L'Internet of Things des de 5 startups\nL’Internet of Things des de 5 startups\nSamarretes esportives que et permeten la perfecta retransmissió de les jornades esportives, solucions intel·ligents per l‘estalvi energètic… La fusió definitiva d‘Internet amb el món físic és una realitat; s‘ha aconseguit unir allò material dels objectes quotidians amb allò digital en un entorn híbrid. En aquest sentit, l‘Internet of Things és una revolució que ja està aquí, per quedar–se:\nThe Internet of Things, infografia de I-Scoop\nCom ja ve sent un clàssic, des de Societat de la Innovació, tornem a investigar quines són les startups que més enrenou estan causant actualment en el món de la innovació! Atents a les 5 que us presentem avui; aquesta setmana, ens centrem en la revolució IoT:\nFirstV1sion: el futur de les retransmissions\nSi parlem de l‘Internet of Things, no podem passar per alt la relació que aquesta revolució significa pels Wearables –roba o complements que es connecten a Internet a través d‘un dispositiu mòbil-.\nFirstV1sion.com, una startup amb seu a Barcelona, conscient d‘aquesta gran oportunitat en el món IoT, ha iniciat una campanya de recaptació de fons –amb inversors de la talla de Telefónica- pel seu projecte. Proposant un sistema totalment nou de retransmissió de trobades esportives, com partits de futbol i bàsquet i apel·lant també a un component de caràcter més emocional, el projecte ha estat finalista del concurs internacional “Make it Wearable” d‘Intel.\nConcretament, aquesta startup proposa la creació i comercialització d‘una samarreta amb transmissor de senyal i càmera full HD que permet fer de les trobades esportives de bàsquet, atletisme i futbol, una experiència sense precedents.\nEl projecte té el suport d‘organitzacions com la Euroleague Basketball i a més a més, compta amb dos socis de luxe: Iniesta i Ibaka.\nDymotics: solucions innovadores per la gestió de recursos energètics per la llar.\nDymotics.com, conscient de les dificultats que poden provocar la gestió de la gran quantitat d‘aparells tecnològics presents a les llars, proposa un nou ús dels nostres dispositius mòbils, aquesta vegada com un comandament a distància universal. D‘aquesta manera, i un cop més, smartphones, tablets i ordinadors es posen al servei de l‘usuari; des d‘una única app mòbil, es poden controlar i mantenir la gestió dels recursos energètics de les nostres llars.\nGràcies a la seva interfície senzilla i intuïtiva, Dymotics pot ser utilitzada per qualsevol i de manera molt fàcil.\nA més a més, aquesta app integra, unifica i simplifica tot l‘ús dels dispositius intel·ligents de la llar en un sol lloc, cosa que resulta totalment innovadora, doncs normalment, cada marca de dispositius electrònics llença el seu propi i únic sistema de control i l‘usuari, finalment, acaba tenint una gran quantitat de comandaments a distància.\nDymotics, també permet organitzar els aparells per espais –llegeixis habitacions, plantes, sales, etc.- i tot a temps real!\nAmb un preu de mercat al voltant dels 100€, però amb serveis de subscripció i actualitzacions gratuïtes de per vida, sens dubte, Dymotics es presenta com una alternativa ECO-friendly i estalviadora!\nGreen Momit: el confort intel·ligent\nTambé basada en solucions intel·ligents per l‘estalvi energètic arriba GreenMomit.com, trencant amb els termòstats més tradicionals i oferint una nova alternativa que li permet a l‘usuari, estalviar fins un 20% de la seva factura energètica.\nEls creadors d‘aquest termòstat intel·ligent, són conscients de que l’estalvi energètic depèn, principalment, de les característiques de la llar de l‘usuari i els seus hàbits de consum. Centrant-se en aquests dos aspectes, han dissenyat un sofisticat termòstat, de pantalla tàctil i intel·ligent i amb una sèrie de funcions avançades que li permeten aprendre de les rutines dels seus usuaris i “autoprogramar–se”, de tal manera que ajuda a reduir costos i energia.\nGreen Momit sap a quina hora t‘aixeques, si ets a casa i si és de dia o de nit, i inclús calcula el temps que tarda la teva llar en aconseguir la temperatura que desitges, cuidant així la teva comoditat i economia.\nA més a més, pots disposar d‘aquest servei de manera mòbil. La seva interfície senzilla, visual i la presència d‘indicadors -com el d‘estalvi– a l‘app, són alguns dels punts forts que mostren la seva gran potencialitat.\nEns encanten aquestes alternatives que segueixen tan al dia les últimes tendències -la vida és mòbil, ecològica, etc. – i que al mateix temps suposen un estalvi significatiu pels seus consumidors.\nLhings: la xarxa social per les teves coses\nT‘imagines un món en el qual, quant arribes a la cafeteria disposada a fer el tu cafè matutí el tinguessin ja preparat especialment per tu i al teu gust? No imaginis i creu-t’ho: existeix i és gràcies a iniciatives com Lhings!\nLhings és una plataforma totalment enfocada al IoT que permet als seus usuaris rebre informació dels seus dispositius i controlar-los remotament amb facilitat. A més a més, també permet la interacció entre aplicacions web i delega el control.\nInclús el seu plantejament ja és totalment innovador. Parteix de la premissa que l‘usuari ha de crear una regla de funcionament i cada cop que tingui lloc un determinat esdeveniment, hi haurà una reacció prèviament definida per l‘usuari, com per exemple, publicar un tweet cada cop que arribi a casa.\nCom podeu intuir, per això, és necessària i imprescindible la coordinació entre Lhings i altres plataformes com Facebook, Twitter, etc. Així és, la plataforma compta amb una pestanya que possibilita la interconnexió amb diferents xarxes socials i d’altres aplicacions. Potser, precisament, aquest sigui un dels factors que fan de Lhings una cosa única.\nAquest sistema de regles, també s’aplica a objectes més quotidians com un despertador, podent ser definit com un esdeveniment o acció, és a dir, fer que cada cop que soni, automàticament s’iniciï el reproductor de música per ajudar-nos a sortir del llit, o que quan arribem casa per la nit, calculi 8 hores per saber quan ens ha de despertar el dia següent.\nDes de Barcelona arriba aquest altre projecte anomenat TheThings.io, una plataforma molt vinculada a Internet of Things que connecta els teus productes a Internet. L’objectiu de The things.io, és ajudar a les empreses i d’altres startup a que els seus usuaris puguin interactuar amb aquests productes.\nGerres de cervesa, congeladors i peces esportives estan sent actualment connectades a Internet. En aquest sentit, el seu plantejament de negoci parteix de la base de que les empreses que es volen endinsar en el món IoT, tenen una llarga llista de tasques per realitzar abans de complir el seu objectiu final: arribar al mercat.\nAmb el propòsit de simplificar el procés, els seus desenvolupadors proposen a les empreses que es centrin en fer allò que realment saben fer; idear nous productes. Ells, per part seva, s’encarregaran del procés de conversió a projectes totalment IoT.\nAmb uns preus molt competitius –des de 1€ a l’any per producte- ofereixen també una sèrie de serveis associats, com eines analítiques de tota la informació generada pels productes vinculats al món Internet i usos i costums dels seus usuaris.\nTal i com expliquen a Territorio Creativo: “La idea és molt simple però la seva aplicació no tant. Si totes les llaunes, llibres, sabates o parts d‘un vehicle estiguessin equipats amb dispositius d‘identificació minúsculs, la vida quotidiana al nostre planeta patiria una transformació. Ja no existirien coses fora d’estoc o productes perduts, perquè nosaltres sabríem exactament el que es consumeix a l‘altra costat del planeta. El robatori seria una cosa del passat, sabríem on està el producte en tot moment.”\nQuè t’han semblat aquestes startups? Què opines de la revolució IoT? Com sempre, des de Societat de la Innovació t’animem a que comparteixis les teves idees i opinions amb nosaltres!


