3-febrer-2013 A Tous per la Tossa i corriols\nBttrus: Jose G, i Ivan Ll.\nLa primera convocatòria a les 8:00 queda anul·lada per unes fortes ventades que fa que la majoria es tiri enrere. Fem la segona convocatòria via Whatsapp a les 9:30 i només 2 locus fan acte de presència i decideixen fer la ruta tal i com era prevista però sense esmorzar.\nSortim per Vista Alegre pel camí de Can Lledó i tirem direcció la Penitència, que per variar la fem de baixada i seguim cap a les casetes del Coll del Guix, seguim per asfalt fins a La Caseta i trenquem a esquerra per camí ample tot fent pujada per unes rampes moderades fins a Coll Vic.\nTirem fins a la bassa dels bombers, que hi passarem dos cops avui, i comencem la pujada a La Tossa amb alguna rampa del 18% fins a la torre de vigilància forestal on farem el primer corriol del dia, el de la Serp, força ràpid i no gaire tècnic treien una trialereta molt curta que decidim fer-la a peu per no complicar-nos.\nTornem cap a la bassa i aquest cop tornarem a pujar direcció Ca l’Amigó amb rampetes del 19% fins a tocar la Censada. D’aquí ens dirigim al corriol de Sant Joan “ja que travessa el bosc amb aquest nom” i que ens deixa a tocar de La Fou. Un cop a Tous anem a fer una visita a Cal Paco, mengem 4 fruits secs, un refresc i arrenquem direcció el Pla del Magre per deixar anar una mica d’adrenalina baixant tot folls.\nCamí de la Mare de Deu de la Sala i cap a casa amb 44km i 1.000 metres de desnivell+\nL’amic Maki feia 3 setmanes que no sortia i ho paga seguint el ritme del Sherpa que comença a estar en forma. “a veure que dura...”


Presenten Menú de la Gamba\nLa Federació de Comerç i Turisme de Palamós ha presentat avui oficialment el menú de la gamba, en un dinar al restaurant La Catifa. Demà es fa la segona part d'aquesta presentació, a Girona, amb una degustació de gambes al carrer. La popular campanya de la gamba arriba a la vuitena edició. De fet, els menús van començar a servir-se divendres passat. Avui en la presentació oficial s'ha lliurat la segona Gamba d'Or, una distinció creada l'any passat. Aquest any el premiat ha estat l'economista Fabian Estapé, que ha rebut molt il.lusionat aquest premi.Aquest migdia s'ha presentat la vuitena edició del menú de la Gamba de Palamós. Com cada any, el menú porta un entrant de torrades amb anxoves, un plat de 200 grams de gamba fresca de Palamós, fideus rossejats amb allioli negat, postres, pa, vi, cafè i un xupito, a un preu de 4200 pessetes.\nAl dinar d'avui s'ha fet lliurament de la Gamba d'Or, una distinció creada l'any passat per poder reconèixer la tasca, personalitat o carisme de personatges rellevants del nostre país. L'any passat va recaure en el vicepresident del Barça Nicolau Casaus, i aquest any el guardó és per a l'economista Fabián Estapé. Quan el professor Estapé ha recollit el guardó s'ha mostrat molt il.lusionat.\nLa Federació ha fet entrega d'una placa d'agraiment al director del programa Thalassa de TV3 Pere Secorún, pel reportatge que van emetre sobre Palamós, i també al director del servei de meteorologia de Televisió de Catalunya, Tomàs Molina, per ubicar una de les càmeres meteorològiques a la badia de Palamós.\nDes de la Federació de Comerç i Turisme de Palamós, Joan Bonillo indica que la presentació ha estat molt exitosa.\nLa campanya promocional del menú de la gamba surt aquest any a un preu superior a l'any passat, a causa de la pujada del preu de la gamba. A l'igual que l'any passat, hi ha la possibilitat d'aconseguir l'oferta d'un menú extra per cada deu de consumits. Això és d'interès per a dinars d'empresa, familiars o de colles.\n26/08/2002 - Avís de situació meteorològica de risc\nDesprés de la pluja d'aquest matí i tot i el sol que ha sortit després, el Servei Meteorològic...\n26/08/2002 - Joan Gasull, d'ERC, critica la política de l'equip de govern\nEl regidor d'Esquerra Republicana de Catalunya, Joan Gasull, ha criticat la política que porta a...\n26/08/2002 - Reportatge: Festa major de Sant Antoni\nDurant aquest cap de setmana es celebra la festa major de Sant Antoni de Calonge, que ha previst...\n26/08/2002 - Joan Surroca i la Generalitat, més a prop respecte a l'església vella de Vall-llobrega\nL'Ajuntament de Vall-llobrega, encapçalat pel seu alcalde Joan Surroca, i la direcció general de...\n25/08/2002 - Agenda del dimecres 28/08/2002\nComencem el repàs d'aquesta atapeïda agenda pels actes que es fan aquest divendres....


L'Argentina aprova el matrimoni homosexual després d'un tens debat de 15 hores\nPRIMER PAÍS DE LLATINOAMÈRICA A APROVAR LA NORMATIVA\nEl Senat tira endavant el projecte de llei amb 33 vots a favor i 27 en contra\nBUENOS AIRES - Dijous, 15/07/2010 a les 09:38 CEST\nEn la nit més freda de l'any, i malgrat l'acarnissada oposició mediàtica de l'Església Catòlica, el Senat argentí va aprovar ahir una històrica llei que autoritza el matrimoni entre persones del mateix sexe. El projecte, sense precedents a la regió, es va imposar per 33 vots a favor contra 27 després de més de 14 hores d'una discussió per moments pujada de to i tenyida d'invocacions apocalíptiques de part dels impugnadors. En canvi, per a les forces que van recolzar la iniciativa, l'Argentina ha ampliat els drets civils de les minories.\nEl debat va ser seguit fins a altes hores de la matinada als voltants del Congrés per simpatitzants de les agrupacions que representen a la comunitat homosexual i personalitats de la cultura, que van esclatar d'alegria després de la votació. Al mateix lloc on, un dia abans, milers de persones s'havien reunit per rebutjar furibundament l'anomenat “matrimoni gai”r;.\n“Els nens tenen dret a una mare i a un pare", va ser la consigna de la manifestació que havien convocat l'Església catòlica i un sector dels evangelistes. El matrimoni entre persones d'un mateix sexe va elevar l'enfrontament entre el Govern i l'episcopat. Pel cardenal Jorge Bergoglio, la llei que ha estat finalment aprovada busca "destruir el pla de Déu".\nLa presidenta Cristina Fernández de Kirchner va assegurar que els arguments utilitzats pels bisbes són de l'"època de la inquisició". El sí a la llei va comptar amb el suport de forces heterogènies que excedien l'oficialisme. “Aquest és un dia històric”r;, va celebrar, visiblement emocionat, el socialista Rubén Giustiniani, un dels més pertinaços crítics dels Kirchner.\n"No són qüestions religioses o morals les que estan aquí en joc. Estem plantejant-nos la responsabilitat que té la democràcia amb minories discriminades”r;, va reclamar durant la discussió la senadora Victoria Blanca Osuna, senadora per Entre Ríos de l'Aliança Front Justicialista.\nEl radical (oposició) Alfredo Martínez es va sumar al projecte amb el mateix raonament: "Sóc un home catòlic, no practicant. Però em vaig casar, tinc fills i estan batejats i em vaig sentir avergonyit de les paraules de qui hauria de ser el meu pastor. Monsenyor Bergoglio no havia d'haver dit que l'enveja del dimoni és la que està dins d'aquesta llei", va sostenir Martínez.\nFins al moment, només quatre ciutats argentines reconeixien la unió civil entre parelles del mateix sexe, encara que des del desembre s'han celebrat nou matrimonis homosexuals gràcies a habilitacions judicials, encara que alguns van ser anul·lats posteriorment.\nEl primer antecedent a la norma debatuda al Senat va ser la Llei d'Unió Civil de la ciutat de Buenos Aires, promulgada el 2002.\nLa situació a Amèrica\nEn el context americà, l'Argentina s'uneix al Canadà en l'avançada de països que reconeixen els drets civils de lesbianes, gais, bisexuals i transsexuals (LGBT), en un continent més reticent que Europa a l'hora de concedir llibertats socials a aquests col·lectius.\nMentre que les parelles de gais i lesbianes ja es poden casar al territori íntegre de països com Holanda, Espanya, Bèlgica, Sud-àfrica, Noruega, Suècia i Portugal, a Amèrica només les legislacions del Canadà i l'Argentina ofereixen aquesta possibilitat.\nLa batalla als Estats Units no es lluita a nivell nacional, sinó als estats, que majoritàriament compten amb lleis que defineixen el matrimoni com la unió d'un home i una dona. No obstant, en els últims anys s'han produït canvis importants, especialment després que l'estat de Massachusetts legalitzés les unions gais el 2003.


