nouchamb: de març 2009\nla nostre societat esta plena d`escenes ridicules. Una d elles és aquella en que els nuvis obren el ball amb un vals, normalment "el danubio asul". Com si el vals fos una antiga tradició mediterrànea. En tot cas alla ells.\nAvui diumenge 29 el consell de ministres ha obert el ball de les intervencion d`entitats financeres. La primera ha caure ha estat una petita, la Caja de Ahorros de Castilla La Mancha. Ves a saber quines barbaritats hi han fet els amiguets del Bono (sabieun que la dona del Bono es va liar amb un Tous?).\nContaven que el forat era de 3000 milions d`euros i al final ha estat de 9.000 (de moment). I ara vindran moltes altres caixes, que ningú ho dubti. I malauradament començarem per les Valencianes i Catalanes.\nLa propera segur que sera una del PP perque la primera és del PSOE.\nI compte que no es comenci a parlar de Bancs.\nTampoc ha de ser la fi del mon. A molts païssos europeus ja han avançat en processos com aquest. I aqui les autoritats i el gobierno de españa "a por uvas".\nAra entenc perque el Penedés no em dona el credit de 35.000€ amb garantia real i dos avals de funcionaris que ja no tenen cap prestec.\nEn fi, ja sabeu com acaben els balls dels casaments.\nI si no busqueu al Youtube "pelea en boda rusa"\nreprodueixo integre un article que avui hi ha a la web del Sostres.\nEspero que no els importi, el trobo imprescindible.\nNo és Bolonya, és Espanya (Un article de Jordi Homs)\nHe viscut aquest procés des del ventre mateix de la Bèstia i conec pam a pam el terreny. Sé què va passar, el com, i intueixo el perque. No toco d'oïdes. Jo vaig ser-hi, ho vaig veure. Primer de tot, el motiu: el Pla Bolonya, del qual tothom parla i ningú s'ha llegit. Grans mentides fetes circular entre els desiformats estudiants: "Bolonya significa la privatització, la mercantilització i l'entrada de les empreses a la universitat". AIXÒ ÉS, SENZILLAMENT, MENTIDA. Bolonya és tot el contrari. Bolonya és l'estatització absoluta de les universitats europees. El Pla Bolonya és una homogeneïtzació de les titulacions universitàries europees. Una mena d'adopció del sistema mètric decimal per part d'Europa a nivell universitari. Una bona idea, això no cal ni discutir-ho. Però una homogeneïtzació aplicada pels estats, no per les pròpies universitats. Ja sabeu que a Europa manen els estats, i manen molt. I això està malament, molt malament. Perque la tradició d'autonomia universitària europea es veu greument amenaçada, i sobretot –a l’eliminar de facto la competència entre universitats- ataca la seva competitivitat científica i acadèmica. Les privades americanes, un cop més, ens passen al davant. Si Europa podia demostrar que el seu sistema públic d'ensenyament superior podia competir amb les privades americanes, Bolonya certificarà que no. Algú ha sentit alguna protesta dels estudiants ocupants en aquest sentit? NO, ja us ho dic jo.\nTant de bo, Bolonya establis un marc de patrocini i mecenatge de l'empresa privada en la universitat, perquè, a veure, algú pot dir-me per què, per definició, la iniciativa privada és necessàriament dolenta? Això és sectarisme, dogmatisme, i totalitarisme comunista. Una mica de serietat, per favor.\nSegona cosa: La majoria de països europeus s'ha decantat per un sistema de 3+2 (tres anys de grau i dos de postgrau), mentre Espanya (sempre Espanya) ha decidit un 4+1. Per què? Per convergir amb Llatinoamèrica (fantàstic, tu). Per què?Perque el sistema de beques espanyol i llatinoamericà està bencontrolat per la divisió universitària del Banco Santander, Universia.I al Santander li interessa 4+1 més que no pas 3+2. Així té el negoci més controlat.\nAlgú ha sentit els estudiants ocupants protestar per això? No, pare. Molt bé. D'aquesta mena de nivell d'informació i crítica estem parlant. Gent desinformada, inculta, abúlica i premental.\nA partir d'aquí, la protesta. El Pla Bolonya es va aprovar al Congrés de diputats espanyols fa gairebé un parell d'anys. Per què la gent protesta ara una reforma que no pot canviar? Per què dins un recinte universitari, quan precisament hem dit que cap universitat pot canviar res perque tot està ja dat i beneït?