Va morir perquè no volia néixer | Catorze.cat\nRobert Saladrigas | 12/02/2020 a les 00:24h\nArxivat a: Biblioteca, tast editorial, Va morir perquè no volia néixer, Robert Saladrigas\nL'escriptor, periodista i crític literari Robert Saladrigas va néixer a Barcelona el 12 de febrer del 1940 i va morir el 22 d'octubre del 2018, als 78 anys, d'un càncer. El recordem llegint-ne un conte inclòs al seu llibre Còmplices de ciutat (Columna).\nVa morir perquè no volia néixer\nM'ho va engegar d’improvís un matí de finals de tardor, mentre esmorzàvem asseguts a la gespa de la Facultat de Dret.\n—No t’he dit mai que tinc un secret, oi? Un veritable secret, un secret important.\n—Tens un secret? De veres? —vaig contestar d’esma.\nNo es va moure. Vull dir que no va fer absolutament res. No em va mirar. Com si rumiés mentre mastegava i, de cop i volta, hagués perdut la gana. No sé si era ben bé això. Tampoc no sé si va notar el meu to un pèl irònic.\n—He pensat ara mateix que era el moment de compartir-lo amb algú. I entre unes quantes persones que m’han passat pel cap, t’he escollit.\nNo posava cap èmfasi en les paraules, però d’alguna manera vaig entendre que allò no anava de broma. Li passava alguna cosa. A primera hora d’aquell matí, en coincidir al vestíbul de la Facultat, li havia preguntat si es trobava bé. Feia una brisa fresca i ell tenia el rostre lluent de suor, com si la febre l’arborés.\n—M’imagino que alguna vegada, o potser moltes vegades, t’has preguntat per què sóc com sóc —va dir sense girar-se cap a mi.\n—T’equivoques, mira. Per què ho havia de fer? Estic convençut que tots els caràcters tenen un component de raresa, d’imprevisibles, no sé, de misteriosos.\n—Au, va, no em diguis que no hi havies pensat. No facis trampa, sisplau. És igual! Estic disposat a confiar-te el meu secret si em promets no esbombar-lo. D’acord?\n—Espera un moment. Per què a mi i per què ara?\n—Perquè ets un bon xicot, el milloret de tota aquesta patuleia d’imbècils, perquè et considero amic meu i perquè em dóna la gana. Et sembla bé?\n—Com vulguis. De què va, el secret?\nLi vaig cedir tota la iniciativa. No podia fer cap altra cosa malgrat que llavors ja havia aconseguit que em sentís incòmode. Ell seguia allí assegut a la meva dreta, sense alterar-se, mirant en línia recta com si no mirés res que fos visible.\nVa tardar a respondre:\n—Saps què? Jo no volia néixer. Vaig fer tot el possible per no haver de néixer.\nEm fa l’efecte que mai no sabré explicar la mena de desconcert que tot de sobte em va provocar aquella confidència. Més que cap altra consideració me’l va provocar el to de retret fiblant que va imprimir a les paraules.\nRecordo que vaig mirar els cotxes que circulaven per la Diagonal en els dos sentits. Em van venir ganes de riure. Ho hauria fet sense pensar-m’hi si hagués estat qualsevol altre, però Antonio Polidomio Álvarez no era com la majoria dels companys. Ell estava renyit amb l’humor. En aquest aspecte era una calamitat.\n—Per què? —vaig preguntar, reconec que estúpidament.\n—És que no m’has sentit? T’ho acabo de dir: no volia néixer. No en tenia ganes.\nEm sembla que vaig tancar els ulls. O potser l’instint em va fer arronsar les espatlles. No sabia de quina manera podia controlar o esquivar aquell diàleg que per moments se m’afigurava desbaratat. El cas és que vaig esperar que afegís alguna cosa.\n—Merda! —va exclamar amb les dents encaixades—. Almenys podries dir el que penses.\nAntonio Polidomio Álvarez era bastant més alt i corpulent que jo, tenia el cabell molt negre, la pell torrada, una piga força grossa ran del nas, ulls foscos de mussol que sovint miraven espurnejants, com si estigués furiós. Era fill dels encarregats d’una instal·lació de golf a una vintena de quilòmetres de Barcelona, en la zona del Vallès. Sempre avar de paraules, calmós, s’atrinxerava en un distanciament de persona recelosa que es desentenia de tot el que l’envoltava. De mi mateix, si més no fins feia una estona que, segons acabava de dir, em considerava un amic seu. De vegades el seu posat feia la impressió d’algú que sent repicar la pluja als vidres. En canvi, es treia les assignatures amb una estranya facilitat, sense que semblés escarrassar-s’hi.\nÉs el retrat més precís que a hores d’ara em veig amb cor de fer d’Antonio Polidomio Álvarez. Potser caldria afegir un detall que tot d’una em ve a la memòria: era un individu asexuat. Vull dir amb això que mai no vam saber del cert si era homosexual o heterosexual. O bé, suposant que sigui possible, ni una cosa ni l’altra. Ben mirat podria no tenir gaire importància, però em penso que el coneixement d’aquesta ambigüitat ajudarà a comprendre que entre nosaltres Antonio Polidomio Álvarez fos el més semblant a un marginat.\n—Noi, no sé què dir-te. Ara ja ets aquí, o sigui que és evident que has nascut... i per tant semblaria que el problema no té solució.\n—No fotis! La solució seria tornar al ventre de la meva mare. Mai no he perdonat a la mare que me’n fes fora.\n—Doncs potser és qüestió de temps —vaig dir sense adonar-me que hauria pogut dedicar les mateixes paraules a un adolescent que encara es pixés al llit.\n—Et penses que estic guillat, oi? No t’entra a la closca que parlo seriosament.\n—Escolta, jo no penso res. Només estic tractant d’entendre el que m’expliques.\nNo podia sospitar que just en aquell moment s’iniciava el meu contacte amb una història a cop d’ull absurda. He de reconèixer que no estava preparat per assumir-la.\n—És molt probable que el que ara et diré et sorprendrà, però t’asseguro que no invento res.\nEm va contar que al cap d’unes quantes setmanes d’haver estat concebut va tenir la primera noció d’un terror abismal. Per mitjà d’aquella percepció terrible va saber que tenia consciència còsmica abans de tenir consciència individual. Tot seguit va envair-lo una confortable sensació de calor i el magma encara gelatinós del seu cos es va encongir, com si s’arrupís en la flonjor d’una flassada de llana. Llavors va començar l’aventura d’assistir a la seva pròpia i gradual constitució humana. Dormia en un estadi de luciditat, una cosa estranya, com si no existís tot existint ja que havia emergit de l’estricte no res. Era un estat de levitació que de mica en mica s’anava transformant en naturalesa. Ho podia descriure amb paraules perquè, si havia de creure la versió que m’oferia, el seu primer atribut va ser el de la memòria purament sensorial. De cop i volta va sentir que des de la immobilitat forçosa s’envolava cap a espais dominats per l’energia d’un vent astral que l’esculpia. La mà misteriosa de l’artista procurava un efecte de felicitat indescriptible a la pell encara tendríssima que a poc a poc s’anava dilatant, s’adaptava obedient a les formes autònomes que el creador genèsic li infonia.\nD’aquesta manera s’incrementava el seu benestar fetal. Va arribar a creure que els calfreds de fruïció eren el compendi natural de la vida que el despertava. De seguida va descobrir la llum. Una resplendor cremosa va travessar la fina membrana de les seves parpelles. Va rebre simultàniament l’impuls d’alçar-les. Els ulls ja constituïts mostraven l’ànsia de mesurar les seves facultats. Així va poder observar que tot ell estava recobert d’un vel transparent de color mostassa, que operava a la manera d’una campana pneumàtica. A la primeria va meravellar-lo el cromatisme del revestiment. A continuació va experimentar el confort de sentir-se protegit, la qual cosa demostrava l’operativitat de l’instint de conservació que ja mai més no l’abandonaria. Després va distingir els batecs del cor, rítmics, vigorosos, mesclats amb la remor de corrents líquids. La confluència dels sons i les tonalitats es resolia en una bellíssima melodia blava que des d’aquell instant, feia constar Antonio Polidomio Álvarez, resseguia els itineraris del seu cos com la saba vivifica les fibres dels arbres.\nAl final la sensibilització de l’olfacte va culminar l’estat de gràcia uterí d’Antonio Polidomio Álvarez. A través del sinuós cordó umbilical les entranyes maternes segregaven un rar perfum, fusió d’aromes boscanes i humus vaginals que amarava els porus de la criatura. Ell els aspirava amb delectació. El paradís, doncs, havia completat el seu àmbit. Antonio Polidomio Álvarez em va garantir que en aquell període havia conegut la felicitat més perfecta. Amb les seves energies no desgastades per l’ús de la raó, desitjava que la fase es prolongués indefinidament.\nTot d’un plegat va notar la irrupció d’una potència trasbalsadora: una ràfega iracunda de vent l’empenyia cap a un buit, al mateix temps que les parets carnoses, enrogides, del santuari sofrien els efectes de violents espasmes. La menuda criatura va fer l’intent desesperat de resistir-se a la caiguda que li era imposada, endevinant d’una manera vaga que s’acostava el desenllaç d’una etapa irrepetible. Va tastar en la seva pròpia substància l’amargor humana de la mort, quan la impetuositat de la davallada es va demostrar més forta que no pas la seva voluntat d’oposar-s’hi. Aleshores se li va fer avinent que alguna cosa extraordinària i amenaçadora era a punt d’ocórrer. Encara es va posar més a la defensiva en adonar-se de la imminència d’una fenedura per la qual es filtrava un petit raig de llum porpra, d’impura va qualificar-la Antonio Polidomio Álvarez, que literalment el xuclava amb voracitat. Així que va apuntalar els dos peuets a una banda i a l’altra del trau lluminós, entestat a no deixar-se expulsar.\n—Vaig haver de lluitar amb totes les meves forces —va dir amb la cara transfigurada per la ràbia.\n—I què en vas treure?\nAl cap d’una estona es va haver de rendir, naturalment. I pel que sembla, de mala manera. De fora estant van obligar-lo a variar de positura amb l’ajut d’una mena de tenalles monstruoses. El contacte de les seves temples amb la duresa glaçada de l’instrument mèdic de persuasió li va infligir la primera fuetada de dolor roent, premonitori d’allò que en endavant seria part consubstancial de la seva naturalesa. Al capdavall va néixer posseït per tota la còlera de l’univers, enmig de llàgrimes, mocs, coàguls de sang materna i merda llefiscosa encastada a la pell. La comadrona li etzibà un parell de plantofades seques a les anques i va comentar jovial: «Es veu d’una hora lluny que aquest xicotot serà tota la vida un rebel. Fins i tot abans de néixer ha fet patir la seva mare de valent.»\n—Porca refotuda! Vaig odiar la comadrona i vaig odiar la mare. Elles no s’ho podien imaginar, però et juro que en aquell moment vaig aprendre a odiar. ¿Te’n fas una idea?\nLes complicacions del part van deixar la dona exhausta i sense possibilitat de tenir més fills. Un dia, al cap dels anys, va admetre que el sol fet de recordar el suplici indescriptible que s’havia allargat durant tres dies per l’obstinació del tocòleg de no practicar-li una cesària, li provocava calfreds d’angúnia.\n—Massa poc! —va dir Antonio Polidomio Álvarez amb les barres encaixades.\n—Per l’amor del Déu! Em costa de creure que encara li guardis rancor.\n—Què faries si estiguessis en el meu cas?\n—No seria tan bèstia —vaig dir amb el coratge de tallar aquell diàleg que em semblava al·lucinant.\n—Bé, tant se val. No té importància, això. De tota manera ella hauria pogut evitar-ho.\n—Com? Havia de parir per força, oi? No voldries pas que et dugués tota la vida al seu ventre.\n—Per què no? Digues, per què no?\nVaig emmudir, incrèdul. Em mirava desafiador, com si veiés en mi un còmplice de la malifeta de la seva mare. No em sabia avenir que mentre ell em confiava la seva obsessió grotesca, la normalitat més absoluta regnés a la Diagonal i a la Facultat. Tenia la sensació desagradosa que la confidència d’aquell sonat just havia dividit el món en dues faccions irreconciliables. De sobte jo, per voluntat d’ell i sense tenir en compte el meu consentiment, em trobava emplaçat al fil de la línia divisòria, sense poder recular.\nSortosament, algú ens va fer un crit que era l’hora d’entrar a Mercantil i ni ell ni jo vam tenir ocasió d’afegir cap més paraula.\nNo vaig parlar de la història amb ningú, entre altres raons perquè no hauria sabut com fer-la versemblant. Quan més tard hi vaig pensar fredament, em vaig sorprendre a mi mateix admetent que no hi havia cap raó per no creure-se-la, aquella història, tot i que semblava la invenció d’una ment destarotada que buscava justificar-se en la incoherència. De tota manera no volia que m’influís en cap sentit. Així que vaig decidir oblidar-la, com si mai l’hagués escoltada.\nD’ençà d’aquell dia, però, vaig posar més atenció en la conducta i les reaccions d’Antonio Polidomio Álvarez, alhora que procurava eludir qualsevol intimitat entre nosaltres.\nAmb estupefacció per part meva em vaig adonar que era ell qui em defugia. De vegades el sorprenia mirant-me de lluny estant amb una fixesa estranya. Quan els nostres ulls coincidien, ell es girava en rodó. Havia tingut temps d’enviar-me un retret que m’importunava.\nEm recriminava que després d’haver confiat en mi l’hagués abandonat. Llavors em compadia d’ell i en veure’l de nou prescindia de les reflexions que m’aconsellaven la conveniència de mantenir-lo a distància; malgrat la certesa de cometre un error, feia el gest de sortir al seu encontre per parlar-li ni que fos de banalitats, com si res.\nEll no ho permetia. No consentia que ni tan sols m’hi acostés.\nEls seus problemes no eren els meus problemes. Gairebé no mantenia lligams amb cap company. Els altres passaven d’ell. Era un penyal solitari que no figurava als mapes. I jo, des que sabia el que sabia, l’imaginava en una soledat cavernària covant l’odi vers la seva mare. De manera proporcional a l’augment del volum d’animadversió, s’anava tancant en si mateix. ¿Fins on pensava arribar? Intuïa la imminència d’un desastre. Veia que s’estava consumint i ara caminava lleugerament inclinat cap endavant, com l’arboradura corcada d’un veler a un pas de desplomar-se sobre la coberta.\nPels volts de la primavera va estar-se més de tres setmanes sense posar els peus a la Facultat. Algú va comentar que havia emmalaltit de pneumònia. Em va venir la temptació d’anar-lo a veure. Després em vaig treure la idea del cap.\nEn reincorporar-se a les classes, el seu aspecte em va deixar glaçat. Tot ell s’havia encongit. No era un efecte òptic. Havia sofert una veritable mutació. No era ni de bon tros alt com abans. El cas és que de la mateixa manera que no havia gosat anar-lo a veure durant la malaltia, ara, per bé que em sentia impressionat, no vaig voler preguntar-li res. Vaig observar que continuava sense fer-se gairebé amb ningú, o sigui que deixava ben clara, em vaig dir, la seva voluntat de no confraternitzar amb nosaltres.\nTothom va atribuir aquell canvi físic espectacular a alguna mena de virus maligne, probablement de naturalesa desconeguda, contret en el curs de la malaltia i que havia alterat el seu metabolisme.\nNo podíem saber fins a quin punt la cosa era greu, però vaig començar a sentir un corrent nerviós de simpatia. Per força havia de ser conscient de la metamorfosi del seu cos. Això sens dubte que el feia sofrir. I com més intens era el sofriment que suportava tot sol, més gran es manifestava la seva abstracció hostil. La certesa del seu dolor em trasbalsava.\nLlavors vaig enviar l’última espurna de prudència a prendre vent. El dia del solstici de juny, en sortir de l’aula on havíem fet l’examen de Canònic, em va venir el rampell. Estic convençut que mai mentre visqui podré aclarir l’encadenat d’impulsos que van motivar-lo. D’una correguda vaig enxampar Antonio Polidomio Álvarez a l’altura del palauet Abadal. Em vaig posar al seu costat i abans que ni tan sols advertís la meva presència, li vaig proposar que vingués a passar uns quants dies a la costa amb la meva família.\nDesprés d’això em resulta difícil parlar del que va passar.\nRecordo que aquell migdia el cel era cobert de núvols baixos i el grau d’humitat devia ser força alt. Em sentia neguitós pel fet que tal vegada al capvespre la nuvolada descarregaria i adéu la revetlla a l’aire lliure. Polidomio no va respondre de seguida. El reprotxe permanent dels seus ulls es va tornar com més agressiu. Em va fer sentir ridícul.\n—Fes-me un favor: oblida-ho. Com si no hagués obert la boca. D’acord? —vaig dir elevant el to de veu.\n—Ho has dit.\n—No t’equivoques mai, tu?\nTenia ganes de plantar-lo en sec.\n—Ho has dit —va repetir aturant-se.\n—Doncs sí. Ho he dit. I ara voldria haver-me mossegat la llengua. Sóc imbècil, jo. Vet aquí el que sóc.\n—Disculpa, però no podria venir a casa teva ni que me’n morís de ganes.\n—Molt bé. No hi donis més voltes.\n—És que m’és impossible.\nHavia suavitzat la crispació de la mirada. Em va semblar que tenia necessitat de justificar la negativa. Jo, en canvi, no estava en condicions de facilitar-li les coses.\n—Ja ens veurem —vaig dir.\n—Aquesta és l’època de més feina al golf i el meu germà i jo hem d’ajudar.\n—Ah! No sabia que tinguessis un germà.\n—És més gran que jo —va dir posant-se altre cop a la defensiva.\nEm vaig preguntar si el germà gran se li assemblava. Com si m’hagués llegit el pensament, va dir amb veu desagradable:\n—El meu germà és un cony d’individu conciliat amb la vida.\n—Som diferents, ell i jo. Com la nit i el dia. Sembla que tot li sigui fàcil, tot el faci riure, no sé si m’entens. És servil amb els clients, busca descaradament les propines, cau bé a les dones, i l’únic que ambiciona és ocupar la plaça d’encarregat quan el meu pare es jubili. Un pobre diable.\nTanmateix no dissimulava el menyspreu.\n—Per què? Cada persona és feliç a la seva manera —vaig balbucejar.\n—¿Com es pot dir que ets feliç en aquest món fastigós que dia a dia nega la mateixa existència de la felicitat? M’ho pots explicar?\n—Potser sí que tens raó, però un cop has hagut d’acceptar que la vida és més o menys dura de pelar, sempre hi ha moments que t’identifiques amb una certa visió de la felicitat. Si no t’ho mires així...\n—Merda! Ho creus de debò?\n—Home, jo t’exposo el meu punt de vista.\n—Doncs vas bé. Tu i el meu germà sou igualets. Per vosaltres el pollastre!\n—Escolta... —vaig saltar sense tenir idea de què li volia dir.\n—Estic ben fart d’escoltar-te.\nVaig arribar a pensar, veient-lo creuar la Diagonal i ficar-se a la boca del metro, que aquell cos ara inexplicablement arronsat condensava la immensitat del dolor universal. També vaig pensar que Antonio Polidomio Álvarez no era ben bé humà. La insatisfacció biològica l’empenyia amb brutalitat cap a un pendent sense retorn que l’obligava a autodestruir-se. O potser errava del tot i el problema d’Antonio Polidomio Álvarez era ser humà en excés. No sabria dir d’on extreia el pensament contradictori, si no era de la confusió que creava en mi el personatge. Fos com fos, em vaig alegrar de la perspectiva de perdre’l de vista tot l’estiu.\nA l’octubre, Antonio Polidomio Álvarez no es va incorporar al nou curs. Vam suposar que l’absència era deguda a l’agreujament de la malaltia. Ningú no el va trobar a faltar. Sense ell l’atmosfera que respiraven era com més saludable, més natural.\nTres dies després de Tots Sants es va estendre la notícia que Antonio Polidomio Álvarez havia mort de matinada. Sense pensar-m’ho, vaig agafar el primer tren, i un cop a l’estació de la localitat vaig preguntar per les instal·lacions del golf. L’home de la taquilla em va interrogar amb la seva mirada de miop.\n—Ve pel pobre Antonio, oi? Potser era amic seu?\n—Company —vaig precisar amb desgana.\n—Company... Quina mala fi ha tingut! Morir tan jove i per postres víctima d’una malaltia que no té explicació. Vostè ja devia estar al corrent que els metges han anat venuts des del primer dia.\nNo vaig contestar que sí ni que no. L’home va prosseguir:\n—Diuen que és horrible com ha quedat després de dos mesos de llit. Jo no sé res del cert, però sembla que la família no deixa veure el difunt.\nSeguint les instruccions del taquiller vaig localitzar sense problemes la vivenda. Una casa modesta, d’una sola planta, amb testos de geranis i begònies a un costat i l’altre de la porta. La construcció tota blanca de calç quedava a la dreta de l’entrada al recinte del golf. Més enllà es veia una zona enjardinada que en aquell novembre sec mostrava un aspecte de cert abandó. Tot seguit els suaus turons de gespa acuradament retallada, verda amb taques de color rovell. Produïen un efecte de llunyania, com si fossin pintats i no pas reals.\nEm va rebre el germà gran d’Antonio Polidomio Álvarez. No li vaig saber trobar cap tret familiar que em fes recordar el difunt. Més baix i també més flac, calmós, els ulls riallers, la mirada opaca. El pare no hi era: atenia uns clients del club. Em va conduir a presència de la mare, asseguda amb l’esquena molt dreta en una cadira de respatller alt situada a l’angle esquerre de la senzilla salar d’estar. L’acompanyaven algunes dones i un parell de vells silenciosos que em van repassar de cap a peus. La nuesa de les parets blanques, necessitades d’una mà de pintura, em va fer la impressió d’un àmbit congelat.\n—Ha sofert moltíssim —em va dir amb la veu trencada— abans no ha aconseguit morir-se...\nLa dona sí que era la viva imatge d’Antonio Polidomio Álvarez. Cosa d’un instant vaig creure que era ell que em parlava. Em vaig sentir impel·lit a contestar-li que tot plegat no era gens divertit i que el joc de morir-se no era cap joc. La gent naixem i ens morim i sabem que ni una cosa ni l’altra, ni potser el que passa entremig, no té cap sentit. Em va aturar la realitat de la persona endolada, eixuta, que em mirava des del seu dolor.\n—I vostè? —vaig dir per dir alguna cosa que sonés consoladora.\n—Jo... jo sóc la seva mare i —abaixant el to de veu— m’ho mereixia...\nVaig comprendre que em parlava de culpabilitat perquè sabia que compartíem el secret.\n—Suposo que voldrà conservar el record de com era...\n—M’estimaria més veure’l. Si és possible, és clar.\nEl fill gran va mig dissimular un gest de contrarietat. Ella em va guiar fins a la porta del dormitori i em va franquejar el pas.\n—Per fi descansa —va dir com si m’ho advertís i sense gairebé cap emoció.\nEm vaig quedar sol en una habitació menuda. Hi cabien just un armari de dos cossos, una tauleta de nit antiga i un llit posat en sentit horitzontal a la finestra. Damunt del cobrellit blavenc, la caixa negra amb els agafadors platejats. L’aire pudia a cera liquida. La llum indecisa de quatre ciris empal·lidia en contacte amb la claror natural que filtraven els vidres. A l’altra banda la verdor destenyida de l’herba, la silueta dels àlbers, un retall de cel vagament cendrós.\nVaig haver d’aplegar totes les energies per acostar-me al fèretre.\nMaleïa l’impuls que m’havia fet expressar el desig de veure el cadàver. De tota manera, he d’admetre que més o menys no em venia de nou allò que ara contemplava amb un aplom insòlit. Gairebé la meitat de la caixa restava buida. El cos d’Antonio Polidomio Álvarez corresponia a una criatura de no pas més de vuit o nou anys.\nDéu del cel! La pell del rostre era com de seda, fina, tersa, brillant; els llavis prims, rosats; les mans petites aferrant-se l’una a l’altra. No estava de panxa enlaire, en posició dorment, sinó mig girat sobre el costat dret, el mentó enfonsat a la pitrera, les cames arronsades. O sigui en positura fetal.\n—És exactament això el que volies?\nVaig mormolar les paraules sense ser-ne conscient. De seguida em va semblar que la seva veu irada ho negava. Tenia una expressió estranya a la cara. De manera que la mort no constituïa el final. No sé ben bé com va passar, però el cas és que ho vaig entendre. Vaig tancar els ulls. Al cap d’una estona vaig sortir a poc a poc de l’alcova sense acomiadar-me d’Antonio Polidomio Álvarez.\nL’endemà no vaig assistir a l’enterrament. Només em calia esperar el desenllaç definitiu. Llavors, amb independència de com es produís, seria arribat el moment d’oblidar per sempre Antonio Polidomio Álvarez. L’oblit significaria la seva llibertat, i, de retruc, també la meva.\nMés endavant vaig saber que la mateixa nit que ell era de cos present, la seva mare, ben entrada en el climateri i sense haver tingut contactes carnals, va quedar prenyada. Els metges ho van atribuir al trasbals psicològic causat per la inexplicable malaltia i posterior mort del fill. Ateses les circumstàncies, van proposar com a solució raonable un avortament. La dona s’hi va negar. Ningú no va comprendre la seva obstinació. Em fa l’efecte que jo era l’única persona en el món que podia explicar-me el perquè i justificar-la.\nEn arribar el novè mes de gestació, el part no es va produir. Dos anys i mig més tard, quan la família Polidomio-Álvarez va abandonar de la nit al dia la regència del golf i se’n va perdre el rastre, la dona conservava el ventre inflat i, segons opinions escandalitzades, se la veia no sols conformada sinó fins i tot contenta del seu embaràs permanent.\nLa notícia no em va inspirar sorpresa ni repulsió. Vaig pensar amb fredor que al capdavall el tipus aquell se n’havia sortit: aquesta vegada podia tenir la certesa absoluta de no tornar a néixer. Així doncs, era feliç de nou arraulit en la reconfortant clausura materna. En contrapartida, haig de dir que encara em sento lligat a la història secreta d’Antonio Polidomio Álvarez. Sovint rumio que des del caire de la seva immunitat, segurament m’odia per no haver fet l’esforç d’esborrar-la de la memòria.\nFoto: Jordi Al Pas (Wikicommons)\n© Robert Saladrigas\n© Columna, 1999\nRobert Saladrigas, present\nJoaquim Carbó, 23/10/2018 a les 13:33\nLa mort de Robert Saladrigas m'ha trasbalsat. Feia quatre anys que no ens vèiem. La darrera vegada va ser l'any 2014, a la llibreria Laie, quan vaig tenir el goig de participar en la presentació d'uns volums que recollien el seguit d'entrevistes que havia fet a tota mena de personalitats, en especial del camp literari.\nTots plegats teníem prou feina per esquivar la vida social, però, per part meva, el trobava cada setmana al suplement Cultura/s de La Vanguardia. L'últim diumenge, el mateix dia que va morir, encara vam poder llegir el seu article crític setmanal.\nEn una entrevista recent, confessava: "M'acostava als trenta anys i per primera vegada vaig poder ajuntar dues de les meves grans passions: periodisme i literatura", unes activitats que va practicar fins a l'últim moment amb un rigor i un entusiasme inigualables.