Histories de Cal Carne\nLa Maria, la dolça Maria ,\nrosada com el sol que es pon entre la Torrota i Montserrat,\ncercava branquillons per animar el foc de la llar, que començava\na fondre’s, fumejant i empastifant tota la casa d’aquella olor de\nbosc cremat i llet acabada d’escalfar.\nEn Pere es cenyia la faixa i feia el primer traguinyol de vi del dia,\nestava amoïnat, les coses no anaven be .Tothom estava esvalotat,\nell mateix sentia com si quelcom el rossegues per dintre.Aquella\nsequera inacabable malmetia tot el que volia sortir de la terra i el\nque en sortia no servia per a gaire cosa.A més, els primers brots\nde febre groga ja s’havien endut una família sencera d´Olesa.\nPosted by MILIU at 0:05 2 comentaris:\nLabels: Guerra, Història, Vacarisses\nEl cavall corria a galop, suava i ja se li feia l’escuma blanca característica\nd’esgotament a la boca. Ell premia amb força les crins de l’ungulat, desafiant\nels canons de la època , portava, diguéssim un estil hípic absolutament salvatge.\nMentre discorria per aquells immensos prats irlandesos no podia deixar de\nHavia errat el tret, s’havia equivocat. Tot aquell llarg estiu d´insinuacions,\nde mirades còmplices, de frecs inesperats, de desitjos amagats i alhora\nexterioritzats amb poca traça, havien esdevingut un pou sense fons on mai s’hi\nElla havia marxat. Si, potser un mal entes pensava ell. S´arrepentia d’aquella\narrogància heretada de qui sap qui, ni com, d’aquell posat superb que en situacions\nextremadament delicades el feien fallar estrepitosament.Però ella marxava. Desde\nels lloms exhaurits d’aquell magnífic pura sang veia en la llunyania el tren que\nesberlava el seu cor. Sabia que feia tard, i que res tornaria a ser com abans. Durant\nuns instants, mentre el cavall esbufegant,es recuperava de la corredissa, va acariciar\nam melangia la petita pistola que li sortia del faixí, era d’un tret, i sempre la duia\ncarregada, baixant de la bèstia esgotada va fer moviments per acostar-la al cor, però\nel seu cos es va anar recuperant poc a poc de la destroça amorosa i va pensar en terres\nllunyanes, en dones exuberants que reien davant de la platja,\nEl cavall rossegava els brots verds d’aquell nou mon que l’esperava impacient\nPosted by MILIU at 20:13 2 comentaris:\nLabels: Escrits, Sensacions\nPosted by MILIU at 20:39 2 comentaris:\nUna Canço de sempre, BON NADAL A TOTHOM\nPosted by MILIU at 22:08 Cap comentari:\nSaint Mere Eglise, The Longest Day\nLa nit del 5 al 6 de Juny de 1944, dues divisions de paracaigudistes aliats van eclipsar el cel de Normandia.\nAquest eixam de soldats va llançar-se darrera de les línies defensives nazis de la costa, per tal de tallar-los els reforços i el subministrament quan haguessin d’enfrontar-se al desembarcament aliat que s’iniciaria a la matinada.\nUna de les divisions escollides fou la 82 Airbone Division americana, encarregada de controlar la rereguarda de la platja de Utah.\nDins d´aquesta operava el 505 PIR, Parachute infantery Regiment.\nEls llançaments foren irregulars i alguns no molt precisos.\nUn dels fets més impressionants foren els paracaigudistes que aterraren al bellísim poble de Saint Mere Eglise. Malauradament, en els bombardejos previs al llançament d´homes i material, aquest singular poble rebé de valent i alguns dels seus edificis s´incendiaren.\nAixò feu que els habitats sortissin a intentar apagar-lo i la guarnició alemanya resta alerta vigilant les tasques de´extinció.\nAquest fet feu que molts dels soldats fossin “pelats” tal com anaven sobrevolant el poble.\nTant en el llibre de Cornelius Rayan , The Longest Day, com en la posterior pel.licula que va inmortalitzar aquest best seller, hi destaca el fet del paracaigudista enredat al campanar del poble.\nJohn Stell, , que a la pel.licula esmentada es representat per l´actor Red Buttons, en caure sobre la població va ensopegar sobre l´església, enredant-se amb el campanar.\nTal i com ho explica Bob Murphy, company de la 505 PIR, a la novel.la de Rayan. Stell, va aguantar dues hores fent-se el mort i queda mig sord pel repic constant de les campanes que alertaven de l´incendi.\nUn altre company de la 505, Leslie Palmer Cruise, que també s´aturà a l´església ,va poder baixar i fugir mentre els alemanys metrallaven a tort i a dret la pluja de soldats que els queia del cel. Finalment , Stell, va ser capturat pels nazis , però aconseguir fugir i sobreviure a la guerra.\nAra en aquest poble de la Normandia, el primer alliberat de França del horror nazi, hi penja un paracaigudista "de pega" a dalt del campanar per a gaudi dels forasters i a banda d´això un restaurant duu el nom del ja heroi Steel .\nA part d´altres complements, rel.lacionats amb el dia D, sembla que el turisme els va caure ben be del cel al poble de Saint Mere Eglise.\nPosted by MILIU at 22:24 1 comentari:\nLabels: Fotografia, Guerra, Història, Llibres, Personatges\nMacià va dir no\nEl dissabte 11 vaig fer una xerrada a Vacarisses sobre "Els Fets del 6 d´Octubre de 1934".\nMentre preparava l´exposició, rellegint texts i notes tornava a revisar l´activitat que F. Macià i la seva colla van fer abans i durant la Dictadura de Primo de Rivera.\nTotes aquelles accions, cuatllarien finalment en el moviment d´Estat Català.\nEl referent d´Estat Català fou la lluita dels separatistes irlandesos, o sigui , la via de la insurrecció armada i va acompanyar Macià i els seus col·laboradors durant aquells anys de lluita i clandestinitat.Fets com la recollida de diners per sud-Amèrica, com feren els irlandesos als Estats Units i la formació i preparació d´un exèrcit nacional marcaren el camí.\nTot això va esvair-se un cop proclamada la República Catalana el 14 d´abril de 1931.Dies després de la proclama, Macià, sorprenentment i malgrat les pressions, renuncia al sta tu quo aconseguit.Acceptà la instauració de la Generalitat i la redacció d´un Estatut d´Autonomia.\nAquesta renuncia tant significativa que desmunta tots els desitjos i anhels passats a l´exili, és a dia d´avui un fet singular, quelcom poc clar i confús.\nDiuen que l´avi va dir:-...Avui es el dia més trist de la meva vida...-.\nPotser algun dia en treure´m l´aigua clara.\nUna petita mostra del que havia d´ésser el germen del Exèrcit Català imaginat per Macià amb els cabals recollits a les Amèriques els anys 20\n4.500 fusells a pessetes 125 cada un, amb els cartutxos corresponents.............................800.000\n500 fusells metralladors a pessetes 500 c/u..........................................................................250.000\n100 metralladores Hotchkinns i accesoris a pessetes 1.200 c/u...........................................200.000\nCanons de 37 mm. i municions..............................................................................................750.000\nCavalls, transports, ultra el que fos requisionat, forns de campanya, conserves,..................500.000\nfarines, farratges etc.etc.\nMaterial de comunucacions......................................................................................................100.000\nMobilització i concentració....................................................................................................1.600.000\nPolítica de guerra.....................................................................................................................250.000\nRel.lació extreta del llibre "Macià la seva actuació a l´estranger" Volum 1 , Ramón Fabregat.\nPosted by MILIU at 19:18 Cap comentari:\nLabels: Guerra, Història, Llibres, Pais, Personatges\nOda al vell Cingle\nEl Cingle dibuixava un somriure sorneguer retallat entre les pedres vermelloses que apareixien difuminades a través de la Vacarisana. Els seu escadusser pel, onejant al vent, era format llavors per un parell de minsos i joves pinets que li donaven una aparença innocent, gairebé ridícula, com un quinto acabat d’arribar a la caserna.\nAls seus peus, el Castell, atrotinat i vell, rebia l’escalf de cuatre pagesos que cantaven una vella cançó carlina mentre batien al comunidor.\nPel caminet que pujava arran de la bassa, un gos petaner es gratava desesperat amb l’esperança de desfer-se de la comunitat de puces que pasturaven entre el seu pelam gris i brut. Més amunt s’entreveien les dones de Cal Carner que feinejaven aquell matí, atrafegades i impregnades de la fetor que desprenia el bestiar , esvalotat per la gana.\nPosted by MILIU at 20:51 4 comentaris:\nLabels: Escrits, Vacarisses\nEl nostre benvolgut i honorable Ajuntament engega una campanya més , amb els calés que a tots ens costa tant arreplegar per arribar a final de mes.-(mira, m´ha sortit un rodolí)-.\nSembla que cal recordar a tothom que viu a Barcelona.En recordar-ho, es veu que la gent entra en un estat d´alegria histèrica i li agafen ganes de ballar, de riure e inclús de treure algún gegant o capgròs al carrer.\nEntre els efectes detectats, la gent afectada ja no dorm mai més, s´enamora contínuament i troba tot el que necessita tant sols passejant per la Ciutat. S´estima a ella mateixa i va dient a crits:\nVisca Barcelona...Visca Barcelona.\nBromes a part, amb la que està caient, la merda que hi ha pel carrer, els transports que no funcionen i els problemes que tots tenim.... no estem per aquestes collonades. I m´agradaria saber qui és el sabi que ha muntat tot això, perquè hi ha algú darrera de tot aquest tinglado que s´enfot de nosaltres .I ell es deu pensar que és molt modern, molt divertit, perquè ara tot ha de ser molt divertit.\nBé no segueixo perquè m´encenc .Quanta mamarachada que hem d´aguantar, com la frase que deia el meu avi:\n"N´hi ha que mereixen un bon fart de llenya només llevar-se, i així ja van servits per si en fan alguna durant el dia"\nPosted by MILIU at 20:27 4 comentaris:\nLabels: Barcelona, Escrits, Pais, Politica


Unes cinc-centes persones reclamen a les empreses químiques més seguretat i informació\nImatge de la manifestació d'aquesta tarda.\nUna majoria de les prop de 500 persones que van participar en la marxa van lamentar les absències dels alcaldes Pau Ricomà i Roc Muñoz\nActualitzada 28/01/2020 a les 21:22\nUna cinquantena de famílies de Bonavista ja han presentat la pertinent documentació, amb la corresponent denúncia presentada davant dels Mossos d’Esquadra, a l’associació de veïns del barri, per traslladar-les a l’assegurança de l’empresa IQOXE. El motiu són els danys ocasionats en habitatges del barri a causa de l’explosió mortal que es va produir en aquesta indústria química la tarda del passat 14 de gener. Aquesta informació, facilitada per la presidenta de l’organització veïnal, Loli Gutiérrez, va ser el preludi de la manifestació convocada per diferents entitats en senyal de protesta per l’accident. Gutiérrez va apuntar que, en una de les cases, «les esquerdes es fan més grans», i va estimar que, finalment, «poden ser prop de 200 les famílies que denunciïn danys als seus habitatges».\nLa manifestació d'aquest dimarts a la tarda ha reunit prop de cinc-centes persones, entre les aportades, majoritàriament, per Bonavista i el veí poble de la Canonja. En tot moment la sensació ha estat que no es tractava d’una manifestació convocada per la ciutat de Tarragona, sinó per un dels seus barris, el localitzat més pròxim al polígon químic Sud. Aquest ha estat un sentiment generalitzat que han fet palès els manifestants, els quals han lamentat les absències dels alcaldes de Tarragona, Pau Ricomà, i de la Canonja, Roc Muñoz. Tot i que Gutiérrez ha dit que Muñoz «s’ha disculpat perquè està en una reunió molt important», la intervenció no ha convençut els manifestants, que han respós amb una sonora xiulada. Uns dels veïns s'ha aproximat al sistema de megafonia i ha agafat el micròfon per dir: «Aquí hauria d’haver-hi 20.000 persones i no els quatre gats que hi som». La frase ha reflectit el sentir de molta gent, que no s'ha trobat suficientment acompanyada tenint en compte la importància de l’accident a IQOXE i «la por que molts encara tenim al cos», ha dit un dels veïns. Altres corejaven «on estan les sirenes, les sirenes on estan».\nLes dues capçaleres de la manifestació, la que ha sortit de Bonavista i la de la Canonja, han confluit a la carretera N-340, que ha estat tallada prop de mitja hora. El punt de trobada ha coincidit amb la carretera d’accés a les instal·lacions d’IQOXE. Marta Arjona, representant de l’Associació la Canonja 3, de caràcter mediambiental, ha llegit un emotiu i reivindicatiu manifest. Abans d’iniciar-se la lectura del contingut, han sonat unes sirenes mitjançant la megafonia. Arjona ha dit que quan va produir-se l’explosió a IQOXE «ningú va advertir que ens havíem de confinar» i dues setmanes després de l’accident «es manté la desinformació: no sabem per què va explotar i potser no ho sabrem mai».\nPer altra banda, Arjona ha afirmat que «no podem normalitzar» els incidents que es produeixen a la indústria química instal·lada al Camp de Tarragona, «ni els fums de tots colors que hi surten». Més endavant, ha dit que «volem una indústria química neta, segura, que sigui una bona veïna», i ha assegurat que «s’ha acabat el temps de consentir, de mirar cap a un altre costat, perquè mereixem viure segurs». Arjona també ha dit que «ens volen tapar els ulls amb benes i la boca amb canapès».\nComenta el contingut : Bonavista i la Canonja es manifesten contra IQOXE i tallen la carretera N-340


About: Francesc Guiu i Giralt\nFrancesc Guiu i Giralt (Igualada, Anoia, 1927) és un físic català. Treballà com a investigador en física industrial a Madrid de 1957 a 1961. Després marxà a la Universitat de Londres on el 1965 es doctorà en física de metalls i el 1979 en ciències. Establit a Anglaterra fou nomenat professor de ciència de materials al Queen Mary College de la Universitat de Londres. Ha estudiat la teoria de defectes i plasticitat dels cristalls i les propietats mecàniques dels sòlids. El 1995 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya.\nFrancesc Guiu i Giralt (Igualada, Anoia, 1927) és un físic català. Treballà com a investigador en física industrial a Madrid de 1957 a 1961. Després marxà a la Universitat de Londres on el 1965 es doctorà en física de metalls i el 1979 en ciències. Establit a Anglaterra fou nomenat professor de ciència de materials al Queen Mary College de la Universitat de Londres. Ha estudiat la teoria de defectes i plasticitat dels cristalls i les propietats mecàniques dels sòlids. El 1995 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya. (ca)\nFrancesc Guiu i Giralt (ca)


La Guàrdia Civil destina finalment a València l'oficial que va amenaçar de "partir la cara i les cames" a una batllessa\nLa Guàrdia Civil destina finalment a València l’oficial que va amenaçar de “partir la cara i les cames” a una batllessa\nL'ex-cap de la Guàrdia Civil a Paiporta, Eduardo Aranda, acumula també causes judicials per amenaces i assetjament a subordinats\nL’ex-cap de la Guàrdia Civil del cos a Paiporta, Eduardo Aranda, ha estat recol·locat a la comandància de València, tot i que té pendent diverses causes judicials. El juliol passat va ser apartat del municipi de l’Horta Sud arran d’un enregistrament en què assegurava que volia partir les cames i la cara a la batllessa, Isabel Martín.\nIsabel Martín: “No em sembla normal que aquesta persona continue essent membre de la Guàrdia Civil i que porte pistola”\nAmb aquesta polèmica sobre la taula, la directora de la Guàrdia Civil, María Gámez, va ordenar el trasllat d’urgència d’Aranda a València. Tanmateix, les amenaces a Isabel Martín no eren pas les úniques incidències de l’oficial, sinó que acumulava expedients i denúncies encreuades amb diversos subordinats, que l’acusaven també d’amenaces i assetjament.\nAra, segons que publica Levante-EMV, Aranda ha estat destinat definitivament a la comandància de València. “Hauria estat il·legal deixar-lo sense destinació, si ha concorregut a una plaça per la qual complia els requisits”, expliquen fonts de la Guàrdia Civil a aquell diari. A part València, l’ex-cap de Paiporta va sol·licitar plaça en tres comandàncies andaluses, que van descartar-lo.