\nJo us ho explico.\nA Barcelona hi ha una cèl·lula antisistema molt activa des de fa ja uns quants anys. Ens podríem estendre ara en les raons i perque precisament aquí, però que cadascú extregui les seves conclusions Estan aquí, com també estan aquí màfies sicilianes i del sud d'Itàlia, cèl·lules dorments islamistes radicals, màfies russes, xineses, càrtels de la droga colombians, maras hondurenyes i salvadorenyes, Latin Kings i Ñetas. Estan aquí, a Barcelona. Entre nosaltres, encara que no els veiem. Actuen, fan negocis, maten gent, delinqueixen, roben, extorsionen, trafiquen amb persones. Tot això que sabem i el què no sabem. Si no teniu por, comenceu-ne a tenir, i de veritat. Barcelona és una ciutat perillosa, mafiosa i delinqüent.\nMolt bé, estàvem amb els antisistema. Aneu a veure la pel·lícula alemanya aquesta de la banda Baader Meinhoff, o la italiana sobre les Brigades Roges i potser comenceu a entendre alguna cosa. Les arrels ideològiques de tot l'embolat.\nEls antisistema estan, per definició, contra el Sistema. Aquesta gran Bèstia inhumana i injusta que explota l'Home i el fa esclau i bla bla bla. Grans proclames, grans Declaracions de Pau i Amor Fraternal. Però el gran oximoron és que els Antisistema, son també part del sistema. Tots som Sistema, tots. I ho som, almenys des de la primera - i per mi, única - gran revolució humana (les altres han estat notes a peu de pàgina). La Neolítica, fa 10.000 anys. La RevolucióNeolítica ens va treure de la selva, va crear l’Estat, i ens vaconvertir així en els superdepredadors de la cadena tròfica. I aixíseguim. En puritat, qui vulgui ser antisistema, se n'hauria de tornar a la selva. Seria l'única manera de ser coherent, perque tota la resta és empanada mental, poques lectures (i mal païdes), desarreglaments hormonals adolescents i molta, molta mala bava. I algun fill de puta covard camuflat.\nEls antisistema campen per Barcelona (recordeu l'acampada de Francesc Macià, les amenaces contra la Cimera Mundial de la Vivenda, els aldarulls de cada festa de Gràcia, de l'11 de setembre, del 12 d'octubre, etc.). Hi han trobat un bon hàbitat per créixer i multiplicar-se. Ara ha tocat amb Bolonya. Podia ser qualsevol altre tema, però ha tocat Bolonya perque el tema començava a estar madur. A la UAB ja fa un parell o tres d'anys que el tema està bullint, a la Pompeu de tant en tant també protesten, i la ocupació del rectorat de la UB els va donar un aparador simbòlic i mediàtic immillorable. Bolonya era l'excusa, evidentment. L'important era embolicar el pollastre. L'important sempre és liar un bon pollastre.\nHan estat tancats durant quatre mesos, quatre mesos en què han acumulat una quantitat infecta de porqueria i deixalles (vegeu, per favor, les fotos d' El Periódico). Han atemptat dia sí, dia també contra patrimoni públic, i han faltat al respecte, també a diari, contra el pobre personal encarregat de netejar-los la merda (visca la solidaritat, l'humanisme i la classe obrera! Fotuts i merdosos fills de papà). La línia vermella sempre ha estat l'ús de la violència. Sempre se'ls ha marcat aquesta ratlla. I nens maleducats com són, era qüestió de temps que la traspassessin. Evidentment, així va ser. Jo hi era, jo ho vaig veure. Em podeu creure o no, però us dono paraula que així va ser.\nVan insultar, van agredir i van impedir el desenvolupament de classes. Per collons, perque ho deien ells. El rector, esgotada la paciència i qualsevol via de diàleg (se'ls va concedir un referèndum i un Claustre, que van perdre), només podia fer una cosa: trucar la policia.\nAlgú pot pensar que, amb aquesta trucada, la gent d'ordre havíem guanyat. Mentida. Havíem perdut, i ells ho sabien. Ho sabien perfectament perque dominen com ningú el tempo mediàtic. Era el seu objectiu: passar per pobres nens atonyinats pel Poder. I el guió es va acomplir fil per randa. La policia torturadora, abusadora, gossos lacais del poder... i tot el ranci vocabulari leninista a l'ús. Ningú parla dels mossos ferits, dels mossos acorralats i atonyinats amb objectes contundents (us ho torno a repetir, JO HO HE VIST), ningú parla de les tàctiques de guerrilla urbana que tenen per provocar la policia i fer que així la càrrega sigui desmesurada, i poder lluir ferides davant la premsa. En fi, qui ho vulgui creure, que ho cregui.