Humans de l'Anoia: Xènia Castelltort Pedragosa\nHumans de l’Anoia: Xènia Castelltort Pedragosa\nXÈNIA CASTELLTORT PEDRAGOSA\nIgualadina de naixement, sóc actriu diplomada en art dramàtic a Barcelona i especialitzada en Shakespeare a Londres. Després d’uns anys allà em vaig traslladar a Buenos Aires on vaig continuar amb la meva carrera teatral i vaig poder descobrir el país.\nVinculada a la ciutat i al voluntariat des de la Jove Cambra d’Igualada durant més de 15 anys, on vaig conèixer el meu marit, em van obrir les portes del món de l’oratòria i el vaig combinar amb el món teatral. Un actor és veu, cos i emoció, un bon orador també.\nD’aquí va néixer el meu projecte empresarial Express Yourselfi, una empresa de formació d’oratòria que treballem amb els instituts, les universitats, les empreses i amb sessions individuals perquè les persones passin de parlar a comunicar.\nL’atur juvenil ha baixat fins al 0% a l’Anoia i en conseqüència els joves s’han quedat a la comarca i poden adquirir habitatges dignes a preus assequibles ja que aquests han baixat a preus normals.\nArticle anteriorDenunciats dos montbuiencs capturar ocells il·legalment\nPròxim articleL’editorial: 2.000 Veus


