CLÀSSICS A LA ROMANA: 01/02/13 - 01/03/13\nL'Antiga Grècia s'utilitza com a referència del món de parla grega de l'antiguitat. Molts historiadors consideren que la cultura de l'època de l'Antiga Grècia és el fonament i la base de la cultura occidental, ja que va influenciar de manera molt important en la cultura de l'Imperi Romà, de la qual després es va estendre a diverses parts d'Europa.\nL'Antiga Grècia va aportar un estil d'art que va estar elaborat pels antics artistes grecs dels quals sempre el van recrear basant-se en una bellesa natural i el món ideal.\nMapa de l'Antiga Grècia\nDurant el gran període de tota l'Antiga Grècia podem distingir 4 etapes diferents:\n-L'etapa geomètrica o època fosca: Es data entre els segles: XII-VIII a.C. Aquesta etapa rep aquest nom (la geomètrica) ja que el seu art es considera molt primitiu, cúbic, simètric... i referint-se a època fosca a causa de la poca informació que en tenim d'ella.\n-L'època arcaica: Es troba aproximadament entre els segles: VIII-VI a.C. Durant aquest període de temps les persones van començar a abandonar un hàbit camperol i van transformar la seva vida a una forma més ciutadana (canvi dels camps a les ciutats).\nEscultura de Kritios\nQuant a formes artístiques, durant aquesta etapa es produeix un avenç cap el naturalisme tot i que es manté la frontalitat i la simetria. Mai es presenta una dona totalment nua, encara que el nuu masculí predomina bastant com a propaganda dels jocs atlètics.\n-L'època clàssica: Aquesta etapa dura aproximadament des del segle: V-IV a.C. Durant aquest període es comença a desenvolupar la democràcia com a sistema d'equilibri social i polític per a les diferents classes socials entre els valors individuals i col·lectius.\nEls principals materials que utilitzaven els escultors per a realitzar les seves obres d'art eren el marbre i el bronze. Es van centrar en la bellesa i la proporció de la figura humana i van començar a predominar les dues tendències artístiques: el naturalisme i la idealització.\n-L'època hel·lenística: Aquesta etapa va des del segle III-I a.C. que comença amb les conquestes d'Alexandre el Gran i amb la seva mort. Es caracteritza per l'arribada del cristianisme a territoris grecs que porten a la fi de la seva independència. Predomina el colossalisme i el luxe ornamental. S'acaba la sobrietat clàssica.\nEscultura de Lacoont i els seus fills\nBy Paula Gumà - de febrer 28, 2013 9 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: art, civilització grega, història grega\nPersèfone era una donzella molt bonica, nascuda d'un dels múltiples amors de Zeus. La seva mare era Demèter, deessa de l'agricultura.\nUn dia mentre Persèfone estava collint narcisos en un prat, la terra es va obrir de sobte i en va sortir el seu oncle Hades, que la va raptar i se l'endugué al seu regne subterrani amb la pretensió de fer-la la seva esposa.\nDemetèr es va desesperar buscant a la seva filla, ja que Hades no va deixar rastre i ella no va poder saber el que li havia passat. A les nits ella no dormia, només es dedicava a buscar la seva filla il·luminant-se amb una torxa, però malgrat buscar per tot arreu no va trobar res. Al desè dia, va demanar-ho a Heli, el sol, que li ho explicà tot.\nEl rapte de Persèfone per Hades\nEn saber tota la veritat, Demèter va abandonar l'Olimp i, tota trista es va dirigir a Eleusis. Quan va arribar al palau va ser acceptada com a serventa i li encomanen el seu fillet Demofont. Demèter amb la intenció de fer-lo immortal, de nit el posa al foc i l'ungeix amb ambrosia, però una nit la descobreix Metanira, que fa un crit, i el nen mor. Aleshores la deessa descobreix la seva veritable personalitat i, instal·lada en un temple, impedeix que germinin les llavors, de manera que l'espècie humana és castigada per la fam i està a punt d'extingir-se.\nZeus, quan es va adonar de la gravetat de la situació, envia la seva missatgera Iris a ordenar a Hades que retorni Persèfone a la seva mare, però Hades no vol perdre la noia que estima. Llavors decideix donar-li a Persèfone una magrana dels inferns que ella mossega. Com que ella ha tastat el menjar dels inferns, Hades aconsegueix que Persèfone quedi lligada al món del morts i arriba a un acord amb Demèter, que és: Persèfone restaria un terç de l'any amb el seu marit sota terra i els altres dos terços podria viure amb la seva mare en el món superior.\nEn aquell moment Demèter institueix els misteris d'Eleusis, retorna la fertilitat als camps i fa el do del blat a Triptòlem, un altre fill de Metanira.\nPlutó i Prosèrpina, Bernini, 1621-1622,\nVoleu pintar el rapte de Persèfone on-line, doncs podeu clicar aquí.\nBy Unknown - de febrer 27, 2013 6 comentaris:\nLes Parques eren, en la mitologia romana, les personificacions del destí. Filles de Júpiter, la seva mare hauria estat la titànide Temis o, segons altres versions, la deessa de la nit Nix.\nLes Parques eren tres dones de vegades representades com joves donzelles, altres, com velles severes, la seva tasca consistia en escriure el destí de tots, mortals i déus. Elles estaven presents als naixement i filaven els fils de la vida, definint el futur de cada persona o déu.\nL'origen de les Parques es troba en la mitologia grega, on se les coneixia com les Moires. Aquestes eren divinitats relacionades amb els naixements, ja que en aquests moments decidien el destí dels nadons, predestinant alegries, desgràcies i fins i tot la mort.\nTota la vida d'un ésser era determinada mitjançant un fil de llana que variava depenent dels moments feliços o els tràgics. La llana blanca o daurada representava moments d'alegria i felicitat, mentre que la llana negra representava els fets dolorosos.\nLes tres germanes eren:\nNona, "la que fila": era la més jove i la primera de les tres Parques. Ella presidia el moment del naixement i el del destí, portant el cabdell de llana i filant els fils de la vida amb la seva filosa, decidint el moment del naixement d'una persona.\nDesena, "la que assigna el destí": la segona en edat, s'enrotllava el fil en un rodet, dirigint el curs de la vida i determinant el futur dels éssers. Ella és qui decidia el llarg del fil de cadascuna de les vides.\nMorta, "la inflexible": la més gran de les tres germanes. Ella era la responsable de prendre del carret el fil de la vida i tallar amb les seves tisores d'or, determinant el moment de la mort dels éssers. No tenia en compte l'edat, estatus, poder ni res, ja que la mort ens arriba a tots per igual.\nBy Anònim - de febrer 26, 2013 5 comentaris:\nLa ciutat de Pompeia està situada prop de la província de Nàpols.\nAquesta és molt coneguda per la violenta erupció del volcà Vesubi (de 1281m d'alçada), que va deixar tota la ciutat enterrada, el dia 24 d'agost del 79 d.C. Tot i que abans de la seva erupció es va produir un terratrèmol en senyal d'avís, l'any 69 d.C.\nEl volcà Vesubi a part d'enterrar Pompeia també va enterrar una ciutat molt propera a aquesta: Herculà; part d'Estabia i de Campània, situades també prop del volcà.\nQuan el magma del volcà es va posar en contacte amb la pluja de cendra que alliberava el volcà Vesubi, va fer que la lava comencés a ascendir per a arribar a l'exterior i enterrés les ciutats.\nL'erupció volcànica va sorprendre els habitants d'aquelles ciutats i per això quan al segle XVI es van descobrir les ruïnes de les ciutats es van trobar amb persones, els quals la lava havia convertit en pedra.\nAbans es creia que els habitants de la ciutat havien mort patint moltíssim, asfixiats a l'hora que la lava els va enxampar. Però estudis actuals han demostrat el contrari, quan la lava va convertir en pedra als habitants aquests van morir a l'instant a causa de les altes temperatures d'aquesta.\nRestes de la ciutat de Pompeia\nRestes dels humans sepultats per la lava\nA les restes també es van trobar objectes de la vida quotidiana de les persones que si no haguessin estat sepultades per la lava del volcà mai s'haguessin descobert.\nBy Paula Gumà - de febrer 26, 2013 6 comentaris:\nEs troben les restes d'un vaixell romà naufragat a Colònia fa 2.000 anys. Les restes arqueològiques, compostes per taules de fusta de roure de dos metres de longitud, han estat serrades en quatre parts per facilitar-ne el rescat, ja que es troben a dotze metres de profunditat.\nEls equips que treballen sota el mercat central de Colònia (oest d'Alemanya) han aconseguit introduir una placa de metall per sota de les restes, el qual el primer fragment va ser extret avui per una grua.\n"Hi ha moltes possibilitats que ens trobem davant la barcassa romana més antiga mai trobada al Centroeuropa", va assegurar el director de l'Oficina de Patrimoni Arqueològic de Colònia, Gerd Hellenkemper.\nExperts de la Universitat de Colònia consideren que la barcassa dataria de fa uns 2.100 anys, ja que la seva fusta procedeix d'un roure de la regió alemanya de Renània del Nord-Westfàlia que va ser talat sobre l'any 140 abans de Crist.Així, els vuit metres quadrats de fusta rescatades del nou túnel del metro pertanyerien a la barcassa romana, utilitzada per transportar mercaderia pesada, que va naufragar al Rin, al costat del antic port de Colònia.\nEstimen que la nau, que va poder mesurar 22 metres de llarg per 3,5 metres d'ample, podia moure entre 20 i 30 tones de càrregues i que s'emprava, especialment, per al moviment de pedra, fusta o animals domèstics.\nEl responsable del Museu Germà-romà de la ciutat, Marcus Trier va destacar la rapidesa amb la qual s'està portant a terme el rescat de la barcassa, ja que en només un dia s'han pogut extreure la primera de les seves quatre parts. "Esperem haver completat el treball com molt aviat aquest divendres i com a molt tard a principis de la setmana que ve", va explicar.\nEs tracta de la tercera nau que es descobreix en els últims anys en el subsòl de Colònia però és considerada una troballa extraordinaria pels experts, no només pel bon estat en què es troba sinó perquè és la primera que va ser construïda a la regió.\nEl vaixell serà transportat fins al museu de navilis antics de Magúncia, on romandrà fins a 2011, a causa de les àrdues tasques de restauració i acoblament a les quals és sotmès. S'espera que posteriorment torni a Colònia per a ser exposat al Museu Germà-romà de la ciutat.\nNotícia extreta de Imperio Romano, Terrae Antiqvae.\nBy Unknown - de febrer 25, 2013 8 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: història romana, notícies\nEn aquesta entrada descobrireu l'origen curiós d'algunes paraules comunes d'avui dia que no hauríeu dit mai que procedissin d'on ho fan.\nPànic prové del grec "panikón", abreviació de "dêmia panikón", 'terror causat per Pan', una divinitat silvestre grega a qui se li atribuïen sorolls d'origen desconegut de muntanyes i valls.\nD'acord amb la mitologia grega, el déu Hermes i Afrodita van engendrar a Hermafrodit. Aquest era un noi expert com el seu pare i tan bonic com la seva mare, però insensible al crit de l'amor, per la qual cosa va deixar passar el crit de la nàiada Salmacis quan, enamorada d'ell, se li va oferir. Davant de tal menyspreu, Salmacis va aconseguir que els déus unissin el seu cos al d'Hermafrodit de tal manera que en formessin un de sol conservant els dos sexes. Aquest és l'origen de la paraula"hermafrodita".\nHermes Trismegistes és la fusió del déu grec Hermes i el déu egipci Thoth. D'acord amb la mitologia, aquest va crear un recipient d'aire segellat per complet. D'aquí ve la paraula hermètic.\nAquest és Hermes amb el seu recipient.\nAmfitrió era rei Tebes a la mitologia grega. Conegut pels seus esplèndids banquets, el seu nom va passar a significar "persona que té convidats a casa seva".\nActualment coneixem com a "atles" els llibres de mapes perquè el cèlebre Atles de Mercator mostrava a la seva portada l'heroi mitològic del mateix nom portant el món sobre la seva esquena.\nAquest és Atles amb la bola del món al seu costat.\nCeres era la deessa romana de la fertilitat i l'abundància. D'aquesta es va associar amb el blat i d'aquí ve la paraula cerealis -e, relacionat amb Ceres.\nGrifó o Griu\nLa paraula grifó ve del grec "grypós", un animal fabulós de la mitologia grega meitat àguila meitat lleó, degut al costum d'adornar amb caps de persones o animals les figures de les fonts.\nUn exemple de font amb cap d'animal\nSi en volguéssiu saber més d'aquestes curiositats, aquí us en deixo el link.\nBy Cèlia - de febrer 25, 2013 11 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Clàssics a l'actualitat, etimologia grec, etimologia llatí, llengua grega, llengua llatina\nSegons la mitologia grega, les Tres Gràcies són les filles de Zeus i de la nimfa Eurínome. Elles es diuen: Eufròsine (brillant), Talia (flor) i Aglaia (bellesa), elles tres viuen al Mont Olimp amb els altres déus però amb qui més es solien ajuntar era les Muses. Una d'elles, Aglaia es va casar amb el déu artesà Hefest. Les Gràcies juntament amb les Muses inspiren els artistes i poetes.\nA l'Antiga Grècia les Gràcies representaven la joventut, l'amor, la bellesa i l'alegria de viure i una vida intensa en tots els aspectes lúdics, la dansa, la música, el desig i la sexualitat fora del matrimoni, etc. Pels renaixentistes en canvi, encarnen la castedat, l'amor i la bellesa.\nRafaello Sanzio va pintar un quadre de les Tres Gràcies al 1500-1505, que està actualment exposat al museu Condé.\nLes Tres Gràcies, Rafaello Sanzio\nAlguns especialistes s'han dedicat a analitzar aquest quadre i han pogut veure com era originalment. La dona de la dreta dissimulava un gest de pudor, la dona de l'esquerra era l'única en oferir una poma i la dona del mig sostenia per les espatlles a les altres dues dones, en canvi en la versió definitiva, la dona de la dreta sosté una poma i la del mig també, en comptes de tocar l'esquena de l'altra.\nMirant a Internet també he trobat que aquest quadre s'utilitza en la capçalera de la sèrie americana: Desperate Housewifes.\nEn aquest enllaç trobareu un vídeo sobre les Tres Gràcies: Les Tres Gràcies.\nBy Unknown - de febrer 22, 2013 6 comentaris:\nEl llatí, tot i que sembla una llengua molt antiga, és una llengua que està molt de moda! Fins i tot, als Estats Units, s'ha posat de moda (és cool) estudiar llatí.\nMolts de vosaltres, lectors d'aquest bloc, esteu estudiant, estudiareu o estudiàveu llatí (o grec, fins i tot). A més, segurament, moltes persones us han preguntat per què estudieu aquesta llengua, sovint considerada una llengua morta. A continuació, repassarem alguns dels arguments que podeu donar a les persones que us preguntin això, i a més, podreu saber tots els beneficis que us aportarà o us ha aportat estudiar aquesta llengua a l'institut.\nCom molts sabreu, el llatí és una llengua que ha donat origen a la nostra llengua (tant el català com el castellà) i, per tant, l'aprenentatge de llatí serveix per entendre millor i aprendre més aspectes sobre les nostres llengües maternes. Fins i tot, encara tenim moltes paraules dins la nostra llengua que no han canviat gens del llatí, anomenades llatinismes com: a priori, ex abrupto, accèssit, agenda o fòbia; i les persones que aprenem llatí, tenim el plaer de conèixer totes aquestes paraules.\nEl llatí també ha donat orígen a les llengües dels nostres veïns, així com el francès, l'italià i fins i tot algunes paraules de l'anglès. Per això, l'aprenentatge de llatí ens servirà per aprendre noves llengües. A més, moltes persones que volen aprendre una llengua romànica com les nostres, primer és recomanable aprendre llatí.\nPer traduir el llatí, necessitem aprendre les estructures bàsiques del català o el castellà. Per tant, cada vegada que hem de fer els deures de llatí o hem de fer un examen on hi hagi una anàlisi, cal repassar els complements directes, els complements indirectes, el complement predicatiu, les aposicions,...\nA llatí, també coneixem un munt de mites i històries que apareixen a tot arreu. Si coneixem aquestes històries, sabrem molts més conceptes que formen la nostra societat. Els mites i les paraules llatines, apareixen als Simpson, a la publicitat, en les nostres assignatures, sobretot les de literatura, art i ciències, en la psicoanàlisi, en productes que trobem als supermercats com Nivea o Duralex, etc.\nTot i que a priori és uox populi sovint es diu que el llatí és una llengua morta... Que no us agafi in fraganti. Hic et nunc digueu-los ex professo que l'status quo del llatí demostra que està ben viu i va in crescendo! A més, saber llatí és condició sine qua non per desenvolupar-se en el món! És gratis et amore.\nBy Anna Solà - de febrer 21, 2013 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Clàssics a l'actualitat, Llatinismes, llengua llatina\nAvui en dia, vivim en una societat en la qual ens preocupem molt pel nostre físic i l'aparença que podem causar a la gent del nostre entorn. Segur que ara que parlem tant sobre els romans, ens hem preguntat alguna vegada si ells també es preocupaven pel seu aspecte. Segurament, la primera resposta que ens ve al cap és que no es preocupaven per res, però estem molt equivocats.\nHi ha molta informació en aquest blog.\nA l'Antiga Roma es feia ús dels cosmètics i aquests eren utilitzats tan per les dones com pels homes. Si algun home s'obsessionava massa amb aquest tema, s'hagués pogut donar el cas que aquest quedés en ridícul davant de tothom durant l'època de la República. Hi havia societats molt conservadores que només permetien l'ús d'algun perfum i la depilació per qüestió d'higiene. Tot i això, molts homes es preocupaven per la cosmètica, així que aquests es maquillaven, es pentinaven i es feien banys i massatges.\nLa depilació era molt famosa i utilitzada tan per homes com per dones, ja que a part de que era per qüestions de cosmètica també era per temes d'higiene. Si un home es depilava molt, es considerava efeminat, però si no es depilava es veia molt rústic i no agradava. Per aquesta raó, havien de trobar un punt mig. Per a la depilació s'utilitzaven pinces de depilar, cera o resina, closca de nou cremada i cremes depilatòries. Als romans no els agradaven el borrissol púbic, així que les dones se'ls depilaven només començar a sortir. Per a afaitar-se utilitzen sabons rudimentaris o d'oli i una vegada acabada de feina s'aplicava aigua portada en aiguamans.\nLes dones grans no es depilaven, cosa que semblava molt ridícula. Els homes anaven a les barbaries (anomenades tonstrina) perquè el barber (tonsor) els afaités (a partir del segle III), els tallessin el cabell i els hi fessin la manicura. Es diu que les barberies eren un real centre de tafaneria. Els barbers acostumaven a ser homes, i si en algun cas es tractava d'una dona aquesta agafava una mala reputació.\ntocador d'una noia romana\nQuan Juli Cèsar va tornar de les seves campanyes, degut al color de la seva pell i del seu cabell es va posar de moda ser rossa entre les noies romanes. D'aquesta manera es va començar a escampar aquesta tendència i amb ella alguns ungüents per a tenyir-se el cabell i aclarir-se el to de la pell, cosa que anteriorment només feien les prostitutes. La gent que no tenia suficient diners per a comprar aquests ungüents utilitzaven perruques fetes dels cabells que es tallaven als esclaus gals.\nEls homes sempre portaven el cabell curt i alguns cops els subjectaven amb una cinta, en canvi les dones tenien una gran varietat de pentinats per a escollir; es podien deixar el cabell arrissat, en forma de tirabuixó o ondulat, o bé també se'l podien recollir fent-se un monyo.