicià, Otó i l’emperador no identificat, el pilar de suport està amb prou feines esbossat, mentre que als altres exemplars se’n reconeix la forma i la funció, encara que estigui esculpit de manera molt matussera. Aquestes característiques contrasten amb el que era usual en època romana, principalment en els segles ii i iii dC. Se suposa que la part posterior dels bustos dels emperadors que s’han esmentat en primer lloc es van esculpir sense cap coneixement dels models antics, mentre que en els restants els models esmentats es van tenir parcialment en compte, destacant, en aquest sentit, el d’Antoní Pius, que és el més proper.\nDe cap d’aquests retrats no es pot afirmar que es tracti d’una còpia exacta d’un model romà, sinó que són reinterpretacions més o menys fidels dels originals. Les similituds dels bustos quant al tipus de marbre, Luni-Carrara, quant a les dimensions i quant a la tipologia ens fan suposar que es tracta d’un conjunt. Així mateix, l’examen organolèptic ha donat com a resultat que es tracta d’un grup coherent que, o bé sempre ha romàs unit, o bé ha tingut el mateix tipus de condicions de conservació. Respecte a les característiques estilístiques, presenten també concomitàncies que permeten especular que van ser esculpits cap a la mateixa època, bastant probablement al final del segle xvi, i possiblement al mateix taller, encara que, a causa de determinades diferències de qualitat, per escultors diversos.\nHem de suposar també que tots van formar part d’una mateixa galeria de retrats, probablement d’emperadors, de les que tant d’èxit van tenir durant el Renaixement, encara que no es pot saber si ha arribat fins a nosaltres la col·lecció completa o, com creiem que és el més probable, si se n’han perdut alguns exemplars. El fet que en la superfície de marbre dels exemplars no hi hagi presència de qualsevol patologia sembla indicar que sempre han romàs en ambients interiors o, almenys, en zones protegides, com ara patis coberts o porxos. A la zona superior de la part del darrere, aquests bustos estan rematats per un vorell pla i llis, la qual cosa, al costat de l’absència d’un pedestal circular i una cartel·la rectangular, permet suposar que estaven col·locats al costat d’una paret o, més probablement, en una fornícula. A més, a causa de la inclinació d’algun dels caps, és possible que es trobessin exposats a una altura considerable.\nL’exposició es completa amb dos retrats masculins més que pertanyeren a la col·lecció del cardenal Despuig y que donen mostra d’haver patit restauracions invasives al llarg de la seva història. La neteja i estudi d’aquests exemplars des del punt de vista de la conservació-restauració ha contribuït a valoritzar la seva qualitat i a millorar la seva comprensió. Un d’ells reprodueix la imatge d’un filòsof i l’altre la de l’emperador Caracal·la. De tots dos es pot afirmar que foren creats en l’Antiguitat, essent de l’època antonina l’efígie del pensador i de principis del segle III dC la de Caracal·la.\nVeure la peça en 3D\nClica aquí per veure la peça en 3D.\nPrograma d'activitats al voltant de l'exposició "VIRI ANTIQUI. Qüestions d'interpretació"\nCatàleg de l'exposició 9,245 MB\nViri antiqui 05\nViri antiqui 04\nViri antiqui 03\nViri antiqui 02\nViri antiqui 01


Tres estudiants de doctorat de la UPC-ESEIAAT, premiats per la RAE per un algoritme que identifica neologismes tecnològics - UPC Universitat Politècnica de Catalunya\nTres estudiants de doctorat de la UPC-ESEIAAT, premiats per la RAE per un algoritme que identifica neologismes tecnològics Tres estudiants de doctorat de l’Escola Superior d’Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT) de la UPC han dissenyat un algoritme de detecció automàtica de neologismes tecnològics. Amb aquest sistema han guanyat el segon premi de la hackathó ‘Neologismos y tecnicismos en el ámbito energético y medioambiental‘, organitzat per la Real Academia de la Lengua Española (RAE) i la Fundación Endesa. https://www.upc.edu/ca/sala-de-premsa/noticies/tres-doctorands-upc-eseiaat-premiats-rae-per-un-algoritme-que-identifica-neologismes-tecnologics