En el debat fiscal a Catalunya és un lloc prou comú l’argument de tenir un sistema impositiu progressiu com el dels països escandinaus (es diu), que fan la redistribució via impostos (es diu). La darrera ocasió ha estat arrel del debat sobre taxes universitàries. Des d’historiadors a politòlegs, passant per filòlegs, han defensat la gratuïtat de la universitat catalana adduint que no cal fer redistribució amb la despesa sinó que cal fer-la com els escandinaus, amb els impostos, i la gratuïtat dels serveis públics, diuen. I és cert que la universitat és gratuïta al nord d’Europa... però també ho és que tenen copagament per serveis públics que a les nostres latituds provocarien revoltes populars. Per exemple, copagaments sanitaris del voltant dels 20 euros (amb variació regional) per visita mèdica. De fet, tot i així, els sistemes escandinaus fan una gran redistribució progressiva via despesa social, molt més intensa que la redistribució via impostos, que de fet és molt menys progressiva, contra el que sostenen els platònics.\nInvoquem Aristòtil i visitem les dades. Certament, els escandinaus tenen uns ingressos tributaris en funció del seu producte interior brut (PIB) més grans que els d’Espanya. El 2017, al nord els ingressos tributaris eren superiors al 50% del PIB, mentre que a Espanya eren del 38% (dades aquí). Una de les grans fonts de diferència són els ingressos per impost de la renda (IRPF), que a Espanya equivalen al 10% del PIB i als països escandinaus van del 17% finès fins al 30% danès, passant pel 19% suec (encara que cal recordar que a Dinamarca quasi no tenen contribucions socials i a Suècia són molt baixes, mentre que a Espanya suposen el 12% del PIB). Seguim, però, amb l’IRPF, el gran impost redistributiu. Els tipus màxims d’IRPF arriben a ser d'entre el 55% i el 60% als països escandinaus, mentre que a Espanya és del 45% (fins al 48% a Catalunya, per a quantitats molt elevades).\nTanmateix, aquesta no és la causa que els ingressos per IRPF siguin molt més elevats a Escandinàvia. La causa real és que el seu sistema de tipus és molt pla, i el tipus màxim entra en ingressos comparativament baixos. Per exemple, a Dinamarca el tipus màxim entra a partir d’ingressos un 20% superiors a la renda mitjana; a Suècia, a partir d’1,5 vegades la renda mitjana. Per posar-ho en el nostre context, és com si el tipus màxim d’IRPF a Espanya, que ara entra a partir dels 60.000 euros, entrés entre els 40.000 i els 45.000 euros (i, a més, les rendes inferiors tinguessin tipus més elevats que els actuals). Així doncs, la progressivitat de l’IRPF és molt més baixa a Escandinàvia que a Espanya.\nI el mateix passa amb l’impost indirecte per excel·lència, l’IVA, que a Escandinàvia es mou entre el 24% i el 25% (i sense tipus reduïts), mentre que a Espanya hi ha el màxim del 21%, el reduït del 10% i el superreduït del 4%. Per això (i pel frau, també), per IVA els escandinaus ingressen entre el 9% i el 9,5% del PIB, mentre que a Espanya s’ingressa el 6,5% del PIB.\nPer acabar el quadre, els escandinaus tenen impost de successions, desapareguts en algunes regions espanyoles. Però, a diferència d’aquí, Suècia, Dinamarca i Finlàndia no tenen impost sobre el patrimoni.\nEn conjunt, els sistemes tributaris escandinaus són més plans, menys progressius que el nostre. És així perquè per finançar la seva despesa pública, més gran, no en tenen prou amb ‘apujar impostos al més rics’, i han de posar més càrrega fiscal a les rendes mitjanes i mitjanes-baixes, via IRPF i IVA, fonamentalment.\nI tanmateix, tenen uns resultats molt millors en reducció de la desigualtat i en cohesió social que al sud d’Europa, amb menys concentració de la renda. En part, perquè funcionen millor institucions com el mercat de treball i els sistemes formatius preuniversitaris, fet que genera una distribució primària de la renda menys desigual. I en part, també, perquè la despesa pública és molt més redistributiva que a Espanya i als països del sud d’Europa en general. Efectivament, la contribució a la reducció de les desigualtats socials mitjançant la despesa pública als països escandinaus és molt més intensa que la que es fa mitjançant els impostos, encara que per les nostres latituds es digui sovint el contrari.\nPer tant, una nota final obligada: qui aspiri a aproximar el nivell d’ingressos tributaris al dels escandinaus ha de ser conscient que en la pràctica això suposaria augments fiscals importants a les rendes mitjanes i mitjanes-baixes. Per tant, aniria molt bé anar practicant millor la component progressiva de la despesa. Altrament, es podria acabar com a França: amb nivells tributaris com els escandinaus però amb una distribució més regressiva de la despesa, de manera que els seus indicadors de cohesió social i de desigualtat són pitjors que els escandinaus. Ara, som tan francesos...


> Complements Alimentaris>Sistema Nerviós>Insomni>Melatonina Pura 1,9 mg - Melatonina - Laboratorios Esi - 60 microtabletas\nMelatonina Pura 1,9 mg\nQuè és la melatonina Pura 1,9 mg?\nProducte que per la seva composició és útil per afavorir un descans fisiològic. Indicat per a qui té dificultat per agafar el son i mantenir-lo durant tota la nit i per a qui desitja regular el ritme de son-vigília.\nAcció: Regula el ritme son-vigília.\nEfecte: La Melatonina (N-acetil-5-metoxitriptamina) és una hormona produïda per l'epífisis o glàndula pineal, que es troba a la base de el cervell; que s'allibera en les hores nocturnes. La producció de l'hormona és màxima en la primera infància, s'alenteix després dels 20 anys i comença a decréixer a partir dels 45 anys, desapareixent gairebé completament en l'ansietat.\nLa seva secreció segueix un ritme circadià: s'inicia a l'vespre, arribant al seu punt culminant durant la nit, decreix a el mínim al matí i roman molt baixa durant tot el dia. En condicions de foscor, quan les cèl·lules nervioses de la retina no estan estimulades per la llum, l'hipotàlem estimula l'epífisi perquè produeixi Melatonina.\nLa subministració exògena de la Melatonina pot garantir un bon repòs nocturn, ja que regula el ritme son-vigília. Sembla que pot protegir de l'estrès i de la depressió. La Melatonina protegeix la glàndula pineal de l'envelliment, ja que té una potent acció antienvelliment sobre la pròpia glàndula. En cas de subministració de Melatonina exògena, la glàndula pineal envelleix més lentament, alentint per tant el procés d'envelliment general de l'organisme, els processos de degradació dels teixits i la degeneració física i mental en la vellesa.\nLa Melatonina redueix els radicals lliures millor que altres antioxidants. Tenen un doble poder respecte a la Vitamina E i cinc vegades superior a l'glutatió. La Melatonina, a l'ésser soluble tant en aigua com en greixos, pot actuar contra els radicals lliures en tots els ambients.\nSi el nivell de Melatonina en l'organisme és baix, la subministració exògena substitueix la manca; si per contra el nivell endogen (ja present en l'organisme) resulta elevat, la subministració ulterior de Melatonina no té cap efecte, ja que l'organisme assimila la dosi necessària, eliminant la resta per l'orina\nAgents de càrrega: calci fosfat, cel·lulosa microcristal·lina; hidroxipropilcelulosa, antiaglutinants: magnesi estearat vegetal i diòxid de silici.\nComposició (1 rajola):\nCom es pren la melatonina Pura 1,9 mg?\nPrendre 1 microtableta a el dia, preferiblement una hora abans d'anar a dormir.\nEl producte no ha de considerar com a substitut d'una dieta variada i equilibrada.\nNo prendre durant l'embaràs o lactància.\nNo conté: Alcohol, gluten, derivats lactis, lactosa, colorants artificials.\nEnvàs de 60 microtabletas.\nPassionera Nutrabasics - Drasanvi - 30 càpsules\nSomnio Flash 1.8 - Dietisa - 60 comprimits\nmega Somnio - Dietisa - 60 càpsules\nProtecsapin - Natysal - 40 comprimits\nSoñamel - Melatonina - Novadiet - 30 comprimits\ncompte Ovelles - S&H - 60 càpsules\ntriptòfan - Vitia - 90 comprimits\nCalmTu Night Retard - Melatonina - Vitae - 30 comprimits\nSilusleep - Herbora - 15 càpsules\nmelatonina Forte - Herbora - 30 càpsules\nSomni - Vegafarma - 60 càpsules\nSomnivital - Equisalud - 60 càpsules\nCannabidorm amb Melatonina - Neo - 30 càpsules