\nEn aquella època ja es coneixia la cirurgia estètica i una cosa que volien fer era ocultar les seves cicatrius amb pegats i utilitzaven algun mètode quirúrgic per tal d'eliminar-les. Un home romà s'avergonyia molt de les seves cicatrius a l'esquena, ja que això podia significar que havien estat assotats com a esclaus. Al segle I ja s'operaven el nas, els ulls, els llavis i la dentadura. La gent que acostumava a fer demandes d'aquestes operacions eren les dones adúlteres i alguns lladres a qui havien amputat l'apèndix nassal com a càstig. Una cosa que m'ha sorprès és que si et passaves massa temps davant del mirall volia dir que hi havia debilitat en el teu caràcter.\nnoia romana arreglant-se\nQuè us ha cridat més l'atenció sobre els secrets de bellesa dels romans?\nBy Paula Campelo - de febrer 20, 2013 9 comentaris:\nEl mite de la caixa de pandora comença quan Prometeu, amic dels mortals, roba el foc que Zeus tenia en el carro. En aquest moment, Zeus va decidir venjar-se, així que va manar als déus que fabriquessin una dona capaç de seduir qualsevol home.\nPrometeu amb el foc a la mà\nZeus, va enviar una dona, Pandora, a casa de Prometeu. Malgrat tot, qui es va enamorar d'ella va ser Epimeteu, el germà de Prometeu. El germà d'aquest sabia que d'alguna manera Zeus es volia venjar de Prometeu però tot i així, Epimeteu es va casar amb Pandora.\nPandora tenia una caixa, la qual contenia tots els mals que podien omplir el món de desgràcies. Malgrat això, la caixa també obtenia virtuts, com per exemple l'esperança. La història diu que en aquella època, no hi havia pobresa ni malalties.\nEn un moment determinat, guiada per la curiositat, Pandora va obrir la caixa i d'aquesta manera es van escapar tots els mals que fins aquest moment van romandre dins de la caixa. Les virtuts, van pujar al cel de l'Olimp, i es van quedar allà amb els déus i les deesses.\nPandora obrint la caixa\nDavant d'aquest fet, Pandora es va espantar molt, i per aquest motiu va tancar la caixa ràpidament, deixant dins d'ella l'esperança. Aquesta era l'única que podia ajudar els homes assetjats per els mals.\nPandora, ràpidament va anar als homes a consolar-los, dient-los que en qualsevol moment, podien acudir a l'esperança, que sempre està quan es necessita.\nAquí deixo un powerpoint, per una informació més extensa sobre el mite de la caixa de pandora.\nEn aquest mite es torna a mostrar la dona com a portadora dels mals, què n'opineu? ha canviat alguna cosa amb el pas dels segles?\nBy María Jiménez - de febrer 19, 2013 6 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: història grega, mitologia\nCom ja sabeu, avui en dia hi ha diferències socials, per molt que es lluiti perquè no sigui així. Bé doncs, ja a l'antiga Roma hi havia de diferències socials.\nRoma es va formar quan unes quantes famílies de la regió de Laci es van unir per habitar conjuntament un mateix territori. Entre aquestes famílies no hi havia cap diferència, totes tenien la mateixa importància i el mateix poder. Al cap d'un temps les diferències van anar apareixent per diverses raons: l'augment demogràfic de la ciutat, provocat per les persones que venien de la resta del Laci i d'altres poblats més llunyans. Una altra raó va ser el creixement econòmic desigual.\nLes diferents classes socials de Roma es basaven en el naixement i en la riquesa de la família o fins i tot d'una sola persona. Al llarg de la història aquestes classes van anar canviant i transformant-se amb l'ascens d'una classes superior.\nLa primera diferenciació que va haver-hi va ser entre homes lliures i esclaus.\nPatricis - Soldat i esclau - Plebeus\nEs consideraven homes lliures totes aquelles persones que no havien nascut o esdevingut esclaus. Tenien drets i deures, però variaven en funció d'unes classes socials internes. Així doncs, podem dir que no tots els homes lliures eren iguals. Es van dividir en dos grups socials: els patricis i els plebeus.\nPatricis: eren els descendents de les famílies fundadores de la ciutat. Representaven l'aristocràcia de la societat romana i gaudien de tot tipus de privilegis econòmics, religiosos, polítics i socials.\nPlebeus: eren els descendents de les primeres famílies que van instal·lar-se a Roma provinents de la resta del Laci i d'altres zones properes. Com que eren considerats estrangers, en els primers temps de Roma, no tenien cap deure, però tampoc cap dret. Així doncs no podien accedir a cap càrrec polític, ni religiós, no podien rebre terres de les conquestes i fins i tot no podien casar-se amb cap membre patrici.\nHi havia un grup social anomenat, clients. Eren plebeus que voluntàriament es posaven sota la protecció d'un patrici, a qui anomenaven patronus.\nLes diferents classes d'homes lliures\nEls esclaus eren homes, dones i nens que no tenien llibertat i que per tant eren propietat d'un amo. No eren considerats com a persones, sinó com a objectes que es compraven i es venien, així doncs no tenien cap dret. Jurídicament no existien, per tant el matrimoni entre esclaus era il·legal i els seus fills passaven automàticament a ser propietat de l'amo.\nLa societat romana era esclavista i es basava en el treball dels esclaus, els quals feien les feines més dures.\nHi havia dos tipus d'esclaus: els esclaus públics, que eren propietat de l'Estat i s'encarregaven de les obres públiques, i els esclaus familiars, que eren propietat d'un amo i rebien un tracte més humà pel fet d'estar cada dia en contacte amb els membres de la família.\nEls esclaus romans\nUs deixo unes diapositives sobre les diferents classes socials romanes:\nQuè en penseu de les diferents classes socials romanes i de les d'ara? esteu d'acord amb l'esclavitud?\nBy Unknown - de febrer 18, 2013 1 comentari:\nHan canviat molt els complements d'ara amb els dels romans? Ara ho veurem!\nEls romans solien portar només un anell que s'anomenava anulus i el portaven en el dit índex. Aquest anell els servia de segell, com ara nosaltres tenim la nostra pròpia firma.\nLes romanes era tot el contrari, portaven moltes, moltes joies, com per exemple anells, (òbviament diferents als dels romans), agulles de pit (fibulae), arracades (inaures), braçalets (armillae), collarets (monilia o troques) i algunes dones portaven cadenes d'or als turmells (periscelis).\nbraçalet i polsera femenina\nEn aquesta imatge podem observar tipus de joies i de quin material estaven fetes:\nA continuació, en aquest vídeo ens ensenya algunes joies actuals inspirades en les joies romanes:\nBy Unknown - de febrer 15, 2013 10 comentaris:\nMolts dels usuaris d'aquest bloc que se'ls preguntés l'origen del dia de Sant Valentí, si hi hagués l'ocasió, respondrien que és celebrat gràcies a la publicitat dels centres comercials, entre d'altres coses. Encara que si mirem enrere, podem descobrir que això no és així. Sant Valentí no és una simple celebració del món occidental.\nEl cor, la millor manera actual de representar aquest dia\nHem d'anar fins l'any 270 d.C. per veure el principi d'aquesta celebració tan famosa ara els nostres dies. Aquella època, era Claudi II qui governava i qui va prohibir als homes el fet de casar-se i tenir fills, per així ser més bons soldats i estar plenament dedicats a la que era la seva feina: posar atenció a la guerra i els seus treballs. Quan d'això se'n va fer ressò en Valentí, un sant cristià, va revelar-se i començar a casar les parelles joves en secret, sota el ritual de l'Església.\nQuan l'emperedor Claudi se'n va assabentar, va ordenar que el portessin al palau. Va intentar convèncer a Valentí perquè renunciés al Cristianisme i servís a l'Imperi i als déus romans. Si acceptava, seria perdonat i el convertiria en un dels seus aliats. Però, pel contrari, Valentí no va renunciar a la seva religió i va aprofitar la ocasió per fer propaganda del Cristianisme.\nEn un principi, Claudi es va mostrar atret pel Cristianisme, però, l'excèrcit i el Governador de Roma, Calpurni, el van convèncer per treure's del cap aquesta idea. Paral·lelament, van estar organitzant una campanya contra el Valentí. Mentre, va ser empresonat i sancionat a una execució.\nEsperant l'execució, Valentí esperava a la presó, on tenia un carceller, dit Asteri, que li va presentar a la seva filla, Júlia, cega de naixement. Asteri pretenia que Valentí l'ensenyés a llegir; i, retar-lo perquè li tornés la vista a la seva filla. Valentí va aconseguir les dues coses, i Asteri i la seva família van convertir-se al Cristianisme. Tot i així, Valentí no va poder salvar-se de la seva sentència. El 14 de febrer, l'emperador va manar que fós executat.\nAbans de morir, Valentí li va escriure una carta a Júlia, firmant "del teu Valentí". D'aquesta manera, es va iniciar la tradició d'escriure missatges aquest dia. Segons la llegenda, Júlia va plantar un ametller de flors vermelles al costat de la seva tomba. Avui, l'arbre d'ametlles és un símbol d'amor i amistat.\nBy Laia Fernández - de febrer 14, 2013 9 comentaris:\nL'armadura és una vestimenta que és formada per diferents peces que sovint eren metàl·liques però també podien ser d'altres materials com el cuir ja que eren molt resistents, que eren utilitzades, com tots sabem, en les diferents guerres a les que assistien.\nBàsicament eren compostes per dues peces en concret, la cuirassa creada per protegir el tors, i l'altre per cobrir l'esquena.\nL'armadura és originaria de l'època egípcia, on l'armadura constava d'un cas, una cuirassa però en aquest cas de tela forta o fins i tot amb algunes parts del cos al descobert o d'altres amb plaques metàl·liques.\nMés tard, els grecs també van adoptar aquest costum però utilitzaven un altre tipus de vestimenta. Portaven una cuirassa composta tant per cuir com per peces metàl·liques però a més d'això també duien una túnica bastant curta acabada amb plecs simètrics o per altre banda també podien arribar a utilitzar com els romans una peça de cuir per l'esquena i una altre per el pit unides amb tires metàl·liques.\nLes cames també les protegien amb cnèmides o canelleres; Les cnèmides eren unes peces que normalment eren de bronze i eren destinades a la protecció de la tíbia.\nAra ens introduïrem més concretament en els romans.\nEn el cas dels romans utilitzaven com a casc la gálea o també cascos de cuir acompanyada per la cuirassa feta per petites plaques de metall per a protegir tot el tronc, però la utilització del casc de cuir va canviar amb la conquesta de Gàl·lies que van adoptar el casc de metall (casais)\nPerò l'armadura podia variar segons els exèrcits, es a dir, per exemple els veles, que era una de les unitats de l'exèrcit romà que pertanyia a la infanteria lleugera, portaven resguards metàl·lics o de bronze concretament a la cama esquerra, en canvi, en el cas dels hastati, un altre de les unitats de l'exèrcit els quals anaven armats amb llances la portaven al cantó dret.\nEls llegionaris duien protecció d'una cuirassa però en aquest cas flexible acompanyada de tires d'acer.\nA continuació afegiré un enllaç d'un vídeo on ens expliquen alguns tipus d'armadures molt ben conservades:\nBy Carla Espinosa - de febrer 13, 2013 8 comentaris:\nEl tercer emperador romà i el tercer membre de la dinastia juli-clàudia que va governar des del 37 fins al 41, va ser Gai Juli Cèsar August Germànic , conegut com Calígula. Ha estat un dels emperadors que ha marcat història, això sí, negativament, ja que era egocèntric, dèspota i cruel. Va morir molt jove, als 29 anys per alguns dels seus propis guardaespatlles.\nEra el fill més petit de Germànic i d'Agripina la Gran. A més, fill adoptiu de Tiberi.\nPer què li deien Calígula? Aquest nom va ser idea dels soldats de les legions ja que quan era petit el disfressaven de legionari i el calçaven amb "càligues" (una mena de sandàlies militars romanes). Els soldats es burlaven d'ell i Calígula quan ja era gran odiava aquest sobrenom.\nA partir de quan va governar? Quan va morir l'emperador Tiberi, l'any 27, el testament va designar a Calígula (com hereu) i a Tiberi Gemel (el nét de Tiberi). Però Calígula com que era molt ambiciós, dos dies després del fet, el 18 de març, va fer que el Senat romà declarés nul el testament del seu contrincant i així proclamar-se emperador en solitari. Poc temps després va ordenar assassinar a Tiberi Gemel, i es diu que potser ell també va ser l'autor de la mort de l'emperador Tiberi.\nCom era el seu comportament com a emperador? En un principi, els primers mesos que regnava van ser prometedors, tot i que poc temps després Calígula va emmalaltir cerebralment i va estar molt a prop de la mort. No obstant això, va aconseguir recuperar-se tot i que el seu comportament d'emperador va canviar de seguida radicalment.\nPer què es comportava així? Segons els estudis que es van fer s'afirma que es comportava així ja que patia una depressió nerviosa, com podria ser l'encefalitis. O si no, una altra raó que el portava a comportar-se així era per culpa de l'ambient inestable que va viure durant la seva infantesa i adolescència.\nPer molta gent, Calígula no estava preparat per governar, ja que es comportava d'una manera egocèntrica i ridícula; fins i tot va donar un càrrec al seu propi cavall de carrera Incitatus. O també el que va fer va ser que va manar esculpir el seu cap a totes les estàtues de divinitats de Roma ja que es considerava a si mateix un déu.\nVa ampliar a l'Imperi Romà? Sí, un any després de la seva mort, l'any 40, Calígula va ampliar l'Imperi Romà amb Mauritània i va desafiar Neptú, ja que va intentar conquerir Britània.\nQuina relació tenia amb el sexe? Calígula va mantenir relacions sexuals amb diversos homes i va practicar l'homosexualitat. Fins i tot va instal·lar un prostíbul al seu palau, i es va enamorar d'una prostituta, fins lucrar-se en aquesta activitat.\nCom van ser els seus últims anys de vida? Calígula, als seus últims anys de vida , va estar envoltat per molts escàndols i es deia que tenia relacions sexuals amb les seves germanes i fins i tot les obligava a prostituir-se.\nPer què va morir? Va morir a principi de l'any 41, ja que el va assassinar un legionari de la seva guàrdia personal: Casius Chaera.\nPer qui va ser succeït? Per Tiberi Claudi Cèsar August Germànic. El seu regnat comença el 41 i finalitza a l'any 54.\nSuccessor de Calígula\nPer cert, sabíeu que fins i tot s'ha una pel·lícula d'aquest emperador? Algú l'ha vist?\nSegons es diu, la pretensió de Tinto Brass, el director de la pel·lícula, era fer una epopeia sobre l'orgia del poder, i no sobre el poder de l'orgia. La pel·lícula va rebre crítiques de tots els gustos, i no va sobresortir com un gran film històric.\nPel·lícula Cal·lígula, versió sense censura\nPer acabar, què opineu sobre el canvi radical de l'emperador després d'emmalaltir? Què creieu sobre això de passar de ser un home comprensiu i bondadós a ser un tirà?\nBy Unknown - de febrer 12, 2013 4 comentaris:\nSegurament, molts de vosaltres haureu anat a Roma... O si més no, n'haureu estudiat bona part de la seva història. A continuació, us explico una curiositat sobre una estàtua que hi ha als carrers de la Ciutat Eterna.\nPasquino és una de les estàtues parlants de Roma. Tot i que va ser convertida en un símbol per aquesta ciutat i restaurada durant els segles XVI i XIX, forma part d'una escultura hel·lènica del segle III a.c. Fins el 1501 va estar situada en un petit carreró, però llavors van decidir moure-la cap a un emplaçament més cèntric, a la Piazza di Pasquino.\nHi ha investigacions que afirmen que representava un guerrer grec, d'altres a Menelau sostenint en els seus braços a Pàtrocle, un heroi vençut Guerra de Troia, altres estudis que apunten que representa a Àiax sostenint el cos inert d'Aquil·les, també vençut a la Guerra de Troia i finalment altres interpretacions que és una representació d'Hèrcules en la seva lluita contra els centaures.\nEl nom d'aquesta estàtua és d'origen llegendari i no se sap ben bé. Hi ha diferents teories. S'explica que Pasquino era un barber que a més escrivia versos satírics en el seu temps lliure. Altres teories diuen que és un personatge del Decameró de Bocaccio, que va morir a causa d'un enverinament. També es diu que era un mestre de gramàtica llatina que ensenyava en aquella mateixa plaça i que els seus alumnes van adonar-se entre la semblança d'aquell home anomenat Pasquino amb l'estàtua i van decidir posar-li notes al coll a fi d'adreçar-se al seu professor.\nGràcies a aquesta interpretació, els veïns de Roma han agafat per costum enganxar-hi versos satírics i les seves queixes, sobretot a personalitats públiques importants com el Papa de Roma, des de fa gairebé cinc-cents anys. Per això s'anomena sovint, una estàtua parlant, perquè serveix a les persones de Roma per transmetre les seves queixes.\nHeu anat mai a Roma? Si hi heu anat... Heu vist l'estàtua de Pasquino?\nQuina queixa hi escriuríeu vosaltres?\nQuè creieu que representa l'estàtua realment?\nUs imagineu publicant a les entrades una estàtua de la nostra professora de llengua llatina (la Montse)?\nBy Anna Solà - de febrer 11, 2013 5 comentaris:\nPodríem dir que la majoria de classes realitzes a l'institut es tracten els temes de l'anàlisi i traducció de textos. És per això que les paraules com "declinació", "conjugació de verbs",... apareixen molt freqüentment entre el nostre vocabulari.\nAvui tindrem el plaer de parlar sobre un home que uns mesos enrere va fer un escrit a un bloc digital de periodistes. Explicava les seves experiències com a professor de llatí a uns alumnes de 4t d'ESO. Deia com des d'un principi va fer que els seus estudiants captessin l'atenció envers aquesta llengua i ho va aconseguir fent-los buscar l'etimologia de certs termes que utilitzem sovint actualment.\nEn aquesta notícia que el professor va redactar aprofita per fer una queixa al nostre món. Parla d'una "empresa" de sanitat espanyola que s'emporta diners de molts hospitals ara privats, però que anteriorment eren públics. L'autor s'encarrega també de fer-nos recordar a tots la quantitat de famílies que tenen problemes per pagar la hipoteca, entre d'altres coses. I molts dels que esteu llegint aquesta entrada us preguntareu el per què d'aquest títol; és el mateix que va posar el professor a la seva notícia i vol dir "apoderar-se". Fa referència al nom que té l'empresa de sanitat de què parlàvem actualment.\nAixí que parem tots un moment a pensar el mal que tan aquesta empresa, com d'altres estan fent mal a nosaltres mateixos i als del nostre voltant.\nLogotip de l'empresa\nUs deixo l'enllaç amb la notícia completa, perquè li feu un cop d'ull.\nBy Laia Fernández - de febrer 08, 2013 7 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Clàssics a l'actualitat, llengua llatina\nActa est fabula és una locució llatina que significa "la peça ha acabat". Era la frase que s'utilitzava als antics teatres romans per indicar al públic que la funció s'havia acabat i que podien marxar.\nTeatre romà de Cartagena\nAquesta ha estat una frase bastant citada per molta gent. L'emperador romà Cèsar August va pronunciar aquesta frase just abans de morir afegint-hi un plaudite! al final, dient literalment "La funció s'ha acabat, aplaudiu!", referint-se a la seva vida.\nEscultura de Cèsar August\nAquesta locució també va ser citada a Bèlgica el 18 d'octubre de 2010 per Bart De Wever, líder del partit independentista flamenc Nieuw-Vlaamse Alliante just després d'acabar un discurs davant d'una crisi política al seu partit.\nBart De Wever davant d'un cartell del seu partit\nAquesta cita també ha estat utilitzada molt sovint al món dels videojocs quan el teu personatge mor, com per exemple a un joc de terror del 2005 anomenat "Haunting ground".\nAquesta frase no té gaires entrades al google, la coneixíeu?\nBy Maria Guallar - de febrer 07, 2013 6 comentaris:


La finestra única de nules digitalitza més certificats diaris que Castelló - Diari Millars, informació local en valencià.\nLa Finestra Única de Nules digitalitza entre 10 i 12 certificats diaris superant amb aquestes dades a Castelló, aquest nou servei al ciutadà es va ficar en marxa a finals de l’any 2016 i ja ha tramitat 159 documents.\nL’Ajuntament de Nules es va adherir a la xarxa de Finestra Única per a que els veïns i les veïnes no es desplaçaren a altres poblacions per a gestionar o tramitar documents dirigits a diferents institucions públiques. Aquest servei també beneficia a la resta de veïns de localitats del voltant ja que, en aquests mesos que porta en funcionament, són molts els que han presentat documents a Nules en lloc d’anar a Castelló com feien abans.\nLa Secretaria d’Estat de Telecomunicacions és a la que més documents s’han remés, un total de 86; seguida de la Conselleria d’Economia Sostenible i del Consell Valencià de Cooperativisme amb 10; de la Tresoreria de la Seguretat Social amb 9; o a la Direcció General de Funció Pública i del Patronat Provincial de Turisme amb 7 cadascuna.\nAltres organismes públics que han rebut documents digitalitzats a la Finestra Única de Nules són el Departament d’Ensenyament dels Serveis Territorials de Tarragona; la Subdelegació del Govern de Castelló; la A.E.A.T de Vila-real; els Serveis Territorials de Consum de Castelló; la Direcció General d’Ordenació del Territori i d’Urbanisme; la Direcció Territorial d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua de Castelló; la Secretaria General de l’Administració de Justícia; el Director Provincial de l’I.N.S.S; la Direcció General de Cultura i Patrimoni; o l’Institut Nacional de la Seguretat Social, entre altres.\nPost més nousCastelló presenta el‘ llibret’ oficial amb la programació de la Magdalena 2017\nPost més vellsL’Hospital Provincial de Castelló obrirà un expedient per a investigar la facturació irregular