Manel Nadal diu que ara per ara desdoblar la C-55 va per llarg - Castellvilarenc.info\nby Pere Sànchez 12 de juliol de 2010 12 de juliol de 2010\nEl desdoblament de la C-55 entre Sant Fruitós de Bages i Castellbell i el Vilar anirà per llarg perquè la Generalitat diu no estar en condicions d’invertir els poc més de 400 milions que val aquesta obra, a la vegada que descarta la proposta bagenca de planificar-la i executar-la per fases. Mentre no es fa realitat aquest reivindicat desdoblament s’incrementaran les mesures de seguretat a aquesta perillosa carretera amb senyals que limitaran la velocitat a 80 Km/h a la variant de Manresa i recordaran que està prohibit superar els 90 Km/h entre Abrera i la capital del Bages. Aquestes són dues de les informacions que van trametre en una reunio realitzada el passat 5 de Juliol el Secretari de Mobilitat de la Generalitat Manel Nadal a la delegació del Consorci Viari de la Catalunya Central que ha encapçalat el seu president, Josep Candàlida; els dos vicepresidents, Pere Casals i Joan Bertran, i la gerent, Maria Àngels Crusellas. També han assistit a la trobada el director del Montepio de Conductors, Josep Maria Serena i la gerent del Consell Comarcal del Bages, Cristina Rubio.\nLa reunió havia estat ajornada unilateralment dues vegades per Manel Nadal, la qual cosa va generar malestar entre les entitats que formen part d’aquest Consorci que vetlla per la millora de la comunicacions. El clima de la trobada d’aquest matí ha estat de cordialitat, tot i que des del Bages s’han recordat amb fermesa les reivindicacions, algunes ja històriques, i que no s’han assumit per part de la Generalitat. Entre els temes que no hi ha hagut un compromís en ferm hi ha el del peatge tou que proposa el Consorci Viari per tal que una part del trànsit de la C-55 es pugui desviar per l’autopista. Tot i això tampoc no s’han tancat les portes a a aquest tipus de peatge fins que s’hagin fet els estudis oportuns.\nLa C-55 una de les més transitades i de les més perilloses de la Catalunya Central\nEn relació a la variant de Manresa és va avançar que es preveu portar a terme la primera fase de les millores per a la seguretat viària entre el sector del Guix i el punt quilomètric 28, que inclou l’aixamplament de la calçada entre el pont que hi ha a l’alçada de Viladordis i el nus d’entrada a Bufalvent. Això significarà que es guanyarà un tram de doble carril. En clau negativa, Nadal ha dit que no s’actuaria als acessos a aquesta variant que hi ha a Viladordis, Bufalvent, el Guix i Sant Pau.\nL’acció que portarà a terme la Generalitat i que es visualitzarà d’una forma més ràpida serà l’enllaç de la variant est de Manresa, a la C-55, amb el barri de Sant Pau. Malgrat la complexitat orogràfica i tècnica els treballs s’executaran abans d’acabar aquest any. Pel que fa a aquest perillós punt, el Consroci ha demanat que els màxim responsables de la Generalitat en matèria d’infraestrcures rebin una delegació de la “Plataforma no + Km. 27” que ja ha recollit 20.000 signatures perquè es prenguin mesures urgents a aquest indret.\nManel Nadal, que era acompanyat pel director general de Carreteres Jordi Follia, va anunciat que per a l’any vinent s’habilitarà un tercer carril al tram que hi ha entre l’aeri de Montserrat i el viaducte de La Puda. Aquest nou carril permetrà que els turismes puguin avançar sense perill.\nEn el decurs de la reunió també s’ha parlat de la situació de les grans obres que afecten el Bages, com es desdoblament de l’eix Transversal, amb un proper inici dels treballs a aquesta comarca. Pel que fa a l’eix Diagonal, ja hi ha els primers moviments que són l’indicador de la imminent execució de les obres als termes de Sant Salvador de Guardiola i Manresa.\nQuan a la mobilitat ferroviària es va tornar a parlar de la necessitat d’escurçar el trajecte per Renfe entre Manresa i Barcelona. i és va anunciar que s’està redactant el projecte del túnel del Montcada i que a curt termini no es preveuen novetats destacables, sobretot mentres durin els treballs a la Sagrera. A l’acabar aquesta obra es manté la proposta d’estudiar la millora del servei dels trens semidirectes en hora punta.\nSobre el tren transversal, Nadal és va comprometre a considerar la incorporació en la primera fase del projecte el ramal Igualada-Manresa.


tertulies – ACV Tirant lo Blanc\nRepensem l’Economia, a la Universitat de València\nL’ACV Tirant lo Blanc i la Fundació Nexe col·laboren amb el Bloc d’Estudiants Agermanats a l’organització de les I Jornades ”Repensem l’Economia” que tindran lloc del 21 al 28 d’abril a la Universitat de València.\n14 abril 2015InActivitats\n“El finançament valencià. De la submissió al canvi necessari” a la UV\nL’ACV Tirant lo Blanc i la Fundació Nexe presenten el llibre de Vicent Cucarella, “El finançament valencià. De la submissió al canvi necessari”, editat per Bromera. La presentació tindrà lloc el pròxim divendres 27 de març, a les 12.30 hores, a la Facultat d’Economia de la Universitat de València.\n23 març 2015InActivitats, Presentacions de llibres\nVÍDEO: Tertúlia amb Mònica Oltra i Antonio Montiel\nLa coportaveu de Compromís a les Corts Valencianes i candidata a la Presidència de la Generalitat , Mònica Oltra va compartir tertúlia amb el recentment escollit Secretari General autonòmic de Podemos/Podem i professor de la Universitat de València, Antonio Montiel.\n6 març 2015InActivitats, Seminari Debat d’Idees Valencianistes\nMònica Oltra (Compromís) i Antonio Montiel (Podemos) tancaran el IX Seminari Valencianista\nUn debat polític a propòsit de les pròximes eleccions autonòmiques tancarà la IX edició del Seminari Valencianista de l’ACV Tirant lo Blanc.\n23 febrer 2015InActivitats, Seminari Debat d’Idees Valencianistes\nEl Seminari Valencianista continuà parlant de llengua i falles\nLa tercera i quarta sessió del Seminari Valencianista han estat dedicades a l’anàlisi del futur del valencià i a la relació entre valencianisme i falles.\n13 febrer 2015InActivitats, Seminari Debat d’Idees Valencianistes\nEl Seminari Valencianista arranca parlant de mitjans de comunicació i de crear xarxa\nEls dies 10 i 12 de febrer van tindre lloc a l’Octubre CCC les dues primeres sessions del seminari valencianista.\nPreguntes per a un país. IX Seminari Valencianista\nJa pots consultar la programació completa de la IX edició del Seminari Valencianista. La inscripció és requerida i gratuïta, les places són limitades. Estigues atent als correus per possibles canvis d’espai o horari.\n3 febrer 2015InActivitats, Seminari Debat d’Idees Valencianistes\n“La Ciudad Pervertida” a les jornades “València, any zero”\nDivendres 14 de novembre hem encetat la XXIV Universitat del Tirant enguany sota el títol “València any zero” en referència als canvis necessaris per encarar els problemes socials, econòmics i de lideratge del cap i casal.\n16 novembre 2014InActivitats\n“València, any 0”. Inscriu-te a la XXIV Universitat del Tirant\nLa XXIV Universitat del Tirant portarà per titol “València, any 0” i estarà dedicada a analitzar el moment actual i el futur de la Ciutat de València. La matricula és gratuïta i per participar caldrà registrar-se mitjançant el formulari adjunt.\n6 novembre 2014InActivitats, Universitat del Tirant\nL’Or dels Valencians al Campus dels Tarongers\nL‘ACV Tirant Lo Blanc i la Fundació Nexe porten al Campus de Tarongers de la Universitat de València l’exposició itinerant sobre el finançament “L’Or dels Valencians”. L’exposició romandrà al Hall de la Facultat d’Economia des del 23 al 30 d’octubre. Nova data per a la conferència!\n14 octubre 2014InActivitats, Altres activitats\nACV Tirant lo Blanc, 2017


Des de sempre, presidentes – Eulàlia Lledó Cunill\n22 desembre, 2019 22 desembre, 2019 Eulàlia LledóHuffington Post (cat)\nTant l’extrema dreta, com el franquisme —en aquests moments, la versió més crua i brutal l’encarna sobretot Vox—, i en general la dreta han intentat sempre, per terra, mar i aire, anorrear els drets de les dones, atacar-ne la llibertat. En tots els àmbits possibles i això inclou, és clar, la llengua, cosa que en mostra la vital importància i força simbòlica.\nAixí, el diputat franquista Iván Espinosa de los Monteros en la sessió de constitució de la Mesa del Congrés es va referir reiteradament a la presidenta, Meritxell Batet, com a «presidente» («Tenemos a una misma presidente» / «quiero felicitar a Meritxell Batet por su elección como presidente» / «la presidente de la mesa no ha sido capaz ni ha querido intervenir» / «la señora presidente ha hecho un alegato final precioso»).\nLa va anomenar així a consciència, rabejant-s’hi, i amb voluntat d’escarnir Batet —i per extensió, totes les dones— quan en realitat l’existència de la paraula «presidenta» en castellà està documentada des de fa segles; concretament des de 1495 (en català també fa anys). La discussió, doncs, no és que no sigui espinosa, és que no n’hi ha.\nD’una banda, atès el sexe de Batet, denominar-la «presidente» en comptes de «presidenta», constitueix un intent de rebaixar-ne la condició femenina —i per extensió, la de totes les dones—; reduir el sexe femení a una mera essència, desposseir-la dels seus drets i assoliments; postular que per ocupar una presidència ha de deixar de ser dona, abjurar del seu sexe i «accedir» així a la condició masculina, una categoria superior.\n(És veritat que encara —tot i que cada vegada menys— hi ha professionals que prefereixen ser denominades en masculí. «Amb el que m’ha costat ser enginyer, ara no em faré pas dir ‘enginyera’»; «amb el que hagut d’estudiar per ser advocat, ara no permetre que em diguin ‘advocada’»… És a dir, no em «rebaixaré» referint-me a mi mateixa en masculí. Entenc el motiu pel qual veuen el femení com una degradació i el rebutgen: vivim en un món on tot el que és femení és inferior, però no comparteixo pas l’estratègia per dignificar-lo i dignificar-se; al contrari, al meu entendre és una manera de perpetuar la pretesa inferioritat del seu sexe; és una estratègia altament debilitadora. Si pensen, a més, que d’aquesta manera seran tolerades com a enginyers, com a advocats, per exemple a nivell salarial, a nivell professional o fins i tot humà, van aviades; si creuen que així aconseguiran la neutralitat, van ben apanyades. En tot cas, Batet sembla que no és partidària d’aquesta estratègia sinó que mostra sense complexos, ja des de la denominació, un camí a d’altres dones, a tantes joves i nenes; en aquest cas la possibilitat de ser presidentes.)\nDe l’altra, si s’apliqués la norma de la inversió, Espinosa de los Monteros hauria de denominar, per exemple, un costurer com a «senyor (o home) costurera», atès que «costurera» consta ja al Diccionario de Autoridades de 1729, mentre que la forma masculina no consta fins al diccionari de la Real Academia Española de 1780.\nTambé hauria de denominar un «hilandero» com a «senyor (o home) hilandera». L’ofici femení apareix ja al Diccionario de Autoridades de 1734. Fins gairebé cent anys més tard, el 1832, no es consigna l’ofici en masculí al diccionari de l’Academia. El 1803 hi consta el masculí però només per denominar el lloc on les filadores treballen.\nAtès el sexe de Batet, denominar-la «presidente» en comptes de «presidenta» constitueix un intent de rebaixar-ne la condició femenina\nDe vegades, hi ha qui nega la forma femenina a les dones amb l’excusa que es pot confondre amb un altre concepte. Veiem, doncs, que «hilandero» presenta una possible confusió entre ofici masculí i lloc, però, quan es tracta de masculins, la gent que s’entesta a no usar el femení per esquivar preteses ambigüitats (com si el context no existís), amb gran incoherència no aplica el mateix criteri per al masculí.\nSeria interessant saber si Espinosa de los Monteros es refereix a les serventes com a «dones servents», o a les assistentes com a «dones assistents», per citar paraules amb la mateixa terminació. La gent que es nega a denominar les professionals en femení si el càrrec o l’ofici és prestigiós (amb especial èmfasi si es tracta de càrrecs polítics; recordem la presa de possessió de les ministres la primavera del 2018), acostuma a tenir un ull d’un classisme afinadíssim i no té cap inconvenient a denominar en femení dependentes, peixateres, carnisseres, aprenentes…, feines, tot i que imprescindibles, poc prestigioses i considerades comunes.\nL’espinosa qüestió és que en general les institucions que s’atribueixen el dret de vetllar per la llengua participen amb forta inèrcia d’aquesta elitista idea i encoratgen, per tant, postures com la que Espinosa de los Monteros porta a un extrem ridícul.\nPer exemple, la Real Academia Española prescriu que a Angela Merkel o a qualsevol altra cancellera, se l’etiqueti com a «canceller» («canciller»), quan «cancillera» és una forma perfectament regular que no mostra cap problema. En català, una altra llengua romànica, s’admet «cancellera» amb tota normalitat.\nEl 1998, l’Acadèmia Francesa s’indignava perquè les ministres del govern francès (Martine Aubry, Ségolène Royal, Catherine Trautmann, Elisabeth Guigou…) gosaven autodenominar-se en femení. S’atrevien a signar com a «madame la ministre» i no com «madame le ministre». Segons l’Acadèmia, accedir al poder les transvestia.\nFa poc (a començament del 2019), molt anys després, s’informa que l’Acadèmia Francesa ha «accedit» a feminitzar el nom de les professions. No és ben bé exacte, perquè mentre s’esgargamellava per impedir a les ministres que es denominessin comme il faut, admetia femenins com «fornera», «xarcutera», etc. Mostrava un sentit molt agusat del classisme, doncs, més que de la llengua. És a dir, no tenia cap problema a anomenar les dones com cal i marcar la diferència sexual en els oficis normals i corrents però es resistia a anomenar dones poderoses pel seu nom.\nNo tans sols no reconeixia a les ministres la capacitat d’anomenar-se com volguessin, sinó que desistint de les seves responsabilitats i autoritat, va arribar a atorgar a Jacques Chirac atribucions en matèria de llengua, atès que li va demanar que les fes passar per l’adreçador i les fes renunciar a denominar-se com a dones quan ho expressaven a partir del càrrec.\nSi apliqués la regla de la inversió, Batet hauria d’adreçar-se a Espinosa de los Monteros com a «senyor diputada». La tinc per una dona elegant, mesurada i educada i no crec que caigui en aquesta temptació.\nTagged Política Feminisme Lingüística Llenguatge Masclisme Presidentes Càrrecs i professions Meritxell Batet Iván Espinosa de los Monteros Vox