Fotografia nº 20.327 | Morgia\n26 de julio de 2005 - 15:33\t - Relatos\nEl seu desig era fotografiar lanima, deixar constància duna existència del desprès. Era una obsessió que va començar de molt nen, amb la primera camera fotogràfica que el pare l'hi va regalar un Nadal. Les primeres fotografies eren familiars i d'alguna curiositat del jardí, del gos, alguna flor...\nLlavors va morir l'avi Manel i van viatjar fins al poble a l'enterrament, l'avi no shavia fotografiat mai, i l'avia l'hi va demanar que en fes una foto per recordar-lo, al mateix moment que va disparar la camera va sentir un neguit al fons del cor. La foto revelada no tenia vida, els ulls tancats de aquell home, que ell tan bé coneixia, ja no el miraven, la boca desdentada no tenia un somriure i el color era esmorteït. Va buscar l'anima que animava aquell cos, però allà no hi era. Va decidir, als deu anys, dedicar la seva fotografia a l'anima.\nAmb els anys va recorre pobles i ciutats, llocs del mon on no hi havia petjada civilitzada, sempre buscant aquella persona que s'estava morint o acabava de morir per fotografiar l'anima. Amb el temps, les seves cameres van anar canviant, va treballar de fotògraf per algunes revistes per poder viatjar i continuar amb la seva afecció, desprès es va fer corresponsal de guerra. Una bona feina deia ell, em paguen per fer el que desitjo i no em falten clients a diari.\nPortava a la butxaca una llibreta gruixuda, de tapes negres i rebregades, allí anotava cada fotografia personal que feia, a part de les de la feina, en contava al seu haver més de vint mil, però a cap d'elles havia aconseguit captar l'anima de ningú, ni amb filtres, ni provant diferents llums, ni amb flash, ni sense, l'anima fugissera es negava a ser plasmada en un paper.\nAquella nit, a lAfganistan, els trets van ressonar més a prop de l'hotel dels reporters, ja havien sopat i prenien l'ultima copa al bar, a prop de la mà, com sempre, restava la camera carregada i a punt, els companys no comprenien aquest tret característic seu. No va poder resistir la temptació, va carregar el flash i va sortir a la foscor del carrer, a fer l'última fotografia del dia. Mai sortien per la porta principal, era perillós, els franctiradors s'apostaven a les finestres de l'edifici del davant, però era nit tancada ja, acotxat va córrer fins a la cantonada del carrer sense llums. La illuminació del carrer principal era escadussera, però va distingir un cos prop d'un tanc destrossat, no se sentien més trets, es va aixecar una mica i va alçar la camera, el dolor al pit el va sorprendre, la camera va relliscar de la mà i va caure a terra al mateix moment que una llum el cegava, no va sentir re.\nLa seva germana va rebre el taüt a l'aeroport, el funeral va ser senzill.\nEntre les seves pertinences, que les autoritats l'hi van entregar, estaven la camera i la llibreta, el carret encara era dins. L'última fotografia va sorprendre a tothom, la camera havia copsat l'instant de la mort del fotògraf, a mitja caiguda, amb els ulls encara oberts. Rera seu, com si de la pròpia ombra es tractes, una doble imatge d'ell mateix, dret, mirant la seva caiguda i la de la camera.\nPedrito\t- 31 de octubre de 2004 - 11:47\nTurandot\t- 29 de octubre de 2004 - 00:21\nplas plas plas, increïble història, boníssima. Quien efecte el mateix dret... aiss que no dormiré avui vespre :s\nlapsus\t- 27 de octubre de 2004 - 14:57\nCaramb, vaja historia !!\n← La princesa Sac-Nicté, leyenda Maya


Albiach demana "coratge" al Govern per afrontar el repunt de la crisi sanitària\nActualitzat 13/01/2021 13:01 CET\nLa presidenta dels comuns al Parlament i candidata de la formació a la presidència de la Generalitat, Jéssica Albiach, ha demanat aquest dimecres al Govern "coratge" per afrontar el repunt de la crisi sanitària del coronavirus d'aquestes properes setmanes.\nDurant la seva intervenció en la Diputació Permanent del Parlament en resposta a la compareixença del Govern sobre la gestió de la pandèmia, ha criticat que durant molts mesos el Govern ha anat "tard i malament", i considera que li ha faltat coratge per prendre algunes decisions, perquè creu que hauria d'haver aplicat més restriccions durant el pont de desembre o Nadal.\nAlbiach ha expressat preocupació per l'evolució de la pandèmia a Catalunya i ha exigit que, si el Govern ja preveu que la situació empitjorarà aquestes properes setmanes, s'hi anticipi i actuï: "Aquí no podem tornar a arribar tard, malament i sense coratge".\n"Coratge no és tancar-se sobre un mateix, és escoltar la resta, mirar de consensuar però en definitiva vostès són govern, han de liderar i han de prendre mesures valentes, les mesures que siguin necessàries per frenar l'evolució del virus" i evitar que col·lapsi el sistema sanitari i que es descontroli la transmissió de la covid-19.\nEn l'inici de la seva intervenció ha avisat que no parlaria d'eleccions, a diferència del que han fet Carlos Carrizosa (Cs) i Eva Granados (PSC), perquè considera que ja hi haurà temps per debatre sobre si mantenir o ajornar els comicis del 14 de febrer en la taula de partits de divendres: "Avui prefereixo parlar de salut, de com està la situació del país i d'economia. Aquí cadascú amb les seves prioritats".


NP COFT JORNADA PROTECCIO SOLAR 2016\nCentenars de persones reben assessorament a la carpa de protecció solar del COFT<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />\nEl Col·legi Oficial de Farmacèutics de Tarragona ha instal·lat aquest dimecres davant de la seva seu una carpa on s'ha ofert consell farmacèutic sobre fotoprotecció i s'han practicat les determinacions necessàries per indicar el tipus de fotoprotector adequat a cada persona.\nProtegir-se 30 minuts abans de l’exposició, aplicar la crema cada dues hores, així com tenir cura de la pell dels nens petits, són algunes de les indicacions que s’han repetit al llarg de la jornada.\nTarragona, 8 de juny del 2016\nAvui dimecres 8 de juny, i per vuitè any consecutiu, el Col·legi Oficial de Farmacèutics de Tarragona (COFT) ha instal·lat una carpa de protecció solar, en col·laboració amb els laboratoris Avène, a la Rambla President Companys de Tarragona. L'objectiu d'aquesta iniciativa ha estat conscienciar la població sobre la importància de protegir-se del sol.\nCentenars de persones s'han acostat i mostrat el seu interès per resoldre dubtes i conèixer quin tipus de fotoprotector és el més adequat per a ells. "Estem a punt d'entrar a la temporada estival i com cada any, és important recordar a la societat la necessitat de protegir-se correctament de les radiacions solars, ja que té una repercussió directa en la salut de la pell, per això des del COFT cada any s'organitzen jornades i campanyes de conscienciació i informació", exposa Amàlia Oliete, vocal de Dermofarmàcia del COFT i organitzadora d'aquesta iniciativa.\nDes de les 10 h i fins a les 19 h, s'està oferint a tota la població que ho sol·licita, consell farmacèutic personalitzat. Així doncs, s'estan resolent centenars de consultes sobre la pell i s'estan practicant les determinacions necessàries per aconsellar el tipus de fotoprotector adequat a cada persona (grau d'hidratació de la pell, índex de melanina, fototip, etc). “La protecció ha de començar 30 minuts abans de l’exposició aplicant la crema a casa. És imprescindible no deixar cap zona sense protegir i tenir en compte que la protecció s’ha d’actualitzar cada dues hores. També s’ha de tenir especial cura amb la pell dels nens petits. Es recomana no exposar els nens de menys de tres anys al sol i sempre amb cremes especialitzades”, afegeix Oliete. A més, també s'ha repartit entre el públic, tríptics amb consells per a una exposició solar segura.\n"Estem molt satisfets ja que la gent ha mostrat molt d'interès per saber com poden protegirse millor del sol i, sobretot, quine cures li han de dedicar a la seva pell per evitar els efectes nocius del sol. Juga a favor de la salut de la població que les textures dels fotoprotectors d'alt índex van millorant i avui dia permeten una apliciación més fàcil i agradable amb el que s'aconsegueix millor predisposició a aplicar-se el fotoprotector", afirma la farmacèutica.\nD'altra banda, l'opinió general de les persones que s'han acostat a la carpa sol·licitant un reconeixement de la seva pell i el consell farmacèutic ha estat molt positiva: "en general no li donem massa importància al sol, és molt interessant que et reconeguin el tipus i estat de la pell per determinar quin índex de fotoprotecció necessites, crec que tothom hauria de saber-ho. Avui mateix posaré en pràctica el que m'han recomanat", ha expressat un dels assistents.


L'ombra de l'atzavara: Les famílies de les víctimes de la repressió franquista a Tarragona tanquen un dol de més de 70 anys\nLes famílies de les víctimes de la repressió franquista a Tarragona tanquen un dol de més de 70 anys\nL'escultura 'Dignitat' inaugurada aquest diumenge presideix la fossa comuna de les víctimes de la dictadura\nTarragona ha fet justícia a les víctimes de la repressió franquista amb un acte d'homenatge i la inauguració de l'espai escultòric 'Dignitat' que presideix la fossa comuna de més de 770 persones afusellades fins a l'any 1948 a la ciutat. Centenars de familiars han participat a l'acte presidit pel Conseller en funcions d'Interior, Joan Saura, qui ha remarcat la lluita de totes aquestes víctimes pels valors democràtics. 'Som hereus d'aquesta gent que ens ha deixat un llegat democràtic', ha dit. A l'homenatge s'han repetit les crides a trencar el silenci, a explicar aquest negre episodi de la història del país a les futures generacions i a no oblidar els morts. Tot, per no repetir els errors del passat.\nL'associació de Víctimes de la Repressió Franquista a Tarragona (AVRFT), amb el suport del Memorial Democràtic, La Diputació de Tarragona i l'Ajuntament, han inaugurat, aquest diumenge al matí, l'espai escultòric 'Dignitat', de l'artista Salvador Manyosa, i que presidirà la fossa comuna del cementiri de la ciutat on estan sepultades la majoria d'aquelles víctimes. Centenars de familiars han participat l'acte, presidit pel conseller en funcions d'Interior i Relacions Institucionals, Joan Saura.\nEl conseller ha aprofitat per demanar que "es continuï defensant la democràcia" ja que aquesta "no es guanya d'una vegada per sempre, ni és segura i sempre hi ha perills de retallades de la democràcia". Saura ha defensat que la política de la Memòria Democràtica té l'objectiu de conservar una societat amb els valors "de la justícia social, de l'equitat, la fraternitat i la solidaritat".\nHi ha hagut també molts reconeixements a la llarga i dura tasca de l'AVRFT i en concret a la seva presidenta, Montserrat Giné. Giné s'ha mostrat satisfeta per haver aconseguit la dignificació de la fossa comuna del cementiri de la ciutat i ha lamentat que moltes persones no hagin estat a temps de veure aconseguit aquest deure. La presidenta també recordat que s'havia oblidat, tant per la societat i com de les administracions, i durant molt de temps, "massa", ha dit, "una part trista de la nostra història", i ha agraït poder tancar un dol que s'arrossegava des de feia 72 anys.\nLa primera dignificació de la fossa comuna de Tarragona es va fer el gener d'aquest mateix any amb la inauguració d'uns plafons on es recullen els noms de les persones, un totals de 771, afusellades a la Muntanya de l'Oliva, i les mortes a les presons i hospitals de Tarragona en acabar la Guerra Civil i fins l'any 1948. La ciutat ha fet altres accions per recuperació de la memòria històrica amb la senyalització de la Casa del Pretori Romà 'Pilats', presó franquista fins el 1953, on més de 3.500 persones van patir tot tipus de vexacions i on moltes en sortien per a ser afusellades al costat del cementiri.\nPublicat per L'ombra a 9:11


Apartaments Frontera Blanca Superior en Pas de la Casa, informació i reserves | Esquiades\nEls Apartaments Frontera Blanca Superior, una estada a peu de pistes\nEstudi (4 places), 30 m2: compta amb cuina americana amb vitroceràmica, microones, cafetera elèctrica, torradora de pa, bullidora elèctrica, rentavaixelles, nevera / congelador i parament bàsic. Al menjador es troba una TV LCD.\nDisposa d'una cabina amb 1 llitera i 2 llits niu al menjador.\nApartament (6 places), 75 m2: compta amb cuina americana amb vitroceràmica, microones, cafetera elèctrica, cafetera dolce gust, torradora de pa, rentavaixelles, bullidora elèctrica, nevera / congelador i parament bàsic. Al menjador es troba una TV LCD + DVD. Disposa de dos banys complets amb dutxa i WC (adaptat per a persones de mobilitat reduïda).\nCompta amb dos dormitoris, una habitació amb llit de matrimoni i TV LCD i l'altra habitació amb 1 llitera (s'accedeix des de l'habitació principal). Disposa d'una cabina amb 1 llitera (a l'entrada de l'apartament).\nApartament (6-7 places), 70 m2: compta amb cuina americana amb vitroceràmica, microones, cafetera elèctrica, cafetera dolce gust, torradora de pa, bullidora elèctrica, rentaplats, nevera / congelador i parament bàsic. Al menjador es troba una TV LCD. Disposa de dos banys complets amb dutxa.\nCompta amb dos dormitoris, una habitació amb llit de matrimoni i una habitació amb 2 lliteres. Al menjador també hi ha un sofà-llit doble.\nOpinions dels clients sobre Apartaments Frontera Blanca Superior\nLlegir les opinions de Apartaments Frontera Blanca Superior (mostrant les @@mostrades@@ més recents de 7). (mostrant @@mostrades@@ de 7)\n"Ubicació perfecta. Fàcil de navegar"\n"No és adequat per a famílies: hostal massa petit com estudis de 2 pax. La preparació dels salons comença a les 5 del matí"\n"Proximitat a pistes, wifi, pàrquing"\n"Ubicació a la part superior! Estudi net! WC i dutxa impecables! Calefacció perfecta, vam passar una molt bona estada."\n"Una mica de soroll ... I un sofà llit amb dos matalassos petits colze a colze hauríem preferit un llit gran o sofà llit amb llit de matrimoni (perquè els llençols i les mantes són per a un llit individual ...) de cop. Cadascú dorm en un llit per a una parella jove no és ideal !! ????"\n"Ens ha encantat tot, atenció amb el personal de 10, apartament ampli, net, molt confortable, situació a peu de pista mes a prop impossible, pàrquing. 100% recomanable"\n"Neteja, apartament complet, molt a prop de les pistes, molt bona atenció per part de personal."\n"Una cosa incòmode el matalàs però totalment acceptable (vaig dormir 8 dies). Wifi arriba poc "2-1 ratlleta) però suficient per veure alguna pel·lícula en línia."\n"Ubicació i allotjament nou"