L'anunci d'estiu d'Estrella Damm: la sostenibilitat és més sexy que el Mario Casas\nLa marca cervesera catalana torna a fer una defensa del medi ambient i la mediterrània amb un espot amb música de Rigoberta Bandini\nCom cada any, l'anunci d'Estrella Damm és un dels esdeveniments que marquen el començament de l'estiu. Enguany la marca cervesera catalana ha tornat a apostar per la defensa de la sostenibilitat ambiental, amb 'Amor a primera vista', un espot de gairebé sis minuts protagonitzat per Mario Casas i Mireia Oriol, amb música de Rigoberta Bandini. Està filmat a Menorca, a la famosa cala Turqueta.\nL'anunci avança amb els diàlegs en vers que expliquen l'enamorament a primera vista de la Mireia Oriol d'un noi que hi ha a l'altre extrem de la platja, on hi és el Mario Casas a punt de banyar-se. Durant el camí d'Oriol per trobar-se amb el noi, la resta d'actors del repartiment (Laia Manzanares, Nao Albet, Pep Cruz, Mònica López, Tamara Ndong i Daniel Ibáñez) entrecreuen opinions sobre la sobtada història d'amor. Quan Oriol arriba a l'altra banda de la platja la història fa un gir inesperat: no és de Mario Casas de qui s'ha enamorat, sinó d'un jove voluntari que recull plàstics de la mar, interpretat per Joan Amargós.\nLa música la posa Rigoberta Bandini amb la seva cançó 'A ver qué pasa', que comença sonant en acústic per acabar prenent un caire electrònic al final de l'espot, mentre els actors reben l'aplaudiment del públic al Teatre Principal de Maó, després que uns enormes telons apareguessin en mig de la mar per tancar la història d'amor.\nNO T'HO PERDIS: Les 10 millors platges de Catalunya


Aliança amb Mind the Byte per modelar computacionalment les respostes immunes | Notícies | IGTP\nAliança amb Mind the Byte per modelar computacionalment les respostes immunes\nMembres del grup de recerca Innovació en Infeccions Respiratòries i Tuberculosi\nDimarts, 3 de juliol de 2018 - Recerca\nEl grup de recerca d'Innovació en Infeccions Respiratòries i Tuberculosi s'ha associat amb Mind the Byte per treballar en la caracterització i anàlisis d'unió d'un agent immunoestimulant. Es coneix que l'agent provoca l'activació de les cèl·lules T, que és crucial per l'inici i regulació de la resposta immunitària.\nL'IGTP té una extensa experiència en immunopatologia, Mind the Byte és una empresa bioinformàtica especialitzada en el descobriment de nous fàrmacs amb l'ús de big data, intel·ligència artificial i tecnologies de Machine learning. Un dels projectes en actiu a l'IGTP, liderats pel Dr. José Domínguez i la Dra. Irene Latorre, consisteix en determinar la relació potencial entre un determinat immunoestimulant i el receptor de cèl·lules T. Tot i que hi ha evidència experimental de la interacció descrita, el mecanisme d'acció continua sent desconegut.\nLa combinació de les diferents metodologies desenvolupades a Mind the Byte seran de gran utilitat per investigar el vincle entre les dues molècules. Concretament, es podrà tenir un coneixement més profund de la regió d'unió, dels residus claus per la unió, i se'n podrà predir la força. Aquesta informació després la podran utilitzar els investigadors per identificar nous epítops, així com per millorar la molècula que és l'actual candidata per una major optimització de l'activació de les cèl·lules T.\nL'acord amb Mind the Byte posa a disposició les diverses eines bioinformàtiques al projecte de l'IGTP per poder agilitzar l'obtenció de resultats precisos. La suma de recursos permetran que el projecte continuï amb la recerca dels agents immunoestimulants. Junts, es millorarà el coneixement que ha de permetre nous descobriments en el sentit de millorar la immuno diagnòstic de les infeccions.


Summer Fun Weeks a Kids&Us l'Hospitalet - Kids&Us Hospitalet\nSi penses en les vacances d’estiu has de saber que tenim la millor opció per aquests dies: les Summer Fun Weeks, setmanes temàtiques 100% en anglès a Kids&Us l'Hospitalet.\nLes Fun Weeks sempre estan a punt quan arriben les vacances escolars i aquest estiu no podia ser diferent. A Kids&Us l'Hospitalet ja hem obert el període d’inscripcions perquè els nens i nenes d’entre 3 i 10 anys gaudeixin amb les setmanes temàtiques en anglès per excel·lència. A més, els grups són reduïts, amb un màxim de sis nens i nenes, segons l’edat, i tindran el mateix monitor/a durant tota la setmana.\nAlgunes de les temàtiques que hem preparat per a aquest estiu són Secret Agents, Arabian Nights, Circus, Arabian Nights... Voleu saber quins són els únics requisits que demanem als nens i nenes? Que tinguin moltes ganes de passar-ho bé, de fer mil activitats i de seguir aprenent anglès.\nPer garantir la seguretat de tots els nens i nenes, les famílies i els docents, seguim aplicant els protocols de seguretat i higiene per complir la normativa marcada per les autoritats sanitàries. Els centres Kids&Us ofereixen un servei únic en el qual la seguretat dels nens i les nenes té la mateixa importància que l’aprenentatge de l’anglès


Hem guanyat! | Diari Maresme\nPer Firmes , a Cartes al Director 27 de Nov de 2012\nSí, amics meus, la Independència ha guanyat i de manera contundent, amb majoria absoluta. Tant és així que ha tingut el suport de Catalunya i dels Catalans. A més, per percentatges ha estat la participació més alta mai contemplada històricament, amb un 69,5%, cosa que vol dir que el poble ha fet pinya i ha demostrat que tenia i volia manifestar la seva opinió. Les tres formacions que varen anunciar la seva lluita a favor del Dret a Decidir, a favor de la Independència, representen el recolzament del poble amb una votació del 55% del total escrutat. Què volen dir aquestes dades? Que el poble català, amén de partits i partidismes, de colors i simpaties, aposta majoritàriament per la Independència.\nEls mitjans de comunicació han dit de tot menys la veritat. Entre altres coses han argumentat que Catalunya ha perdut, que ha estat un fracàs apostar per l’estat propi, etc. Sempre calumnies a les que ja estem acostumats. Bé, doncs no parlem de la part política central espanyola. Les seves declaracions han estat un escàndol.\nEl primer és el poble, no els partits. Aquesta educació política a la que els polítics i parts interessades sempre ens han portat, i ens volen seguir portant, per mantenir els seus privilegis, els seus grans ingressos, la seva corrupció. Tot això mai ajudarà un poble, sinó tot el contrari. El que ajudarà a un poble és l’honradesa, és primar les necessitats del país, és l’eficàcia ben entesa, és treballar per al poble, és la generositat, no el ‘jo primer’ sinó ‘primers són els altres’.\nMentre els polítics depenguin exclusivament dels guanys que perceben com a polítics, el país mai no funcionarà. Els polítics, com passa en altres països del centre d’Europa – que, per cert, funcionen molt bé -, haurien de diferenciar la seva ambició econòmica personal amb el servei al poble i per al poble. Amb aquesta actitud, encara que es dediquessin menys hores, aquestes serien exclusivament dedicades a treballar per al poble, sobretot si restéssim les hores que els polítics dediquen entre d’altres a celebracions constants, perquè com ja sabeu ells sempre guanyen (encara que hagin perdut la meitat del que tenien). És difícil aconseguir-ho, però no hi ha res impossible. Al menys s’hauria d’intentar. Canviar, renovar, actualitzar l’educació i l’actitud política.\nRespecte el nostre motiu principal, o sigui el camí a la Independència, és qüestió que un cop es negoci i construeixi un govern que afronti els nostres reptes del dia a dia, convé que es posin d’acord els partits majoritaris per a millorar l’actual situació per sortir-nos d’aquesta cruel crisis. Estic segur que ho aconseguirem. Sens dubte, això afavoriria que els dos partits majoritaris (CiU i ERC), els quals aporten majoria absoluta, i que tenen un denominador comú (la Independència), es convertissin en el cap del govern català. Que es posin d’acord no és tan descabellat. És qüestió d’utilitzar la paraula, d’arribar a acords possibles, d’enteniment i bona voluntat. A més, la seva tasca i unió ens portaria a un camí somiat i possible: la Independència.


El dijous 28 d’octubre, us convidem a gaudir d’una tarda d’òpera, passejant pels comerços de proximitat associats a l’Eix Comercial BARNAVASI, amb petites representacions líriques de les millors òperes de tots els temps.\nDurant la tarda del dijous 28, de 17.30 a 20.30 h. deu cantants lírics actuaran en directe en deu establiments del barri de Sant Gervasi - La Bonanova, que es convertiran durant una tarda en teatres i escenaris per “l’Òpera al Comerç”.\nEs podran sentir àries o cançons diferents, simultàniament a 10 botigues i es repetiran les actuacions cada 15 minuts (a cada botiga) fins les 20.30 h, creant una ruta lírica que els clients podran seguir durant tota la tarda. Cada actuació tindrà una durada d’uns 5 minuts.\nDocument adjunt (PDF: 561,30 Kb)\nDocument adjunt (PDF: 441,66 Kb)


Vicente Vallés i Ángeles Blanco rivalitzen per les audiències però són parella fora de la televisió\nTots dos van arribar a ser companys de cadena, però el destí va voler que acabessin a llocs separats\n28/11/2017 22:19 | Actualitzat a 28/11/2017 22:21\nVicente Vallés i Ángeles Blanco fent-se un petó | Vanitatis\nLa feroç lluita per les audiències que mantenen Telecinco i Antena 3 és llegendària i sobradament coneguda. Des que les dues existeixen han estat rivalitzant amb insistència per imposar-se a l'altra i ja són habituals les picabaralles que s'acostumen a dedicar.\nNo obstant això, gairebé com si es tractés de la sinopsi d'una pel·lícula d'espies, resulta que hi ha dos dels seus millors treballadors que comparteixen vida mentre rivalitzen per la supremacia de la seva cadena.\nAmor a casa, batalla en el treball\nVicente Vallés, presentador d'informatius d'Antena 3 competeix diàriament amb la seva parella Ángeles Blanco, responsable dels informatius de Telecinco, encara que sembla que aquesta baralla professional no perilla la seva relació personal. De fet, tots dos porten junts des de fa diversos anys i com afirmava Vallés per 'Vanitatis', «mai s'han ocultat».\nAquest mateix mitjà, explica com, en efecte, els dos no s'han tallat mai ni un pèl a l'hora d'exhibir el seu amor en públic. Fa alguns anys, amb motiu de la candidatura de Madrid 2020, es van deixar veure i fotografiar en una actitud molt afectuosa, mentre entrellaçaven les seves mans i compartien petons.\nCom a anècdota tots dos van arribar a treballar junts en 1999 quan van substituir a Fermín Bocos en l'edició del cap de setmana dels Informatius Telecinco. No obstant això, no és aquí on van començar el seu idil·li amorós del qual algun temps després naixeria el fill que tenen en comú. La seva relació va començar temps després, però va anar a partir de 1999 quan van començar a veure's públicament i es va començar a especular sobre una relació que ha acabat durant fins avui.