La versió musical genuïna de L’Aplec del Remei de Clavé, a Ripollet | Ens de l'Associacionisme Cultural Català\nL’arqueologia musical, duta a terme per uns músics, els de l’Escola de Música de Gràcia de Barcelona, conjuntament amb la col·laboració de la Federació de Cors de Clavé, farà possible que dissabte 26 d’agost la plaça del Molí de Ripollet aculli, a les 23h, la versió musical íntegra de L’Aplec del Remei, possiblement la primera obra de sarsuela en català, o com a mínim, la primera de la qual és te constància, obra del mestre Anselm Clavé.\nL’obra és una rara avis dins la producció coneguda d’Anselm Clavé, compositor i periodista, considerat el fundador dels cors de Clavé, origen de l’associacionisme cultural. Clavé va compondre tot un repertori cançons corals de bellesa però adaptat a les característiques dels seus cantants, que en sortir del fum i les dures condicions laborals de les fàbriques (circumstàncies que malauradament algunes d’elles no són relíquies del passat), es reunien per cantar i de ben segur gaudir d’uns instants d’eixamplament en unes vides marcides per la rutina. De Clavé, home pluridisciplinar – va exercir de periodista i polític- no se’n coneix cap sarsuela més, però alhora cal destacar que en L’Aplec del Remei s’hi troba la seva empremta musical en una obra que se succeeix prenent com a escenari la festa de l’Aplec del Remei de Caldes de Montbui i, per tant, l’acció succeeix entre escenaris com els populars banys termals de la població del Vallès Oriental. “Quan la seva filla emmalalteix, Clavé la va portar als banys termals de Caldes, i la va acompanyar durant una època. Les vivències del poble i l’ambient són decisius per a la inspiració de l’obra, que segueix el model de vodevil de Les noces de Fígaro”, explica Bruna Nájera, director de la representació a Ripollet, que serà a l’aire lliure.\nL’obra es va estrenar el 30 de desembre de 1858 al Gran Teatre del Liceu, i després, es va reestrenar al desaparegut Teatre Odeon de Barcelona el 1864. Fruit d’una encomiable tasca de reivindicació de la cultura popular, el Teatre Nacional de Catalunya (TNC) va estrenar l’anterior temporada teatral (2016-2017), amb un muntatge que sota el nom de L’Aplec del Remei, s’interpretaven les principals cançons de la sarsuela, conjuntament amb d’altres composicions emblemàtiques de la producció de Clavé com La maquinista o la seva versió en català de La Marsellesa. Xavier Albertí, director del TNC, va dirigir durant quatre nits l’espectacle, convertit en el seu alter ego: la directora polonesa Wanda Pitrowska.\nLa principal diferència és que en la representació del 26 d’agost a Ripollet es representarà tota la part musical de l’obra. Per tal que els espectadors no perdin el fil de la narració, el mateix Nàjera, entre cançó i cançó, farà també les funcions de mestre de cerimònies narrant el fil de l’obra. “El nostre desig és que l’obra, coincidint amb el 150 aniversari de la seva estrena es pugui reestrenar al Liceu el desembre de 2018, amb actors, vestuari, atrezzo, és a dir, tal com Clavé la va imaginar i la va estrenar”, exposa el director i narrador de l’espectacle.\nPer arribar a poder mostrar íntegrament L’Aplec del Remei, s’ha reprès la tasca d’arqueologia musical iniciada per la recuperació del TNC. “Els músics de l’Escola de Música de Gràcia han digitalitzat les partitures del mateix manuscrit de Clavé. I ells mateixos, seran els músics que interpretaran aquesta versió genuïna de l’obra en format concert”, afegeix Nájera.\nEl recorregut de L’Aplec del Remei no s’atura amb la representació a Ripollet, sinó que en el mateix format es podrà gaudir el 14 d’octubre a la Festa Major de Caldes de Montbui, fet que suposarà gaudir de l’obra en l’ambient que la va inspirar. Molt probablement altres poblacions s’afegiran a la llista, amb la vista posada a la recuperació final que un bon dia es faci al Liceu.\ndimecres, 16 de agost de 2017 12:37h\nMontblanc passa el relleu a Perpinyà com a capital de la sardana