IB3N | Uns 90 sanitaris s'allotgen en un hotel de Palma per evitar el contagi a les seves famílies\nIB3 Notícies > societat > Uns 90 sanitaris s’allotgen en un hotel de Palma per evitar el contagi a les seves famílies\nUns 90 sanitaris s’allotgen en un hotel de Palma per evitar el contagi a les seves famílies\nTots ells estan perfectament sans, però han decidit no viure a casa per si es contagien a la feina\nUns 90 sanitaris s’allotgen a un hotel de Palma per evitar contagiar les seves famílies. Es tracta de metges, infermeres o auxiliars d’infermeria d’hospitals, clíniques privades o residències d’arreu de Mallorca. Tots ells estan perfectament sans, però no volen viure a casa per si es contagien a la feina.\nL’auxiliar d’infermeria Ana García explica que comparteix pis amb una persona immunodeprimida i no era prudent continuar a casa seva. Una situació semblant viu l’infermer Iván Tudela. Tot i que té una filla petita i fa setmanes que no la veu, ha decidit voluntàriament traslladar-se a l’hotel i no en vol marxar fins que finalitzi l’emergència sanitària. Tots ells coincideixen a dir que troben a faltar les famílies, però els sembla més prudent distanciar-s’hi. “Ara és hora que els tinguem en ment i ens cuidem entre nosaltres”, afirma l’auxiliar d’infermeria Karín Francia.\nL’empresa THB Hotels ha posat a disposició de les autoritats sanitàries l’establiment THB Mirador, situat al passeig Marítim de Palma. Ells s’encarreguen del servei de consergeria, que ofereixen els diferents directors d’hotel que treballen per a la cadena. La seva funció és coordinar que la resta que serveis de l’hotel, dels quals ara se n’ocupa l’IB-Salut, es prestin correctament.\nL’IB-Salut gestiona les entrades i sortides de l’hotel i comunica als responsable de la instal·lació qui són els nous hostes que tindran. A més, el servei públic de salut paga un servei de càtering per als sanitaris, un vigilant de seguretat a la porta que controla els accessos i el personal que neteja a diari les habitacions i les zones comunes.\nL’hotel funciona sota mínims. No hi ha servei de bar, sinó màquines d’autoservei. El restaurant també és tancat. Les zones comunes no són accessibles, i això que aquest hivern havien reformat la piscina i feien comptes haver-la estrenat a aquestes alçades de l’any. A més, han eliminat cadires, sofàs, taules, quadres i cortines dels passadissos i replans per evitar que la gent els faci servir i puguin ser una font de contaminació creuada.\n1.908 casos de coronavirus a les Balears (6 més que ahir), cap mort i 1.284 curats


Cicle de conferències: coaching de vendes\nHomeNoticies— ALT EMPORDÀ—— Roses—— Figueres—— Castellò d'Empuries—— Comarca—— AgendaA la Carta— Regidors— El debat— El Mirador— L'Exiliat— L'Hora de l'Alcalde— Plens Municipals— Empordà Esports— Els Reportatges d'Empordà TV— Video Bloc— Per la teva seguretat— Art a l'Empordà— "Ara i aquí"— agendaTemporda Anterior— Històries de l'Empordà— Diàlegs sobre l´Empordà— L´hora de l´Alcalde— Regidors— El MiradorContacta'nsEN DIRECTE\tLog in\tCicle de conferències: coaching de vendes\nA partir del 8 de març al Centre Emprèn d’Empuriabrava s’inicia un cicle de conferències sota el títol “Coaching vendes”. Aquesta formació és gratuïta i està adreçada a comerciants, directius de vendes, empresaris i emprenedors.\nEl proper mes de març, l’Ajuntament de Castelló d’Empúries organitza un cicle de conferències formatives gratuïtes anomenades COACHING DE VENDES, programades dins l’agenda formativa empresarial adreçades a comerciants, directius de vendes, empresaris i emprenedors. La formació constarà de 4 sessions, amb un total de 8 hores, repartides en sessions de dues hores cadascuna i en horari de 14 a 16 h, al Centre Emprèn d’Empuriabrava. Les conferències estan organitzades amb la col·laboració d’Ingràvid Creative Office i seran presentades per diferents ponents “coachs” experts en el món empresarial amb l’objectiu principal d’ajudar i assessorar personalment i professionalment als assistents, i amb la finalitat de donar-los eines i tècniques per a fidelitzar millor els clients i comunicar millor el producte. El programa comença el 8 de març amb la jornada dedicada a la CREATIVITAT APLICADA A LA FIDELITZACIÓ DEL CLIENT EN EL PETIT COMERÇ en la que es farà una dinàmica grupal orientada a desenvolupar idees innovadores que contribueixin a millorar la lleialtat del client. A càrrec de Xavier Piquer, llicenciat en CC Econòmiques i Empresarials. El 15 de març es parlarà sobre COACH DE VENDES PER AL PETIT COMERÇ: SOLUCIONS PRÀCTIQUES serà una sessió per exposar els dubtes i obtenir respostes i solucions immediates. A càrrec de Xavier Piquer, llicenciat en CC Econòmiques i Empresarials. El 22 de març, tocarà l’APARADORISME I MARXANDATGE VISUAL. DE LA COMPRA A L’EXPERIÈNCIA: COM CREAR ESPAIS QUE EMOCIONIN per conèixer tècniques necessàries per a decidir estratègies de presentació del producte. Aprendre a sensibilitzar la importància de contemplar tots els sentits a l’hora de concebre l’espai comercial. A càrrec de Jackeline Jorba, graduada superior en art i disseny. Finalment el 29 de març, es tractarà el tema de COMUNICAR AMB EFICÀCIA I PERSUASIÓ amb l’aportació de noves eines i coneixements per comprendre: si es vol, es pot! A càrrec de Lúa Carreira, llicenciada en Psicologia. Per a més informació podeu consultar a la www.castelloempren.cat/formacio i per inscripcions al Centre Emprèn, per tel. 972 45 05 91, o a castelloempren@castello.cat Tuiteja-ho Mitjà Més en aquesta categoria:\n« Programació del carnaval de Castelló d’Empúries\nL’Oncolliga responsable de la xocolatada i el dinar de colles de Carnaval »


El PSC es repensa en vista al 27-S - VilaWeb\nEls socialistes diuen que volen fer autocrítica per establir les bases del seu programari\nEl PSC s'aplega avui al Palau de Congressos de Barcelona en un acte amb històrics del partit i simpatitzants amb la mirada posada al 'congrés obert' de final d'any. Amb aquesta trobada, els socialistes enceten un procés per a 'escoltar' la ciutadania que pretén posar les bases del seu projecte polític, el qual vol 'enfortir'. Conscients dels 'errors' del passat --com la gestió de la crisi econòmica, la resposta al conflicte territorial o l'existència de casos de corrupció--, el PSC vol posar en valor els 'encerts' i la seva experiència per redefinir el seu programari i situar-se com la força de referència del 'socialisme democràtic, catalanista i federalista'.\nL'acte és encapçalat pel primer secretari del PSC, Miquel Iceta, i és obert a militants i simpatitzants. També hi participen membres de la societat civil, segons que explicava la portaveu del partit, Esther Niubò.\nL'objectiu del procés congressual que ara enceten és redefinir el projecte polític del partit per tal d''enfortir-lo' i de 'construir una alternativa progressista a Catalunya'.\n'Errors' del passat, 'lliçó apresa'\nEl PSC admet haver comès 'errors', dels quals diuen 'haver-ne après la lliçó'. D'una banda, reconeixen 'haver trigat massa a percebre la gravetat' de la crisi econòmica, haver tingut una posició 'acrítica' amb els valors neoliberals o haver caigut 'en el tancament' intern. També es refereixen a la corrupció política per no haver estat 'prou alerta' amb els 'cigrons negres' que 'corrompien el seu compromís de servei públic'. I al conflicte territorial: 'no hem pogut articular degudament i encapçalar el catalanisme d'esquerra des del socialisme democràtic, catalanista i federalista', segons asseguren.\nDavant d'aquesta autocrítica, els socialistes catalans volen posar en valor la seva tradició, experiència i el que qualifiquen d''encerts', com ara -diu el document- l'aposta federal, els governs tripartits o el desenvolupament de l'estat del benestar. En aquesta línia, el PSC vol sustentar el nou projecte polític en la resposta social a la crisi econòmica, un 'gir europeista', una 'revitalització de la democràcia', amb més transparència de les administracions públiques, i un nou acord entre Catalunya i l'estat espanyol en un marc federal.\nEl nou marc territorial pel qual aposten 'ha de comportar el ple reconeixement de la nació catalana' i la redefinició de l'Estat com a 'realitat plurinacional, pluricultural i plurilingüe', també 'obert a la lliure associació entre els territoris que ho vulguin'.


Infraestructures recorda que està prohibit abocar productes químics a la via pública\nDes de la Regidoria d’Infraestructures i Obres, encapçalada per Roque Ferrer, s’ha emès un decret en relació amb la pràctica ciutadana d’abocar pols de sofre a la via pública i les proximitats de les vivendes a l’efecte d’impedir que els animals domèstics, especialment els gossos, realitzen les seues miccions en les zones ‘’tractades’’.\nEn este sentit, el decret informa que:\nEl sofre és una substància perillosa que pot afectar la salut quan és inhalat, ingerit i/o per contacte amb la pell. Els efectes de l’exposició poden incloure ulceració de la pell, conjuntivitis, inflamació de la mucosa nasal, falta de respiració, asma i tràqueo-bronquitis. A més d’això, es tracta d’un sòlid altament inflamables, podent originar mescles explosives en contacte amb l’aire o amb materials oxidables. S’ha d’evitar el seu contacte amb aigua. Ha de ser emmagatzemat en fred, amb ventilació adequada, lluny de fonts d’ignició i de materials oxidables.\nNo existeix evidència científica de l’efecte d’aquesta substància com a repel·lent dels animals de companyia i en concret dels gossos, a l’efecte d’evitar que s’orinen a la façana dels edificis, si bé hi ha una creença popular molt expandida d’aquest efecte.\nSegons s’estableix en l’Ordenança Municipal de Convivència Ciutadana publicada en el BOP nº 122 d’1 de juliol de 2013, en el seu article 46.1.b, ‘’..//...1.- S’haurà de seguir-se la següent conducta. a) No està permès llançar, tirar o abandonar a l’espai públic cap classe de producte en estat sòlid o líquid. b) Especialment, queda prohibit el que indica l’article anterior, quan siguen instruments o objectes perillosos o susceptibles de propagar malalties, com, xeringues o qualsevol altre material sanitari o l’utilitzat per al consum d’estupefaents, productes químics, pirotècnics, explosius o que continguen fluids corporals humans o animals quan siguen un mitjà susceptible d’encomanar malalties greus ..// ..’’.\nSegons l’anterior, es conclou que la deposició de productes químics en la via pública és una pràctica prohibida i perillosa per a la salubritat de persones i animals. En aquest sentit, cal ressaltar que si bé és una creença popular que el sofre en pols repel·leix als gossos impedint que orinen a les façanes dels edificis, no hi ha constància científica d’aquest efecte, i cal conscienciar o informar els amos d’aquestes mascotes i immobles a que adopten uns hàbits higiènics diferents dels mateixos en la via pública. Tot això d’acord amb les normatives d’aplicació.


Protecció i millora del medi ambient urbà; comunicació i educació ambiental.\nGestió dels usos dels espais verds.\nAbastament d’aigua potable.\nGestió dels usos autoritzats de les platges.\nImpuls de l’Agenda 2030 de desenvolupament sostenible.\nLlicències i autoritzacions ambientals (d’activitats).