https://www.upc.edu/ca/sala-de-premsa/noticies/tres-doctorands-upc-eseiaat-premiats-rae-per-un-algoritme-que-identifica-neologismes-tecnologics/@@download/imatge\nD'esquerra a dreta, Pol Fontanes, Eva Maria Urbano i Víctor Martínez, amb sengles diccionari de la RAE\nEls doctorands de l’Escola Superior d'Enginyeries Industrial, Aeroespacial i Audiovisual de Terrassa (ESEIAAT) de la Universitat Politècncia de Catalunya · BarcelonaTech (UPC) Pol Fontanes, del Lightning Research Group (LRG) de la UPC, i Víctor Martínez i Eva María Urbano, ambdós del grup de recerca Motion Control and Industrial Applications (MCIA), han estat guardonats pel seu projecte Algoritmo de Detección Automática de Neologismos (ADAN). El premi, dotat amb 1.500 euros, l’han guanyat a la hackató ‘Neologismos y tecnicismos en el ámbito energético y medioambiental', organitzada el mes de maig passat per la Real Academia de la Lengua Española i la Fundación Endesa, i en la qual van participar, via telemàtica, més de 400 persones. El repte, que forma part del projecte Lengua Española e Inteligencia Artificial (LEIA) de la RAE, consistia a proposar, en un temps rècord de 24 hores, idees i projectes d’intel·ligència artificial per a l’estudi de neologismes i tecnicismes en el sector energètic i mediambiental.\nEls treballs dels participants havien de resoldre qüestions com ara quines són les paraules d’ús més recent en el sector, quins tecnicismes s’utilitzen, quines han passat ja a l’ús mes general, quins estrangerismes són els més freqüents o si existeixen alternatives en espanyol a aquests estrangerismes. La proposta d’un algoritme de detecció automàtica de neologismes dels estudiants de doctorat Pol Fontanes, Víctor Martínez i Eva María Urbano, de l’ESEIAAT, ha estat valorat pel jurat de l’esdeveniment “pel grau de finalització, l’originalitat, l’exhaustivitat, l’automaticitat i la dificultat tècnica de les eines del projecte”, així com "per la viabilitat, el disseny i la usabilitat de les mateixes". Pol Fontanes cursa el doctorat en Enginyeria Elèctrica, imentre que Víctor Martínez i Eva María Urbano cursen el doctorat en Enginyeria Electrònica.\nEl sistema ADAN es basa en la utilització d'algoritmes d'intel·ligència artificial i big data per processar textos i identificar les paraules susceptibles de ser neologismes. Per aconseguir-ho, ADAN fa servir tècniques anomenades de Natural Language Processing (NLP) amb les que és capaç d'analitzar morfològicament, sintàctica i semàntica els textos, per cercar els neologismes i estrangerismes, els significats dels quals són inferits pel context en cas de ser desconeguts.\nADAN treballa sobre un corpus de les publicacions científiques en espanyol més recents en l'àmbit de l'energia i el medi ambient, així com articles divulgatius publicats a la premsa especialitzada del sector. D'aquesta manera, el sistema capta l'aparició d'aquests nous termes tan aviat com aquests entren en ús, a més, també fa la traçabilitat de la freqüència en què apareix el terme. Tal com explica Eva Maria Urbano, "els algoritmes que hem utilitzat es basen en consultes a bases de coneixement i eines de traducció, que dedueixen si les paraules identificades inicialment com a neologismes són àmpliament acceptades en llengua espanyola o, ben al contrari, es tracta d'anglicismes o tecnicismes, dels quals s'han de proposar alternatives en espanyol o bé analitzar el seu significat segons el context".\nUrbano afegeix que "abans de començar a treballar en el projecte, la RAE ens va fer veure la importància de generar estratègies intel·ligents per assegurar un enteniment correcte entre la màquina i la persona, amb la finalitat d'avançar cap a la integració de la tecnologia sense deixar de banda la riquesa del llenguatge".\nL'algoritme ha estat dissenyat per a l'àmbit de l'energia i el medi ambient, però podria ser útil també en altres camps i altres llengües.\nEn paraules de Santiago Muñoz Machado, director de la RAE: "els algoritmes són un assumpte important, perquè envaeixen amb molta velocitat el terreny de les ciències i les noves tecnologies [...] Cada dia les màquines parlen més i hi ha un nombre major de màquines que parlen i fan servir un idioma que no és necessàriament el que ha normativitzat la RAE, sinó que és l'idioma que han determinat els fabricants d'aquesta tecnologia".\nADAN, el caçador de neologismes (vídeo)