TECGINIA - Condicions\nEscrit per Joan Pou\nÚs i Tractament de Dades de Caràcter Personal.\nEn cumpliment de l'establit a la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de Desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal (des d'ara, LOPD), TECGINIA l'informa de que les dades de caràcter personal obtingudes, així como aquelles dades a les quals es pugui accedir com a conseqüència de la seva navegació, poden ser incorporades als fitxers automatitzats de TECGINIA o de qualsevol de les societats que la integrin.\nTECGINIA pot recabar informació dels usuaris mitjançant el present lloc web de qualsevol de les següents formes:\nInformació facilitada pel propi usuari mitjançant les direccions de contacte (correu electrònic)\nProcesos de registre per a determinats serveis proporcionats a la pàgina web.\nLa informació personal d'identificació s'utilizarà exclusivament per a respondre a les seves sol·licituts i per a facilitar-li informació sobre TECGINIA o de qualsevol de les societats que la integrin.\nAl mateix temps, es podrà utilitzar per a altres finalitats, sempre i quan se li sol·liciti prèviament i disposem del seu consentiment específicament. Les dades que vostè facilita s'utilizaràn exclusivament para oferir-li serveis d'informació dins de l'àmbit pel qual vàren ser sol·licitades, posibilitant la actualització de les dades de registre en el cas no desitjar rebre més informació o modificar el contingut de la mateixa.\nTECGINIA tracta la informació personal amb estricte cumpliment de la legislació en matèria de Protecció de Dades de Caràcter Personal, en particular de la Llei Orgànica 15/1999, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, i del Reial Decret 1720/2007.\nEn aquest sentit, totes les dades personals obtingudes seràn incorporades a fitxers donats d'alta en el Registre General de Protecció de Dades a nom de TECGINIA o de qualsevol de les societats que la integrin, complint amb totes les obligacions establertes, especialment les relatives al compliment dels principis d'informació i consentimient.\nAixí mateix, TECGINIA té establerts, conforme al Reglament de Mesures de Seguretat, polítiques i procediments de seguretat tecnològica i operativa per a protegir la seva información personal contra la pèrdua, us erroni, modificació o destrucció no intencionada, preservant en tot cas la confidencialitat de la mateixa.\nEn compliment de la Llei 34/2002, d'onze de Juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i del Comerç Electrònic, (des d'ara, LSSICE), TECGINIA no enviará per correu electrònic comunicacions publicitàries que no hagin estat autoritzadas pels usuaris. TECGINIA pot identificar mitjançant la paraula "publicitat" aquells correus o butlletins (newsletters) que continguin comunicacions comercials o promocions, exclusivament.\nExercici de Drets: Accés, Rectificació, Cancel·lació i Oposició.\nAquelles personas físiques que hagin facilitat les seves dades a TECGINIA podran dirigir-se a la mateixa, en qualitat de Responsable del Fitxer, amb la finalitat de poder exercir gratuïtament els seus drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició respecte les dades incorporades als seus fitxers. Donat el caràcter confidencial de la informació, Vostè no podrà exercir els seus drets telefònicament, degut a que aquest mitjà no permet acreditar la seva identitat com a titular de les dades registrades. L'interessat podrà exercir els seus drets mitjançant actuació habilitada i implementada en la pròpia web o, (en cas de no estar habilitada o implementada) mitjançant comunicació escrita dirigida a TECGINIA a la següent direcció: ATT: Responsable LOPD. C/ Numància, 56-58, Esc. B, 08029 (Barcelona), amb la següent referència: "Exercici de drets" (junt a la seva sol·licitud escrita i firmada, haurà d'acreditar la seva personalitat aportant fotocòpia del seu D.N.I.).\nLa present pàgina web de TECGINIA no es dirigeix a menors d'edat. Si l'usuari es menor d'edat, li demanem que abandoni aquesta pàgina web. Tanmateix, TECGINIA s'eximeix de qualsevol responsabilitat per l'incumpliment d'aquest requisit.\nTECGINIA es reserva el dret de modificar la seva Política de Privacitat, d'acord al seu propi criteri, o motivat per un canvi doctrinal de la Agència Espanyola de Protecció de Dades, legislatiu o jurisprudencial. Qualsevol modificació de la Política de Privacitat serà publicada al menys déu dies abans de la seva efectiva aplicació. L'ús del Web després d'aquests canvis implicarà l'expressa acceptació dels mateixos.


Llibre "Deixant Amarres"\nLa història de l'associació des de la seva fundació fins el bateig de la Barrala\nJa a la venda (Rosa Val: 628 30 79 43)\nActe de presentació online (23 de febrer)\nAquest mes de gener del 2020 hem fet deu anys de la fundació de l'associació i ho volem celebrar compartint les imatges de les activitats que hem impulsat.\nSi voleu descobrir el plaer de navegar com es feia fa més de dos mil anys, sentint la força del vent i l'embat del mar a través de les fustes i el cordam d'unes barques molt bregades pel temps, la secció Vela Llatina Carlos Barral us convida a provar-ho.\nTertúlia de taverna\nDissabte 31 d'octubre al matí, a la Destil.leria, es va fer un esmorzar i una posterio tertúlia de taverna amb els pescadors de més avançada edad de Calafell i amb altres entitats relacionades amb la mar, com el Bot Salvavides o la Confraria de pescadors. Va ser tot un recital d'anècdotes d'una altre època, pura memòria història.\nLa tertúlia es va enregistrar i sera part del muntatge multimèdia que hi haurà a la Confraria, el projecte de museïtzació de la qual ja ha estat contractat a una empresa.\nFestival de curtmetratges 2015\nEl 3 d'octubre es va celebrar el segon Festival de curtmetratges 2015 MAR MÍTIC MAR LÚDIC CALAFELL. El Festival és una convocatòria oberta a la creativitat i a tothom que li agradin les barques i patins de fusta, la mar i el cinema, i és la continuació de la 1a edició celebrada el 8 de setembre de 2012.\nL'acte es va realitzar en l'incomparable i màgic entorn de la seu de l’associació, La Destil·leria.\nLa festa va comptar amb la participació de 13 curtmetratges, amb l'assitència de més de mig centenar de socis i amics. En finalitzar la projecció va haver una entrega de premis a tots els autors i un pica per a tots els asssitents.\nPodeu veure totes les fotos de l'acte al nostre Flickr .\nTambé podeu veure l'article de la Maica Duaigües al seu blog.\nPremi d'Argent al CNTC\nEl divendres 16 d'octubre, durant la Festa de la Vela 2015 celebrada al Museu Marítim de Barcelona, la Federació Catalana de Vela FCV ha lliurat les veles de plati, or, argent i bronze, premis que la FCV atorga als Clubs Nautics en funcio de la seva activitat. La FCV ha lliurat al Club Nàutic Tennis Calafell CNTC la vela d'argent en reconeixament a la "rearrancada" que estan fent. El guardó l'han recollit el president del CNTC, Antonio Pérez, i el comodor, Antonio Martínez. Gràcies a tot l'equip!\nDurant la festa de la vela també es van lliurar distincions als millors esportistes de l 'any anterior (campions de Catalunya, Espanya, Europa...) així com a alguna personalitat relacionada amb aquest esport. Entre altres personalitats, presidien l 'acte el president de la FCV, Xavier Torres, i el Secretari General de l'Esport, Ivan Tibau, i el delegat de la FCV a Tarragona Sergi Cadenas.\nTrobada de petits navegants\nEl dissabte 17, dins els marc del Saló Nàutic, els nens i nenes de l'escola de vela de Calafell han estat participant a la Trobada de Petits Navegants que organitza la FCV per a tots els alumnes de les diferents Escoles de Vela Reconegudes de la Federació Catalana Vela. Han estat navegant al Club Maritim de Barcelona en Raquero, padel i nalses de rafting. Una jornada molt divertida!\nSaló Nàutic 2015\nAquest any, com en les darreres edicions, l'associació del Patí Català de Calafell participa en el Saló Nàutic de Barcelona (Port Vell, 14-18 d'octubre) conjuntament amb la Federació Catalana per la Cultura i el Patrimoni Marítim i Fluvial, de la qual som socis. Estarem presents a l'espai "Marina Tradicional".\nApart, els alumnes de l'Escola de Vela de Calafell participaràn en la 25a Trobada de Petits Navegants que es realitzarà en les instal·lacions del RCM de Barcelona dintre del marc del Saló Nàutic Internacional de Barcelona, el pròxim dia 17 d'octubre de 2015, on els els alumnes de les diferents Escoles de Vela Reconegudes de la Federació Catalana Vela es reuneixen per a gaudir d'una jornada lúdica i divertida.\nSortida al Roc\nAprofitant el pont del 12 d'octubre, el dissabte 10 hem fet una sortida navegant fins el Roc. A l'arribada hem quedat amb les famílies per a dinar a l'Àncora de Calafell.\nPresentació del Pla Estratègic 2021-2025


Activitats per La Marató de TV3 i noves ressenyes\nEl passat 19 de desembre des del CEMP vam proposar la jornada solidària "Un dia d'escalada (Puja Corda!)", dins els actes que al llarg de tota la geografia catalana s'organitzen per La marató de TV3, aquest any dedicada a la salut mental. L'activitat consistia en una trobada d'escalada oberta a tota la ciutadania al Rocòdrom Keshab Gurung del Pavelló Juanjo Garra.\nD'una banda, aquesta trobada pretenia apropar el rocòdrom municipal a tota la comunitat escaladora lleidatana, ja que actualment, no és possible accedir-hi si no és disposa de llicència federativa ni carnet d'accés. D'altra banda, pretenia apropar aquesta modalitat esportiva a gent que no l'havia provada mai o no estava gaire acostumat/da a fer-ho.\nL'activitat va esdevenir un èxit i va complir els objectius que ens havíem proposat; dinamitzar l'equipament, retrobar-nos un gran nombre de socis i amics (en un any en què no s'ha pogut realitzar a competició d'escalada al rocòdrom del riu), i finalment, recaptar fons per la investigació sobre la salut mental. Així doncs, van ser més de 30 els escaladors que van participar a l'activitat, i molts altres acompanyats i curiosos van gaudir d'un dia d'escalada plegats, tot aconseguint recaptar 243'8 € que ja han anat destinats a La Marató d'aquest any.\nLa trobada també va servir per acabar de ressenyar les vies d'escalada que ja hi eren, alhora que probar i ressenyar les noves vies que recentment han montat el Xavi i l'Emili de manera desinteresada perquè tothom puguem aprofitar millor l'equipament. Tot seguit podeu veure la totalitat de les vies que disposa el Rocòdrom Keshab Gurung actualment, i que a partir d'ara, trobareu penjades a pared de la zona d'escalada del pavelló, vora el cartell de la normativa.\nEl mateix 19 de desembre a les 9.00 del matí, abans de l'activitat "Un dia d'escalada (Puja Corda)" i també dins dels actes que es realitzen per La Marató, vam poder col·laborar amb Orvepard en la Caninada Solidària, que va consistir en una tranquila passejada canina, iniciant la marxa al local social del barri, per anar a buscar el nou tram del camí del riu, que conecta Pardinyes fins l'escola Alba, travessant la mitjana tot seguint el curs del riu Segre. Va ser un altre èxit de participació com podeu comprovar a les fotos i vam emplaçar-nos a repetir l'experiència en el futur.\nFinalment, volem agrair a totes les persones i institucions que han fet possible poder acabar l'any compartint moments de germanor, solidaritat i esports plegats. Tot va sortir de meravella gràcies a la gran quantitat de socis/es disposats a col·laborar i la gran resposta per participar en les mogudes organitzades. Moltes gràcies per la solidaritat i la implicació de tots/es!\nAprofitem per felicitar-vos les festes i l'any nou, tot esperant que sigui millor que el passat i puguem recuperar algunes activitats que no s'han realitzat aquest 2021 per la situació sanitària. Molts ànims a tothom qui ho necessiti i us emplacem a cuidar-vos molt per preservar la salut mental que tant necessitem.\nSalut i molta muntanya per aquest 2022! 🏞\n#laMaratoTV3 #rocoKeshabGurung #rocoPardinyes