Relocalització: la pandèmia força les empreses a acostar-se a Espanya\nLes firmes comencen a aproximar processos productius que van derivar a països asiàtics\n21 de de novembre del 2021. 13:17\nLa irrupció de la pandèmia de Covid va posar en evidència l’excessiva dependència de tercers països, en particular, en productes tan essencials en un primer moment com el material sanitari. En aquest context, va començar a prendre força el debat sobre la relocalització industrial. Una qüestió que, lluny de difuminar-se, continua allà, com a conseqüència de l’encariment del transport i la ruptura de les cadenes de distribució. A la pràctica, ¿què està passant realment ara per ara?\nLes alternatives al desproveïment\nLa crisi sanitària i totes les seves conseqüències estan forçant les empreses a començar a aproximar la seva producció a Espanya. La consciència mediambiental, cada vegada més destacada, també hi ha ajudat. Per exemple, a través de la contractació de productes acabats a fabricants de més proximitat, amb l’acostament de parts de la producció o amb la recerca de subministradors més pròxims. El camí del retorn per aquest camí, amb més o menys intensitat, ja s’ha iniciat. Una altra cosa és desmantellar les fàbriques pròpies que algunes companyies van deslocalitzar al seu dia amb l’objectiu d’aconseguir costos més competitius, per, en una conjuntura com l’actual, traslladar-les aquí. Els elevats costos que suposaria abordar operacions d’aquest calat estan frenant una relocalització d’aquesta envergadura, juntament amb el convenciment que els problemes actuals són conjunturals.\nEn tot cas, mercantils que al seu dia van optar per portar la seva producció a Espanya admeten que s’estan veient menys perjudicades pels problemes de subministrament de la matèries primeres i per l’encariment dels nolis.\nSense anar més lluny, des de la Comunitat d’Empreses Industrials Internacionalitzades (Amec), entitat que aglutina 350 companyies de tot el país, el seu director general, Joan Tristán, assevera que, «en aquests moments, no hi ha un procés clar de relocalització. Les empreses consideren que els problemes que s’estan registrant en l’actualitat poden durar un temps, però són conjunturals i no estructurals». És aquest el motiu pel qual l’executiu d’Amec adverteix que «es parla amb certa lleugeresa de relocalització, perquè moure una fàbrica d’un lloc a un altre costa molts diners. Hi ha treballadors, infraestructures, màquines... No és una cosa tan senzilla, i, ara per ara, no es donen les circumstàncies».\nEn termes similars es pronuncien des de la Confederació Espanyola d’Organitzacions Empresarials del Metall (Confemetal). Expliquen que el tema «es va plantejar en plena pandèmia en vista de la forta incertesa per la qual es travessava, però, una vegada passat el pitjor moment, pràcticament s’ha descartat, ja que no es donen les condicions. Parlem en el nostre cas d’un sector amb unes maquinàries i instal·lacions cares, que no són senzilles de moure. A més, hi ha altres factors, com la pressió fiscal o els costos laborals i de l’energia, que tampoc hi ajuden»\nSí que s’estan adoptant, en canvi, un altre tipus de mesures que transiten en la direcció d’aproximar els processos productius. «Potser, en lloc de traslladar tota una fàbrica, sí que es mou una part de la producció, portant-la no necessàriament a Espanya, sinó a països més pròxims, com el Marroc. També es busca la contractació de fabricants de proximitat, igual que proveïdors. D’una banda, per tenir assegurats els subministraments i, de l’altra, per la consciència mediambiental, més destacada», afirma Joan Tristán.\nAra bé, aquest procés d’aproximació tampoc és tan fàcil com ‘a priori’ podria semblar. Menys en aquests moments. Així ho posa de manifest Enrique Fajul, CEO de la consultoria d’internacionalització Iberglobal, que destaca que «s’han de trobar fabricants i subministradors que tinguin els productes que les empreses necessiten, i no sempre resulta senzill. En ocasions, a les empreses no els quedarà cap altra opció que invertir en la creació de fàbriques, bé a Espanya o en altres països, que compleixin les condicions adequades, com les situades al nord de l’Àfrica o a Europa de l’Est».\nLa presidenta de la Federació d’Indústries del Calçat Espanyol (Fice), Marián Cano, en aquest sentit, reconeix que «el moment tan complicat que estem vivint en aquests moments s’està veient com una oportunitat per acostar processos productius, i hi pot haver empreses que s’ho estiguin plantejant». No obstant, llança una altra advertència clara: «Per a això també fa falta que els acompanyi una estabilitat fiscal i laboral», sentencia la presidenta de la patronal sabatera.\nD’altra banda, el seu homòleg a l’Associació Espanyola de Fabricants de Joguines (Aefj), José Antonio Pastor, assenyala que «la relocalització dependrà del que pugui durar aquesta situació. En l’actualitat, no es donen les condicions per traslladar una fàbrica, però potser sí volums de producció més petits, per a la qual cosa també s’han de buscar proveïdors que ofereixin el que necessiten les empreses».\nEn termes semblants s’expressa el vicepresident del Consell Intertèxtil Espanyol (Cie), Pepe Serna, que també indica que «una de les poques coses bones que pot deixar la pandèmia és que algunes activitats de les empreses tornin al nostre territori. Però encara és aviat per veure si aquesta tendència es pot arribar a consolidar».\nMentrestant, des de la Federació Empresarial de la Fusta i el Moble (Fevama), la directora general, Amparo Bertomeu, recorda que, «en el seu moment, hi va haver una part important de deslocalització al sector per la matèria primera, però aquesta tendència s’ha anat invertint, no ara, sinó ja fa anys, entre altres coses perquè el client valora molt el ‘made in Spain’. És probable que el context actual pugui suposar un nou impuls».\n¿I què n’opinen les empreses? N’hi ha algunes que ja tenen experiència en relocalització. Aquest és el cas de la joguinaire Injusa, que el 2011 va decidir desplaçar tota la producció que tenia a la Xina a les seves instal·lacions del municipi alacantí d’Ibi, només tres anys després que també abandonés la fabricació a Mèxic, atès que ja no li resultava tan rendible. El seu CEO, Luis Berbegal, afirma que els resultats obtinguts posteriorment han avalat aquesta decisió, i que en l’actualitat, arran dels problemes de costos i desproveïment, «l’únic que hem hagut de fer és buscar proveïdors de més proximitat per a alguns components per als nostres productes que continuàvem portant d’Àsia».\nA l’altre extrem se situa l’empresa Vicalhome, pertanyent al sector del moble, ubicada al municipi valencià de l’Olleria, i que manté la part principal de la producció a Àsia. El seu director comercial, Nacho Soriano, confirma que sí que estan buscant fabricants i matèries primeres en països com Polònia, Ucraïna o la República Txeca, «per evitar els problemes en els costos i la distribució».\nEl sector ramader: menys granges, més producció\nAusa, d’altra banda, és una companyia de Manresa dedicada a la fabricació de vehicles industrials que ha contractat un fabricant espanyol per fer els xassissos. El conseller delegat, Ramón Carbonell, assenyala que «comptem amb dos proveïdors, i un d’ells l’hem traslladat a la Península. Això sí, hem hagut d’ajudar el fabricant a adaptar els seus processos i tecnologia perquè pogués elaborar el producte que precisem».\nNo obstant, l’acostament a Espanya no és només cosa de la indústria. En el sector del comerç també hi ha empreses que estan treballant en aquesta direcció. Aquest és el cas d’Ale-Hop, la cadena de botigues de regal que s’identifica per la vaca que hi ha l’entrada de les seves botigues. El seu conseller, Darío Grimalt, explica que «portem articles de qualsevol lloc del món, però, en aquests moments, estem reforçant els nostres contractes amb fabricants espanyols, i no només per risc de desproveïment, sinó pel convenciment que hem de caminar cap a la sostenibilitat».


Etna Estrems, sense rival, és escollida candidata d'ERC a l'Escala - Diari de Girona\nEtna Estrems, sense rival, és escollida candidata d'ERC a l'Escala\nL'assamblea local convocada per segon cop després de denuncies d'irregularitats la va escollir ahir per encapçalar la llista el 2019\ncarme vilà anna font l'escala 31.10.2018 | 00:08\nLa segona assemblea va tornar a escollir Etna Estrems com a alcaldable d'ERC. basili gironès\nLa segona assemblea va tornar a escollir Etna Estrems com a alcaldable d'ERC.\nArxiu: Dos regidors d'ERC denuncien irregularitats en l'elecció del candidat\nL'assemblea local d'ERC de l'Escala va escollir ahir al vespre Etna Estrems com a cap de llista a les eleccions municipals del 2019. El partit ha hagut de repetir les primàries després que dos regidors, Carles Carlà i Xavier Ballesta, denunciessin irregularitats en el procés. Ballesta no ha repetit de candidat i Etna Estrems s'ha quedat sola.\nEtna Estrems, regidora a l'Ajuntament, va ser l'única candidata que es va presentar a la segona assemblea del partit. La candidata va ser elegida per unanimitat dels assistents, amb 18 vots favorables, segons va informar el partit. Estrems, en el seu discurs com a alcaldable, va voler subratllar el compromís dels republicans amb els temes socials i també va mostrar la seva preocupació per la situació laboral dels joves de l'Escala i la degradació del nucli antic.\nEl partit va descartar constituir la Comissió Gestora i va convocar la segona assemblea per escollir alcaldable per ahir al vespre. Estrems en va sortir com a cap de llista en una assemblea oberta, donant vots als militants, simpatitzants i amics de la formació.\nLes tensions van començar després que les primàries del passat mes de juny escollissin Etna Estrems candidata. Ballesta i Carlà van denunciar irregularitats en el procediment en considerar que la convocatòria d'assemblea no havia arribat a tothom i que això havia perjudicat Ballesta. Tampoc s'hauria respectat el procediment d'elecció del sistema de vot, que l'hauria triat directament la presidenta de la secció local, Àgata Belmonte.\nFinalment, la Comissió de Garanties va donar la raó als dos regidors i va impugnar la primera assemblea en què s'havia escollit Etna Estrems.\nTot i això, tant Ballesta com Carlà abandonen el grup municipal i passen a ser regidors no adscrits. Estrems passarà a ser portaveu del grup republicà un cop els dos regidors passin al grup mixt, una responsabilitat que fins ara requeia en Xavier Ballesta.\nNascuda a l'Escala (1982), Etna Estrems és arquitecta, llicenciada en Comunicació Audiovisual i dirigeix el negoci familiar, vinculat al sector comercial.\nEstà involucrada en política des de l'any 2010, quan es van organitzar les consultes sobre la independència. La candidata republicana és membre de la secció local d'ERC l'Escala des del 2011 i regidora i consellera comarcal de l'Alt Empordà des del 2015.


Unes 200 persones participen a la Gimcana Rural dels Hostalets d'en Bas - Garrotxa Digital\nEls Hostalets d'en Bas - Publicat a les 13:50h\nComentaris tancats a Unes 200 persones participen a la Gimcana Rural dels Hostalets d’en Bas\nLa Comissió de Festes dels Hostalets ha organitzat una nova edició de la Gimcana Rural per la Festa Major del poble. Unes 200 persones van participar-hi dissabte a la tarda.\nUnes 200 persones, moltes disfressades i pintades, feien cua per inscriure’s dissabte a la tarda a la Gimcana Rural dels Hostalets d’en Bas. És la setena edició de l’activitat, que any rere any, atrau més participants. Les proves són diverses i s’aprofita l’entorn rural del municipi. Es fa des d’una cursa de bales de palla, a una estirada de corda a quatre bandes, una cursa de relleus amb fang i activitats d’estratègia i de treball en equip. A part de la Gimcana, la Festa Major presenta novetats: una festa dilluns per a tots els públics de les 7 de la tarda a les 2 de la nit. El premi de l’equip guanyador de la Gimcana és un sopar per a la festa de dilluns.\nLa ubicació de la planta de triatge de Sant Jaume encara no s’ha definit dos anys després de l’acord\nDos anys després de l'anunci d'acord per la ubicació de la planta de triatge comarcal dins el polígon de Sant Jaume de Llierca encara no s'ha concretat el seu emplaçament definitiu. L'Ajuntament del municipi manté la voluntat que aquesta estigui en sòl industrial…