\nEls serveis d'informació de la policia han demostrat les connexions dels ocupants amb guerrillersurbans del País Basc, de Llatinoamèrica i de diverses capitalseuropees. Avui, la deliqüència també és global. Algú pot creure encaraen la 'innocència' i la bona voluntat d'aquesta gent?\nMolt bé, i tot això què té a veure amb Espanya, us preguntareu. És evident: TOT. Barcelona és una ciutat conflictiva des de fa molts segles, tants com la penetració del poder espanyol a Catalunya. D'una banda és l'expressió velada d'un conflicte nacional no resolt, i per l'altra, són conflictes atiats pel poder espanyol per seguir controlant amb més pressió aquesta ciutat rebel. I així seguim. El problema de fons, a Catalunya, sempre és Espanya. Bolonya s'aplica com vol Espanya, la quantia de les beques universitàries, la fixa Espanya, l'estrangulació econòmica que pateixen les universitats catalanes, la decideix Espanya. Sempre Espanya al final del camí. I és aquí, al final, quan ens trobem els qui creiem en el país, amb aquells que han vingut només a aprofitar-se'n, a extorquir-lo, a blasmar-lo i violar-lo.\nPer sobre de tot, entre els catalans hauria de prevaldre una idea, un sentiment comú, com el del personatge del senador Jackson McCanles a la pel·lícula 'Duelo al Sol', quan ha d'enfrontar-se, junt amb els cowboys del seu ranxo, a una companyia de soldats de la Unió que venen a trencar el filat de la seva propietat per deixar passar el tren. Veu la bandera americana onejant, abaixa el cap i diu, abans de girar cua: "Una vegada vaig combatre per aquesta bandera, no aixecaré ara les armes per combatre-la".\nSabeu la quantitat i la qualitat de la gent que ha vessat sang, no ja per la bandera, que és només un drap, sinó per la idea de Llibertat que significa sempre la bandera de Catalunya? Aquesta generositat de fons, aquest ideal profund de pàtria és la què hauríem de tenir sempre present, abans d'escopir a la cara d'un Mosso. Porten la bandera de la nació a l'uniforme, imbècils\nPublicat per chamb a 9:01 1 comentaris\nPublicat per chamb a 18:01 60 comentaris\nmireu aquest video. l`he trobat al you tube avui a la tarda en un cibercafe on m`he posat a fer temps.\nNomés som tres, i hi ha capacitat per 25 persones. Crec que s acaba el tema locutoris.\nPublicat per chamb a 9:57 4 comentaris\nper fi la tant esperada opinió de chamb al respecte de les manifestacions estudiantils-gamberrils anomenades anti-Bolonia.\nDeixarem a part el fet de que practicament cap dels manifestants te ni puta idea de que és el pla de Bolonia. (bé, de fet no tenen ni puta idea practicament de res, però aixo és un altre tema).\nHe recordat aquests dies una classe del gran Joan Tugores Ques, catedràtic de teoria econòmica. Va explicar que les vagues d`estudiants o les manifestacions MAI son en dilluns o divendres. EL motiu és obvi, si fossin en aquests dies la gent ho enganxaria als caps de setmana i ningú aniria a les manifestacions. De fet molts dels "estudiants" ja ni van a la facultat aquests dies.\nQueda palès , doncs, l`interès real i l`esperit de sacrifici del colectiu estudiantil.\nA part d`aixo haig de reconeixer que m`agradaria ser un d`aquests mossos anti-avalots i anar amb una porra fotent osties a aquests aspirants a funcionaris o treballadors de LaCaixa (que és el que son, no ho dubteu)\nEn fi, bon divendres i no patiu els de Barcelona que avui es circularà bé.