felix orbe: Carta de Presentació de "Mal" per Vinyet Panyella.\nHe tingut el privilegi que la Vinyet Panyella em fes un pròleg excel·lent al meu desè llibre de poemes "Mal". La Vinyet em coneix de fa molts anys i hem compartit estones molt agradables sentint poesia, compartint-la, vivint-la. Hi ha una cosa que no s'ha alterat en tots aquests anys i és la fe de la Vinyet Panyella ha dipositat sempre en els meus poemes, ho agraeixo molt i em fa sentir acompanyat en aquest treball solitari que és el del poeta. El text que teniu a l'abast és la presentació de la Vinyet el dia 9 de Maig, una mirada de "Mal" i del fet poètic que va més enllà del llibre, un assaig en tota regla.\nAllà va el meu agraïment, a la Vinyet que el va escriure i a la Dolors Sàrries, la meva editora de batalla que el va llegir públicament.\nI com no a Ricard Mirabete que va penjar la primera ressenya de "Mal" a Núvol on us adjunto el següent enllaç. Amb lectors tan atents aquest llibre, "Mal" parteix d'una gran benedicció.\nSeguidament el text de la Vinyet Panyella\nSobre la celebració de(l) Mal. Carta a Jordi Valls.\nCom bé saps la ubiqüitat és un do que encara no ens ha estat donat per més que fem tots els esforços per a assolir-la. Ens caldrà esperar unes quantes generacions i algun miracle portentós de la ciència i del progrés, sempre amatents a les nostres necessitats reals. Però sí que ens ha estat donat, o almenys així ho creiem, i practiquem fins als límits, el do de l'escriptura. L'escriptura és, entre altres coses, una mena de presència que no ens arriba a substituir però que ens fa visibles i entenedors i, ara per ara, substitueix aquest preuat do de la ubiqüitat que algun dia aconseguirem.\nL’escriptura. La vivim fins els límits. La teva poesia ho posa de manifest: voreja els de la realitat i de la paraula, que s’acoblen per a explicar-nos amb un llenguatge nu de tota retòrica el contorns i els entorns dels éssers. N’és un exemple la "Última oda a Barcelona", l’aventura excursionista per una Barcelona que vas escriure juntament amb en Lluís Calvo, la ciutat nostrada que és no la dels triomfadors de la passada dècada ni la dels turistes babaus dels nostres dies sinó el retrat més precís de la Barcelona contemporània sense retòrica de lloança ni oripells, model per a la tradició de les odes urbanes cíclicament a l’ús, i, en fi, un dels meus llibres de capçalera per entendre i explicar aquesta ciutat. Com també ho són "Fèlix orbe", tan lúcid com amarg, i "Ni un pam de net al tancat dels ànecs", on t'esplaies amb més ironia, però tots dos fruit de la poètica d'aquest Barcelonès Nord que t'ha fet persona i poeta.\nAl pròleg de "Mal" he volgut parlar d'aquesta poètica perquè n'ets el més preclar representant. No crec que en Calvo se m’enfadi en aquest precisió que no vol pas establir categories sinó explicar filiacions i consolidacions, avui per avui, les teves. Veniu de distintes procedències i heu confluït en una determinada dicció. Parlem ara de tu. Et vas abeurar directament i profusa en el doll de vitalisme obscur, moralitat extrema i dicció esqueixada de Màrius Sampere covant una poètica d'escenari urbà concretat en vivència a flor de pell i amb paisatge de rerefons, de radicalitat a ultrança reblada pel to del vers, de convicte i proclamat activisme poètic i cívic -tot és u!-; d'aparença -i només aparença!- de despreocupació formal compensada per una veu contundent i sense cap mena de concessió. La vas covar als primers llibres i va esclatar a partir de "Violència gratuïta" en totes les seves potencialitats. El poemari del tancat dels ànecs -el clos petit i incòmode, on unes pobres bèsties es mouen en un escàs espai vital, xerrotegen i no s'entenen, on cadascuna va per salvar el pinso escàs que es disputa amb l'altre, metàfora i transposició de la nostra comunitat contemporània-, marca una lleu derivació que sense renunciar a aquesta poètica ubicada on Barcelona deixa de ser la ditxosa “gran encisera”, indica que has ampliat els vorals del trànsit, sempre lluny de la torre d'ivori, arran de terra i enmig del fangar.\nEl "Mal" que avui celebrem sorgeix del final d'un trajecte que t'ha portat a reformular no una determinada manera d'escriure sinó el sentit profund de la teva poesia. Llavors t'has acarat al mirall líric de les “Aigües fosques”, ulls endins, ment endins, en un difícil trencament del cordó umbilical que atorgava el sentit físic de pertinença a una urbs vista com a material d'enderroc. Després t'has acarat al mirall dels altres, a la lluminositat del teu particular "Summa Artis", sentint el contrast de la bellesa i la contemplació en el mal inherent a la condició humana enfront dels grans temes que sotgen la humanitat. És el factor humà, amb totes les seves contradiccions inherents a la pròpia naturalesa el que finalment triomfa en la seva doble condició de plenitud i lletjor moral a la vista i lectura de les icones artístiques que ens proposes. El tercer estadi és el de l'èpica. Una èpica humana, desprovista de la grandiosa impunitat dels déus, acarada a tres moments històrics no tan allunyats entre sí per la seva tràgica magnitud: la dialèctica entre la llei i la injustícia en la Grècia clàssica, la batalla de l' Ebre, la caiguda de la Unió Soviètica. Aquest és el punt de fuga del llibre on, més enllà de la revolta i el sarcasme, t'aboques a la via de la poesia moral, un estadi més de la teva construcció literària. Sense abandonar el que t'ha fet fins ara et decantes obertament cap a una dimensió que no desdiu les anteriors sinó que les transforma en un panorama nou que sorgeix “en un canvi de vies” on tu, i Zagajewski, predecessor, us reconeixeu “com dos escarabats que rodolen pel poema / i fan del projecte la incerta casa dels orfes.” Robert Frost et serveix per invocar la llibertat del destí que el poeta es construeix i, com a tal, figura en el darrer apartat del llibre: “Sense sabates creues límits”, conclous. Límits: el d’una llibertat proveïda del bagatge de l'escepticisme i dels afectes que deixes entreveure en les endreces i invocacions. El teu és l'escepticisme del poeta modern en plena experimentació d'una solitud gairebé metafísica, a recer de la memòria, sense renunciar als ideals, despullat de dogmes, sabent que el teu trànsit està sotmès a la victòria i al fracàs, i tot camí, és sinònim de transformació. O de regeneració. El que ens proposes, al capdavall, és la necessitat de sacrifici i de destrucció per arribar a la construcció harmònica del jo poètic i individual en l'univers. Aquesta necessitat de regeneració determina el gir que ha emprès en la teva poesia. Un gir que mostra obertament la teva maduresa de poeta, vençut el Mal, irradiant la transformació que et defineix en plena i extrema creativitat.\nNo se si l'escriptura, ni tant sols la poesia, són un do. Sé que una i altra neixen de l'impuls d'explicar i d'explicar-nos, d'ajustar amb les paraules el que sentim i de fixar-ho en el negre sobre blanc del paper o la pantalla. Que un cop ho hem deixat escrit hi ha altres ulls en connexió amb els respectius cervells que llegeixen i pensen i cors que s'impressionen. És una manera més aviat matussera d'explicar perquè escrivim i perquè som poetes. N'hi ha d'altres més refinades i més grandiloqüents; a mi m'ha donat per il·lustrar-ho amb aquesta mena de fisiologia de l'acte poètic. Tot per dir-te que, com ja saps, no seré físicament a la celebració de(l) "Mal" però que serà com si hi fos, sobretot després d'haver tingut el privilegi de la teva confiança i la dels editors per haver-me encomanat el pròleg d'un llibre que m'ha fet pensar i sentir aquesta mena d'estranya felicitat que els poetes sabem que existeix.\nUna forta abraçada d'afecte i complicitat,\nPublicat per jordi valls pozo a 13:48\nCarta de Presentació de "Mal" per Vinyet Panyella....\nEditorial Meteora. Dijous dia 9 a les 19 hores. Ca...


SANT PERE PESCADOR – L’ESCALA – Travessia Catalunya Nedant\nEl període d’inscripció començarà el 25 d´agost de 2016. La data límit per a fer la inscripció i el pagament serà dimecres 28 de setembre de 2016 fins a les 14h, per tal de poder donar-vos d’alta en l’assegurança d’accidents.\nEl preu de la inscripció és de 32€\nFitxa tècnica de la 50ª etapa (02/10/2016): Sant Pere Pescador – L´Escala\nPunts de referència per la sortida i l’arribada de l’etapa: Sant Pere Pescador (Platja de Sant Pere Pescador) – L´Escala (Platja de Riells)\nAvís: El preu de la inscripció és de 32€. En cas de suspensió de la travessia el nedador/a utilitzarà l’ import de la inscripció per a futures travessies dins un any natural des del pagament. En cap cas el cost de la inscripció serà retornat al nedador/a. En el cas de tenir una inscripció guardada d´etapes anteriors, i participar en una etapa vigent de cost inferior a la guardada, no es retornarà la diferencia.


Webinar obert: "Acció en temps de confinament: preparar-nos per a una nova normalitat"\nDij, 16. abril 2020, 12:00 h - 13:00 h\nIdioma del webinar: castellà.\nLa Covid-19 no entén de fronteres, de classes o de nivells organitzatius i les nostres reaccions a les situacions crítiques tampoc. Les persones som com som, i les conseqüències que d'això es deriven van més enllà d'opinions i de creences. Entendre-ho és fonamental, a més de com a individus, si tenim una organització de la qual som responsables.\nHi haurà un peatge a pagar després d'aquest confinament, però podem minimitzar-lo utilitzant la resiliència perquè ens ajudi a gestionar tant el durant i el després d'aquesta crisi, com la continuïtat de les nostres activitats.\nÉs molt rellevant saber què i què no convé fer perquè, potser sense adonar-nos-en, podem comprometre la nostra recuperació quan les adversitats s'estiguin començant a resoldre. Així, què pot fer l'organització? què pot fer l'equip? i què podem fer nosaltres mateixos? Seran temes clau per abordar proactivament. Qüestions que, sens dubte, haurem de tractar durant la transició a la desitjable normalitat.\nCarles Cortés, director executiu de la Unitat de Crisi i Conflictes (UTCCB) de la UAB.\nVolem que sàpigues\nLa culpa és dels dinosaures.\nCom ens afecta aquesta situació.\nPodem gestionar aquesta crisi?\nAllò que està a les nostres mans.\nCal tractar de ser proactius.\nAforament limitat a 500 places.\nArran dels problemes de seguretat de l'entorn Zoom, que han aparegut a diversos mitjans de comunicació, des de la pròpia plataforma recomanen disposar sempre de la darrera actualització de l'eina per minimitzar el risc. Descarrega-la AQUÍ (Zoom Client for Meetings).\nDonada la situació actual que estem vivint, la Fundació Factor Humà obre la seva activitat virtual. Volem aportar el nostre granet de sorra en forma de webinars oberts i gratuïts. Apunta-t'hi!\nManifest Factor Humà - 6. Seguretat, salut i benestar físic i emocional


Burriana protestarà divendres que ve pel futur de la citricultura\nSe suma a la tractorada a València d'aquest divendres i noliejarà autobusos per als veïns que vulguen acudir\nBurriana se sumarà a la manifestació i tractorada del pròxim divendres 14 de febrer a València convocada per Asaja, la Unió i UPA, davant la situació límit dels agricultors i ramaders i per a reclamar a les administracions que impulsen una sèrie de mesures per a garantir una rendibilitat digna per als productors.\nAixí ho han anunciat avui l'alcaldessa, Maria Josep Safont, el regidor d'Agricultura, Vicent Granel, el representant de la Cooperativa Agrícola Sant Josep de Burriana, Juanvi Moros, i el president de la Comunitat de Regants, Juan José Burdeus.\nL'Ajuntament, la Cooperativa i la Comunitat de Regants facilitaran el transport amb els autobusos necessaris perquè els veïns i les veïnes de Burriana que vulguen acudir per a donar suport a la manifestació i defensar els drets de la citricultura, puguen unir-se. Per a això, prèviament, hauran d'apuntar-se en qualsevol de les tres entitats impulsores, per a poder disposar de les places necessàries.\nEl transport rumb a la manifestació a València eixirà a les 8.30h des de la porta de la Cooperativa Sant Josep i es facilitaran a les persones que ho desitgen materials, com ara, armilles, pancartes, etc.\nL'alcaldessa, en la seua intervenció, ha recordat que l'Ajuntament, ja l'any passat “des del minut zero, ha estat al costat del sector citrícola amb la reivindicació de la Plataforma per a recuperar la dignitat dels llauradors”, encara que ha lamentat que els avanços “no han sigut els que s’esperaven”.\nNo obstant això, ha assegurat que la pròxima manifestació serà “un punt d'inflexió” perquè, per primera vegada, totes les organitzacions agràries s'han unit i acudeixen juntes amb els mateixos objectius”.\nSafont ha animat a ocupar els autobusos i a ocupar València per a “tornar a deixar clara quina és la postura de la ciutadania de Burriana respecte a la crítica situació del sector citrícola”, i ha instat a tots i a totes a “treballar pel futur de la taronja”, perquè la taronja, ha insistit, “ha de tindre futur”.\nTant la representació municipal, com la Cooperativa Sant Josep i la Comunitat de Regants han volgut fer una crida perquè “divendres que ve, 14 de febrer, els veïns i les veïnes de Burriana se sumen a la concentració que s'iniciarà en la plaça de Sant Agustí i el recorregut de la qual conclourà en la plaça d’Amèrica. La marxa arribarà fins a Delegació del Govern per a traslladar allí les reivindicacions.\nVicent Granel, en la seua intervenció, ha assenyalat que la protesta ha sigut acordada per les organitzacions professionals agràries que formen part d'Asaja a la Comunitat Valenciana (AVA, ASAJA, Alacant-Joves Agricultors i la Federació Provincial d'Agricultors i Ramaders de Castelló-FEPAC), la Unió de Llauradors i Ramaders i la Unió de Xicotets Agricultors i Ramaders del País Valencià (UPA-PV).\nTambé ha insistit en la importància “d’una participació multitudinària i prendre part en aquestes reivindicacions que el sector citrícola sol·licita”, perquè “només amb la força, tant del propi sector com de totes les administracions i la ciutadania, serà possible canviar determinats aspectes de la importació i l'exportació, i que la nostra taronja i la seua distribució torne al lloc que li correspon”.\nJuanvi Moros i Juan José Burdeus han encoratjat la ciutadania a seguir amb “la lluita que des de fa més d'un any estem duent a terme per a aconseguir dignificar l'agricultor i denunciar la situació límit que travessa el sector agrari” i també per a reclamar a les administracions que “garantisquen una rendibilitat digna per als productors valencians”, també han manifestat que des de la unió “es poden aconseguir moltes coses”.