Orange House Àmsterdam Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHaarlemmerstraat 58-2, Amsterdam-Centre, Àmsterdam, Països Baixos, 1013 ES - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Orange House està situat idealment a Amsterdam-Centre; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Orange House és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, nevera, renta vaixelles, plat de dutxa, assecador de cabell a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Orange House.\nTots els tipus de viatgers (19) Parelles (5) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (1) Grups (11)


Publicat el 05/02/2021 11:53\nAgents de la Policia de la Generalitat-Mossos d’Esquadra pertanyents a la Unitat d’Investigació d’Amposta van detenir el passat 2 de febrer dos homes de 27 i 42 anys, de nacionalitat romanesa i veïns d’Ulldecona, com a presumptes autors dels delictes de furt, estafa i pertinença a grup criminal.\nEn el transcurs de la passada setmana els Mossos d’Esquadra van tenir coneixement que s’havien produït diversos furts en establiments comercials de la comarca del Montsià, principalment botigues d’alimentació i electrodomèstics.\nAquestes sostraccions consistien en emportar-se productes que es trobaven a la venda, com també telèfons mòbils i carteres dels clients mitjançant maniobres de distracció o aprofitant qualsevol descuit d’aquests.\nD’aquesta manera van realitzar fets delictius d’aquesta tipologia en set botigues ubicades a les poblacions de St. Carles de la Ràpita, Santa Bàrbara, Sant Jaume d’Enveja, Ulldecona i Amposta.\nLa investigació iniciada pels agents va permetre obtenir diversos indicis inculpatoris que van portar a la detenció de dos homes residents a la localitat d’Ulldecona i a la identificació d’una dona que fins el moment no ha pogut ser localitzada.\nEls lladres estan acusats també del delicte d’estafa ja que van utilitzar les targetes de crèdit sostretes per adquirir productes en altres establiments comercials.\nEls investigadors també han constatat que els dos homes detinguts i la dona identificada, juntament amb altres persones, formen un grup criminal que ha tingut una elevada activitat delictiva en els últims mesos, per la qual cosa la investigació continua oberta a efectes d’identificar i localitzar la resta d’integrants.\nEls dos detinguts, que tenen nombrosos antecedents policials per delictes contra el patrimoni, van passar a disposició del Jutjat d’Instrucció de guàrdia d’Amposta i es va decretar la seva llibertat amb càrrecs.


Com incorporar talent 'free' a la teva startup. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa\nCom incorporar talent 'free' a la teva startup\nFa temps que penses en aquell projecte de recerca que podries desenvolupar però no coneixes a la persona apropiada per dur-lo a terme?\nO sí que la coneixes però no et va bé assumir els costos que comporta la seva incorporació?\nAra és el moment de fer realitat els teus projectes de recerca!\nEn aquesta sessió coneixeràs el programa d’atracció de talent Tecniospring INDUSTRY, amb ajuts del 100% per contractar personal qualificat i desenvolupar projectes d’R+D d’abast local i internacional.\nEls ajuts tenen una durada de dos anys i un valor econòmic d’entre 111.600 € i 164.000 €.\nSi ets una startup amb 4 o més treballadors, no deixis passar aquesta oportunitat de finançament per incorporar el millor talent d'R+D a cost zero!\nAquest programa s’emmarca dins del programa Horizon 2020 de la Unió Europea, sota l'acord de subvenció Marie Sklodowska-Curie número 801342.\nConèixer les característiques del programa Tecniospring INDUSTRY i resoldre els dubtes relacionats.\nUna startup amb 4 o més treballadors que desenvolupa projectes d’R+D.


Pablo Crespo a 'el Bigotes': "El circuit de la Fórmula 1 serà el cementeri de Camps" - Diari La Veu\nEscriba el número 234295\nFCC i Hormigones Martínez van ser dues de les empreses adjudicatàries de les obres del circuit urbà de València.\nHi havia molt d'enrenou a la seu del Partit Popular de la Comunitat Valenciana (PPCV) al carrer Quart. L'encontre va tindre lloc un dia de 2008 quan José Mayor Oreja, l'aleshores president de la totpoderosa Fomento de Construcciones y Contratas (FCC), passava per València. "Hem de trobar una fórmula perquè la teua empresa col·labore amb nosaltres d'alguna forma", insistia l'aleshores secretari general del PPCV, Ricardo Costa. Costa tenia molt d'interés a veure l'empresari madrileny quan vinguera per la ciutat i, com que Oreja coneixia el seu germà Juan Costa de quan va ser ministre de José María Aznar, va apropar-se per allà. Quatre minuts hi va estar. Hi havia molta gent per tot arreu i aquelles paraules no li van agradar. D'aquella cita a la construcció del circuit de Fórmula 1 hi havia un pas. I el va donar Francisco Camps. Una decisió que, com va predir Pablo Crespo a Álvaro Pérez 'el Bigotes', seria "el cementeri del president".\nAixò és el que van declarar aquest divendres al Jutjat d'Instrucció número 17 de València 'el Bigotes' i qui va ser màxim directiu de FCC, ara investigat per les obres de construcció del circuit urbà de la Fórmula 1. Una investigació que tracta d'esbrinar si les empreses adjudicatàries van cometre un possible delicte de suborn. FCC també està investigada en el cas Imelsa per finançar el PP de Rita Barberá.\nLa jutgessa que investiga el cas de la Fórmula 1 ha citat Mayor Oreja després que Ricardo Costa confessara fa uns mesos a la Fiscalia Anticorrupció que, a canvi de l'adjudicació de les obres de la Fórmula 1, el dirigent de FCC li va donar un sobre amb 150.000 euros per a finançar les campanyes electorals del PP que organitzava Orange Market.\nAquest divendres també van declarar els germans Martínez Berna, d'Hormigones Martínez, una vella coneguda dels jutjats valencians. La mercantil ja va estar investigada en el cas Terra Mítica, ja que formava part de la UTE Terra Verd. Ara han tornat a xafar els jutjats per participar en la construcció del circuit urbà de la Fórmula 1. Ambdós germans van negar tindre qualsevol tipus de relació econòmica amb el PPCV. Aquesta versió contrasta amb el que van reconéixer fa uns mesos a l'Audiència Nacional, on van assumir un delicte electoral i un altre de falsedat en una de les peces separades del cas Gürtel. L'empresa va reconéixer haver finançat de manera il·legal el PPCV i va pagar 132.000 euros de multa per a evitar la condemna de 18 mesos de presó.\nCrespo i 'el Bigotes' es contradiuen\nLes declaracions d'Hormigones Martínez se sumen a les fetes aquest dijous al mateix jutjat per Álvaro Pérez 'el Bigotes' i Pablo Crespo –antic càrrec del PP gallec–, condemnats per liderar la trama Gürtel. 'El Bigotes' va declarar que va ser Alejandro Agag qui li va presentar Camps fa 22 anys i que des d'aleshores li va preparar la campanya electoral de 2007. A més, va negar que Zaplana tinguera res a veure i que qui el va cridar des del carrer Génova va ser un senyor de Benidorm "bajito y calvo", llavors secretari general del PP.\nTampoc va ser Camps qui va intervindre en aquell primer contacte. Arran d'allò i de perdre les eleccions a Madrid, 'el Bigotes' va vindre a València a través de l'empresa de Francisco Correa, Special Events, i sota la petició expressa de Camps. Precisament, va ser Agag, vell conegut de Camps, qui li va dir que la Fórmula 1 estava ja tancada i que el circuit es construiria.\nÁlvaro Pérez va recordar també una conversa amb Pablo Crespo en què es queixaven dels diners que devia el PPCV a les empreses del grup Correa. Per a resoldre aquestos deutes, Costa li va dir a Crespo que facturaren a altres empreses amb factures falses en lloc de fer-ho al PPCV. Segons el testimoni d''el Bigotes', girar factures a empreses adjudicatàries i no al partit "era una barbaritat", però van acceptar perquè "així ho havia dit Camps".\nEl responsable d'Orange Market va declarar en seu judicial que Costa va dir que aquest entramat de factures no li semblava "correcte", però que era l'única solució que li havia donat el president Camps perquè les empreses del grup Correa pogueren cobrar el deute, que ascendia a 800.000 euros segons 'el Bigotes'.\nPablo Crespo, que també va declarar en qualitat de testimoni, va elevar aquest deute a un milió d'euros, però va negar que Costa telefonara a Camps abans de suggerir que li cobraren el deute del partit a empreses constructores. El número dos de Francisco Correa va responsabilitzar Costa de ser qui va suggerir aquesta forma de facturar. A més, Crespo va assenyalar que Costa i Pérez tenen un pacte per passar-se la culpa l'un a l'altre.\nCrespo també va reconéixer que Hormigones Martínez va ser una de les empreses que van pagar els deutes del PPCV juntament amb Pavasal, Facsa, Ortiz Construcciones i una xicoteta empresa de Castelló de la Plana. Del cobrament s'encarregava Pérez mitjançant Costa. "Costa era el filtre pel qual passava tot", va declarar.\nEscriba el número 555276