Arrenca el mapatge a Biscaia - Kultursistema\nEl Departament d’Euskera, Cultura i Esport de la Diputació Foral de Biscaia inicia el procés pel mapatge del territori amb Kultursistema\nImatge de la presentació del procés als nusos culturals i creatius de Biscaia al Palau Euskalduna\nPrimer contacte amb els nusos culturals i creatius\nConvocats per Lorea Bilbao, diputada d’Euskera, Cultura i Esports, Begoña de Ibarra, directora general de Cultura i Xabier Arauzo, director general d’Euskera, ens vam reunir el passat 30 de març al Palau Euskalduna amb representants de mig centenar d’agrupacions, associacions i altres agents clau dels sectors culturals i creatius del territori.\nEn aquesta reunió es va presentar el procés de mapatge de l’ecosistema de Biscaia, que comença ara i que es desenvoluparà durant els pròxims mesos gràcies a la col·laboració i implicació de tots els presents, amb el fi d’obtenir una fotografia precisa del sector que faciliti a la institució foral el disseny d’unes polítiques públicas d’impuls i enfortiment adequades a la seva realitat.\nUn moment clau per participar-hi\nLa Diputació de Biscaia, conscient de les dificultats per les quals passa el sector en aquests moments, vol seguir millorant en la definició de noves polítiques d’impuls i enfortiment sense deixar-se ningú, treballant des d’un coneixement real i sempre actualitzat que aportin els seus protagonistes. Mitjançant aquest procés amb Kultursistema, no només busca obtenir aquesta informació de primera mà, sinó també empoderar cada agent en l’autoreflexió i cerca d’oportunitats.\nD’acord amb les paraules de la diputada foral en la trobada, una participació activa, reflexiva i massiva de tots els agents serà crucial per l’èxit d’aquest procés. Per això, totes les persones i organitzacions del patrimoni cultural, les arts, els diferents oficis creatius, les ICC, altres indústries auxiliars, etc., estan convidades a realitzar el seu automapatge i visibilitzar-se en l’ecosistema digital.\nEts actriu, artista o cantautor? Tens un grup musical? Escrius teatre, literatura? Fas videojocs, cinema, curts? Et dediques al disseny, a l’artesania o a l’arquitectura? O potser a la gestió cultural, producció d’esdeveniments turisme cultural, divulgació científica? Ja siguis professional o amateur, si tens un projecte cultural o creatiu en qualsevol de les seves formes, ara és el moment de reclamar el teu lloc en l’ecosistema Cultural i Creatiu de Biscaia. Posa el focus en allò que és important, coneix el teu sector. Visibilitza’t.\nPer fer-ho, només cal que et registris a www.kultursistema.com i comencis a respondre una sèrie de preguntes que t’ajudaran a reflexionar sobre la teva activitat, fins a culminar en la publicació del teu perfil.\nTallers online per l’automapatge\nAmb l’objectiu de facilitar el procés d’autoreflexió i publicació del màxim nombre d’agents possible, es desenvoluparà una sèrie de tallers de treballs virtuals en els quals es resoldran els possibles dubtes i s’explicaran els aspectes importants a tenir en compte a l’hora de reflectir les característiques de cada projecte, des de les dades bàsiques de classificació fins a la identificació de la proposta de valor o els impactes desitjats.\nAquests tallers estaran oberts a la participació de qualsevol persona interessada, requeriran la inscripció prèvia, tindran un aforament limitat a 95 assistents per sessió i es distribuiran segons la següent agrupació de subsectors culturals i creatius:\nArts escèniques i en viu, música i indústria musical\nLiteratura, indústria editorial i indústries i serveis de la llengua\nTransversal, arts plàstiques i visuals, artesanies i arts relacionals\nAudiovisual, nous mitjans, new media art i cultura maker\nGestió cultural, intermediació i mediació cultural, educació artística i cultural, consultoria cultural, finançament cultural\nComunicació, organització i producció d’esdeveniments, serveis i mitjans de producció i reproducció\nPatrimoni cultural, oci i recreació, i gastronomia\nEls pròxims dies s’anunciaran les dates oficials dels tallers i les respectives convocatòries per a la inscripció. Per a més informació o dubtes sobre el procés, escriu a coordinacion@kultursistema.com i et contestarem tan aviat com puguem.\nDeixa aquí les teves dades de contacte i ens assegurarem que arribin a la teva safata d’entrada. Comptem amb tu!\nVull que m’informin de les dates\nPrevAnteriorApunta’t als tallers de mapatge


Ajuntament de Lliçà d'Amunt/Projecte Creix\nData i hora oficials: 23/10/2021 16:59\nUna proposta ecosistèmica de prevenció i intervenció en dificultats en la convivència. El perfil de l’equip que treballa amb cada escola és un psicopedagog i un mestre formats en treball emocional amb un enfocament sistèmic. A les escoles primàries el treball es coordinat de forma específica amb les psicòlogues del centre, que formen part de l’Equip del Projecte. Els objectius d’aquest projecte són donar un suport educatiu específic a nens i nenes que presenten conductes disruptives o de transgressió greu de normes a les escoles i involucrar els diversos agents implicats en una solució conjunta que alhora enforteixi els seus propis recursos i potencialitats.\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 14-01-2019 13:56


L'equip sub10 acaricia el bronze al Campionat de Catalunya per equips d'edats d'escacs. - La Gran Penya Vilanova\nL’equip sub10 acaricia el bronze al Campionat de Catalunya per equips d’edats d’escacs.\nL’equip sub10 va aconseguir una molt meritoria 5º plaça, molt a prop d’aconseguir el bronze i va ser la gran revelació del torneig donat que partien com els 25º i últims del rànquing. Les expectatives abans de començar el campionat no anaven més enllà de millorar el rànquing inicial en 4-5 posicions donat que fins i tot el nostre 4rt tauler era un sub8 que el vam incorporar per poder completar l’equip. Tot i això els penyencs van tenir una gran actuació, molt per sobre de l’esperat, amb 4 victòries un empat i una derrota que els van portar a lluitar fins a l’última ronda pel bronze. L’èxit de l’equip es va basar a aguantar en els dos primers taulers amb Pol Aviles i Victor Garcia i en les grans actuacions del tercer i quart tauler, on Biel Alsina va aconseguir guanyar totes les partides desplegant un gran joc i el sub8 Eric Garcia va poder endur-se el punt sencer en tres ocasions.\nBy escacs| 2018-10-16T22:31:01+02:00\toctubre 16th, 2018|Actualitat, Escacs|Comentaris tancats a L’equip sub10 acaricia el bronze al Campionat de Catalunya per equips d’edats d’escacs.


Cultura : Museus - Polse(guera) -Cercador | Directori\nCategories : Cultura : Museus\nVíctor Balaguer i Cirera (Barcelona 1824 - Madrid 1901) és considerat un dels polítics i escriptors catalans més importants del segle XIX. Des de ben jove va escriure entorn les figures i llocs emblemàtics de la cultura catalana. Entenia que la construcció d’un país s’havia de fer simultàniament des de tots els terrenys.\n(Afegit: 1-febrer-2009 Impactes: 352 Puntuació obtinguda: 0 Vots: 0) Puntua aquest enllaç - Comenta aquest enllaç - Enllaç trencat\nExposicions sobre el tèxtil, energia, transport i industrialització a Terrassa, Barcelona.\n(Afegit: 4-juny-2008 Impactes: 304 Puntuació obtinguda: 0 Vots: 0) Puntua aquest enllaç - Comenta aquest enllaç - Enllaç trencat\nAquí hi trobareu totes les informacions relacionades amb el propi Museu i amb l’entitat a que pertany, la Fundació Arqueològica Clos. La col·lecció permanent i les exposicions temporals; els cursos i les activitats culturals; els viatges a indrets mil·lennaris; com fer-se Amic del Museu, i un seguit més de notícies que us permetran estar connectats amb l’Egipte faraònic i gaudir del món antic.\n(Afegit: 31-maig-2008 Impactes: 280 Puntuació obtinguda: 0 Vots: 0) Puntua aquest enllaç - Comenta aquest enllaç - Enllaç trencat\nMuseu de Cera de Barcelona + El bosc de les fades + Passatge del temps\n(Afegit: 4-juny-2008 Impactes: 276 Puntuació obtinguda: 0 Vots: 0) Puntua aquest enllaç - Comenta aquest enllaç - Enllaç trencat\n(Afegit: 3-mar-2009 Impactes: 274 Puntuació obtinguda: 0 Vots: 0) Puntua aquest enllaç - Comenta aquest enllaç - Enllaç trencat\nMuseu d'Història del Principat de Catalunya\nLa seu del museu es troba al Palau de Mar a Barcelona.\n(Afegit: 19-juny-2012 Impactes: 257 Puntuació obtinguda: 0 Vots: 0) Puntua aquest enllaç - Comenta aquest enllaç - Enllaç trencat


PIMEC Tarragona preveu un augment de vendes d'entre el 5 i 10% aquestes rebaixes d'estiu a la demarcació | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nPIMEC Tarragona preveu un augment de vendes d'entre el 5 i 10% aquestes rebaixes d'estiu a la demarcació\nLa patronal veu amb optimisme la campanya de rebaixes\nPIMEC Comerç Tarragona s’ha mostrat optimista per aquesta campanya de rebaixes d’estiu, que ha començat aquest dimarts i s’allargarà fins al 31 d’agost. El responsable de la patronal a Tarragona, Florenci Nieto, espera que les vendes en el petit i mitjà comerç de la demarcació tarragonina siguin «bones» com la temporada passada, ha dit, després d’haver acumulat diversos anys de pèrdues en el sector. Fins i tot, Nieto preveu que les vendes d’aquesta temporada superaran entre un 5 i un 10% les del 2013, tot i que no s’ha volgut aventurar a donar xifres de facturació fins d’aquí a una setmana de campanya.\nNieto ha justificat aquesta previsió «positiva» pels «petits detalls que diàriament conviden a l’optimisme», com per exemple, ha dit, els esdeveniments com el ‘Shopping Night’, que ha qualificat d'»espectacular» perquè «s’han vist créixer les vendes i l’afluència massiva de gent al carrer i a les botigues».\nEl responsable de PIMEC Comerç Tarragona ha explicat que enguany hi ha alguns factors «negatius» com la davallada del turisme rus que es preveu per aquest juliol, però confia en la gent de casa perquè «tothom espera les dates de les rebaixes». La tendència d’ara, ha assegurat, ja no són les compres compulsives, sinó les que es fan per necessitat, i la gent espera les rebaixes per poder fer les compres, ha dit.\nNieto confia en una tendència «bona» en les vendes i espera que aquestes siguin «bones» com la temporada de rebaixes de l’estiu passat, quan es va començar a créixer després d’haver acumulat diversos anys amb pèrdues. Nieto preveu que enguany les vendes superaran entre un 5 i un 10% les de l’estiu del 2013, tot i que no s’ha aventurat a donar cap xifra de facturació fins passada una setmana de la campanya de rebaixes.\nDe cara a diumenge que ve, que serà el primer festiu obert de les rebaixes, Nieto creu que tots els comerços de la demarcació obriran les seves portes, a excepció dels que es troben en aquells municipis que per tradició no ho han fet. Així, ha assegurat que els comerços de Tarragona Reus, salou, Cambrils, Calafell i Segur de Calafell obriran gairebé en un 100%.\n17/07/2014 PIMEC Comerç Tarragona col·laborarà amb Calafell per eradicar el 'top manta'\n11/04/2014 La Unió de Botiguers de Cambrils s’adhereix a PIMEC Comerç