Les escoles de Sitges es mantenen al marge de la Covid - L'Eco de Sitges\nEl Miquel Utrillo, avui dimarts, sota la pluja\nEls actuals indicadors epidemiològics a Catalunya estan registrant un lleuger augment dels positius entre la població escolar. Es tracta de població majoritàriament no vacunada (fins ara, les inoculacions es fan a partir dels 12 anys) i, per tant, amb un percentatge de risc de rebre el virus superior, si bé en la majoria de casos no té conseqüències greus. A Sitges, però, els centres escolars estan salvant aquesta situació, si més no fins ara, mentre que a Ribes s’han produït els primers aïllaments d’aules.\nA hores d’ara, només hi ha dos alumnes confinats entre el conjunt de la població es colar de Sitges: es tracta d’un de l’escola Agnès i un altre del Miquel Utrillo. En tots dos casos, han donat positiu, previsiblement per contagi fora de l’àmbit escolar. No hi ha cap altre infant preventivament aïllat.\nDes que va començar el curs, a Sitges hi ha 15 escolars que han donat positiu per Covid: 2 a l’Esteve Barrachina, 2 al Miquel Utrillo, 3 a l’Agnès, 2 a la Maria Ossó, 3 al Benaprès, 3 a la British School. A l’Escola Pia i a l’institut Vinyet no n’hi ha hagut cap i a les dues llars d’infants municipal, tampoc.\nPer contra, als Costarets de Ribes ahir van enviar dues aules senceres a casa per tres positius. Es tracta d’alumnes de classes diferents, d’aquí que dues aules hagin hagut de ser confinades. En aquest centre, ja s’acumulen nou positius des que va començar el curs.\nPer la seva part, a Can Puig s’ha aïllat cinc alumnes més de manera preventiva, igual que la llar d’infants el Cargol, a més d’un a The Olive Tree School.


"Per anar al teatre, cal tenir l’hàbit d’anar-hi"\nRosa Díaz ha trepitjat, amb la seva companyia La Rous Teatre, gairebé tots els escenaris de Vilafranca. En realitat, ha trepitjat escenaris de mig món. I avui, envoltada de premis, aplaudiments, respecte i sobretot persones que l’estimen, fa la maleta des de Granada per venir a divertir-nos i a divertir-se un cop més a la Fiet.\nPoques companyies i poques persones coneixen millor que tu la Fiet...\nDes de l’inici vaig intuir que l’equip de la Fiet tenia un projecte pel qual valia la pena apostar, acompanyar-los i donar suport a la seva iniciativa.\nDes de principi dels 80 fins ara han canviat de manera radical les formes de relació dels nins i joves amb el món que els envolta. Però encara aconseguiu que s’asseguin davant un escenari, s’apaguin els llums i mantinguin tota la seva atenció... La curiositat és el que no mor?\nPer sort la curiositat no mor, però també la capacitat que tenen d’imaginar, sorprendre’s, deixar-se portar per propostes que els convidin a inventar altres mons possibles.\nLa Fiet ha apostat sempre per considerar els infants i joves com a espectadors de primera. Els espectacles, per a ells, també han de ser així, de primera?\nEls espectacles que es presenten per a la infància han de ser creats amb el mateix rigor, qualitat, respecte i cura, o més, que els dels adults, ja que els infants són “públic captiu” que van a veure el que l’adult ha decidit.\nVilafranca obre les portes, de manera real i no figurada a les companyies que participen en la Fiet. Què us aporta aquesta proximitat?\nLa fira dóna la possibilitat d’estar com en família. De trobar-se amb la gent d’una manera directa, de viure amb el poble, habitar a ca seva i fer-te’n sentir part. A diferència d’altres fires de l’Estat que s’han massificat impedint el contacte i la fluïdesa entre programadors i companyies, en aquesta es conserva. S’ha mantingut al llarg d’aquests anys un alt nivell de programació, on es troba qualitat, quantitat, diversitat i presència nacional i internacional. Els teatres, els auditoris, aquests immensos recintes que s’han construït aquests anys... només s’ompliran si els adults van al teatre. I per anar-hi, cal tenir l’hàbit d’anar-hi. Podria fer un discurs sobre la importància d’assistir al teatre i que els pares i mares, educadors en general, duguin els infants al teatre, però em qued amb aquesta frase: “La Cultura per a l’artista és un servei; per a la institució, una obligació, i per al poble és un dret”.\nTeniu una de les companyies més premiades els darrers anys. Solen coincidir premis i aplaudiments?\nDes que vaig fundar La Rous i vaig començar a treballar en solitari, sempre he sentit la calor del públic. Això m’ha donat forces per continuar creant i treballant. És evident que l’aplaudiment et dóna pistes del que has agradat. Mai no m’havia parat a pensar en aquesta pregunta, crec que els premis serveixen per a una mateixa, potser com un regal a la perseverança.\nContau-me alguna anècdota de la Fiet que encara conteu en els sopars amb amics.\nUna nit vam estar sopant amb els Vaivén. Després del sopar ells ens explicaven que estaven allotjats en una residència de gent gran als afores del poble. Aquell lloc els feia por, hi havia renou, tot grinyolava... Vàrem aprofitar la por al cos que portaven per perseguir-los fins al centre on s’allotjaven i fer-los una broma. Gerardo, Sole i jo, amb dos tècnics d’una altra companyia que ens trobàrem en arribar a la residència, pujàrem fins a la primera planta on s’allotjaven. Els quatre estaven dins i van apagar el llum. Vam pujar una cadira de rodes i vàrem començar a caminar pels passadissos fent els gemecs d’una dona plorant, els tiràvem coses a la porta i hi pegàvem amb la cadira perquè obrissin. Ells, molt espantats, no volien sortir. Vam començar a pegar cops a les canonades i vàrem apagar el llum del llarg passadís. Després d’una estona llarga fent renous i veus, van sortir tots junts amb una llanterna recorrent el llarg passadís i cridant: “Qui hi ha aquí? Sortiu!”. En la foscor i de cop vàrem botar damunt ells cridant. Va ser un ensurt impressionant, no s’ho esperaven... Vàrem estar parlant d’aquesta anècdota la resta de la fira.