\nPublicat per chamb a 8:35 1 comentaris\nl altre dia em va pasar una cosa. Vaig anar a fer el tonto al pub La Amistad, del carrer Ausiàs March. I després em quedava a dormir a casa d`un amic , al carrer industria. Buscant lloc per aparcar veig un tram d aquells on es pot deixar el cotxe de 12 a 7. Hi havien nomes un parell de cotxes aparcats, un que vaig pensar que tot just arribaba perque tenia la porta oberta i hi havia un tio al costat. Després d aparcar vaig anar a mirar si efectivament es podia deixar alla. Per fer-ho vaig haver de caminar uns trenta metres fins la placa i passar per davant de l altre cotxe i la gent que hi havia. A la cantonada vaig llegir la placa i vaig tornar a dirigir.me d`on venia, per recollir a la N del cotxe i pujar al pis. Va ser aleshores quan vaig veure que el tio que estaba al costat del cotxe portava passamuntanyes i em mirava fixament. A la vorera n`hi havia un altre amb dues grans tenalles i també amb passamuntayes. S`havien cridat alguna cosa entre ells, no se que. Vaig veure també de seguida que a la cantonada (industria-Navas de tolosa) hi havia un tercer individu que obviament vigilava. Era evident que estaben rebentant\nuna persiana metalica i chamb els destorbava la feina. I a partir d aqui s`em devia dsiparar la adrenalina perque amb prou feines recordo els detalls. Vaig treure a la N del cotxe com si no passés res i vam anar caminant a casa l`amic. Com que ni recordaba el numero de la poli, vaig trucar al 11888 i em van donar el d`emergències.\nI com que no tenia visió de l`escenari desde el pis, ja no se que va passar. L`endemà la persiana del restaurant estava oberta com una llauna de tonyina, però la porta de vidre estaba intacte. Crec que els vaig salvar del robatori.\nDemà hi passo a veure si em conviden a esmorzar.\nPerò carai, impresiona veure que t`observen dos tios amb passamuntanyes que es criden no saps que entre ells.\nPublicat per chamb a 10:30 5 comentaris\nde les coses més extranyes que hi han a la vida, hi ha la gent que va de putes de carretera. No se com s`ho fan per pasar-ho bé. Però en fi, alla ells.\nEn conec un puteru d`aquesta escola, que li diem l `alfonsu guarru. Va tan cremat que es pasa pels voltants del camp nou dos o tres dies per setmana.\nAvui ha vingut a la feina amb una ostentosa taca blanca just a la bragueta del pantaló. Logicament ho ha vist tothom menys ell.\nA partir d ara l`alfonsu de la taca,,,\nPublicat per chamb a 19:52 2 comentaris\nChamb idees per lluitar contra la crisi. I. Mercadillo.\nDr.Chamb comença avui, davant l'allau de peticions, una sèrie sobre com lluitar contra la crisi.\nCom sempre, abordarem el tema des d`un punt de vista micro i macro. És a dir oferint solucions tant a la mestressa de casa com al tècnic en economia que ha de fer els discursos del Solbes.\nComençarem parlant de com rebaixar el cost de les nostres compres;\nvaig descobrir no fa massa un tradicional mercat que te lloc els diumenges al matí a la zona franca. Concretament al carrer Acer i algun aledanyu. Son parades de venedors ambulants de tota la vida, acompanyades de paradetes improvisades de tot tipus d`elements semi marginals o directament marginals. La majoria son gitanos, molts d`aquells que parlen aquell català tan bonic. També hi ha negres, pakistanis, chinesos i una ampla mostra d`alguns altres origens.\nLa roba es pot trobar a una tercera o quarta part del cost normal de les botigues.\nPart del genero és d`origen xinés, de molt baixa qualitat. Però la majoria és de la mateixa qualitat, de fet és el mateix genero, que es pot trobar a les botigues normals.\nI no tota és robada, alguna si, sino que alguns fabricants que treballen al marroc o italia per grans marques , venen una part a la gran marca i fan el triple per el mercar negre que ho absorbeix sense cap esforç.\nVestit cotó dona, 11€ (a la etiqueta d`el corte inglés que portava posaba 65€)\nPantaló texà, totes marques (i macos) . de 8 a 10 €\nPiles energizer, paquet de 5u. 1€\nMitjons senyor, 5 parelles 4 euros. (de fabricació europea insisteixo)\nJaqueta brillant noia (les que estan de moda) 12 €\nFeu números de la diferència entre el que gasteu anant al Furest o uns grans magatzems i veureu que podeu estirar el sou una miqueta més.\nI regatejant a darrera hora encara trobareu alguna rebaixeta més.