Puig i Cordón, Joan: (169) A Josep Marigó, no facis més mal a Blanes (1)\n(169) A Josep Marigó, no facis més mal a Blanes (1)\n"Que hi feia Marigó amb aquesta pancarta en defensa del Vilar i Sant Daniel?"\nEl Punt, va publicar el dissabte l'anunci de que Josep Marigó és treia la careta i demanava que el desdoblament de la N-II és fes pel Vilar i Sant Daniel, amb aquestes declaracions el portaveu del PSC és reia de totes les vegades que havia votat en contra d'aquest desdoblament en el plenari, fet que Esquerra ja va denunciar.\nEl Diari de Girona també publica aquestes greus declaracions del portaveu del PSC Josep Marigó que me saben molt de greu, en aquestes declaracions demostra que a l’any 2003 i durant tota la legislatura mai és va creure el que va signar per defensar el Vilar i Sant Daniel, per un costat deia que si i per l’altre boicotejava el que deia.\nDemano disculpes als ciutadans de Blanes per haver-me cregut una persona que va signar per evitar desdoblar la N-II per un espai emblemàtic com és el Vilar, el vam fer alcalde i ha demostrar que Blanes li importa molt poc. Ens vàrem creure les seves bones paraules, per tal de ser alcalde va mentir i molt, ara entenc la seva actitud durant el seu mandat, de boicotejar les regidories d’Esquerra, de manca de defensa dels interessos de Blanes, de voler regalar 30.000 metres de sostre per obediència a l’amo.\n“Deixar-se de romanços” amb aquestes paraules Josep Marigó confirma una traïció a Blanes i a la seva gent i un cop més demostra que primer és el PSC, que Blanes, primer Nadal, abans que preservar els espais naturals.\nAra fa pocs dies sentia sana enveja de la gent de Malgrat i dels seus partits polítics que van reaccionar i salvaran el seu petit i emblemàtic espai de Can Feliciano, tots, grans, petits, joves, gent de tota procedència han fet capgirar un projecte que no respectava el patrimoni local d’un poble. Si per Can Feliciano la gent de Malgrat ha fet el que ha fet, que feria per un cas com el desdoblament de la N-II pel Vilar i Sant Daniel (milers d’arbres, de natura viva destruïda).\nAra després de perdre l’alcaldia per la seva incapacitat de trobar socis malgrat no ho vulgui reconèixer, paga amb aquestes declaracions la seva poca estima i apunyala per l’esquena al poble que el va adoptar.\nAvui tant al llibre de visites com en alguns bloc han començat aparèixer (l’alquimista) les primeres declaracions d’indignació per aquestes paraules, demano al PSC una explicació o desautorització d’aquesta traïció, on són els sectors socialistes que varen defensar i participar en la Plataforma Pinya de Rosa?\nEl desdoblament de la N-II pel Vilar i Sant Daniel és una estafa a la ciutadania (Marigó ho confirma amb les seves declaracions) és la pitjor opció, la més cara, la que té més impacte, l’alternativa per Tordera és molt millor, a Tordera ho saben i a can PSC també.\nPublicat per Joan Puig i Cordón el diumenge, de setembre 09, 2007\nUs va enredar, i ara pageu les consequencies.\n09 de setembre, 2007 19:27\nA en Marigó li importa una merda el Vilar, ell no és de Blanes, és de Tordera, ho enteneu?\nHem vaig referir en la meva presentació als canvis nefastos que he trobat en el meu poble, totes les meves investigacions apunten en una direcció i senyalen amb nitidessa el mateix grup de persones.\nHem de defensar el que es nostre, el Vilar i la Democràcia son en perill i us ben aseguro que no es demagogia, es una estrategia que va mes enllà de NII, sense escrupuls de cap mena i amb l'única voluntat de fer mal a tot i a tots els que no el recolsin a ell.\nJosep Marigó et senyalem amb el dit a tu i al teu grup.\n09 de setembre, 2007 20:03\nTinc una gran decepció amb marigó, demano al psc de blanes que faci un canvi i Quim Valls agafi la direcció.\nMarigó s'ha venut blanes\n09 de setembre, 2007 21:58\nmarigo, plega, dona pas als veritables del PSC\n09 de setembre, 2007 22:03\nLa meva pregunta és, si no hem aprés res de la gent de Malgrat ?\nSi Blanes es una pinya ús ben asseguro que no passaran. Joan, encara pots fer molt per la gent de Blanes, les JERC l'altre dia van omplir i si et posses al davant per salvar el Vilar, jo crec que la gent anirà per totes. No podem deixar que passí la carretera pel Vilar, prou ja de totxana i d'asfalt.\n10 de setembre, 2007 03:54\nCal enviar correus de protesta al PSC per l'actitud de Marigó\n10 de setembre, 2007 07:32\nCal acció que el govern de Blanes li doni una lliço, per fer pragmatisme que vagi a la diputació.\nUs va enganyar a Esquerra, com a mínim disculpes\n10 de setembre, 2007 07:38\nVaya panda de indocumentados.A ver si os dais cuenta de las maniobras del Sr.Puig para seguir teniendo un caballito de batalla en su propio in teres.Si por Puig fuera nunca se haria nada y ahi están los ejemplos con propuestas tan absurdas como la marina seca para el port de Blanes y asi sucesivamente.El caso es hacer ruido.¿O no os dais cuenta de que cuando sed están oponiendo a estas obras están retardando la obra por beneficio politico?.Es curioso ver comolos que hacen manifestaciones contra la MAT seguramente tienben aire acondicionado en casa y tampoco saben que es una central de ciclo combinado.El caso es hacer ruido.Una vez más ¡Que pena!.\n10 de setembre, 2007 07:47\nSi aquesta és la defensa del PSC ja poden plegar.\nRectificació o dimissió, Marigó ha defensat Tordera per damunt de Blanes i ha estat el boby de l'amo\n10 de setembre, 2007 07:51\nSenyors millor que us preocupeu de recuperar el regidor que heu perdut, senyal de que les coses no les heu fet massa bé. Crec que no heu de donar lliçons a ningú amb el panorama que teniu.Com sempre només voleu fer soroll per sortir al diaris.\n10 de setembre, 2007 08:55\naterrit ha dit...\n10 de setembre, 2007 11:28\nEls socialistes que es carreguen el país ha dit...\nEL PSC-PSOE contra els boscos d'El Vilar.\nEl PSC-PSOE contra Blanes.\nMarigó, en contra d'unes quantes decisions plenàries de l'Ajuntament de Blanes.\nMarigó renega del contenciós interposat per l'Ajuntament de Blanes.\nEl PSC-PSOE de Blanes, amb la seva postura erràtica i vergonyant, es carrega d'una tacada tots els seus compromisos anteriors adquirits de defensa del terme municipal de Blanes.\nA qui pot sorprendre que Marigó es tregui la careta?\nPSC-PSOE, pagats per Nadal i l'Estat, al servicio del Estado, al servei de l'amo de Madrid, dels interessos d'allà, no dels d'aquí.\nHi ha un altre traçat possible, de MENOR IMPACTE AMBIENTAL: l'opció Tordera, més propera al traçat actual entre Tordera i Maçanet de la Selva. Però no satisfà els interessos dels cacics, no destrossa prou el territori i ja sabem de quina banda s'acaben posant els ministerios espanyols. I ja ho hem vist amb l'assassinat de tal estesa d'arbres entre Maçanet i Girona.\nA Marigó, com el PSC-PSOE, sols cal agrair-los que es tornin a treure la careta (ara se la posa, ara se la treu): A matxucar el territori, assassins d'arbres!!!\n10 de setembre, 2007 11:30\nPrimer Blanes i Marigó ha decidit per Tordera, sort que ja no serà alcalde\n10 de setembre, 2007 11:31\nDEMA A L ¨AJUNTAMENT;SALVEM EL VILAR,SALVEM EL QUE ES NOSTRE,ON ESTA EL SENTIMENT BLANENC..........TOTS FORA,JOAN QUE DIUS,QUE FEM,ACTE DE PROTESTA JA....\n10 de setembre, 2007 11:41\nQue el PSC faci dimitir Marigó per hipòcrita,\nels socialistes volem una explicació, que faci de torderenc a Tordera.\nA que esperes Quim per fotra un cop de timo.\n10 de setembre, 2007 12:00\nQue flaco favor le haceis al bueno del Quim.Oid,quim no será jamás primer secretario del PSC en Blanes o es que no lo sabeis?\n10 de setembre, 2007 12:38\n70.000 euros és el preu de destruir el Vilar i Sant Daniel, que t'els pagui la conselleria.\ni el de dalt, amb gent com l'actual, quatre amargats no arriveu enlloc.\n10 de setembre, 2007 12:44\nCuatro amargados sois la exacta representación de ERC en Blanes,cuatro amargados que teneis que esconder la cabeza debajo del ala de continuo y un listo y su niño viviendo de polemicas absurdas.\n10 de setembre, 2007 13:47\nels amargats del PSC es fan passar per castellanoparlants per amagar la vergonya que senten amb un cap de llista més botifler que mai\n10 de setembre, 2007 13:56\n10 de setembre, 2007 16:43\n11 de setembre, 2007 01:13\n11 de setembre, 2007 19:45


Butlletí febrer 2022 – QualicatEdu\n7è Premi Xavier Batlle\nEl dia 31 de gener va finalitzar el termini per lliurar els treballs i projectes de bones pràctiques i d’innovació educativa per optar al 7è premi Xavier Batlle. En total, han estat 16 els treballs presentats que corresponen a: 10 centres concertats i 6 centres públics.\nEl jurat presidit per Pere Canyadell (president de QualicatEdu) i format per: Olga Hernández (Qualitat FECC, secretària del jurat), Alberto Sorribas (Institut Bonanova), Jaume Matamala (QualicatEdu), Fina Garcia (directora Institut Marianao), Federico Malpica (Escalae) seleccionarà els 6 centres finalistes d’acord amb el criteris establerts en les bases del premi.\nLa presentació del treballs serà el 17 de març de 2022 en una jornada telemàtica. Esperem que sigui la darrera jornada que fem telemàticament i que el proper any puguem reprendre les jornades d’excel·lència i els premis Xavier Batlle en format presencial.\nIdentificació de necessitats educatives i d’aprenentatge\nWebinar 9 de febrer, a les 17 hores, a càrrec de la Sra. Coral Regí\nQualicatEdu ha dissenyat una sèrie de ponències sobre els diferents punts del model d’excel·lència e2cat, amb l’objectiu de ser referents en la interpretació del model.\nQualicatEdu fomenta la utilització del model e2cat com a referent per a la millora contínua en els centre educatius.\nEn aquest aspecte el punt 5.1 del model ens diu que els centres identifiquen les expectatives, les necessitats i les capacitats dels alumnes i treballen per donar-los una resposta educativa de qualitat. Per això, analitzen quins són els aprenentatges que els alumnes esperen haver assolit en acabar la formació́, per construir un perfil de sortida que concreti els diferents coneixements: saber ser, saber estar i saber fer, per a un aprenentatge competencial que estigui d’acord amb les propostes i requisits legals i reglamentaris corresponents i degudament personalitzat per a cada alumne.\nEl proper Webinar serà sobre la Formació i competència del professorat, correspon al punt 2.1 del model e2cat. La data que en principi teníem prevista de finals de febrer no serà possible i es farà després de la jornada de presentació dels premis Xavier Batlle. Us ho anunciarem oportunament.\nCom ja us vam anunciar, l’escola Virolai és centre d’excel·lència + 500 e2cat, des finals del mes de novembre de 2021. Adjuntem un enllaç amb la història del centre i el camí de millora contínua que ha seguit fins arribar-hi. Clicar aquí.\n( Aquest document ha estat publicat el mes de gener en el butlletí qualitat i millora del PQiMC del Departament d’Educació).