13 fets de primera classe sobre 'estació horària brillant' - Article\nDurant gairebé una dècada que va començar el 1989, els personatges humans i locomotors deEstació de temps brillantva fer les delícies dels espectadors de PBS amb històries d’amistat, superació de reptes i senzillesa vella. Després de tres temporades originals, la sèrie va continuar durant el 1998. Encara que passéssiu infinitat de tardes recreant les aventures de Thomas amb el vostre propi tren de fusta, probablement hi ha algunes coses que no sabeu sobre els personatges d’aquest clàssic programa. creador i la mítica i màgica illa de Sodor.\n1. ES BASA EN UN ESPECTACLE BRITÀNIC QUE ES DIUTHOMAS THE TANK ENGINE & AMICS.\nLa sèrie de llarga durada va aparèixer per primera vegada a les televisions britàniques el 1984 i els seus segments de 4,5 o 9 minuts es van tornar a empaquetar amb material addicional comEstació de temps brillantper als espectadors nord-americans a partir del 1989. Entre les versions del Regne Unit i els Estats Units, les versions directes a DVD i la reestructuració de les imatges de la sèrie, la franquícia ha comptat amb set narradors diferents, inclosos Ringo Starr, George Carlin, Alec Baldwin, tots ells també va interpretar el senyor Director i Pierce Brosnan (la narració de la qual es pot escoltar en aquest vídeo de recreació de fans). El 2003, la sèrie britànica es va conèixer com aThomas & Friends.\n2. LA SÈRIE ESTÀ BASADA EN ELS LLIBRES DE WILBERT AWDRY, QUE VA ESCRIURE QUAN EL SEU FILL VA TENIR LES MESLES.\nEls prototips de personatges de Thomas the Tank Engine i els seus amics van néixer el 1942, quan el clergue anglicà Wilbert Awdry —més conegut com el reverend W. Awdry— entretenia el seu fill encamat, Christopher, amb històries sobre trens de vapor molt especials. Awdry es va dedicar a escriure les històries perquè el seu fill el corregiria quan no se'ls expliqués exactament de la mateixa manera; els contes es van publicar el 1945 comEls tres motors ferroviaris, el primer dels 26 llibres deLa sèrie ferroviàriaque Awdry va escriure (després del qual el seu fill va agafar la torxa).\n3. L'ILLA DE SODOR I ELS SEUS TRENS SÓN ARRELATS EN LA VIDA REAL.\nEn una entrevista del 2010 amb NPR, Christopher Awdry va explicar que la fascinació de tota la vida del seu pare pels trens aportava molta realitat als motors de Sodor i a la pròpia illa fictícia. Molts dels personatges impulsats per vapor es basen en trens específics que van fer una impressió al Reverend quan era jove, especialment les locomotores Billington E2 Class 0-6-0T construïdes per al ferrocarril de Londres, Brighton i South Coast entre 1913 i 1916 'Totes es basen en prototips originals de locomotores que s'executen en aquest país', va assenyalar Christopher Awdry, '... i el pare volia que estiguessin bé'.\nEl jove Awdry també va dir que el seu pare, un ministre dedicat, es va inspirar a crear el paradís pastoral de l’Illa de Sodor després de viatjar a un festival escolar de diumenge a l’illa de Man:\n[El meu pare] va descobrir que el bisbe [a l’illa de Man] es diu en realitat bisbe de Sodor i Man ... A la tornada, a l’avió de l’illa de Man a Liverpool, es va adonar que hi havia una obertura oberta espai marítim entre els dos llocs i tenia la idea que, si creava una illa, podria anomenar-la Sodor, i podria retornar al bisbe de Sodor i a Man l’altra meitat de la seva diòcesi.\n4. RINGO STARR VA GAUDIR DE SER MINUT I MÀGIC COM EL SR. CONDUCTOR.\nL'ex Beatle va quedar encantat pel fet que el seu personatge, les escenes del qual es van rodar per separat i superposat a aquelles amb els seus joves companys de repartiment al nord-americàEstació de temps brillant, era tan petit. 'Estic miniaturitzat, això realment m'atrau, i només apareixo i desapareixo com Mr. Magic, així que m'agrada la màgia', va dir Starr el 1989. Va gaudir de la seva etapa de dos anys com a narrador deThomas the Tank Engine & Friendsi el seu any com a director d’orquestra per raons més significatives, també. 'Fer un espectacle infantil ... et manté en sintonia amb els nens', va dir Starr.'I ara sóc un avi, de manera que he d'estar en sintonia'.\n5. GEORGE CARLIN VA SORPRENDRE ELS PÚBLICS AMB ELS SEUS ACTUACIONS “DOLÇOS”.\nQuan Ringo Starr va deixar el programa el 1991 a causa de 'problemes de programació' no especificats, l'humorista George Carlin va assumir el paper de narrador i miniaturitzat del programa. Després d'aconseguir el concert, Carlin va fer broma a l'Associated Press: 'Sóc el millor anti-Pete!' (en referència al bateria original dels Beatles que va substituir Starr). En realitat, però, Carlin volia tocar el director d'orquestra perquè l'espectacle era de gran qualitat. 'Normalment hi ha un tema que transcorre per un espectacle que respecta, crec, la capacitat de seguir un nen', Va explicar Carlin. 'I, tanmateix, hi ha una qualitat interessant i trencada durant el transcurs del programa. No perdura massa enlloc.\nMalgrat això, tant els fans com els crítics necessitaven temps per escalfar a Carlin com a director d'orquestra. Segons una revisió de 1992 del programa perEntertainment Weekly, Els primers episodis de Carlin que omplien les petites sabates de Starr van ser 'incòmodes i conscients de si mateixos ... Quan Starr va narrar els contes de Thomas amb un murmuri conversador i alegre, Carlin posa una arqueria cutis en el seu lliurament que és condescendent i molesta'. Al final de la seva primera temporadaEstació de temps brillant, però, Carlin va demostrar que podia afinar la seva famosa escorça a un suau ronroneu; el 1992, l'Associated Press va aplaudir el fitxatge de Carlin per una altra temporada com a 'dolç i elf Mr. Conductor' (no obstant això, el servei va advertir al públic de comèdia que no s'esperés a veure un tipus a l'escenari que es 'dolent', sinó més aviat aquell que és 'més enfadat que mai').\n6. SR. EL CONDUCTOR TENIA UN BESSÓ MAL.\nCarlin va arribar a interpretar tant les versions del seu personatge del Dr. Jekyll com del Sr. Hyde en dos episodis. Aquesta versió entremaliada i clarament inútil de Mr. Conductor apareix a 'Double Trouble' i 'Mr. Evil Twin del director ”.\n7. L’ESPECTACLE ES VA EMBARCAR AMB ALTRES ESTRELLES ESTABLIDES I ALCANTES, TAMBÉ.\nStarr i Carlin no eren els únics pesats del món de l’espectacleEstació de temps brillantrepartiment. El reconegut actor i filántropo canadenc de les Primeres Nacions, Tom Jackson, per exemple, va interpretar al savi enginyer Billy Twofeathers, mentre que l'actor experimentat Lloyd Bridges va intervenir com a senyor Nicholas. Didi Conn deGreixla fama va fer que el mestre d’estacions Stacy Jones fos inoblidable i Leonard Jackson, després de papers memorablesEl color porpraiEl germà d’un altre planeta, va jugar l'enginyer Harry Cupper a la primera temporada del programa.\nL’espectacle també va comptar amb molts talents creatius. Jason Woliner, que va interpretar al nebot de Stacy Matt, va passar a ser un conegut escriptor, director i productor de comèdia que ha treballat amb Aziz Ansari, Patton Oswalt, David Cross i Bob Odenkirk, entre d'altres..\n8. LA BANDA DE JUKEBOX EXISTEIX PER ALLAMPÚ NACIONALESCRIPTOR.\nTrobats dins d’un disc jukebox Wurlitzer 616 de 1937, The Jukebox Band i les seves cançons totalment rockeres, les cançons semi-educatives van ser de les més celebrades deEstació de temps brillantFuncions basades en el programa britànic original. No obstant això, segons el fundador de Flexitoon, Craig Marin, que va ajudar a liderar el desenvolupament, la direcció i el storyboard dels titelles, la banda no s’hauria reunit en primer lloc si no fos per un consell de l’escriptor de comèdia titular Sean Kelly. Marin va explicar en una entrevista del 2008:\nEstàvem treballant amb l’excèntric escriptor National Lampoon de Sean Kelly en diversos projectes, i ens va trucar i ens va dir que havia acabat a WNET-THIRTEEN [PBS] i que “els productors treballaven en un espectacle que necessitava titelles i necessitaven el Flexitoon titelles, però encara no ho saben. Així que vam empaquetar alguns dels nostres titelles i marionetes ... i vam anar a conèixer els productors. Això va ser un divendres. Van trucar a dilluns i van dir que 'els altres titellaires van dir que podien portar alguna cosa diferent a la festa, i que vam ser els únics que ho vam demostrar'.\n9. L'artista de renom WAYNE WHITE va fer la producció i el disseny.\nLa producció i les escenografies (i, enEstació de temps brillantLa primera temporada, la veu de Tex) van ser cortesia de Wayne White, “una de les principals forces creatives del show gonzo kiddie dels anys vuitantaPee-wee’s Playhouse... [i el treball] de disseny del qual apareixia de manera destacada en vídeos que canvien de jocs, com ara 'Sledgehammer' de Peter Gabriel i 'Tonight, Tonight' de Smashing Pumpkins ', va escriureLa crònica d’Austin. En general, l’aspecte únic del programa reflectia l’estil de White: 'una barreja de grotesc i burlesc'.\n10. 'STACY JONES' ÉS UN CONSELL PER A CASEY JONES, UN FAMÍS INGENYER DE FERROCARRIL.\nSTSEpisodeCentral, Youtube / Wikimedia Commons // Domini públic\nAls carrers de l’illa de Sodor es diu que Stacy Jones,Estació de temps brillantEl inesgotable cap d’estació, és nomenat en honor de Casey Jones, un heroi de la vida real de la tradició ferroviària. L’espectacle fa una àmplia referència al senyor Jones: a l’episodi “Billy’s Runaway Trains”, els habituals de l’emissora organitzen una obra de teatre sobre el famós valent enginyer, i la “Ballada de Casey Jones” de la Jukebox Band es troba entre les millors versions del cançó.\n11. THOMAS I CREW HAN AJUDAT A PROMOVAR LA CONSERVACIÓ DEL TREN DE VAPOR AL REGNAT.\nEstació de temps brillantno és l’únic mitjà mitjançant el qual Thomas i els altres motors han ajudat a promoure la història. Tal com va explicar l’escriptora Melanie Wentz, el 1945 els trens amb motor dièsel havien anat substituint els que funcionaven amb vapor (com Thomas) als rails del Regne Unit i els llibres del Reverend Awdry sobre motors temperats “es van convertir en una veu de preservació” poc després de la seva publicació. Wentz escriu: 'Avui, amb més de 100 ferrocarrils conservats dirigits per voluntaris a tota la Gran Bretanya, Thomas i tots els seus companys de trens a vapor no tenen més preocupacions per quedar-se als marges i oblidar-se'.\n12. EL REVEREND AWDRY NO TENIA CAP PERSONATGE PREFERIT.\nAmb l’ajut de les seves joguines, potser moltesEstació de temps brillantels fans van sentir connexions especials amb personatges particulars. Fins i tot Christopher Awdry 'recorda vivament el dia de l'agost de 1952 quan se li va permetre posar-se en una locomotora per primera vegada [sobre] el tipus de motor després del qual es va modelar Toby ... com' una emoció molt especial ', va assenyalar NPR. No obstant això, el seu pare es va negar a mostrar cap favoritisme. 'El pare sempre deia que no tenia favorits ... perquè els motors eren tota la seva família, i en una família no en teniu favorits, 'elva recordar Awdry més jove.\n13. HI HAVIA UNA PEL·LÍCULA.\nBBC NewsdescritThomas i el ferrocarril màgic(2000) —que compta amb Peter Fonda, Alec Baldwin i l’estrella infantil Mara Wilson— com un “embolic concebut”, i només va recuperar el seu pressupost de 19 milions de dòlars entre les vendes nacionals i internacionals. En la seva crítica d’una estrella, Roger Ebert va reflexionar:\nQuina trama lugubre. Quins infinits viatges d’anada i tornada entre l’illa de Sodor i la gran ciutat de Shining Time. Quins personatges inexplicables, com Billy Twofeathers (Russell Means), que apareixen i desapareixen sense sentit. Quina empresa lenta, lletraferida i seriosa, quan ha de ser ràpida i aguda ... Aquesta és una producció amb 'directe al vídeo' escrit a tot arreu.\nTotes les imatges cedides per Getty Images tret que s’indiqui el contrari\nVinga avall !: 4 grans moments en el preu és correcte