\nPublicat per chamb a 11:10 2 comentaris\nacabo de llegir que els mossos han tancat el Saratoga i el Riviera. Dos grans puticlubs on noies se tot el mon es guanyaven la vida donant satisfacció a necesitats de catalans masculins. Ben bé és allò de poca feina, perque ja em direu a qui molestaven aquests dos establiments. Que no em vinguin amb excuses de tracte de blanques. Tothom sap que les prostitutes maldaven per aconseguir treballar alla, on les condicions econòmiques i sanitaries son optimes per l`exercici del leciocini,\nI que consti que la culpa no és dels mossos, sino que els ve d`una imposició política de l inefable conselleria d`Interior. Es creuen que la ciutadania ho veurà amb bons ulls, mentre que en realitat la prostitució és ja acceptada entre la població com un element de diversió i esbarjo popular. Jo conec noies que han acompanyat a grups d`amics al Riviera o també al recordat Bailén22.\nCom que el tripartit fa aigues, de fet n`ha fet sempre, i les eleccions s`acosten, ara comencen a sortir actuacions "espectaculars". El tema del cine n`és un, el del saló del automobil n`es un altre. I els ecocapullos creuen que queden la mar de bé tocant els nassos a les putes.\nFara dos anys vaig comentar que a RAmbla Catalunya-Aragó fa anys que hi ha la mateixa noieta fent de puta. Fa com a mínim cinc anys que hi és. Ella si que té un macarra que la controla i la te atemorida. I perque a aquestes mafies de la prostitció al carrer no els fan res? ells sabran.\nI ja sabeu, els que us agradaba el Riviera o el Saratoga, doncs a buscar nousllocs , que de putes no en falten ara que la crisi ho esta engegant tot a parir panteres.\nAneu votant tripartit, aneu....que ni follar en pau us deixaran.\nPublicat per chamb a 19:03 6 comentaris\nEl fet que la final de la copa sigui entre el Barça i el Bilbao m`ha fet recordar el gran Paco Clos.\nPaco Clos encarna la poc reconeguda figura del quillo-independentista. De coneixements escassos i raonament primari, el cata-quillo defensa el seu païs. I com que viu a Catalunya és el primer a saltar davant qui digui que Catalunya no és lo millor de tot. Desconfiat per haver-se criat en barriades-selva, veu que els seus son els companys de terra. Precisament per no entendre discursos etèris, va saltar en plan kung-fu sobre els animals bascos. Al igual, s`ha de dir, que Migueli. Nascut a Ceuta i d`ideologia confusa, no dubteu que mai ningú gosarà criticar els catalans davant el Tarzán.\nEl quillo d avui és diferent. Una mica tipus Valdés. AMb un cotxe tunejat i amb arrecada. Li rellisca Catalunya igual que li rellisca tot. Valdés ha passat pel bernís de la civilització, és cert. Però si a la final de València hi han osties, ja sigui contra els bascos o contra la poli, qui saltarà a defensar el barça i/o catalunya a osties seran Alves, Eto´o i Busquets. La majoria dels altres en segona linea mirant de no rebre, a la catalana.\nPublicat per chamb a 10:46 4 comentaris\nestic super exitat per anar a la final de Copa. Per diversos motius;\n1) fotre la xiulada del segle al Rei i cantar "Puta España i Puta el Rei"..\n2) Cantar allo de "cómeme el rabo, Leticia , cómeme el rabo...".\n3) venjar-nos de la final de copa de les osties del 1985. Que retorni l`esperit de Paco Clos i Migueli saltant a les costelles d`aquell Bibao d`infausta memória.\nJo hi vaig anar amb autocar, dels d aquella epoca amb finestres.\nL`emprenyador es sortir d`un partir en que perds, tornar a fer 600 km de tornada i arribar al matí del dia següent amb la pinta de derrotat.\nAccepto ofertes per comprar entrades, pago en efectiu o dones de fàcil accés carnal que puc presentar.\nPublicat per chamb a 11:08 7 comentaris\ncom bé va puntualitzar el gran TaxiD, la meva recomanació de llibre Todos mis yo te saludan. te pinta de ser avorrit (o aburrit, no se).\nUsa aseguro que res més lluny de la realitat. El protagonista és un psiquiatra que al seu temps va també a visitar-se a un colega. Pateix agorafobia, inadaptació social i tendència a fer.se adicte a qualsevol vici.\nCom que l`alcohol el posa violent, quan sent que esta a punt de liar-la algun cop ha anat directament a la comisaria a insultar els polis, i així ja estalvía feina a la poli i disgustos als amics.\nTot un personatge que si té continuitat esdevindrà conegut.\nSalutacions, marxo que la meva filla vol entrar al seu facebook.\nPublicat per chamb a 11:27 1 comentaris