Un imputat per la F1 justifica davant la jutgessa el patrocini del Govern valencià en 2011 a l’equip de motos d’Aspar\nL’exdirector de la Societat Projectes Temàtics (SPTCV) de la Generalitat Nicolás Figueras defensa en el seu interrogatori davant de la jutgessa que rebia ordres dels seus superiors\nFigueras ha estat interrogat aquest dimecres pel cas Valmor, que investiga les negociacions i la despesa en les cinc edicions de la Fórmula 1 a València\n16/05/2018 - 19:55h\nNicolás Figueras, exdirector de la Sociedad de Proyectos Temáticos de la Comunitat Valenciana.\nNicolás Figueras, l’exdirector general de la Societat Projectes Temàtics de la Comunitat Valenciana (SPTCV), l’entitat pública de la Generalitat que es feia càrrec dels grans esdeveniments i va acabar pagant el cànon de la Fórmula 1, ha justificat hui de matí els patrocinis amb diners públics a l’equip de motociclisme de Jorge Martínez Aspar. Encara que el muntant global és de 14 milions d'euros, durant l'interrogatori se li va preguntar per un expedient de 700.000 euros corresponent a 2011.\nFigueras ha declarat com a imputat en el Jutjat d’Instrucció número 2 de València per la causa que investiga les negociacions de la Fómula 1 i l’empresa privada Valmor, que en va gestionar els drets. En l’interrogatori se li ha preguntat per les quanties tan elevades de patrocinis a l’equip d’Aspar quan l’expilot era conseller delegat de Valmor. L’exdirector de SPTCV ha defensat que tot es va fer amb total legalitat i que les ordres “li van venir de dalt”. És a dir, o del consell d’administració de l’ens públic o del conseller d’Hisenda, que en aquella èpoc´a era Gerardo Camps, actualment diputat del PP en el Congrés.\nFigueras ha defensat que no tenia capacitat de decisió en l’assignació de patrocinis i que, quan va arribar a assumir la gestió de SPTCV, ja es feien d’aqueixa manera.\nEl president de la Generalitat, Francisco Camps (d), atén les explicacions del directiu de Valmor, Jorge Martinez “Aspar”. EFE\nJorge Martínez Aspar, que declara aquest dijous davant de la jutgessa del cas Valmor, va rebre patrocinis milionaris per al seu equip de motos que van arribar a 14 milions d’euros a través de l’empresa Box 55. També va cobrar una remuneració anual de Valmor que superava els 145.000 euros (IVA inclòs), la qual cosa representa més de 9.000 euros nets per mes. I va viatjar, sovint acompanyant Camps, per gestions relacionades amb la Fórmula 1 amb despeses pagades per la Generalitat Valenciana.\nNicolás Figueras va ser director general de SPTCV i apoderat entre els anys 2009 i 2014, per la qual cosa coneix en profunditat els pagaments del cànon de la Fórmula 1 a València, que van ser entre el 2009 i el 2012 més de cent milions d’euros. L’exdirectiu va ser citat en un primer moment com a testimoni, de la mateixa manera que la mà dreta de Francisco Camps en la causa de l’F1, Belén Reyero. La jutgessa va veure indicis de delictes en els tres imputats arran d’haver-los requisat els correus electrònics i estudiar més de 100.000 correus professionals i personals.\nDels correus de Reyero s’han després tota mena d’irregularitats per a evitar que l’empresa privada Valmor “NO tinguera problemes” amb la Fórmula 1 i que el forat l’assumira la Generalitat.\nEl lladre de l'amotet!


Gostevoy compleks Rantue Sortavala Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 114 allotjaments a Sortavala.\nN. Rantue 8a, Sortavala, Sortavala, Rússia, 186792 - Veure al mapa\nMés informació sobre Gostevoy compleks Rantue\nAl visitar Sortavala, vosté es sentirà com a casa a Gostevoy compleks Rantue, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Sortavala. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, servei de llançadora, àrea de fumadors.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, estació d'Ipod, videojocs a l'habitació, ventilador a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses platja privada, sauna, pesca, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Sortavala, el Gostevoy compleks Rantue és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (135)Parelles (51)Viatgers en solitari (2)Famílies amb infants petits (45)Famílies amb infants grans (8)Grups (29)


Vila Leonida Busteni Romania - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStrata Soimului nr.11, Busteni, Busteni, Romania, 105500 - Veure al mapa\n"The view from the location was really really beautiful. The..."\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Busteni, no busqui més enllà de Vila Leonida. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com parc infantil. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Vila Leonida és una selecció idònia per a la vostra estada a Busteni.\nCal que informeu el Vila Leonida de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (196) Parelles (103) Viatgers en solitari (12) Famílies amb infants petits (55) Famílies amb infants grans (4) Grups (22)


El Moja s’emporta el derbi davant la Fundació per 2-0 — Ajuntament d'Olèrdola\n04:04 del 21 de abril de 2021\nEl Moja s’emporta el derbi davant la Fundació per 2-0\nEl Moja s’emporta el derbi davant la Fundació per 2-0 L’equip d'Alejandro Carretero va decidir amb 25 minuts amb un gol en pròpia porta i un altre d’Oriol. A la Tercera Catalana derrota del Sant Pere Molanta 3-2 a Olivella i les noies del Base Olèrdola sortien escaldades de Riudoms 10-0. http://www.olerdola.cat/serveis-municipals/mitjans-informacio-municipal/canal-20/esports/el-moja-s2019emporta-el-derbi-davant-la-fundacio-per-2-0 http://www.olerdola.cat/serveis-municipals/mitjans-informacio-municipal/canal-20/esports/el-moja-s2019emporta-el-derbi-davant-la-fundacio-per-2-0/@@download/image/MOJA - FUNDACIO1.jpg\nL’equip d'Alejandro Carretero va decidir amb 25 minuts amb un gol en pròpia porta i un altre d’Oriol. A la Tercera Catalana derrota del Sant Pere Molanta 3-2 a Olivella i les noies del Base Olèrdola sortien escaldades de Riudoms 10-0.\nAE Moja Foto: Esportspenedes.cat\nAquest dissabte es jugava el derbi de la Segona Catalana al camp d'Els Pins de Moja. Els locals i la Fundació arribaven al partit amb pràcticament els mateixos punts. Als 15 minuts de partit arribaria el primer gol del Moja, un gol en pròpia porta del jugador de la Fundació Pol, i 10 minuts després Oriol Feliu posava terra de per mig amb el segon gol, marcador que no es va moure fins el final del partit, ara el Moja és 11è amb 9 punts. El proper rival és el Junior. Juguen dissabte a les 18:30 a Sant Cugat del Vallès.\nA la Tercera Catalana el Sant Pere Molanta va desaprofitar dos avantatges al marcador. Wesley feia el 0-1 al minut 6. Al descans s’arribava amb 1-1. I Andrés Gil tornava a avançar als olerdolencs al minut 10 de la segona part, als 10 minuts finals però l’Olivella li donava el tomb al marcador, posant el 3-2 definitiu. El Molanta es 12è amb 8 punts. La setmana que ve torna a casa després de 3 partits consecutius fora, dissabte a les 5 rep al líder l’Anoia.\nI a la Primera Catalana Femenina un partit per oblidar del Base Olèrdola Femení, derrota 10-0 al cap del líder el Riudoms, equip de superior categoria, fins i tot de dues categories més i que s’emportarà la categoria de carrer. Al descans es va arribar amb 6-0 i res van poder fer les olerdolenques per maquillar una mica el resultat. Diumenge que ve rebran al cuer de la classificació el Segull B, a les 6 de la tarda.


‘Turist’. Una pel·lícula de força major\nPublicat el 13 març, 2015 per Jordi Dorca a Cinema | 0 comentaris\nEl primer que em va cridar l’atenció de la pel·lícula sueca Turist (Fuerza mayor) va ser l’excel·lent punt de partida. Una modèlica família sueca de classe mitjana-alta viatja als Alps francesos per esquiar. Durant un dinar una allau, en principi controlada, s’acosta cap a la terrassa on estan menjant, una pols de neu fa cada vegada més difícil la visibilitat, la mare crida el seu marit (Tomas) perquè l’ajudi a salvar els fills, però ell ha fugit per salvar la vida i l’ha deixada allà sola amb els nens. A partir d’aquí la relació entra en un atzucac, ella (a partir d’ara Eba) veu com Tomas ha fugit de les obligacions que se li pressuposen i Tomas opta per un silenci culpable. Entrem en un joc de retrets, desconfiances, dards enverinats i incomunicació que arrossegarà amb ells molts dels que els envolten, sobretot els fills, Vera i Harry, però també la seva parella d’amics Mats i Fanni.\nRuben Ostlund (un director habitual dels festivals de cinema independent) opta per fer una crítica de la classe mitjana benestant sueca, i ens presenta els personatges en tot el seu patetisme, abans de l’allau, ens mostra un dia a dia mecànic i sense espurna que provoca una sensació que les vacances provoquen un tedi enorme a tota la família i després de l’allau hi suma la crisi de parella i la desconfiança. Tot això ho mostra a través d’un muntatge d’escenes a vegades inconnexes entre elles alternades amb idíl·lics plans del paisatge fabulós dels Alps i a través d’enquadraments (imperfectes i un punt distants) que recorden els que es fan servir als documentals d’animals, o a l’ull d’un voyeur que observa una escena d’amagat. Aquest figura de la mirada externa que capta tot el patetisme de la parella està perfectament encarnada per un bidell, que sorprèn els protagonistes en situacions de tensió, un bidell que en aquesta pel·lícula és la representació de l’espectador.\nLes interpretacions de Johannes Kuhnke, Lisa Loven i Kristofer Hivju (el salvatge Tormund de The game of thrones) són absolutament creïbles i meritòries, tot i que en alguns moments fins i tot sembla que tenen un punt de contenció excessiu. A la bona feina actoral, hi hem se sumar l’enorme habilitat del director per representar les escenes incòmodes i traslladar la tensió a l’espectador, ja sigui en els dos sopars (amb Mats i Fanni i amb dos passants acabats de conèixer), amb l’escena de desolació de Tomas o amb una de les darreres escenes on mostra el descens de tota la família d’una pista d’esquí amb boira i neu.\nOstlund opta per temes molt tractats en pel·lícules independents, però ho fa amb un estil molt propi i admirablement efectiu. Una enorme (i grata) sorpresa, un retrat interessantíssim del nostre temps.