Del museu a la viquipèdia, la feina d’un viquipedista | Blog de Barcelona. Tenim punts en comú\nDel museu a la viquipèdia, la feina d’un viquipedista\n17 juliol, 2012\t| Fem xarxa\nVam conèixer la tasca d’Àlex Hinojo per mitjà d’aquest article a elPeriodico.cat, i ens hi vam posar en contacte perquè ens expliqués en què consistia el projecte que té entre mans i amb el qual està col·laborant actualment amb el MNAC. Tot i que al vídeo que trobareu al final ja ho explica amb detall, i a continuació en parlarem amb més extensió, podríem resumir la seva tasca en una obertura dels fons de pintura d’alguns museus catalans de manera gratuïta a la Viquipèdia. L’objectiu és afavorir la lliure circulació de coneixements a través d’internet. Però no només això, sinó que parafrasejant el mateix Àlex, i a l’article d’elPeriodico.cat esmentat anteriorment, les pàgines de Viquipèdia dels museus són àmpliament més visitades que no pas les dels propis museus. Per què deixar escapar una oportunitat com aquesta, doncs?\nL’Àlex, que actualment exerceix com a director de projectes culturals a l’associació Amical Viquipèdia, ens comenta que a les institucions s’hi genera molt coneixement fruit de publicacions, estudis o articles. La tasca consisteix a traspassar a la xarxa tot aquest coneixement que habitualment es queda en paper, i obrir-lo com a continguts d’una enciclopèdia en línia que es pot traduir a qualsevol idioma i que té milions de visites cada mes.\nEll és un dels molts voluntaris que s’encarreguen de difondre el patrimoni català arreu del món. L’Àlex diu que entre els viquipedistes hi ha de tot: jubilats, estudiants, científics, historiadors o advocats, però que hi pot col·laborar qualsevol persona i que, per fer-ho, només cal fer clic al botó que permet l’edició de l’article, sempre que els coneixements que s’aportin estiguin referenciats.\nCom a membre de la fundació Amical Viquipèdia, i després d’haver convertit la seva afició de viquipedista —a la qual fins fa poc únicament dedicava el temps lliure— en la seva ocupació principal, pot presumir de ser el primer viquipedista resident a l’Estat espanyol, i el tercer o quart del món d’aconseguir aquesta fita. Segons ell, el cas català és un exemple punter en l’àmbit mundial, i el projecte d’obertura de les col·leccions a internet per afavorir la lliure circulació de coneixement de les col·leccions de galeries, biblioteques, arxius i museus converteix Catalunya en un dels països pioners en aquesta matèria. Pel que fa a GLAMwiki, que és com es coneix el projecte d’obrir galeries, biblioteques, arxius i museus (GLAM en les seves sigles en anglès), els països més actius són els EUA, França, Anglaterra i Catalunya.\nPer conèixer més detalls sobre Viquipèdia i el projecte GLAMwiki, no us perdeu el vídeo que adjuntem a continuació.\nArquitectura Barceloneta MNAC Poblenou Horta festa major TMB Ajuntament modernisme Muhba Mobile World Congress montjuïc Google Maps Arxiu Històric Sant Gervasi ciutat vella Sant Andreu art sants itineraris Gaudí TIC Tibidabo Sant Andreu de Palomar raval història Pedralbes fotografia exposicions tradicions cultura rec comtal barri gòtic eixample memòria històrica call música Gràcia sant martí llibres Born rambla guerra civil metro Les Corts


Queviures El Portal, la botiga familiar de tota la vida |\nEls comerços de tota la vida sempre donen qualitat als llocs on els trobem, tenen un no sè què que els fa especials, potser és perquè tenen un tracte proper amb els clients i una cura especial per les seves necessitats fet que no trobem a les grans superfícies i que sempre s’agraeix. Així, si anem per Nulles segur que ens encantarà Queviures El Portal, un petit negoci familiar que va tornar a néixer l’any 2013 i que ha aconseguit tornar a guanyar-se la confiança de tots amb un tracte proper i productes de proximitat.\nAmb una aposta clara pels productes de proximitat i una elaboració Km.0 s’han fet un lloc al comerç d’aquest municipi. Així, aquí podreu gaudir de productes d’elaboració pròpia com hamburgueses, embotit, salsitxes, …. És l’unic lloc on podreu assaborir a casa vostra d’hamburgueses de calçots del territori, són boníssimes!!!!1\nPerò també podeu trobar peix fresc de la Llotja de Tarragona els dimecres, verdures fresques dels pagesos de la zona, pizzes fetes a prop de casa nostra i sobre tot hi trobareu un tracte super familiar i moooolt agradable, que la Rosa i el Jaume els seus propietaris!!\nQueviures el Portal C/ Portal 18\nEncàrrecs: 667 24 57 36\nComerç Local Tags: altcamp comerç nulles


Flagstaff Cottage Whitby Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRobin Hood's Bay, Whitby, Regne Unit - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Flagstaff Cottage\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Whitby, Flagstaff Cottage és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nFlagstaff Cottage ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Flagstaff Cottage sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, banyera, rentadora a cada habitació. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Flagstaff Cottage no troba competidors en cap categoria.


Anem a caçar un ós (Format gran) | Libros educativos infantiles y juveniles | Los Cuentos de Bastian\nAlguna vegada has caçat un ós gran i perillós? En aquesta cançó de la tradició anglesa, en versió del poeta Michael Rosen, un pare surt amb els seus fills a caçar un ós. Travessen un camp de pastures verdes, un riu profund, un bosc fosc i entre ells no hi ha cap poruc. Fins que entren en una cova tenebrosa i es topen amb dos ulls que miren rabiosos… La il·lustradora Helen Oxenbury, nascuda a la ciutat de Ipswich, a Anglaterra, va rebre la prestigiosa medalla Kate Greenaway el 1990. És autora i il·lustradora de diverses sèries de llibres per a nens que han estat traduïts a molts idiomes.\nSuish, glorogló, plochi, túpiti, suuu, tiqui, tiqui, tiqui, tac…\nPerò en quin idioma parles? Això són els sons d'aquest conte.\nUs imagineu un pare tan boig com per proposar anar a caçar un ós? Ui, ui, ui, la mama decideix quedar-se a casa i el papà i els seus petits, tots molt valents, s'animen a la cacera de l'ós. Una aventura inoblidable, per a la família i per a l'ós. Recuperem un clàssic divertidíssim de Michael Rosen i Helen Oxenbury, amb dolces imatges que completen escenes amb tal perfecció, que ens és molt senzill recrear i viure la història d'aquesta família. Emoció, gaudir del paisatge, inquietud, por, precipitació i riures. Es tracta d'una cançó tradicional anglesa que l'autor va escriure en forma de conte amb gran encert. Cada vegada que ho expliquem ens divertim moltíssim.\nAquest conte el podem explicar a l'etapa pre-escolar / infantil. És joc i una eina ideal per treballar l'expressió oral. A partir de quatre anys ja poden practicar com a intrèpids aprenents de contacontes. Us asseguro que els entraran moltes ganes d'escenificar i arribaran a explicar-ho ells mateixos. Feu-ne la prova.\nSis ratolins estan en perill.El seu amic ós els ajudarà a defensar-se.


Quan parlem de gravats sobre superfícies metàl·liques, el gravat mecànic és la tècnica clàssica per excel·lència. Logos, textos, imatges, es graven mitjançant un procés mecànic que requereix de la fabricació d’un motlle específic. Els gravats mecànics poden ser en alt o baix relleu.\nLa tècnica de decoració que recentment ha tingut un major impacte al mercat gràcies a les altres qualitats “laserables” de l’alumini. A més, els resultats són ràpids i econòmics , ja que es tracta d’una tècnica que no requereix motlle o planxa específica. Per tant, es poden fer quantitats molt petites a preus raonables. El gravat làser es pot aplicar abans o després del procés d’anoditzat i permet gravar patrons i textos amb traçats molt fins.\nSerigrafia: en productes d’alumini anoditzat, la serigrafia és molt versàtil i es pot aplicar a una tinta sobre superfícies planes o amb forma.\nTampografia: Una tècnica especialment indicada per a imprimir textos sobre superfícies irregulars i amb alta precisió.\nL’etiquetatge permet personalitzar un tap per a perfum a costos molt raonables. FLOSTY ofereix el servei de muntatge automàtic d’etiquetes sobre taps d’alumini. Pot aplicar-se amb etiquetes adhesives de paper o altres materials.\nEl raspatllat és un procés d’acabat que s’aplica a la peça abans d’anoditzar-la mitjançant un patró de línies paral·leles. El resultat provoca un efecte elegant i distintiu que recorda els acabats en joieria\nEl lacat é un tractament que millora l’acabat de la peça i li proporciona color mitjançant el recobriment de la peça amb sistema automatitzat UV.


Vox salva Pedro Sánchez en la votació dels fons europeus i el PSOE agraeix el suport de l’extrema dreta\nL'abstenció de l'extrema dreta i el suport del PNB permeten que el govern espanyol aconsegueixi la majoria per aprovar el decret\nActualització: 28.01.2021 - 18:37\nEl partit d’extrema dreta Vox ha salvat el decret del govern espanyol que posa les bases per a la recepció dels 140.000 milions d’euros dels fons de recuperació europeus. La formació de Santiago Abascal ha decidit d’abstenir-se, tot i les dures crítiques a la Moncloa que ha fet el seu portaveu, Iván Espinosa de los Monteros, al ple del congrés. Després de saber-se l’abstenció, la vice-presienta Carmen Calvo ha declarat: “S’ha d’agrair a qui dóna suport al govern, al PSOE o al país. Són mesures bones per al país.”\nSánchez només ha aconseguit el vot favorable del PNB i les abstencions de Bildu i Vox. Ciutadans, que també semblava que s’abstindria, finalment ha decidit de votar en contra com han fet el PP, ERC, JxCat, PDECat i la CUP.\nEn la sessió al congrés, la vice-presidenta Calvo ha defensat el decret assegurant que el pla cerca convertir la pandèmia en oportunitat de modernització de l’estat espanyol. El pla, ha afirmat, permet “complir amb la UE” i establir mesures d’agilització de l’administració, a més d’incorporar les directrius de la UE per a rebre els fons. “Es tracta de tenir els instruments necessaris” per “assegurar” que els fons es despleguen adequadament a l’estat, ha dit.\nCalvo ha advertit que donar suport al decret per als fons europeus és “donar suport al país”, però el pla d’execució dels fons no ha convençut els seus socis parlamentaris.\nFins i tot el PNB, que ha anunciat el vot a favor, ha retret a l’executiu espanyol que hagi desplegat un pla sense “consens” que cerca “una gestió centralitzada” i que assigna els projectes des de Madrid. “On vostès veuen cogovernança nosaltres veiem absència perquè qui decideix és només l’estat”, ha dit la diputada Idoia Sagastizabal.\nLa portaveu de JxCat, Laura Borràs, ha afirmat que el govern espanyol cerca una distribució “opaca i no competitiva” que acabarà deixant els fons per a les “empreses de l’Ibex”. “Vostès seguiran beneficiant els seus amics de sempre”, ha dit Borràs, amb “un pla centralitzat” que es pot convertir “en un festival del favoritisme”.\nEl portaveu d’ERC a Madrid, Gabriel Rufián, ha recordat que els 140.000 milions d’euros de fons europeus tenen un “preu” amb retallades, i ha criticat que el decret incorpori un “homenatge a Robespierre” perquè centralitza tota la presa de decisions.