L'ambó de Poblet: DIUMENGE DE PENTECOSTA (Cicle C)\nFets 2,1-11; Salm 103,1ab i 24ac.29bc-30.31 i 34; Rm 8,8-17; Jo 14,15-16.23b-26\nEscriu sant Joan Crisòstom: «Després d’haver celebrat la festa de la Passió, de la Resurrecció i de l’Ascensió al cel de nostre Senyor Jesucrist, avui, finalment, hem arribat al punt culminant dels dons, al fruit mateix de les promeses del Senyor». (Homilia 2 de Pentecosta).\nDavant de l’acompliment de l’obra de la Redempció Crist prometé als seus un paràclit. Jesús defineix a l’Esperit com el consolador, l’intercessor. No és pas l’únic, el mateix Crist és de fet el primer paràclit, el primer a portar-nos la bona nova. L’Esperit promès pel Fill ve darrera d’Ell i gràcies a Ell, ve per fer-se present en el món, per mitjà de l’Església de Crist, i mantenir així l’obra de la salvació en el món. El mateix Jesús, en l’Evangeli d’avui, defineix l’Esperit com aquell que ens farà recordar tot el que Crist ens ha dit i ens ho farà entendre. L’Esperit és qui obra el coneixement de Jesucrist com a Fill de Déu, qui ens el presenta com l’únic mitjancer. És aquell que s’uneix al nostre propi esperit per donar testimoni de que som fills de Déu i com a fills, hereus amb Crist; com ens diu l’apòstol. Com Jesús va ser promès en les Escriptures, anunciat pels profetes i després es va manifestar segons la carn a l’espera del seu retorn final; també l’Esperit, promès pel Pare i anunciat pel Fill, acompleix les promeses, però no per això posa fi a l’espera. És l’espera de la plenitud. Ara de l’amor de Déu en fem un tast després en la vida eterna, en el Regne, el posseirem en plenitud.\nL’Esperit ens mou a romandre vigilants i en atenta espera del retorn definitiu de Crist. «Ell us anunciarà el que ha de venir», diu Jesús del Paràclit (Jn 16,13). L’Esperit ens mou a l’esperança, a l’espera de l’acompliment, de la instauració definitiva del nou ordre sorgit de la Pasqua, del Regne de Déu. L’Esperit Sant és, per tant, qui manté a l’Església en tensió, en atenta espera del retorn del Senyor. L’Esperit no és només una promesa en sentit estàtic, sinó que és la força de la promesa, que ens fa sentir la realitat de la salvació.\nL’Esperit surt del Pare i ve al món. El Pare envia l’Esperit en nom del seu Fill, Jesús de Natzaret, el Crist, i és el Fill qui prega al Pare que enviï l’Esperit al món. La missió de l’Esperit Sant està sempre unida al Fill que no revela plenament l’Esperit fins que no ha estat glorificat; sols aleshores, assegut a la dreta del Pare, pot enviar l’Esperit als qui creuen en Ell.\nRomandre junts va ser la condició que va posar Jesús per a acollir el do de l’Esperit Sant. Per això no podem acontentar-nos amb retenir l’esperança només per a nosaltres. L’Esperit Sant ha de fer de nosaltres sembradors d’esperança.\nEns deia ahir l’arquebisbe Joan «Cal indicar que la propietat de l’Esperit és la de ser principi de comunió en la vida eclesial. I és en la comunió amb tot el cos, quan es pot albirar la veritat total. (...) Siguem, doncs, servidors de l’Esperit. Es tracta de deixar espai a l’Esperit i no ofegar-lo en els altres. Per contra, és necessari captar les seves manifestacions més subtils. Per això, cal silenci, oració i, a més, la major part de les vegades, de la capacitat de perdonar, de la virtut heroica del perdó, virtut tan necessària en aquests moments tant a nivell eclesial, com social i polític.»\nDemanem avui l’ajut de l’Esperit per la nostra Església de Tarragona. Tot agraint al Senyor el pontificat de l’arquebisbe Jaume, exemple de proximitat, de senzillesa i d’humanitat; demanem al Senyor que faci davallar el seu Esperit Sant sobre l’arquebisbe Joan perquè guiï els seus passos i vetlli pel seu ministeri.\nQue l’Esperit sigui la nostra vida, l’Esperit de la veritat que ens fa proclamar les grandeses de Déu.