Sagunt suprimeix les 12 campanades de la Nit de Cap d'Any i la policia farà controls per evitar aglomeracions\nInicio Valencia El Camp de Morvedre Sagunt suprimeix les 12 campanades de la Nit de Cap d’Any i...\nSagunt suprimeix les 12 campanades de la Nit de Cap d’Any i la policia farà controls per evitar aglomeracions\nCelebració de les campanades de Cap d'Any a Sagunt.\nTambé realitzarà controls d’alcoholèmia i drogues i no hi haurà concerts\nL’Ajuntament de Sagunt ha confirmat que enguany no hi haurà programa d’activitats festives la Nit de Cap d’Any a causa de la pandèmia. A més, la Policia Local realitzarà una especial vigilància en les zones on puga haver-hi major afluència de gent com la plaça Major, el Triangle Umbral i altres zones. També farà controls d’alcoholèmia i drogues.\nLes regidores de Festes i Cultura Popular, Asun Moll, i de Policia Local, Natalia Antonino, han fet una crida a la responsabilitat. La delegada de Festes ha recordat tots els esdeveniments festius que s’han hagut de suspendre enguany i que les normes són cada vegada més estrictes: “Fins i tot ens hem vist obligats a demanar a la parròquia que no sonen les campanes. Lamentem molt esta circumstància, tenim ací la vacuna i l’esperança que 2021 siga una altra cosa”. També ha afegit que fer les coses bé ara per Nadal, suposarà començar a veure la llum en 2021.\nPer la seua banda, la delegada de Policia Local ha ressaltat els controls d’aglomeracions i d’alcoholèmia i drogues per a garantir la seguretat de la ciutadania, “perquè hi ha gent que continua pensant que estem dins d’una normalitat i se salta el toc de queda i no respecta les normes i va sense màscareta”. Antonino també ha indicat que “el que volem fer és previndre i conscienciar perquè esta pandèmia passe com més prompte millor i es puga generar eixa activitat que és tan necessària per al municipi i que també és generadora d’ocupació”.\nArtículo anteriorOntinyent acosta el circ i teatre als barris amb espectacles simultanis\nArtículo siguienteEl gobierno socialista de Riba-roja aprueba con el apoyo de C´s, Compromís, l´Esquerra y Podemos su Plan de Contratación Pública de 2021


La CUP denuncia que el nou decret sobre les renovables és 'insuficient'\nAquest dimecres el govern de la Generalitat ha presentat públicament el nou decret per regular la implantació de les renovables que substituirà el Decret Llei 16/2019. Davant d’aquest fet, la CUP-NCG ha posat de manifest que el nou decret, tot i acollir reivindicacions de la candidatura i de les entitats del territori, segueix sent insuficient i que genera moltes incerteses.\nAixí doncs, la formació anticapitalista considera que les noves mesures “són descafeinades” i que amb el nou decret, ERC torna a donar l’esquena als territoris afectats perquè, d’una banda, descarta aplicar cap moratòria sobre els projectes ja validats, tal i com tenien acordat en el pacte d’investidura amb la CUP i, encara menys, aplicar cap derogació de l’actual Decret, tal i com demanaven ajuntaments, entitats ecologistes i fins i tot càrrecs electes al territori.\nEls anticapitalistes denuncien que avui ja hi ha 5.333MW en fase de tramitació ordinària, projectes que no es veuran afectats per les modificacions anunciades al nou decret. Així, afirmen que una reforma de l’actual decret que no farà front a les greus problemàtiques que pateix el territori i que van desencadenar una allau de protestes i mobilitzacions a l’inici de la legislatura.\nLa CUP segueix demanant un Pla Territorial o un Pla Director d'energies renovables que pemeti planificar la implantació de projectes de renovables seguint els preceptes de la Llei de Canvi Climàtic, i la moratòria de tots els projectes mentre aquest Pla no es dugués a terme, fet que hauria permès suspendre formalment les actuals tramitacions de macroprojectes arreu del territori.\nA més, el diputat de la CUP-NCG, Dani Cornellà, ha participat de la concentració convocada per la Xarxa Catalana per una Transició Energètica Justa avui davant de l’Edifici Auditori Imagina (Av. Diagonal, 177 de Barcelona) on la consellera d'Acció Climàtica ha presentat el nou decret.


De perles i porcs: carta al Professor Xavier Macià\nHe llegit amb interès la seva carta al Sr. Alcalde de la ciutat de Lleida. A hores d’ara, desconec si la carta ha rebut o rebrà resposta –oficial o extraoficial– però permeti’m que m’afegeixi a l’esdeveniment amb uns pensaments. Si vol, em pot dir, amb tota la raó, que em poso on no em demana però la seva carta és molt estimulant. No tant pel que diu sinó per allò que sembla que no vol dir.\nEn primer lloc li dono la benvinguda a sota el pont. Sota el pont és un lloc una mica apartat, de vegades solitari i té l’inconvenient de la intempèrie però, un cop t’hi acostumes, esdevé un lloc recollit i adequat per estar en pau amb tu mateix.\nEl principal avantatge que trobo a estar sota el pont és que, a la nostra estimada ciutat, de ponts i passarel·les en tenim deu. Bé, són deu comptant el viaducte del tren d’alta velocitat però vaja, crec que el sota el pont d’aquest viaducte, a Rufea, també té el seu encant. Aquests deu espais, que en són vint si comptem els d’una i l’altra riba, sumen un nombre vint vegades superior al dels espais polítics de la ciutat i constitueixen tot un ecosistema. Li asseguro que la gent que hi habita és bona gent i que, un cop els coneixes, t’hi trobes bé perquè ja han entès de què va, des de fa quasi quaranta anys, la cosa a ciutat. A més, com que sota el pont s’hi va amb un equipatge escàs –la condició és que càpiga en un carret del Plus– et pots desplaçar amb notable llibertat, d’un sota pont a un altre sense haver de donar gaire explicacions a ningú i sense que ningú no es posi nerviós o senti amenaçada la seva posició en l’eix comercial més llarg d’Europa.\nLi volia manifestar, alhora, la meva solidaritat en aquests moments complicats. Com que el sé lector de Zigmund Bauman, em sembla que serà pertinent recordar allò que diu l’estimat professor: “No hi ha cap projecte a mitjà termini que pugui reeixir sense el compromís de les persones que el volen dur a terme”. Aquesta és una idea potent, una creença diria que imprescindible per avançar col·lectivament.\nAra, per experiència pròpia, em sembla que cal entendre que aquests projectes ambiciosos i desinteressats tenen vida pròpia i que, per aquest motiu, són proclius a créixer i desenvolupar-se però també, segons l’ambient, a emmalaltir i morir. No passa res, és llei de vida... i de mort. No podem pensar, al menys no ho podem pensar de manera única i rotunda, que els projectes són més importants que les persones. Com a mínim no són més importants que la nostra persona. Aquesta és una de les lleis no escrites ni d’obligat compliment a sota el pont.\nEn un altre aspecte, voldria dir-li que el que m’ha costat més d’entendre ha estat per què es dirigia a un alcalde –i a un polític professional– com si es dirigís a una persona que es diu, en el refugi de la seva llar, Àngel Ros. Em sembla que és per això que, al final, m’he posat a escriure-li aquest matí plujós de tardor. Li escric perquè em sembla que allò que vostè vol comunicar des del cor, s’ha de dipositar en un ambient on el cor, la sensibilitat, la poesia i tants d’altres sentiments humans tinguin alguna oportunitat de sobreviure amb dignitat, protegits de les traïcions i dels mals oratges.\nL’any que ve farà trenta anys que vostè i jo vam compartir un projecte col·lectiu que va néixer, en part, de l’astorament de veure que Lleida tenia un govern gràcies als vots de franquistes convençuts. A aquell alcalde, insensat i breu, li vam etzibar alguns enjogassats Bots de Pernes. De manera inconscient i entusiasta vam col·laborar a consolidar un ajuntament únic, polifèmic i saturnal on s’han escarxofat alguns polítics professionals que, integrant les estructures més ràncies de la Lleida dels Vint, bloquegen un pensament únic de ciutat. De vegades penso que, com el recluta Zack Mayo, potser no tenen un lloc millor on anar. Si és així, els compadeixo ben sincerament.\nCom que em va semblar que vostè en realitat s’adreçava a aquesta espècie de Saturn que es protegeix cruspint-se, de tant en tant, algun fill, li volia dir que parlar a Saturn amb el cor em sembla que és, en paraules d’un evangelista (Mt 7,6), com tirar perles als porcs. És a dir, una cosa més aviat inútil. Benvingut a sota el pont. No és un mal lloc.


Robòtica | Escola Les Aigües\nGràcies al Pla Educatiu d’Entorn de Cardedeu, des de 2017 iniciem la robòtica als grups de 1r i 2n d’Ed. Primària amb beebots, per continuar a 3r amb programació code i scratch i a partir de 4t amb mBots. Les activitats les fem amb alumnes de 3r d’ESO de l’institut Pla Marcell que fan les pràctiques de servei comunitari a Les Aigües.\nLa programació i la robòtica educativa és un sistema d’ensenyament basat en el constructivisme que permet afavorir la creació de nous escenaris d’aula on l’alumnat és protagonista actiu i reflexiu del seu aprenentatge a través del disseny i l’elaboració de creacions pròpies, i on es potencia el desenvolupament de les seves habilitats i competències.\nLa Robòtica Educativa és transversal i interdisciplinària perquè abasta diferents àrees del currículum. Així, amb continguts ben estructurats, es poden treballar continguts de ciències, tecnologia, enginyeria (construcció) i matemàtica, de l’àmbit de les STEM (sigles en anglès de Science, Technology, Engineering, Mathematics), així com àrees de llengua i, també, el plurilingüisme.\nDesenvolupar les capacitats creatives i d’organització, fomentar el treball en grup, promoure la necessitat d’experimentar, de descobrir noves habilitats i l’interès per investigar són alguns dels objectius de la robòtica educativa, fent especial èmfasi en aspectes com: el treball en equip; el lideratge; l’aprenentatge a partir dels errors; l’autonomia i emprenedoria; i l’aprendre jugant.\nEntenem el seu ús com una eina transversal de transmissió de coneixement, com un element tecnològic aplicat a l’educació que permet el desenvolupament d’una nova tècnica d’ensenyament. L’important de la robòtica com a eina és que potencia la satisfacció subjectiva dels participants.