Sant Narcís, el sant de les mosques | Salt: publicacions locals\nSant Mer, el sant amansidor →\nSant Narcís, el sant de les mosques / Àngel Rodríguez\n“Sant Narcís, el sant de les mosques” és el seu cinquè llibre, es va editar el febrer del 2014 pel Centre de Pastoral Litúrgica i forma part de la col·lecció “Sants i santes”. L’obra explica la devoció i les tradicions relacionades amb el patró de la ciutat de Girona. També recull les dues narracions que l’han fet popular: la seva estada a Augsburg (Alemanya), on va convertir santa Afra; i “El Miracle de les Mosques”, ocorregut l’any 1285 durant un setge que patí la ciutat de Girona en mans de l’exèrcit francès.\nRodríguez, Àngel. Sant Narcís, el sant de les mosques. (Article)\nEntrevista al periodista Àngel Rodríguez. Bisbat de Girona. (Vídeo)\nAquesta entrada s'ha publicat en 2015 i etiquetada amb assaig, Àngel Rodríguez Vilagran. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Digital literature for children | Blog Escola de Llibreria\nSeguint els elements del títol del volum, la pràctica literària està experimentant canvis rellevants amb l’arribada de les tecnologies. Podem identificar diverses pràctiques, que sovint es confonen, com la literatura digitalitzada, que consisteix a llegir una obra concebuda com a llibre de paper en un suport digital (Kindle, Ipad, ebook, etc.). El fet de poder fer-ho connectat a la xarxa permet algunes funcionalitats, com consultar el significat d’una paraula, la ubicació d’un topònim o compartir determinats subratllats amb altres lectors, però l’accés a l’obra i la mateixa elaboració del text no en tenen gaires. Tot un altre univers és el món del fandom i les cultures participatives (furry, otaku, gamers, geeks, etc.), on entraria la pràctica del fanfic (fanctic fiction) o del còmic, en què els apassionats d’una obra (El senyor dels anells, Harry Potter, Pokemon, Star Trek) creen, comparteixen i comenten històries noves a la web. O el que se sol considerar estrictament la literatura digital, que serien les obres concebudes després de l’arribada d’Internet, pensades per ser, llegir-se i valorar-se en línia, que no es poden imprimir ni editar en format de llibre, que combinen diversos modes (fotos, vídeos, àudio, text), que tenen hipervincles i fins i tot petits programes informàtics; són obres selectes, minoritàries, fetes per creadors d’última hora. I encara podem parlar del fenomen transmèdia, en què l’obra es desenvolupa en diversos formats i ‘media’, amb l’aportació dels lectors-consumidors-productors, i amb les especificitats de cada ‘media’, que enriqueixen l’univers i l’obra originals. Aquest volum se circumscriu inicialment en la tercera opció, la de la literatura digital, que busca l’espai per a la literatura de qualitat, d’autor en un entorn digital. Però abasta tot aquest univers divers, creatiu i apassionant, comentant qüestions relatives al fanfic, a la literatura digitalitzada i, en general, a tot l’àmbit de la literatura mediada per TIC, explorant les fronteres entre els àmbits i les especificitats de cadascuna.\nUn segon punt d’interès del llibre és l’especificació «for Children», és a dir, que l’estudi se centri en els nens i els joves, que són el col·lectiu que són al rovell de l’ou de les preocupacions tant per les TIC (seguretat, privacitat, efectes en l’educació, etc.) com per l’educació literària (la formació cultural, els hàbits lectors, etc.). No és sorprenent que sigui així, perquè és l’àmbit de recerca natural del grup GRETEL, que ja disposa d’una història important, amb resultats rellevants i reconeixements, i també de molts seguidors. Però convé aplaudir que el grup s’hagi decidit a abordar les qüestions més actuals i problemàtiques de la pràctica literària.\nL’interès per aquest àmbit té d’altres incentius. Sembla que la literatura per a nens i joves resisteix millor l’impacte de les TIC, que les editorials, les llibreries o les biblioteques per a nens i joves no tanquen tant com les altres, o que la influència de les TIC sobre els nens i els joves pugui ser més decisiva o controvertida que amb els adults. Recordem també la polèmica actual sobre l’ús dels mòbils a les escoles, que està relacionada en part amb la pràctica literària, atès que des del mòbil podem veure un vídeo d’un booktuber, un booktrailer o fins i tot fer un ‘I like’ a un comentari valoratiu d’una lectura que faci un company.\nFinalment, el subtítol del volum ens aporta més context sobre l’enfocament dels diversos treballs inclosos en el volum. «Text, readers and educational practices» suggereix que l’objecte d’estudi no són només els canvis que provoca la digitalització en l’obra, els recursos literaris o el desplegament de la narració –i el cànon–, sinó que adopta una mirada més àmplia i sociocultural. Interessen: 1) els subjectes (la recepció i la resposta dels lectors, els autors, il·lustradors i escriptors), els docents o les famílies; 2) els espais: la llar, la casa o l’espai vernacle i privat, d’una banda, i de l’altra les pràctiques formals a l’escola, i encara 3) les relacions entre aquests dos àmbits, entre l’escola i la biblioteca (el currículum, el catàleg oficial), d’una banda, i l’espai personal i privat (l’oci, la diversió).\nConvé recordar que l’impacte d’Internet en les pràctiques lectores i literàries dels joves és impressionant: a Internet el lector és també escriptor: produeix contingut (és un prosumidor) i, en aquest sentit, els estudis sobre la recepció, la pràctica literària són molt interessants. Fa poc més d’un any vaig assistir impressionat a la cerimònia de lliurament dels premis ‘booktuber’ a la Feria Internacional del Libro de Guadalajara, envoltat de nens i adolescents que havien publicat vídeos fent crítiques de llibres de literatura infantil i juvenil i que podien tenir centenars o milers de seguidors a la xarxa; va ser com un show de VIPS i seguidors, on el públic xisclava cada cop que apareixia algun ‘tuber’ conegut o on els guanyadors feien uns ‘posats’ i uns ‘comentaris’ de pel·lícula... A casa nostra, iniciatives més modestes vinculades als clubs de lectura o a espais com Què llegeixes? segueixen aquesta línia.\nEn resum, ens trobem amb un volum de rabiosa actualitat, d’un grup rellevant de la nostra indústria de recerca, que presenta resultats de recerca suggeridors i prometedors. Els treballs inclosos combinen metodologies molt diverses, des de la recollida i anàlisi de corpus digitals, fins a estudis molt controlats, quasi experimentals, sobre les diferències entre llegir un mateix conte de Poe en paper i en pantalla o estudis exploratius etnogràfics sobre les pràctiques familiars de lectura amb Ipad, o les reflexions que poden aportar els creadors d’obres.\nTot un luxe, sens dubte. No us el perdeu.


Per què ja no s'administren dosis d'AstraZeneca?\nAquesta vacuna ja no s'administra ni a Espanya ni a la resta de la Unió Europea\n27/01/2022 a les 10:33\nLa vacunació a Espanya i en altres països ha avançat enormement durant l'any 2021, continuant durant el 2022, quan ja s'ha vacunat a diversos grups de població amb la tercera dosi.\nEn total, s'han administrat a Espanya gairebé 89 milions de vacunes, la majoria d'elles de Pfizer, seguides de les de les vacunes de Moderna. Per tant, lluny queden els números de les vacunes de AstraZeneca, que ja no s'administren al nostre país ni en tota la Unió Europea.\nEncara que molts ciutadans poden pensar que la interrupció del subministrament de AstraZeneca està relacionat amb alguns problemes de salut que va arribar a causar a una certa part de la població, com els casos de trombosis que van fer detenir la vacunació durant un temps, no és així.\nEl motiu pel qual no s'administren dosi de AstraZeneca\nDe fet, la fi de AstraZeneca es va donar per l'incompliment de contracte per part de la farmacèutica, que al principi es va comprometre a lliurar 120 milions de dosis als estats membres de la Unió Europea durant els tres primers mesos de 2021, però solament es van rebre 30 milions.\nLa xifra total de vacunes que havia de lliurar AstraZeneca a la UE era de 300 milions, una xifra que es va aconseguir molt més tard dels acords, per la qual cosa, en el cas d'Espanya, el mes de juliol de 2021 ja es va decidir que no era necessari fer ús d'aquesta vacuna.\nConcretament, va anar en aquest mes d'estiu quan Sanitat va informar que les comunitats autònomes ja tenien vacunes de AstraZeneca suficients per a completar la pauta de les persones d'entre 60 i 69 anys, que eren les que havien rebut la primera dosi d'aquesta vacuna.\nPer tant, el veritable motiu pel qual ja no se subministren les vacunes de AstraZeneca és per l'incompliment del contracte.\nComenta el contingut : Per què ja no s'administren dosis d'AstraZeneca?


El PS lamenta “l’absència absoluta i manifesta de propostes” mentre que Liberals diu que caldrà fer un esforç per millorar la capacitat de diàleg\n5 min. Andorra la Vella 16/04/2019 20:46\nJ. R. B. / M. F. / ARA ANDORRA\n651x366 Espot i Suñé amb la delegació liberal, aquest dimarts. / DEMÒCRATES Espot i Suñé amb la delegació liberal, aquest dimarts. / DEMÒCRATES\nDemòcrates ha obert aquest dimarts la ronda de converses amb les forces polítiques per valorar l’escenari postelectoral i per parlar de les possibilitats de suport de cara a la investidura i la governabilitat. El cap de llista de la formació, Xavier Espot, i la número dos de la llista nacional, Roser Suñé, s’han reunit respectivament a la seu de Demòcrates amb els representants del Partit Socialdemòcrata i dels liberals, dins d’un clima de cordialitat, tal com han manifestat des de la formació taronja. Després de la primera trobada, Demòcrates ha expressat la voluntat de tornar a trobar-se amb les dues formacions.\nSegons un comunicat, Espot i Suñé, que van rebre el mandat de l’executiva de Demòcrates per obrir les negociacions amb la resta de forces polítiques, s’han reunit al matí amb el cap de llista del Partit Socialdemòcrata, Pere López, i de la candidata número 1 de d’Acord a Escaldes-Engordany, Rosa Gili. A la tarda, els representants de Demòcrates s’han trobat amb el cap de llista dels Liberals, Jordi Gallardo; el número 2 a la llista nacional, Ferran Costa; la candidata número 2 de d’Acord a Andorra la Vella, Sílvia Ferrer, i el candidat número 2 de d’Acord a Escaldes-Engordany, Marc Magallón.\nLa ronda de negociacions amb totes les forces polítiques s’ha establert segons l’ordre de representació al Consell General. Demòcrates també està en contacte amb terceravia, que té com a cap de llista a Josep Pintat, i amb Ciutadans Compromesos, per reunir-se properament.\nDe les dues reunions no n'ha sortit cap compromís. Segons ha pogut saber l'ARA Andorra, els liberals han comentat que abans han de conversar amb López per decidir si li donen suport a la seva investidura, ja que el líder socialdemòcrata ha anunciat que vol aspirar a ser cap de Govern, tot i que l'aritmètica parlamentària no l'afavoreix. La decisió del PS ha creat cert malestar a Liberals, ja que no han estat consultats prèviament i aquest dimarts encara no tenien decidit quin seria el seu vot.\nDemòcrates té molt clar que prioritzarà la formació que estigui disposada a incorporar-se en l'executiu perquè considera que governar amb acords puntuals és un escenari poc estable i difícil de gestionar.\nTal com ha informat el cap de llista del PS, Pere López, en una compareixença davant els mitjans de comunicació i també des d'L’A a través d’un comunicat, els dos punts que DA ha posat sobre la taula són la possibilitat de dos pactes d’Estat, un sobre l’acord amb la Unió Europea i l’altre sobre la sostenibilitat del sistema de pensions. López ha destacat que han quedat “sorpresos” davant aquest oferiment, tenint en compte que ja hi ha un pacte d’estat en vigor sobre la UE i que el Consell General ha acordat aquesta passada legislatura que hi hagués un acord entre les diferents forces polítiques al voltant de la sostenibilitat de la CASS. En aquest sentit, ha remarcat que realment ha estat “un foli en blanc” el que ha proposat DA i ha lamentat “l’absència absoluta i manifesta de propostes”, i el fet que el PS sembla “no comptar per a res” en els plantejaments de Demòcrates, amb la qual cosa la convocatòria hauria estat un “pur tràmit” per respondre només al fet que els socialdemòcrates són la segona força amb més consellers en el futur parlament.\nL'A assenyala que la reunió, que ha durat poc menys d’una hora, s’ha centrat a explorar “d’una manera incipient” possibles vies d’entesa per donar estabilitat a la legislatura. Liberals d’Andorra també ha expressat durant la trobada que caldrà fer un esforç per part de tots els actors polítics per millorar la capacitat de diàleg i la voluntat d’arribar a consensos.\nEls passos a seguir pel PS\nLópez ha destacat que un cop ha tingut lloc aquesta reunió amb Demòcrates ells plantejaran una ronda de trobades amb les diferents forces polítiques la setmana vinent, tant per abordar la seva proposta d’investidura com per establir una Sindicatura el més “plural” possible i representativa, en tot cas, de la futura composició del Consell General. D’aquesta manera, López ha destacat que perquè aquesta Sindicatura reflecteixi aquesta pluralitat cada partit s’hi ha de sentir representat i, per aquest motiu, aquesta serà la proposta que ells posaran sobre la taula. Quant a la seva candidatura per ser investit cap de Govern ha destacat que és una decisió del partit, presa pel comitè directiu i a la qual també se sent “legitimat” pel número de consellers que ha aconseguit la formació. En relació al suport o no de Liberals, ha destacat que “cada partit té la seva autonomia” i que, malgrat el PS hagi decidit presentar-se a la investidura, no hi ha “cap obligació en aquest sentit entre els dos partits”. D’aquesta manera, ha emfasitzat que volen parlar amb totes les forces per veure quin suport tindran i ha conclòs que “segurament” Liberals seran els primers als que convocaran. Si mai arriben a cridar a DA, ha remarcat que serà per “parlar d’alguna cosa” i no com els ha passat a ells amb la reunió d’aquest dimarts al matí.