Preocupació per la presència de deixalles i ‘botellón’ als refugis lliures | BonDia Diari digital d'Andorra.\nM.S.C. / Foto: Facebook Manteniment de Refugis d’Andorra\nA partir del mes de juny, l’equip de manteniment de refugis fa un inventari de tots aquests equipaments per assegurar que puguin ser un lloc habitable per als excursionistes en cas de mal temps. Es pinten, es canvien les finestres trencades, es condiciona la font perquè ragi i s’hi posa un filtre... I també es recull tota la brossa que s’hi ha acumulat durant l’hivern. L’incivisme i el nul esperit muntanyenc preocupen, sobretot perquè hi ha gent que hi pernocta i no s’endú les escombraries.\nEl coordinador de manteniment de refugis, Albert Pla, explica que hi ha un perfil de persona que hi passa un cap de setmana, sobretot als ubicats al costat d’un estany, on es pot pescar. “Hi abandonen les deixalles per mandra i pensen que hi ha un follet que se les emporta”, lamenta, al mateix temps que recorda que “si has pujat les llaunes, baixar-les pesa menys”. Però el principal maldecap són els refugis que es troben a més proximitat de la carretera. A banda de l’acumulació de brossa s’ha constatat que s’utilitzen per fer-hi botellón. “Hi trobem menjar però el que més hi ha és alcohol”, explica Pla, que suposa que la normativa que prohibeix consumir begudes alcohòliques al carrer ha fet que els grups es desplacin a zones allunyades dels centres de les poblacions. Un altre cas són els caçadors que dormen als refugis durant la setmana de l’isard. No és estrany que després d’aquestes dates s’hi trobi matalassos. També és freqüent que els usuaris cremin deixalles a la llar de foc i no recullin la cendra.\nEls refugis més afectats per la brutícia són el de roca de Pimes, a Sant Julià de Lòria, el de la Cabana Sorda, a la vall d’Incles, el de Claror i el de Fontverd. En segon terme s’ha detectat alguns casos d’incivisme a Montmalús, per la gent que hi va a pescar, i al refugi de Siscaró. En zones més altes, com ara al refugi de l’Angonella, hi ha molts menys problemes. Si hi ha un GR al costat es fan servir per passar-hi la nit. Pla remarca que la gent que fa rutes de muntanya porta la motxilla i l’olla i no fa servir ni llenya. “Si té cultura de muntanyisme no deixarà res”, subratlla.\n300 quilos al juny\nL’equip de manteniment de refugis va recollir 300 quilos de brossa el mes de juny, 100 quilos més al juliol i 25 a principis d’agost. “És massa”, diu el coordinador, i indica que les quantitats són similars d’any en any. Temps enrere hi havia contenidors d’escombraries que es baixaven periòdicament amb helicòpter, però suposava una despesa massa elevada. Ara només s’utilitza aquesta opció quan és necessari, i es racionalitza arreplegant la brossa acumulada en diferents refugis en un sol vol. La feina de l’equip, però, no és recollir deixalles. Així, Pla afirma que si tothom s’endugués el que porta podrien dedicar-se més a les reparacions (a banda que també s’ocupen de la senyalització dels camins), motiu pel qual exposa que l’incivisme d’alguns només “fa perdre temps i diners”.\nDavant d’aquesta situació, el coordinador de manteniment de refugis aposta per la comunicació i la conscienciació. Ja hi ha cartells que indiquen que cal endur-se la brossa i també es fa difusió a les xarxes socials. Remarca que hi ha mitjans per sancionar i que si cal es pot fer intervenir la policia, però es decanta per altres solucions. “Tenim eines per a la repressió d’aquests actes, però si podem utilitzar una altra via, molt millor”, declara. A hores d’ara s’ha imposat un expedient sancionador per deixar brossa i hi ha una denúncia per vandalisme, que es troba a la Batllia. En relació amb aquesta última, es va identificar un cas de botellón al refugi de la roca de Pimes. Al cap de quinze dies van trobar el refugi “destrossat”.\nInversions als refugis no guardats perquè puguin ser utilitzats al llarg de tot l’any\nDavant la creixent afició a anar a la muntanya (ja sigui a fer rutes, randonnée o a pescar), el Govern treballa ara amb la idea que els refugis lliures tinguin uns mínims perquè puguin ser utilitzats tot l’any com a aixopluc. Per aquest motiu s’ha convocat un concurs per fer-hi millores arquitecturals i d’eficiència energètica. La intenció és aïllar-los i dotar-los d’un punt d’escalfor que provingui d’energia sostenible. “Apostem per la solar, però no estem tancats a res”, va dir Pla. La iniciativa és per als 22 refugis no guardats del país i les propostes hauran de tenir en compte el tipus d’infraestructura de què es tracti (ja que hi ha refugis grans, mitjans i cabanes, i el redisseny no haurà de ser per a tots igual). Aquest concurs anirà acompanyat d’un pla d’inversions, que preveu executar les millores en diversos exercicis. A banda, es treballa per fer el manteniment d’aquestes instal·lacions al llarg de tot l’any. Per això l’equip, que està format per un coordinador i un grup de personal eventual de divuit persones, s’ampliarà amb una altra persona fixa.