L’Apparatgeist o l’addicció al mòbil | Nuria Perpinyá L’Apparatgeist o l’addicció al mòbil |\ncat es en\nI, de sobte, el paradís\nComentaris I, de sobte, el paradís\nEl paradís dels Tammarians\nEl vertigen de la passió amorosa\nLiteratura i alpinisme\nUn mapa d’aventures autobiogràfic\nComentaris Al vertigen\nComentaris Els Cal.lígrafs\nComentaris Els privilegiats\nUna casa per compondre\nComentaris Una casa per compondre\nComentaris Un bon error\nBiografia i contacte\nBibliografia de l’autora\nL’Apparatgeist o l’addicció al mòbil\n01/10/2015 by Nuria\nNo enganxa el què o el qui, sinó la rutina de mirar, de prémer un botó, d’obrir finestres, de consultar les notificacions. Internet omple els temps “buits”, com ho fa el vici de fumar, fins que aviat exigeix el seu propi temps i que se li dediqui molta atenció. El costum de fumar tabac no aporta res, fins i tot ens fa mal, com en fa malbaratar la nostra vida online navegant per distreure’ns; tanmateix, la rutina d’entrar als webs, de mirar links cada mitja hora, abans d’anar a dormir, només despertar-se, al metro, s’imposa com un costum que s’arrela ràpidament. Som més esclaus de l’artilugi que de la xarxa. Ens dominen la inèrcia i els gestos de la mà més que no pas el benefici que en treiem en connectar-nos. Quants no consulten notificacions a deshora, sabent que probablement no n’hi haurà cap! Tanmateix, no poden deixar de certificar-ho, invertint en aquests processos inútils minuts i minuts que, sumats, li devoren el dia. Si Facebook el decep però hi torna a entrar, ¿per què ho fa? Per vici, perquè no pot resistir-se’n. Abans es passava el rosari, ara es toquinya el mòbil. Els més moderns em replicaran que és millor estar al cas del progrés que repetir mantres atàvics. No sé què dir-vos. És igual d’hipnòtic. El terminal telefònic també anul.la els seus fidels i demana la mateixa adoració fins a esdevenir un apèndix del cos. El rosari, les polseres de boletes budistes, el smartphone. Buidor per buidor, diria que la de l’om religiós i la manta de Linus relaxen més. L’aparell ha esdevingut un “doudou numérique” (un peluix digital). Un vici mecànic com mastegar xiclet o mossegar-se les ungles. Ens han convençut que la manera bona de viure és amb un mòbil i una copa a la mà; i que passar-ho bé consisteix en això: en emborratxar-se i xatejar. La dependència a internet comença amb l’objecte, amb la carcassa, amb la tecnologia més superficial. L’hàbit s’imposa de manera abusiva en l’agenda del dia, com un acte rutinari imprescindible. L’esperit de l’aparell (l’apparatgeist) ens posseix. Els moviments tàctils ens fan desatendre la feina i interrompre-la contínuament. L’addicte al mòbil ja no hi té al cap, es desconcentra. ¿Quants cops obre al dia la bústia esperant cartes que no arriben? Unes dues-centes. Multipliqueu els talls en l’activitat, les estones perdudes i l’ansietat que s’hi deriva. Als nomofòbics, els pot el desig de saber si algú parla d’ells. Narcissisme d’inferioritat, on cal el suport dels altres de manera desorbitada. No es poden separar de l’iphone ni un metre, els cal tenir-lo sempre encès i a l’abast, tocar-lo contínuament. L’amor a la màquina.\nAquesta aberració sentimental va començar fa més una dècada amb els adolescents asiàtics. Ens ho miràvem de lluny com una curiositat exòtica. Avui dia, la dependència s’ha estès a gran part del món i afecta a totes les edats. En casos d’aïllament o de societats hostils, internet és beneficiós. En la resta, l’invent està per sota de les avantatges de la realitat. Si ve a complementar-la, benvingut sia. No, però, si ve a perjudicar-la o a substituir-la. Encara hi ha més vida i intel.ligència fora del web que dins. D’aquí unes dècades potser ja no serà cert. Som davant d’un gran canvi de paradigma en el procés evolutiu que capgirarà la civilització molt més del que ho va fer l’electricitat. Els dits es faran més destres, el cervell s’adaptarà a la multitasca, a la brevetat, a la virtualitat i a les interrupcions. No obstant això, ara per ara, en l’espera d’aquest gloriós futur cibernètic, estan caient milions de desgraciats en els forats negres de la xarxa.\n¿Com omplien abans els temps morts? Primer que res, admetent que no n’hi havia. Es fullejava un revista, es llegia un llibre, es parlava a la fresca. Petits plaers quotidians anteriors a les insatisfaccions de les TIC. O no calia fer res. Es descansava i es pensava. Tu sol, sense ortopèdies electròniques. No omplis el teu cap de brossa i deixa-li espai lliure per poder bastir les teves idees. Vés a veure els que estimes. No hi ha res millor que tenir-vos a prop. Esllisa els dits per la seva pell, no per una pantalla. Apaga l’ordinador i el smartphone. Cal canviar la rutina. Desenganxa’t. No espiïs què fan els altres amagat dins la teva caputxa. Deixa de prémer botons. Torna al món real. S’han acabat les joguinetes. Aixeca el cap i camina. Ni que sigui jo, em faig cas. Surto fora. Hi ha lluna plena. M’arrapo la jaqueta. Quin vent que fa. Les idees es ventilen. Com bufa el firmament! La terra li respon amb tota mena de sorolls. Els amics m’agafen per la cintura. I l’impacient de Zweig m’espera al llit.\nMobile lovers: Tatiana i Oneguin reloaded\nContra el Kindle\nNo hi ha comentaris\t»\nquatre − =\nEl Koltès de Bernardi: una ràbia magnífica\nUna novel.la aforística amb 4000 veus\nEls llibres que m'han fet com sóc\nLa pèssima pinacoteca del Premio Cervantes\nLa lluna furera de Tristany i Isolda\nUn nou capítol de la senyora Kesler lluitant amb un gratacel\nXavier Macià, despullat entre els arbres\nDeconstrucció amorosa d'una llegenda\nPerejaume: tombs i retombs de l'art i del país\nUn incòmode vestit de gala: Bernhard no fa el joc al poder\nErarta: la nova avantguarda russa\nEl gran plaer de l'Ermitage\nPintar el dolor\nVarietat en la unitat\nArco 2014: op art i artistes renovadores\nUn llençol com a bandera\nDirectors, trobadors i sadomasoquistes\nEmília de Tolcachir o l'amor a un maltractador\nAls genis, se'ls perdona quasi tot: Chris Tile\nAmor a contratemps\nAmor a la màquina\nArt i escriptura\nArtista i poder\nEl policia de les rates\nFura dels Baus Wagner Tristany Isolda Alex Ollé Liceu Franc Aleu Schönebaum Amor Passió Òpera\nLa Vénus à fourrure\nOrdre i caos\nPremi Ausiàs March\nProust Barthes Nabokov Dostoievski Nietzsche Ferrater Kafka Musil Bernhard Perspectivisme Odissea\nTeatro La Abadia\nÚltim tango a Paris\nNo he tengut encara el privilegi de llegir Els privilegiats, però esper fer-ho tot d'una que pugui; comprar un llibre és un acte de culte, no una transacció econòmica de consum. Pels comentaris que he llegit, sospito que m'ajudarà a respondre, ni que sigui retòricament, una pregunta que des de despús-ahir duc escrita a la butxaca en un paper volander (som incapaç de portar una agenda ben ordenada). La qüestió és: "La justícia, és un mal necessari?" Gràcies, Núria.\nMoltes gràcies, benvolgut pianista Pedro Pardo (quantes pes...). T'escric al teu correu.\nBenvolguda Núria, soc Pedro Pardo. He rebut el teu llibre "Una casa per compondre"!! Moltes gràcies!!!!!! Espero trobar temps aquesta Setmana Santa per llegir-lo. Fins aviat!\nNúria Perpinyà | Diseño web Freeland