Escrita per Carles Savalls - de març 23, 2015\nLa Casa Clapés s'ubica a la plaça de la Porxada, en ple centre de la ciutat Ubicada a la plaça de la Porxada, en ple centre de la ciutat, la Casa Clapés és una de les primeres obres de Manuel Joaquim Raspall a Granollers. La intervenció de l'arquitecte va consistir a reformar la construcció preexistent; un edifici de planta baixa més 3 pisos, destinada a acollir habitatges. Afegeix la llegenda L'obra data de 1907, any en què Raspall va ser nomenat arquitecte municipal de la ciutat. La façana de la Casa Clapés, situada al número 14 de la principal plaça de la ciutat, destaca per l'ornamentació geomètrica; les combinacions de formes rectes i formes ovalades; botons ceràmics de color marró i sanefes transversals de ceràmica blava. Raspall tan sols hi va projectar un balcó, a la primera planta de l'edifici. Les baranes, així com les reixes de la finestra de la planta baixa, van ser fetes amb ferro forjat. Tot i que no es pot apreciar des del carrer, l'\nEscrita per Carles Savalls - de març 19, 2015\nLa Casa Amatller va obrir de nou les portes el passat divendres 13 de març Després de gairebé 5 anys de reformes i de 4,9 milions d'euros invertits en la seva recuperació, la Casa Amatlller va obrir de nou les seves portes als visitants el passat divendres. D'aquesta manera, la Mansana de la Discòrdia reviu l'esplendor de 3 de les joies més importants del Modernisme català, després que la Casa Lleó Morera obrís al públic al gener de 2014. La Casa Amatller és obra de Josep Puig i Cadafalch, que va actuar sobre un edifici preexistent construït al 1875. Propietat aleshores de Mariona Martorell i Pena, la construcció original l'havia projectada Antoni Robert i Morera. Es tractava d'un edifici auster amb una certa influència neoclàssica. L'industrial Antoni Amatller i Costa, continuador del negoci xocolater creat pel seu avi al 1797, adquirí la finca per 20.456,8 pessetes al març de 1898. Immediatament va encarregar a Puig i Cadafalch el projecte de reforma de


Dúplex Parc Güell, Barcelona\nUna llibreria que és escala\nAquest pis dúplex del 1970 es caracteritza pels seus sostres baixos, espais triangulars que creen racons estranys, i una escala sobredimensionada que originalment arrencava al mig de la sala d’estar.\nEl disseny de ZEST introdueix més espai, alçada i llum natural a tota la vivenda i soluciona els problemes d’emmagatzematge.\nL’escala original ocupava molt espai, dominant la sala d’estar. A demés, els clients necessitaven espai d’emmagatzematge a la sala d’estar i al menjador per tal de solucionar el desordre en aquests espais.\nCanviar l’orientació i l’ordre dels trams de l’escala va permetre compaginar l’espai d’emmagatzematge amb l’escala. El resultat va ser una solució elegant que es presenta a la sala d’estar com prestatgeria, amb llibres i un equip de música. I a la part del darrera de l’escala s’incorpora una porta “secreta” que amaga un gran armari per abrics i sabates. D’aquesta manera l’espai queda lliure d’obstacles i endreçat.\nPer tal d’augmentar la sensació d’alçada, el paviment de tota la vivenda es substitueix per un paviment semi brillant sense juntes i es dupliquen les línies verticals incrementant, així, la sensació de verticalitat.


Elena López Luján ha estat escollida cap de llista de Babord per a les properes eleccions municipals – Vilassar Ràdio\nElena López Luján ha estat escollida cap de llista de Babord per a les properes eleccions municipals\nElena López Luján serà la cap de llista de Babord de cara a les eleccions municipals previstes per al darrer diumenge de maig de l’any vinent. L’actual regidora encapçalarà, doncs, el projecte de la llista municipalista després que, aquest passat dissabte en un acte celebrat a la plaça Tarradellas, la gent de Babord li fes confiança destacant-ne la seva experiència, el projecte, l’equip que liderarà i la il·lusió per, asseguren, impulsar un canvi a Vilassar de Mar.\nEscolta l’entrevista realitzada aquest dijous a l’espai “Parlant de tot”:\nLópez es mostra molt il·lusionada. Per a ella, diu, la vocació de servei públic és molt importat. Afronta el repte molt convençuda i amb sentit de la responsabilitat.López ha subratllat que l’equip és la gran força de Babord i ha recordat que hi ha persones de sensibilitats i procedències polítiques molt diferents.\nLa llista, encara, no està tancada. Hi ha una quinzena de persones que ja han mostrat la seva disponibilitat a formar part de la candidatura. Ha destacat que Babord és un grup polític que treballa molt, que insisteix molt i presenta moltes propostes i mocions.\nDe cara a l’any que els queda per endavant, a l’Ajuntament, la cap de llista de Babord assegura que la seva formació seguirà treballant i picant pedra perquè s’han de resoldre encara temes que, per a ella, s’han de fet si o si en aquesta mateixa legislatura. Ha posat com a exemple la implementació del contracte de recollida d’escombraries, la concessió del camp futbol municipal, la piscina municipal, els litigis de Can Vives…\nLa recepta de la llista municipalista pensant en el 28 de maig de 2023? Ha explicat que és parlar amb la gent, dialogar i escoltar i acabar de perfilar un programa que inclourà propostes que siguin realitzables i que responguin a necessitats concretes del municipi i dels veïns i veïnes.\nEls eixos de Babord? Accés a l’habitatge, defensa del territori, urbanisme i mobilitat sostenibles, recuperació de l’espai públic, apostar per una educació pública, recuperar el projecte cultural i modernitzar l’Ajuntament.\nI la campanya? Serà de petit format, de proximitat, abraçant tots els racons de Vilassar de Mar\nDes de Babord se senten “molt orgulloses de la feina feta a l’Ajuntament en els darrers 8 anys”. En destaca, per exemple, el treball fet en les polítiques d’habitatge, subratlla el valor del Pla de Mobilitat i del Pla Director de la Bicicleta.\nConsulteu aquí nota de premsa de Babord\nNotícia anteriorConeixem la Unitat d’Agents Rurals\nSegüent notíciaObertes les inscripcions per al Juliol Jove


Anellament (botànica) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nL'anellament, en botànica, és el procediment pel qual d'un arbre o arbust es treu un anell sencer de l'escorça, o en alguns casos de l'escorça i el floema, del tronc o d'una branca. De vegades en lloc de treure un anell es fa una lligadura ben estreta. Aquesta operació de treure un anell es pot fer amb una navalla d'empeltar. Es fa servir en fructicultura, viticultura, especialment en cítrics, fruiters de llavor, fruiters de pinyol i en altres per millorar-ne la mida dels fruits, el quallat i la qualitat. També es fa servir en espècies forestals. No sempre l'anellament es pot substituir per altres tècniques o l'ús de reguladors de creixement. Si es treu un anell sencer que arribi fins al xilema la branca o tot l'arbre (si es fa en un tronc) morirà, ja que no es pot regenerar per sota la incisió. Aquest és un sistema per matar fàcilment una planta.\nAnellament en un arbre fet a Lilla, nord de França\nEls factors que el limiten aquesta operació agronòmica és el desconeixement del calendari òptim per efectuar-la per a cada espècie i la por de fer mal a l'arbre.\nJa Teofrast parla de l'anellat de les branques per promoure la floració i els fruits. Albertus Magnus també el descriu. I la Maison rustique ho fa l'any 1616 El mateix William Shakespeare ho esmenta: “(We) at time of year do wound the bark, the skin of our fruit trees...(Nosaltres quan és el temps ferim l'escorça, la pell dels nostres arbres fruiters) (Ricard II, Acte III, Escena IV).\nForats fet per ocells a l'arbre Platanus wrightii\nTant els animals herbívors com els ocells poden provocar l'anellament en arbres en el seu procés normal d'alimentació. A Amèrica del nord els microrosegadors són propensos a fer mal als arbres amb aquest sistema. Els senglars que es graten repetidament en el tronc dels arbres poden causar la seva mort si ho fan a tot el voltant de l'arbre.\n1 Efecte de l'anellat\nEfecte de l'anellatModifica\nL'anellat fa una interferència en la translocació entre òrgans de la planta, si es fa en les branques modifica la distribució de la fitohormona auxina. El principal efect és el bloqueig cap avall del flux de productes fotosintètics mentre que el transport d'aigua i minerals en direcció a la capçada no queda directament afectat.\nEls arbres fruiters es poden considerar un sistema d'engornals i fonts (que són les fulles, els òrgans reproductius i les arrels). Aquest sistema està interconnectat via òrgans vasculars (tronc, branques, arrels estructurals) L'anellament és bàsicament una intervenció en el transport del floema entre la capçada i les arrels amb la intenció de manipular la distribució dels nutrients minerals fotosintetitzats i els bioreguladors de les plantes.\nCom totes les plantes els arbres i els arbusts fan servir dos teixits vasculars pel transport de l'aigua i els nutrients: el xilema i el floema. L'anellament que no vol matar la branca o l'arbre pot treure fins al floema i es deixa el xilema intacte i així la planta pot transportar temporalment l'aigua i els minerals des de les arrels fins a les fulles fins que les arrels moren. La mort ocorre quan les arrels ja no poden produir més trifosfat d'adenosina i transportar nutrients cap amunt a través del xilema.\nAquestes tècniques d'anellament s'han desenvolupat per tal d'interrompre o impedir el transport de sucres pel floema, estimulant la producció primerenca de flors i l'increment de la fructificació a més de controlar la mida dels fruits reduint la necessitat d'esporgar.\n↑ United States Division of Entomology (1901), Bulletin no 28, Published by U.S. Govt. Print. Off., Washington DC. Books.google.com, 2008-01-23 [Consulta: 23 juny 2009].\n↑ Coombs, Blackburn-Maze,Cracknell, Bentley (1992) The Complete Book Of Pruning p.23 ISBN 0-7063-7235-2\n↑ Janick, Jules. Horticultural Reviews (en anglès). John Wiley & Sons, 2003-11-12. ISBN 9780471354208.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Anellament\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Anellament_(botànica)&oldid=25002496»\nDarrera modificació: 22 set 2020 a les 23:10\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 set 2020 a les 23:10.


Foto bonica i aplaudiments\nBones infants, joves i famílies!!!!\nCom esteu avui???\nCom que la setmana de Sant Pau ja s'acaba us volem fer arribar una foto de totes nosaltres perquè no oblideu les nostres cares hehehe. Així que res, aquí estem!!!!\nCom a repte del dia, potser no ho sabeu, però cada dia a les 20:00 la gent surt a les finestres a aplaudir les metges, infermeres i tota la gent que cuida les persones malaltes. Us convidem a sortir a les 20:00 vosaltres també, escoltar, i potser, si voleu, afegir-vos als aplaudiments


Julio Manrique – Llegir en cas d'incendi\nMaria Nunes. Barcelona / @mnunesal L’ànec salvatge és un drama psicològic que no forma part del repertori de Henrik Ibsen que se sol representar a Catalunya. Publicada el 1884, després de les controvertides Casa de nines (1879 ) i Un enemic del poble (1882), L’ànec salvatge és, a...\nJúlia Costa. Barcelona / @liujatasco Encara es pot veure, fins al gener, a la Sala Villarroel, La treva (Time Stands Still), de Donald Margulies, amb un gran èxit de públic i que funciona a més a més a base del boca-orella; molta gent ens en remarca les virtuts i això compta força....\nMaria Nunes. Barcelona / @mnunesal Aquests dies es representa al Teatre Borràs de Barcelona l’obra de David Mamet Una altra pel·lícula (Speed-The-Plow), dirigida per Julio Manrique. Un “Mamet en estat pur” segons el director i actor, que ofereix, sota la trama que protagonitzen dos ambiciosos productors de cinema...