El grup Finanzauto presenta un ERO que pretén eliminar 192 llocs de treball a Espanya\nLes delegacions catalanes donen feina a prop d’un centenar de treballadors, també patirien les retallades\nUna protesta laboral contra un ERO anterior a Finanzauto, foto UGT\nEl grup Finanzauto, que fabrica i fa manteniment de maquinària d’obres públiques i agrícola, ha presentat un Expedient de Regulació d’Ocupació (ERO), que podria afectar 192 llocs de treball i suposaria també el tancament de sis centres de treball. El sindicat CCOO ha convocat vaga el 29 de juny contra la iniciativa de l’empresa i ha organitzat una manifestació el mateix dia a Arganda del Rey a la comunitat de Madrid.\nFinanzauto comercialitza i fa el manteniment a Espanya de la maquinària de l’empresa nord-americana Caterpillar. L’empresa propietària de Finanzauto és Barloworld, una multinacional sud-africana. Aquest no és el primer ERO que es fa. Segons CCOO, des del 2010 la companyia ha presentat altres tres expedients. L’últim dels quals, del 2014, va suposar la pèrdua de 71 llocs de treball. Però el 2010 un altre ERO va suposar una tisorada que va afectar uns 600 llocs de treball més, en aquell cas la reestructuració es va fer per la via de les prejubilacions i les baixes incentivades.\nA diferència del que passava en ocasions anteriors, l’expedient actual es presenta quan l’empresa ha retornat als beneficis. Els guanys són d’un 0,7%, però la direcció considera que el retorn ha de situar-se en el 5%. Per això ha tret les tisores, segons Javier Esmeralda, membre de la part treballadora a la mesa negociadora.\nA Catalunya hi ha dos centres de Finanzauto. El de Barcelona, situat a Barberà del Vallès, on treballen 78 persones i la base de Lleida on hi ha 12 persones més. També hi ha dues persones més a les comarques de Girona. La direcció no ha dit com afectaran les retallades a cada territori. El que sí que ha dit és que la reestructuració afectarà totes les delegacions.\nPerò, la reconversió que vol tirarà endavant l’empresa implica altres mesures que lesionen la situació dels treballadors. L’expedient s’ha presentat per motius organitzatius, tècnics i econòmics, segons fonts sindicals. En aquest sentit la direcció proposa que els treballadors facin cent hores més a l’any i que la jornada partida substitueixi a l’actual, de les 8 a les 15 hores.\nFinanzauto té actualment un miler de treballadors a Espanya. Per tant, amb l’expedient es reduiria la plantilla gairebé un 20%. A més, el salari d’aquests treballadors està congelat des de l’any 2010 i des de llavors que no es renova el conveni.\nEls treballadors es lamenten que ara, que hi torna a haver demanda de maquinària per a obres públiques i que s’ha retornat als beneficis, per satisfer la demanda de guanys dels accionistes es comprometi el futur de la companyia i dels seus empleats.\nLa multinacional Conduent anuncia el tancament que…\nMarxa dels treballadors d’OHL de Barcelona…


advocat – mala práctica bancaria\nmarzo 23, 2013 mayo 27, 2013 por malapracticabancariaDeja un comentario en Quitança abusiva\nCom era d’esperar ( i témer) el FROB ha imposat duríssimes condicions de bescanvi per a les preferents i el deute subordinat de Bankia i les caixes nacionalitzades, inclosa Catalunya Banc. --- Centenars de milers d’estalviadors arreu de l’Estat van descobrir un funest dia que havien esdevingut inversors a través de productes financers complexos i [...]\nmarzo 20, 2013 mayo 27, 2013 por malapracticabancariaDeja un comentario en Decepció\nEl Tribunal Suprem ha emès el seu esperat pronunciament sobre les clàusules sòl de la hipoteca. A criteri de l'Alt Tribunal, aquestes clàusules seran nul·les si han estat incloses amb “manca de transparència”. La declaració de nul·litat, però, no comportarà la devolució de les quantitats satisfetes. Segons l'Associació Hipotecària Espanyola, fins a 4 milions d'hipoteques [...]\noctubre 19, 2012 mayo 27, 2013 por malapracticabancariaDeja un comentario en La jurisprudència en les participacions preferents\nDarrerament els mitjans de comunicació s'estan fent ressò d'algunes sentències que recentment s'han dictat en matèria de participacions preferents. Vist així, dóna la sensació que aquest sigui un problema nou, i que les poques sentències que s'han donat a conèixer siguin igualment inèdites. La realitat, però, és que el problema de les participacions preferents és [...]


A la recerca del benestar intel·lectual i emocional 1r, 2n, 3r i 4t d'ESO\nFomentar la cultura de l'esforç i la responsabilitat de mantenir-se constants en l'assoliment dels objectius que s'han proposat.\nConsolidar un conjunt de pràctiques que afavoreixin el bon funcionament de la vida individual i col·lectiva, assolint valors com el saber estar, el respecte, l'esforç i la responsabilitat.\nPotenciar la capacitat de reflexionar, valorar i administrar les conseqüències dels seus actes i d'afrontar-les de manera positiva amb la finalitat de millorar el nivell de benestar emocional.\nAprofundir en l'aprenentatge de competències lingüístiques per produir diferents registres literaris i expressar d'una manera estructurada idees, opinions i discerniments.\nEmprar la llengua anglesa per tal de portar a terme converses, adquirint la riquesa de vocabulari necessària per produir textos escrits amb un nivell adequat de complexitat.\nConsolidar els aprenentatges matemàtics concrets corresponents a l'etapa per tal de poder afrontar amb garanties la resolució de problemes que requereixen un cert nivell d'abstracció.\nUtilitzar els coneixements TIC per realitzar treballs i presentacions amb un alt nivell d'autonomia.\n3h setmanals (distribució de grups flexibles per nivells)\n2h setmanals de Música en llengua anglesa\n1h setmanal en grups reduïts (3-4 alumnes) amb un auxiliar de conversa\n"English week". Setmana d'immersió en llengua anglesa durant tot l'horari escolar\n3h setmanals, durant un quadrimestre, de Geografia en anglès\nOPTATIVES (2h setmanals):\n"Exciting activities I" (ampliació)\n"Easy English I" (reforç)\n"1,2,3 Los!" (Alemany)\n"1,2,3 Partez!" (Francès)\n2h setmanals de Geografia en llengua anglesa\n1h setmanal de taller de Geografia (½ grup per nivells)\n"Exciting activities II" (ampliació)\n"Easy English II" (reforç)\n1h setmanals grups reduïts (3-4 alumnes) amb un auxiliar de conversa\nTots els cursos d'ESO seguiran una distribució en grups flexibles (per nivells) fonamental per potenciar les aptituds individuals de cada alumne/a. Tots els alumnes es presentaran als exàmens de la Universitat de CAMBRIDGE:\n- 1r cicle: KET\n- 2n cicle: PET S'ofereix l'activitat extraescolar d'anglès en tots els cursos d'ESO.\nEs potenciarà que els alumnes que han triat una segona llengua estrangera (francès o alemany) continuïn estudiant-la com a activitat extraescolar per presentar-se als exàmens de l'Escola Oficial d'Idiomes. ACTIVITATS COMPLEMENTÀRIES VOLUNTÀRIES:\n- INTERCANVI LINGÜÍSTIC amb St. Bartholomew's School\n- Estades d'estiu a Cambridge\n- Participació en el Concurs "The Big Challenger"\nTallers de Plàstica, Música i Tecnologia\nMitjançant els tallers, els alumnes treballen la creativitat. Aquestes tècniques complementen l'educació dels alumnes de l'escola i els donen una visió més àmplia del món de la cultura. L'activitat es fa en grups reduïts, per poder atendre l'alumne/a d'una manera més individualitzada i obtenir resultats personalitzats de més qualitat.\nPer aconseguir els objectius programats al Projecte Lingüístic de l'escola, a les classes de llengua de l'Educació Secundària es realitzen diversos agrupaments en funció de les necessitats:\nDesdoblament de Català, Castellà i Anglès a l'ESO durant tot l'any i als quatre cursos.\nEs potencia l'expressió oral anglesa amb assistents de conversa nadius i treballant en grups reduïts.\nHi ha immersió a les matèries de Música a 1r Cicle d'ESO i Geografia a 3r.\nSessions en grups reduïts per treballar específicament l'ortografia a 2n i 4t d'ESO.\nExpressió Oral: durant tota l'Educació Secundària existeix la coordinació d'una especialista, facilitada per la Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Salou, per treballar específicament l'expressió oral a la classe de llengua (saber presentar un treball en públic, fer la presentació personal en una entrevista de feina, lectura en veu alta...) i treballar conjuntament amb les professores d'aquesta àrea.\nAgrupaments flexibles de la matèria durant tot l'any i els quatre cursos d'ESO.\nEls alumnes de 2n i 3r d'ESO tenen sessions quinzenals de laboratori en grups reduïts. En aquestes sessions l'alumne/a es familiaritza amb el treball de recerca i la investigació i posa en pràctica els coneixements que va adquirint a les sessions teòriques de les matèries de Ciències.\nFomentar l'esperit científic, incentivar la curiositat i aprendre a observar la natura, són objectius prioritaris del nostre projecte educatiu.\nMitjançant una àmplia oferta de matèries optatives, ajudem l'alumne/a a desenvolupar les seves aptituds individuals. És especialment important la tria de matèries optatives a 4t d'ESO, per anar encaminant els estudis postobligatoris. A 3r d'ESO s'inicia l'orientació per tal que aquesta tria sigui el més adequada possible.\nEls alumnes d'ESO que presenten dificultats d'aprenentatge segueixen plans individuals específics en funció d'aquestes. Els alumnes d'ESO que presenten altes capacitats intel·lectuals (per damunt de la mitjana) també seguiran plans individuals adaptats a les seves peculiaritats. L'Equip Psicopedagògic és qui fa el seguiment d'aquests alumnes, en col·laboració amb el tutor/a corresponent, que és qui assessora les famílies.\n"Desconeix-te a tu mateix"\nA primer cicle d'ESO hi ha una activitat ("Desconeix-te a tu mateix") que treballa la intel·ligència emocional de l'alumne/a. Aquesta activitat es realitza en grups reduïts.\n"Apropa't al teu futur"\nA 4t d'ESO es treballa amb els alumnes perquè es comencin a plantejar quina ha de ser l'opció que han d'escollir en arribar el moment de prendre decisions de futur. La preocupació, els dubtes, la desorientació, són companys habituals d'aquesta etapa. L'escola vol ajudar-los en aquests moments i per això prepara un ampli ventall d'activitats (xerrades de professors de BAT, d'alumnes que estan cursant BAT, d'exalumnes, de representants de diferents sectors professionals...) adreçades a informar i assessorar els alumnes i les seves famílies.\nTreballar l'ORIENTACIÓ acadèmica i professional dels alumnes és un objectiu prioritari de l'escola. S'inicia a 3r d'ESO i continua durant els estudis de Batxillerat.\nContinuant amb la línia pedagògica de l'escola, a Secundària es treballen els valors fonamentals de respecte, saber estar, el silenci, la reflexió, saber escoltar... i d'altres més propis de l'edat, com són: l'audàcia, la humilitat, la constància, el seny, l'entusiasme, la solidaritat, la creativitat, la confiança i la competència.\nD'una manera sistemàtica, s'integren les TIC i les TAC, tal com orienta el Departament d'Ensenyament, en el procés d'ensenyament-aprenentatge.\nTambé contemplen aprendre, en un context digital, continguts de les àrees de Matemàtiques, Tecnologia i de Llengua i rebre un reforç en els aprenentatges bàsics, com poden ser el càlcul, la lògica, l'ortografia i l'expressió escrita en tots els nivells d'ESO.\nEn els crèdits d'informàtica d'ESO (en grups reduïts i amb caràcter obligatori), els alumnes tindran l'oportunitat de conèixer i utilitzar millor l'ordinador, a partir dels coneixements adquirits a Primària (TIC i TAC): Processador de textos, sistema operatiu, mecanografia, base de dades, Internet, Autocad, etc. Activitats que van encaminades a aconseguir que l'alumne/a tingui una autonomia màxima en l'ús d'aquesta eina en acabar l'ESO.\nA ESO, els alumnes disposen d'ordinadors portàtils personals que utilitzen en la seva tasca discent durant l'horari escolar i també a les seves llars. Els alumnes tenen l'oportunitat de conèixer i utilitzar les eines informàtiques que es troben al seu abast a parrtir dels coneixements i nocions iniciades ja en etapes anteriors. També cal remarcar en aquesta etapa l'aposta decidida per la robòtica dintre de la Tecnologia. Totes aquestes accions milloren l'autonomia dels alumnes, la presa de decisions i el treball cooperatiu i en equip.\nÉs un objectiu fonamental de l'ESO que l'alumne/a, en acabar l'etapa, sigui capaç de realitzar un bon treball de recerca i utilitzar adequadament les eines informàtiques per fer-lo.\nEn l'entorn escolar, igual que en la resta de la societat, es donen nombrosos conflictes. Els conflictes generen aprenentatges i creen i consoliden els vincles de relació entre les persones.\nEs fa necessari que tots nosaltres col·laborem en eliminar la percepció de fatalisme que sovint s'associa a les situacions de conflicte i no pensar que, inevitablement el conflicte porta a la violència. Tot el contrari, cal canviar el "xip" i pensar que el conflicte ens pot fer créixer com a persones. La mediació és i ha estat des de sempre, una forma de gestionar els conflictes: En totes les cultures ha existit la figura del "mediador en conflictes" que, escoltant les parts en litigi i pensant en veu alta, ha proporcionat la situació idònia perquè aquestes parts arribin per elles mateixes a acords i solucionin el conflicte. Podríem dir que l'escola Elisabeth és una escola mediadora, una escola que fomenta la resolució de conflictes mitjançant la reflexió i l'acord entre els seus protagonistes, una escola que fomenta el diàleg i el respecte entre els membres que la integren.\nCada sortida té uns objectius i un pla de treball concret que complementa el treball a classe. Sempre es treballa per aconseguir una correcta distribució de les sortides durant de tot el curs.\nPer als alumnes d'ESO hi ha programats els treballs de síntesi, que tenen com a objectiu estudiar un tema concret des dels diferents vessants que globalitzen les àrees i posar l'alumne/a en situació d'aplicar tots els coneixements adquirits.\nEls treballs de síntesi programats per als diferents cursos són:\n1r ESO "El paisatge: escenari de les activitats humanes". Sortida a Prades.\n2n ESO " L'Empordà". Sortida a Empúries.\n3r ESO "Els sectors de producció". A la mateixa escola.