El Servei de Llengües obri el termini de matrícula dels Tallers de Llengües i Cultures - Actualitat de l´Alt Vinalopó, el Vinalopó Mitjà, l´Alcoià, El Comtat i l´Alacantí\nPer Desiré septiembre 11, 2021 octubre 6, 2021 012\nAquesta onzena edició duplica l’oferta de places i amplia el programa amb un nou taller sobre tècniques d’oratòria i debat\nAlacant. Divendres 10 de setembre de 2021\nEl Servei de Llengües de la Universitat d’Alacant obri el termini de matrícula d’una nova edició dels Tallers de Llengües i Cultures, l’onzena edició d’una iniciativa que ha aconseguit un gran èxit de participació i que el curs passat va tenir més de 600 de persones matriculades. El termini de matrícula s’obri el pròxim dilluns 13 de setembre i finalitza el dilluns 20.\nL’oferta per a aquest primer quadrimestre del curs acadèmic 2021/2022 inclou tallers no presencials d’introducció a la llengua i la cultura alemanya, àrab, catalana, italiana, japonesa, llengua de signes, portuguesa i russa. A més, es consolida l’oferta del taller Videojocs: Introducció a la Llengua i la Cultura i En Valencià a Internet.\nCom a novetat enguany, el Servei de Llengües llança un nou taller, l’únic que tindrà format presencial: Parlem en públic. Tècniques d’Oratòria i Debat.\nLa matrícula és gratuïta per als membres de la comunitat universitària i qualsevol altra persona interessada podrà inscriure-s’hi amb un preu de matrícula de 20 euros.\nEls tallers tenen una duració de 10 hores (reconeguts amb 1 crèdit i un certificat d’assistència) i volen promoure els valors del plurilingüisme a través del coneixement de llengües i cultures diverses i de l’ús del valencià com a llengua pròpia de l’activitat acadèmica. Ofereixen una visió àmplia de la realitat social, cultural i lingüística del país, a través de la pràctica de situacions comunicatives, vocabulari bàsic i aspectes bàsics de la gastronomia, tradicions populars, vida quotidiana, condicions de vida, convencions socials o art. A més, en el cas de la llengua de signes, l’aprenentatge es basa en la facilitació de la comunicació amb les persones sorda i l’aprenentatge de paraules i expressions recurrents.\nLa Universitat d’Alacant s’uneix el pròxim 24 de setembre al Dia Europeu de les Llengües La Universitat d’Alacant enceta el curs amb presencialitat a les aules i estrictes mesures de prevenció de contagis El tractament i l’atenció humanitzada al pacient oncològic, tema central d’un curs d’estiu de la UA a Cocentaina La Seu Universitària d’Oriola i Hidraqua organitzen dues conferències centrades en la temàtica de l’aigua i els objectius de desenvolupament sostenible La XVIII edició del curs d’arqueologia il·licitana Els Dilluns amb L’Alcúdia posa el focus en l’actualitat de la investigació arqueològica en el jaciment\nDia a DiaEducacióValencià\nPresentado el libro “Leal y Fiel” de las...\nUna edición muy atípica por las circunstancias derivadas de la pandemia, y el...


Les entitats socials demanen continuar avançant en la igualtat d’oportunitats i drets dels joves extutelats | Suara\nLes entitats socials demanen continuar avançant en la igualtat d’oportunitats i drets dels joves extutelats\nLa Taula del Tercer Sector Social de Catalunya ha presentat el dossier ‘Joves extutelats. El repte d’emancipar-se avui’ en el marc del cicle de Debats ‘Catalunya Social’. Un centenar de persones van assistir al debat que de l’Ateneu Barcelonès.\nEn l’informe presentat per Ana Villa, directora de FEPA (Federació d’entitats amb projectes i pisos assistits) i editat per la Taula del Tercer Sector s’hi alerta que el marc legal de l’Estat i de la majoria de Comunitats Autònomes no contempla específicament el suport als joves extutelats, la qual cosa suposa que els joves que han estat tutelats puguin veure’s desprotegits legalment en complir la majoria d’edat. Actualment hi ha més de 30.000 infants i joves tutelats i més de 5.000 joves extutelats arreu de l’Estat.


La revista El Breny s’ha consolidat com el producte local de referència pels santvicentins\nEl 16è número de la col·lecció de contes porta als gegants de Sala i Ricardis de Sant Fruitós a la Cavalcada dels Reis d’Orient\nEl Conjunt Monumental a Castellet de Sant Vicenç es podrà visitar a partir del 2022\nEl Conjunt Monumental a Castellet de Sant Vicenç de Castellet es podrà visitar a partir del 2022. Els treballs han permès recuperar la torre de defensa, l’Ermita i la casa de l’Ermità. A dia d’avui falta executar les fases per recuperar el castell, les restes ibèriques i el perímetre exterior...\nNeix “La Palanca”, la nova comissió de festes de Sallent\nNeix La Palanca, una nova comissió de festes de Sallent. Aquest vespre es celebrarà el seu primer acte de presentació al Mas de Sant Martí, en un aforament limitat i amb les entrades exhaurides. Segons expliquen els integrants aquesta nova comissió neix amb l’objectiu de fomentar la cultura del...\nSallent s’uneix per la inauguració de la geganta Joana la Negra\nAdona’t Sallent, una entitat formada íntegrament per dones, va inaugurar aquest dissabte a la tarda la seva geganta popular, la Joana. La geganta vol retre homenatge a totes les dones que durant el segle XVII van ser acusades de bruixeria i portades a la forca injustament. Joana la Negra...\nL'església de Sant Esteve de Sallent ha sigut escenari aquest matí de la presentació oficial d'un nou cicle de sopars-concerts. Es tracta d'una iniciativa de l'entitat la Trenta-sisena, que organitzarà un àpat i un concert tots els dissabtes de juliol en aquest paratge del turó, on també hi ha...\n10 noies i 10 nois de la Catalunya Central es presenten aquest cap de setmana al certamen de la Pubilla i Hereu de Catalunya. En total, de tot el país, en són 59, i d’aquests se’n escolliran 10, que representaran catalunya i les 4 demarcacions allà on vagin. Ho faran durant...\nMor el músic sallentí Jordi Fàbregas als 69 anys\nHa mort als 69 anys el músic sallentí Jordi Fàbregas. Amb cançons com "Les Balladetes de Sallent" o la "Iaia Lola", Fàbregas va ser un referent a Sallent i també arreu de l'estat. El 2020 va rebre la creu de Sant Jordi i també va ser distingit amb el...\nEls gremis de llibreters i floristes valoren positivament la diada de Sant Jordi\nEl Gremi de llibreters es mostra satisfet per les dades d’una diada de Sant Jordi en què esperen superar el 60% de la facturació de l’any 2019. Realment la sensació és molt bona i l'ambient de festa és molt positiu", assenyala la presidenta del gremi de llibreters de Catalunya,...\nSallent impulsa el projecte Gegants Petits per regenerar la tradició gegantera\nGegants de Sallent\nTxell Bonet i Marta Forn agraeixen el suport als Músics per la Llibertat de Sant Fruitós\nJa fa vuitanta nits que, incansablement, un grup de músics amateurs -format per petits i grans- es reuneix davant de l'Ajuntament de Sant Fruitós per tocar El Cant dels Ocells a les nou de la nit. Ho fa sense interrupció, perquè rebutjen l'empresonament dels polítics que des de fa...\n123...67Pàgina 1 de 67


«Hi ha un gran desconeixement de quina és la nostra realitat» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nRegió7 » Cultures\n«Hi ha un gran desconeixement de quina és la nostra realitat»\nCasanovas, Oviedo i Purtí debaten sobre les mancances laborals d'una professió a anys llum d'altres països europeus\nsusana paz manresa 16.06.2017 | 07:59\nAssistents als debats. Marta Pich\nUna primera dada. Només el 2 % dels actors professionals de l'estat cobren 24.000 euros anuals. I el 52 % no arriba als 3.000 l'any. Però ningú no renega de la seva professió. Com és possible? Això no és malviure? El primer debat de la tarda, centrat en el món actoral, va reunir a la taula Àlex Casanovas, actor i president de l'Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya; i els manresans Jordi Purtí, creador, director i actor, i Valentí Oviedo, gerent de l'Institut de Cultura de Barcelona. Cal dir a l'avançada que, tot i que el tema era seriós, el sentit de l'humor de Casanovas -que no deixava suggeriment per respondre- va sobrevolar la conversa. Amb reivindicacions, això sí.\nLa precarietat d'una professió que fins al 1976 no va aconseguir tenir un dia de festa, els dilluns, o que ara, per primer cop, ha reconegut la baixa per maternitat d'una actriu, i la lluita per millorar unes sovint inexistents condicions laborals, amb convenis estables, com la resta de feines, va centrar un debat que va allunyar el públic del glamur de catifes vermelles i va situar a peu de carrer uns artistes que, en una gran majoria, sobreviuen fent una i mil feines; a les bones, relacionades amb la seva professió. A les males, el que surti: el mateix Casanovas va servir copes no fa gaires anys: «hi ha un gran desconeixement de la nostra realitat», va afirmar.\nCada experiència és un cas. Purtí, per exemple, va explicar que ell ha optat per crear i posar «en solfa» els muntatges pensant que puguin agradar «a un nen i a un japonès». Això vol dir l'oportunitat d'aspirar a un mercat internacional. França, ahir, era la meca: per condicions laborals i per educació cultural del públic. Sana enveja. Per a Purtí, Catalunya i l'estat se situen «50 anys enrere» respecte al país veí. Per què? La política cultural no l'afavoreix, amb un 0,7% del presspost total del país i amb la idea, explicava Casanovas, potenciada des de la Transició, que «la cultura ha de ser gratuïta. Tothom paga 200 euros per veure el Circ du Soleil però els de casa han de ser gratuïts». Quant cobra un actor protagonista en una producció teatral d'un equipament mitjà? Per conveni, va explicar Casanovas, uns 3.200 euros bruts. Negociacions directes a banda. A les sales alternatives, 1.200. Però la realitat, en muntatges petits, on el taquillatge és al 50 % entre teatre i companyia, és que tot sovint, va remarcar Oviedo, els artistes ni cobren. La pregunta, remarcava irònicament Purtí, seria: «què ens costarà, treballar?». Es treballa perquè «ens vegin els programadors».\nOviedo va reclamar una visió «global» de les arts escèniques i no tenir «vergonya» a considerar «productes» del mercat els espectacles: «el públic els ha de consumir»; es va acordar que sí, que sortir a la tele, ajuda a viure de manera temporal i facilita altres feines i que els dramaturgs i guionistes són l'aneguet lleig d'aquesta professió. Que manca una política cultural comparable a la de països europeus on l'artista pot viure i no malviure. I una anècdota explicada per Casanovas: el conseller de Cultura, Santi Vila, quan va veure el pressupost de Cultura (provenia de Territori i Sostenibilitat) va dir: «amb això faria dues rotondes». Res més a dir.\nDiàlegs pel Futur