e Mirades i miopies sobre la gestió comunitària | Nativa\nMirades i miopies sobre la gestió comunitària\nEscrit el 01/12/2015 per Aidà Almirall, Judit Font, Helena Ojeda, Jordi Oliveras i Xavier Urbano a la categoria Gestió cultural comunitària, Ho deixo anar.\nSobre la teoria i la praxi: La mirada i lloc des d’on es mira\nAssistim, en els darrers temps, a debats sobre gestió comunitària que mantenen un ritme i una velocitat que costa seguir. No per una qüestió de complexitat, sinó pels nivells de desvinculació amb la praxi de segons qui (que benvingut sigui) i pels tempos de les aportacions. La quantitat de conceptes, marcs teòrics, jornades, articles o ponències que s’estan generant en relació a les diferents formes de l’organització social resulta desbordant. Entenem que en molts casos això deu ser una sensació compartida, però es fa especialment angoixant quan l’objecte d’anàlisi d’aquesta quantitat de coneixement són els projectes en els quals hom participa.\nContinuar insistint en l’anàlisi del “social” sense el “social”, és a dir, sense voler interpel·lar-lo en condicions d’igualtat (donant-li veu, i respectant els seus temps) pot acabar conduint a camins que ja coneixem: la necessitat de comptar amb experts, acadèmics, els auto-anomenats «mediadors» o institucions perquè les pràctiques comunitàries-autònomes puguin fer, expressar o comunicar el seu propi relat.\nAquesta necessitat creada no reforça els projectes socials, sinó que n’acaba accentuant les mancances. Tot el coneixement produït difícilment contribuirà a reforçar-los; ben al contrari, els extirparà la capacitat de parlar amb veu pròpia, oferint la possibilitat que siguin els “experts” de l’acadèmia o la institució els que siguin capaços d’identificar-ne els encerts o errors. És a dir, castrant la capacitat d’autonomia i de creixement a les experiències comunitàries i els seus ritmes.\nNo se’ns escapa que, en el moment actual, molts dels ulls que fa temps miraven cap a d’altres bandes, ara mateix han virat els seus focus cap a les perifèries, cap als marges, cap aquells espais apartats del relat principal i que només hi apareixien com a nota al peu. Els motius, diversos: anàlisis electorals, necessitats acadèmiques, justificacions de fons europeus, innovació social, responsabilitat social, etc.\nÉs –de forma destacada- des de l’academicisme que es necessita de fenòmens als quals donar nom. Qui fa recerca necessita dir coses noves, trobar el nou, diferenciar i diferenciar-se, construir objectes d’estudi. I així és com es produeixen fets com denominar innovació social a projectes d’auto-organització i autogestió que tenen arrels i dècades d’història. I així és com allò que era marginal, perifèric, esdevé objecte d’interès i produeix fascinació: un cert exotisme d’allò que per altres és la feina quotidiana, invisible, el dia a dia, ple de dificultats i reptes.\nI és que els processos comunitaris són dinàmics, estan plens de contradiccions, de debats i de centenars d’hores de reunions. Per això partim d’un reconeixement col·lectiu dels errors i dels riscos per així també poder identificar-ne els encerts. Precisament això fa avançar els projectes i els transforma, a través de les vies i alternatives que van sorgint fruit de la reflexió en l’acció en cada context.\nDe fet, la clau d’aquests processos rau sobretot en la possibilitat que les avaluacions i transformacions es facin col·lectivament i comunitària, fet que contribueix a enriquir-los i a millorar-los, i que és també una forma de recerca.\nSi hi ha un principi que doni sentit a la generació de reflexions i discurs sobre formes de procedir és el de la reflexió en l’acció. Aquesta és la lògica de la praxi com a origen o font de creació de coneixements, per tal de revertir-los, altre cop, en el fer. I, sobretot, en el com fer. Més i tot, en el cas que ens (pre)ocupa.\nAixò no nega que es puguin estudiar i analitzar els contextos de què parlem, ni nega que siguin espais de generació col·lectiva de coneixement, però el que no compartim és la seva cosificació com a objectes d’estudi.\nAra sí: La mirada sobre la gestió comunitària de recursos públics. (Per què es mira?)\nAmb tot això, i en concret, comencen a aparèixer tensions internes a projectes comunitaris motivades per pressions externes que responen a interessos diversos i sovint contradictoris amb la lògica comunitària, la qual busca formes de fer basades en els valors ètics i socials que mouen les accions. De sobte, apareix una lupa permanent que s’ha instal·lat en alguns d’aquests projectes: “Com us avalueu? Però sou realment públics? No esteu privatitzant recursos de la ciutadania sota els vostres criteris? Responeu REALMENT a les necessitats OBJECTIVES del vostre barri? Com us relacioneu amb els VEÏNS?” Preguntes que, molts cops, lluny d’aprofundir en el coneixement del projecte, pretenen mostrar-ne les seves febleses i contradiccions per acabar satisfent unes hipòtesis prèvies, formulades com a sentències des de la distància.\nDe fet, els arguments recurrents que qüestionen els processos de gestió comunitària són mostra i herència de la socialdemocràcia representativa, que decideix per delegació i té el monopoli de la provisió (de drets). Aquestes visions són les que plantegen més qüestionaments als projectes de gestió de recursos públics, apel·lant a allò públic des de la forma estatal. Aquests arguments els coneixem i no només això, hi interactuem quotidianament, perquè des de la gestió comunitària som els primers que ens fem aquestes preguntes cada dia: per protegir precisament els projectes de tots els riscos, per fer projectes coherents, en aquesta recerca- avaluació contínua- error – rectificació com a mètode.\nPerquè, en efecte, qui és més exigent amb la gestió comunitària és la mateixa gestió comunitària. És una de les seves raons de ser. I en aquest sentit, també es té consciència que no tot s’hi val. Però és diferent qui mira i des d’on mira.\nGirem el mirall: i l’administració pública?\nNo obstant, s’ha revelat que allò estatal no sempre ha gestionat recursos públics d’acord amb aquests criteris. La funció proveïdora de drets està en crisi i ha funcionat amb criteris exclusivistes, privatius, etc. En això les polítiques culturals no en són una excepció.\nSi bé hi ha béns desmercantilitzats (educació i salut… cada cop més precaritzades), des de l’àmbit estatal no sempre s’ha facilitat mantenir determinats elements de dret (necessitats bàsiques col·lectives) fora del mercat; ben al contrari, segons el programa neoliberal, cada cop més, es traslladen funcions de provisió de drets al mercat, on la desigualtat és el patró de relació social.\nPer això justament, neixen propostes en sentit públic fora de l’espai estatal, i els espais de gestió comunitària en són un exemple; malgrat que no és una gestió directa de l’administració, estat, es gestionen equipaments i recursos públics (de tothom) amb els criteris d’allò públic (universalitat, de control democràtic, d’accessibilitat, igualador, redistributiu, i de garantia de Dret…). Tot això evidentment amb contradiccions, limitacions i febleses, però no menys que les de la pròpia administració.\nEn tot cas, els projectes de gestió comunitària d’allò públic, segueixen sent sense ànim de lucre, emmarcats en les xarxes de l’economia social, i, per descomptat, no funcionen en la lògica de les privatitzacions.\nResumint, hi ha experiències, pràctiques i processos no estatals que funcionen amb més sentit públic que les estatals. En, definitiva, per tant, no és una qüestió d’institucionalitat sinó de valors públics (transparència, democràcia, accessibilitat, retorn…), i en aquests moments hi ha espais d’organització col·lectiva que estan en millors condicions de garantir-los que la pròpia administració, perquè són espais que tenen la possibilitat d’escapar o confrontar les pressions dels lobbys i el mercat millor que els governs municipals. No és qui fa la cosa sinó com es fa la cosa.\nPlantegem-nos doncs les mateixes preguntes, els mateixos interrogants: En quines condicions de garantir allò públic està una administració que en la pràctica ha privatitzat recursos públics? Són diverses les administracions locals, tècnics i àrees, receloses de la gestió comunitària, a les quals els salten totes les alarmes davant la possibilitat que les entitats del territori gestionin els espais i recursos públics, però que en canvi, han cedit tranquil·lament les claus de la gestió de teatres, sales de concerts, etc, a productores privades que no tenen cap idea del què és retorn, ni contemplen el territori, ni la idea d’accessibilitat i universalitat com a valors d’allò públic. Les mateixes administracions han dut aquesta lògica clientelar a la relació amb el teixit associatiu, cedint espais i equipaments a entitats o associacions afins per a que els gestionin com si fossin espais exclusius.\nÉs que l’administració incorpora de la mateixa manera en les seves metodologies i pràctiques la reflexió contínua, l’avaluació, la contradicció i la voluntat de millora? Quina ha estat la defensa d’allò públic que ha fet l’administració davant el filtratge del mercat en tots els àmbits de la gestió de les necessitats col·lectives? Com és la presa de decisions en espais de gestió directa? On són la condició comunitària i la participació? Recentment, les polítiques culturals han girat la mirada cap al territori, “allò social”, han descobert que hi ha veïns al voltant dels equipaments, necessitats col·lectives i voluntats…\nQui té doncs la legitimitat de gestionar allò públic: L’administració a la qual atribuïm la condició de pública com un automatisme pel fet que disposa dels recursos comuns, sense posar en crisi si realment treballa en sentit públic? O les poblacions organitzades, auto-instituïdes, coneixedores del territori i les necessitats, que manifesten la voluntat de gestionar allò comú en sentit públic, retornar recursos i tenir-ne un control directe?\nAfrontem doncs, la tasca de posar-nos d’acord en què ha de consistir la condició pública, i qui està en millors condicions de garantir-la en les polítiques socials i també culturals. A partir d’aquí segurament cal plantejar vies on l’administració i la població organitzada treballin per definir i defensar allò públic, des d’on sigui, i per establir els mecanismes de control i transparència que siguin necessaris.\nEl pardaler says\n“Com us avalueu? Però sou realment públics? No esteu privatitzant recursos de la ciutadania sota els vostres criteris? Responeu REALMENT a les necessitats OBJECTIVES del vostre barri? Com us relacioneu amb els VEÏNS?”\nProbablement us ho pregunten tant perquè exigiu que els ciutadans us paguin els vostres capritxos.\nLes “poblacions organitzades, auto-instituïdes” NO SOU PUBLIQUES. L’ajuntament és public perquè l’hem votat tots. Si voleu calers per la vostra organització ELS POSEU VOSALTRES, tal i com fem la resta de la població normal.\nPERÒ EP! Deu ser que no me’n he adonat: Si tot el que voleu fer és obert a tothom! I per tant és public no?\nDONCS TINC UNA IDEA! Exigeixo que l’ajuntament em compri una moto, PERÒ TRANQUILS, que quan no la faci servir us la deixo\nTinc 20 i pocs i no us vull pagar una sala de concerts amb els meus calrers. Si en voleu una us la pagueu vosaltres. Jo quan vull anar a concerts em pago l’entrada ( i sí, treballant, no com vosaltres ).\n07/02/2016, 22:37 Respon\nRespon a El pardaler Cancel\n« Barcelona i les polítiques culturals per a la música en viu Miradas y miopías sobre la gestión comunitaria »


El dret a morir dignament, un dret humà - Centre Cívic Urgell\nConferències El dret a morir dignament, un dret humà\nDia: 9 d'octubre de 2018\nActivitats entorn de l'exposició 'La mort, digna i il·lustrada'\nQuins drets té la ciutadania en la decisió enfront de la mort i quins encara es reivindiquen? Parlarem d’aquestes qüestions amb Nani Hidalgo, vicepresidenta de l’Associació Dret a Morir Dignament a Catalunya. *Obra de portada de la il·lustradora Alba Domingo.\nActivitat paral·lela a l’exposició La mort, digna i il·lustrada.\nActivitats realitzades amb la col·laboració de:\n(activitats exposició, exposició, il·lustració)\nCarta blanca a Raquel Riba àlies Lola Vendetta\nJuanjo Sáez i els Heavies tendres\nCinefòrum: Mar adentro


Vols comprar adidas Climaheat? Estàs al lloc adequat! A la categoria de Jaquetes de la botiga de muntanya trobaràs una gran varietat i tots els models disponibles, sempre amb el millor preu. Aconsegueix els millors productes de muntanya i que s’adapten a les teves necessitats i exigències a trekkinn. Estàs buscant un regal? Aleshores no et pots perdre les últimes ofertes de Roba dona.


Professors i experts han posat en comú les experiències pedagògiques en l'ús de la Viquipèdia a les seves classes, i també els resultats de diverses investigacions sobre aquesta eina en el seminari internacional Viquipèdia i Universitat: Recerca i Experiències.\nL'ús de la Viquipèdia com a font fiable d'informació en el procés d'aprenentatge en l'àmbit universitari ha estat l'eix central del seminari internacional Viquipèdia i Universitat: Recerca i Experiències, organitzat pel projecte de recerca de la UOC Wikipedia for higher Education, Wiki4HE, amb el suport del programa d'ajuts a la recerca d'excel·lència RecerCaixa. En la trobada d'aquest dimecres a Barcelona hi ha hagut l'aportació de diversos especialistes i professors universitaris amb experiència en l'ús docent d'aquesta enciclopèdia lliure, que s'edita col·laborativament.\nEl seminari s'ha dividit en dues parts: una, dedicada als projectes de recerca i, l'altra, a les experiències. En el primer bloc ha destacat la intervenció del professor agregat dels Estudis d'Arts i Humanitats de la UOC Eduard Aibar, que ha exposat part dels resultats de la investigació Estudi empíric sobre les percepcions del professorat i les pràctiques docents amb la Viquipèdia. Aibar ha explicat que alguns sectors del professorat universitari –especialment el que pertany a les ciències socials i humanes– és més refractari a utilitzar-la en les classes, malgrat que en molts casos sí que fan servir aquesta eina privadament. «La percepció de la qualitat de la Viquipèdia depèn molt dels companys de professió. Se'n fa un ús privat, però en públic no s'explica perquè es considera que la Viquipèdia és aliena a la cultura científica», ha assenyalat Aibar. De fet, segons aquest estudi, només el 9,3% dels professors enquestats fa servir aquesta eina en la docència.\nMalgrat les objeccions inicials que consideren la Viquipèdia una font d'informació poc fiable, s'ha demostrat que, en la majoria dels casos, els resultats que s'obtenen són molt satisfactoris a l'hora d'assolir competències com l'anàlisi crítica, l'escriptura acadèmica o el treball en equip, tal com ha posat de manifest l'assessor d'organització de l'ensenyament universitari alemany, Klaus Wannemacher. Mitjançant la seva intervenció, «Experiències i perspectives de l'ús de la Viquipèdia en l'ensenyament superior», Wannemacher ha assegurat que l'ús d'aquesta eina afavoreix la implicació dels estudiants en les classes. «S'afavoreix el pensament crític i les habilitats de recerca. Amb l'ús de la Viquipèdia també s'introdueixen els estudiants en les tasques de col·laboració i en la comunitat», ha assenyalat Wannemacher, que ha fet referència al Programa educatiu de Viquipèdia, en el qual han participat més de 45.000 estudiants d'arreu del món, que hi han afegit més de 6.000 articles, és a dir, l'equivalent a més de 20.000 pàgines impreses de continguts.\nL'experiència de la pràctica\nDurant la segona sessió, la gran majoria dels professors que hi han intervingut ha destacat la necessitat d'involucrar els estudiants en la Viquipèdia i de vigilar que les aportacions que hi fan siguin de qualitat amb la finalitat de vetllar per la creació de continguts veraços i fiables. Els professors també han posat sobre la taula inconvenients com els drets d'imatge de les fotografies i altres aspectes de l'edició, i han posat de manifest com és de viu el procés d'implantació de la Viquipèdia en la metodologia d'estudi i com va transformant els fonaments de l'ensenyament tradicional.\nEl seminari ha conclòs amb una taula rodona i un debat entre els assistents que ha deixat ben clar que l'ús de la Viquipèdia en el món universitari és una eina molt bona d'innovació docent.\nSeminari internacional Viquipèdia i Universitat: Recerca i Experiències\nRevista Digithum número 14


Un detingut i tres denunciats per traficar amb marihuana des d'un pis de Celrà - El Gerió Digital\nEls mossos registren el domicili i comissen 130 grams de droga\nDivendres, 10 d'octubre de 2014 19:52h\nEls Mossos d'Esquadra emportant-se el detingut que han fet durant l'entrada i registre del pis de Celrà © ACN\nEls mossos han detingut un home i han denunciat tres persones més aquest divendres al matí a Celrà (Gironès) per un delicte contra la salut pública. Agents de l'Àrea Regional de Recursos Operatius (ARRO), de la Unitat Canina i de la Unitat d'Investigació de Girona i han fet una entrada i registre a un pis on hi havia sospites que es podria estar traficant amb drogues. Els agents han escorcollat el pis i han localitzat 130 grams de marihuana en dosis a punt per distribuir, balances de precisió i fins a 3.000 euros en efectiu.\nEls fets han passat a primera hora del matí a un immoble situat al carrer Parets de la població. El detingut és un jove de 25 anys i nacionalitat espanyola sense antecedents. L'entrada i escorcoll al pis de Celrà, que s'ha fet per ordre judicial, ha tingut lloc a primera hora del matí. Dues furgones dels ARRO han arribat al carrer Parets i els agents han entrat al pis que hi ha situat als baixos del número 7. Els Mossos d'Esquadra sospitaven que a l'habitatge, on els seus inquilins hi estan de lloguer, es traficava amb droga.\nAjudats pels gossos de la unitat canina, els agents han localitzat 130 grams de marihuana a l'interior del pis. La droga estava divida en diferents dosis que a punt per vendre. A més, durant l'escorcoll, també han trobat balances de precisió i fins a 3.000 euros en efectiu.\nMentre els agents de la unitat d'investigació s'enduien les diferents proves, dos ARRO han sortit amb el detingut, un jove de 25 anys que no té antecedents. A més, els mossos també han denunciat les altres tres persones que hi havia a l'interior del pis per un delicte contra la salut pública.