Ajuntament de Sant Sadurní d'Anoia - 2n taller del Procés participatiu Pla Local d'Habitatge, dilluns 22 de febrer\n2n taller del Procés participatiu Pla Local d'Habitatge, dilluns 22 de febrer\nEl primer debat va ser valorat molt positivament pels participants, que van fer la diagnosi de la situació\nAquest segon debat versarà sobre l'elaboració de propostes i està obert a tota la ciutadania\nEl proper dilluns 22 de febrer a les 18h tindrà lloc el segon debat telemàtic per opinar i debatre sobre la situació de l’habitatge a Sant Sadurní d’Anoia i les possibles accions a dur a terme per millorar-la.\nEl primer debat, que va ser valorat molt positivament pels participants, va servir per contrastar la diagnosi realitzada per l’equip redactor del Pla Local d'habitatge; el debat de dilluns té per objectiu la realització de propostes.\nEl Servei d'Habitatge està molt interessat en conèixer de primera mà l'opinió dels sadurninencs i sadurninenques, per això demana la màxima participació en aquest debat obert a tota la ciutadania, debats que són molt enriquidors si les persones participants tenen opinions diverses i provenen d'àmbits diferents.\nLes inscripcions es poden fer a: participa.santsadurni.cat\nAquests debats, junt amb una enquesta a la ciutadania, són algunes de les accions dissenyades pels serveis d'Habitatge i Participació Ciutadana per facilitar la participació dels veïns i veïnes de Sant Sadurní d’Anoia i recollir propostes en el tema de l’habitatge.\nPrimer debat: la diagnosi\nEl primer debat es va centrar en identificar les principals problemàtiques del municipi en matèria d'habitatge. La ciutadania que hi va prendre part va mostrar preocupació davant els preus elevats i les dificultats d’accés a l’habitatge, amb especial èmfasi en els col·lectius de famílies monoparentals, gent jove i gent gran -per a qui es preveu una creixent necessitat de recursos assistencials, com pisos assistits-.\nTambé es va assenyalar una manca de certa tipologia d'habitatge com els pisos grans, que existeixen però no estan al mercat perquè els propietaris no es decideixen a llogar-los ni a vendre'ls, o de pisos molt grans ocupats per persones soles d'edat avançada. En aquesta mateixa línia, s’assenyalava l’existència dels pisos ocupats, amb les problemàtiques de convivència que a vegades generen, i d’edificis abandonats.\nEs va apuntar la necessitat d’activació comercial i rehabilitació i reocupació dels habitatges i edificis del centre de la vila i l’activació de mecanismes d’intermediació. En relació amb les possibilitats de creixement i d’increment de l’oferta de nous habitatges, els i les participants van mostrar preocupació per les dificultats de revertir la situació actual, atesa la manca d’atractiu econòmic que troben els promotors. Aquest fet, preocupa especialment per l’augment de la demanda que pot comportar l’alliberament del peatge.\nFinalment, s’assenyalava la necessitat d’un canvi cultural per a l’acceptació de noves fórmules d’accés i tinença d’habitatge que podrien contribuir a revertir aquesta situació (cooperatives, cohabitatge, etc.).\nUna altra opció per opinar sobre la situació de l'habitatge a Sant Sadurní és participant en una enquesta que podeu emplenar aquí mateix:


4 min. 06/01/2019 00:00\n651x366 Els viatges de la ‘Mona Lisa’ Els viatges de la ‘Mona Lisa’\nLes guies de viatges de París asseguren que la millor hora per veure el quadre de la Mona Lisa al Louvre és a les nou del matí, quan obren. Has de córrer tant com puguis i aprofitar els pocs minuts de pau dels primers afortunats. La relativa serenitat de la Gioconda, però, no ha existit sempre. En cinc-cents anys ha hagut de patir les inclemències de molts viatges. Leonardo da Vinci la va començar a pintar a Florència el 1503 i la va acabar a França el 1516. Després d’un periple de tres segles voltant pels palaus més importants de França, la Mona Lisa s’instal·la oficialment a la Grande Gallerie del Louvre el 1804, en un racó d’una paret atapeïda de quadres on la dona del somriure no semblava tenir cap valor especial. Tot i que en períodes de guerra es retirava del museu, ella sempre tornava al seu lloc. El 1911 la van robar, i la van recuperar dos anys més tard quan el lladre pretenia tornar la Gioconda a la seva ciutat natal venent-la a la Galeria dels Uffizi. No se’n va sortir, però les autoritats italianes van aprofitar l’avinentesa per exposar-la a Florència i a Roma. El 1956 va patir dos atacs més, a Montauban, ruixada amb àcid, i al Louvre mateix, on va rebre un cop de roc.\nAquesta setmana ha fet cinquanta-sis anys que la Mona Lisa va travessar l’Atlàntic per primera vegada. Va ser el 3 de gener del 1962. L’aleshores primera dama dels Estats Units, Jacqueline Kennedy, va sol·licitar a André Malraux, ministre de Cultura francès, que els nord-americans en poguessin gaudir un temps. Els comissaris del Louvre van amenaçar amb dimitir si s’acceptava. Le Figaro va fer un editorial en què demanava als americans que rebutgessin la idea. Una esquerda a la tela, prop de la cabellera de la Mona Lisa, en desaconsellava el transport. Però la diplomàcia mana, i Malraux va cedir el quadre. Es va fabricar un embalum especial, fet a prova d’aigua i foc, que permetia controlar la temperatura interior. Durant el viatge, l’enorme caixa va estar vigilada permanentment pels cossos de seguretat i funcionaris del museu. Quan va arribar al port de Nova York, el transatlàntic va estar custodiat per la Guàrdia Costanera. Una legió de forces de seguretat l’esperaven i, com en una processó, una camioneta climatitzada va transportar l’obra fins a Washington. Es va tallar la ruta per carretera entre les dues ciutats perquè el trajecte es desenvolupés sense riscos. A la National Gallery, dos marines de l’exèrcit marcaven el ritme de les cues multitudinàries: quatre segons per visitant. De tornada a Nova York, es va exposar al Metropolitan. Dècades més tard va transcendir una anècdota del període de conservació al magatzem del Met. L’exdirector del museu Thomas Hoving va revelar en les seves memòries que un dels sortidors antiincendis es va trencar i va estar ruixant l’obra durant hores, amb la fortuna que el vidre blindat va protegir la Mona Lisa d’una gran calamitat.\nL’últim cop que la misteriosa dama de l’ sfumato va viatjar va ser el 1974. Primer es va aturar al Museu Nacional de Tòquio, on un home la va intentar ruixar amb esprai, i després al Puixkin de Moscou. Fa 44 anys que la Mona Lisa no es mou. A principis del 2018 la ministra Françoise Nyssen va demanar al director del Louvre que la Gioconda voltés per tots els museus de França, en un gest per combatre la segregació cultural. Jean-Luc Martinez s’hi va negar. Ara llegeixes en el somriure de Mona Lisa la serenitat de qui sap que ja no es mourà de lloc. I que la millor opció per observar detingudament el quadre és en alguna reproducció digital d’alta qualitat que trobes per internet: la nova manera de viatjar.


10 pel·lícules recomenades sobre l'Holocaust i els camps de concentració\nel dia d’abril 13, 2020\nAquí teniu 10 pel·lícules que us recomano sobre l’Holocaust i els camps de concentració a la Segona Guerra Mundial. Totes aquestes pel·lícules, ara mateix, es poden veure senceres en els enllaços que he afegit. Algunes són en versió original subtitulades i altres directament en castellà. En algunes d’elles podeu triar els subtítols automàtics en català en la secció de Settings a la barra inferior de la pantalla.\nDespullat entre llops\nBoira a l’agost\nEl darrer tren a Auschwitz\nFora de les cendres\nLleida, 14 abril 2020\nCinema Cultura alemanya Historia Video\nUnknown 15 d’abril de 2020, a les 9:47\nJoan Ramon, malauradament els vídeos estan restringits.\nLa Talaia 15 d’abril de 2020, a les 12:05\nDocs hi ha gent que em diu que els pot veure.


López, únic candidat del PS a cap de Govern en els propers comicis | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa comissió de candidatures de les eleccions primàries del Partit Socialdemòcrata (PS) es va reunir dimecres al vespre per analitzar les propostes presentades per aspirar a ser el cap de la llista nacional de la formació en les properes eleccions generals. L’òrgan, segons va informar ahir la formació, va validar l’única proposta que s’ha entrat a tràmit, la de l’actual conseller general Pere López Agràs.\nEl termini per a la formalització de les candidatures va finalitzar dimarts. Tal com estipula el reglament de les primàries, aprovat el passat dia 27 de gener pel comitè directiu del PS, s’havia de comprovar que els aspirants complissin els requisits establerts en l’esmentada normativa. Aquest tràmit es va completar en la reunió de dimecres i va permetre que l’única proposta presentada fos validada.\nAra s’obre un nou termini de set dies perquè les persones candidates, en aquest cas una, aconsegueixi les 25 signatures d’afiliats que són necessàries com a aval per formalitzar la proposta. Un cop les hagi presentat, la comissió es tornarà a reunir –el dijous 15– per analitzar-les i validar-les. Una vegada s’hagi completat aquest tràmit, es proclamarà López com a guanyador de les primàries i, per tant, com a candidat del Partit Socialdemòcrata a cap de Govern de cara a les futures eleccions generals.\nLópez és actualment conseller general del PS, adscrit al grup mixt. En els comicis del 2015 va liderar la llista socialdemòcrata, lloc al qual també va accedir després d’un procés de primàries. Des de la passada tardor, també és president de la formació. Prèviament, havia estat conseller del Comú de la Massana i ministre de Finances entre els anys 2009 i 2011, durant el Govern socialdemòcrata que liderava Jaume Bartumeu.


El sentit missatge de Junqueras i Maragall per l'aniversari de Marta Rovira - CATzona\nEl sentit missatge de Junqueras i Maragall per l’aniversari de Marta Rovira\nMarta Rovira avui està de celebració, compleix 43 anys a Ginebra. I aquest és el segon aniversari que celebra a Suïssa des de que el 23 de març del 2018 va decidir marxar i negar-se a presentar-se a la citació del jutge Pablo Llarena davant el Tribunal Suprem. Sobre ella pesava una acusació de rebel·lió i la incògnita que ingressés en presó provisional.\nLa secretària general d'Esquerra va declarar que va prendre la decisió de l'exili perquè sentia una "persecució política" contra ella i la seva família i perquè va considerar que "no podia tenir un judici just". Rovira, mare d'una nena, també va preservar la seva família i seguir treballant pel procés des de fora. Els seus companys de partit, avui la recorden i la feliciten a través de twitter. Oriol Junqueras escriu des de Lledoners: "Per molts anys estimada Marta!".\n“Per molts anys estimada Marta!” pic.twitter.com/aCjjZ4zY54\n— Oriol Junqueras 🎗 (@junqueras) January 25, 2019\nTambé el seu gran amic Ernest Maragall que defineix Rovira com "una dona íntegra i líder democràtica que ha de passar dos aniversaris a l'exili forçós". Maragall subratlla que tot plegat representa "l'expressió clamorosa de la vergonya d'un estat anti-europeu i instal·lat en la repressió".\nQue una dona íntegra i líder democràtica com @martarovira hagi de passar dos aniversaris a l’exili forçós és l’expressió clamorosa de la vergonya d’un Estat anti-Europeu i instal·lat en la repressió.\nUna forta abraçada, Marta! pic.twitter.com/BmHh0e8h6p\n— Ernest Maragall i Mira (@ernestmaragall) January 25, 2020\nAltres companys de partit també han felicitat Rovira. El conseller d'Exterior, Alfred Bosch, la portaveu d'Esquerra, Marta Vilalta, o també l'alcaldessa de Sant Cugat, Mireia Ingla.\nDos anys a Ginebra. Dos anys de feina i lluita. Però et necessitem aquí, Marta. Vull que tornis i en llibertat. #AniversariRovira pic.twitter.com/VxaLKL2X13\n— Alfred Bosch🎗 (@AlfredBosch) January 25, 2020\nPer molts anys, @martarovira 💜 Seguim i seguirem lluitant per tenir-te amb nosaltres ben aviat i poder abraçar-te amb plena llibertat! #AniversariRovira pic.twitter.com/njXNrDcHYf\n— MartaVilaltaTorres🎗 (@martavilaltat) January 25, 2020\nT’enyorem i et necessitem més que mai @martarovira 😘 pic.twitter.com/ZGSs5QaMN7\n— Mireia Ingla 🎗 (@mireiaingla) January 25, 2020