Torà on-line :Adjudicats els parcs eòlics de la Segarra\n<< Tornar dissabte 23 octubre 2010 Torà Autor: editor Gas Natural Renovables-Alstom Wind s'han adjudicat els de la zona de la Segarra i la Conca de Barberà i FCC Energia Catalunya ha guanyat els de la zona de l'Anoia i Segarra\nGas Natural-Alstom, Comsa Emte-GERR, Fersa-Aventalia i FCC s'han adjudicat avui els 769 megawatts (MW) que la Generalitat ha tret a concurs per posar en marxa parcs eòlics en set zones de desenvolupament prioritari marcades pel govern català i que suposaran una inversió de 1.200 milions.\nSegons ha informat avui el Departament d'Economia de la Generalitat, els projectes presentats per aquestes empreses han estat els més ben valorats atenent aspectes energètics, ambientals, urbanístics, paisatgístics i d'impacte socioeconòmic.\nL'adjudicació s'ha fet seguint les indicacions d'una comissió formada per dos membres del Departament d'Economia, dues de Medi Ambient, dos de Política Territorial i dos membres proposats pels consells comarcals corresponents a cadascuna de les set zones de desenvolupament prioritari ( ZDP).\nGas Natural Renovables-Alstom Wind s'han adjudicat els 186 MW de potència de la Segarra i la Conca de Barberà (ZDP II), on l'empresa proposa instal lar quatre parcs eòlics entre els municipis de Conesa, Les Piles, Llorac, Montoliu de Segarra, Santa Coloma de Queralt, Sarral, Savallà del Comtat, Ribera d'Ondara, Rocafort de Queralt i Talavera.\nFCC Energia Catalunya ha guanyat els 99 MW de l'Anoia i Segarra (ZDP VII), on hi haurà tres parcs eòlics entre els municipis de Calonge de Segarra, Castellfollit de Llobregós, Estaràs, Ivorra, Pujalt i Sant Ramon. Preveu la instal·lació de 33 molins, de 3 megawatts cadascun. Els 99 megawatts se sumaran al centenar que ja estan instal·lats en els parcs existents a la zona.\nL'adjudicació és de caràcter provisional i es farà ferma una vegada que s'hagin atès les al legacions, si n'hi ha, dels diferents concursant.\nEn total, 20 grups empresarials havien presentat fins a 57 ofertes que sumaven un total de 5.707,3 MW per adjudicar les ZPD i proposaven inversions complementàries a l'execució dels parcs eòlics per valor de més de 260 milions d'euros.\nAquests 769 MW de potència eòlica se sumen als 775 MW que ja estan en servei a Catalunya, als 200 MW que estan en construcció, als 927 MW que ja estan autoritzats i als 720 MW que estan en tramitació.\nEl Pla d'Energia de Catalunya 2006-2015 preveu aconseguir 3.500 MW de potència eòlica instal.lada a l'horitzó de l'any 2015.


Dijous dia 16, portes obertes a la nova llar d'infants de La Beguda - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nEls vilatans i vilatanes podran veure la nova llar d’infants de La Beguda durant la jornada de portes obertes que es farà el dijous 16 d’octubre. Les instal·lacions es podran visitar entre les 5 i les 7 de la tarda.\nA l’acte s’han convidat les famílies que duen els seus fills i filles a aquest centre, l’equip directiu i representants de les escoles i les AMPA de Masquefa i La Beguda Alta, a més de les autoritats locals i de representants de la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Barcelona. També podra visitar el centre els veïns i veïnes de La Beguda.\nLa nova llar d’infants l’ha fet l’Ajuntament de Masquefa en un temps rècord, ja que en només dos mesos s’ha reformat totalment l’antiga escola CEIP Francesc Mata i Sanghés per convertir-la en aquest nou equipament. Fins ara La Beguda no disposava d’escola bressol i els pares havien d’escolaritzar els seus fills en centres de poblacions veïnes. A més, l’obertura d’aquesta nova llar d’infants fa que cap nen i nena de Masquefa es quedi sense plaça aquest curs.\nLa llar d’infants de La Beguda va iniciar el curs el 29 de setembre passat, amb un total de 25 nens i nens d’entre quatre mesos i tres anys. Està previst que en els mesos vinents s’hi incorporin uns altres cinc infants. D’aquesta manera s’ompliran les 30 places de les quals disposa el centre.