Persones amb discapacitat reobriran quatre quioscos que estaven sense activitat | Info Barcelona | Ajuntament de Barcelona\nPersones amb discapacitat reobriran quatre quioscos que estaven sense activitat\nEs portarà a terme mitjançant una cooperativa formada per 23 persones amb discapacitat que s'encarregaran de la gestió de quatre dels quioscos en desús de la ciutat. Els espais funcionaran com a prova pilot, amb noves activitats com punts wifi, servei de recepció de paqueteria o venda de productes vinculats al barri.\n28/02/2019 18:29 h\nNoves oportunitats de negoci per a quatre quioscos en desús de la ciutat, cadascun dels quals disposarà d’un pla de viabilitat individual que tindrà en compte aspectes com l’entorn, el teixit associatiu i la resta d’activitats econòmiques properes.\n“Tornar a donar ús a quioscos en desús és posar sobre la taula el valor de la dinamització social”, ha assenyalat la comissionada de Salut, Gemma Tarafa, amb la posada en funcionament dels espais “donem vida a la zona, i ho fan persones amb discapacitat en contacte amb els veïns i les veïnes del barri. Per tant, és un projecte molt integrador”, ha remarcat la comissionada.\nEls quioscos combinaran la tradicional venda de premsa i revistes i altres activitats per comprovar si són viables i incorporar-les al futur model de quioscos de la ciutat. Aquestes possibles noves activitats podrien ser:\nServeis de micrologística, com la recepció de paqueteria, el de consigna o la instal·lació d’un punt wifi.\nServeis d‘informació per al barri i el turisme que inclouen des de la venda de productes per a visitants fins a actuar com a punt de referència de Radars, el programa que treballa en xarxa amb els diversos serveis i entitats del barri per prevenir i pal·liar les situacions de solitud no volguda.\nServeis de promoció i venda de productes vinculats al barri.\nServeis mediambientals com la recàrrega de mòbils o activitats relacionades amb el reciclatge.\nEls quatre quioscos que participaran en el projecte estan situats als punts següents:\nCarrer de Ramon Albó i avinguda Meridiana, a Sant Andreu\nPasseig de Valldaura, a Nou Barris\nPlaça del Pes de la Palla, a Ciutat Vella\nHi ha un cinquè quiosc, al passeig de la Vall d’Hebron, que resta pendent del vistiplau de les persones cooperativistes, però que en principi té tots els condicionants mínims per tirar endavant dins el projecte.\nDes del mes de desembre l’Institut Municipal de Persones amb Discapacitat està formant i assessorant 23 persones, gairebé totes més grans de 50 anys, que són les que atendran els quioscos. Un cop acabada aquesta formació es posaran en marxa els projectes de cada quiosc.\nLa constitució d’aquesta cooperativa es planteja com una oportunitat laboral per a les persones amb discapacitat, ja que en comparació amb la població en general, aquest col·lectiu presenta una taxa d’activitat molt baixa i amb un sou mitjà molt inferior. La contractació de persones d’aquest col·lectiu representa tan sols un 1% del total de contractes amb un sou un 25% per sota de la mitjana.


La ciutat llunyana: França 2017: apunts ràpids sobre la primera volta\nFrança 2017: apunts ràpids sobre la primera volta\n1. La nova normalitat\nLes dades de la primera volta apunten a un nou equilibri de forces, marcat per l’enfonsada del suport als partits tradicionalment dominants (en conjunt han perdut més d’onze milions de vots) i el seu transvasament a noves forces (Macron) o a forces situades als extrems i que mai no havien ocupat posicions de govern (Le Pen i Mélenchon).\nEl correctiu més dur se l’han endut els socialistes, esquinçats entre l’esquerra i els moderats. Els conservadors neogaullistes, tanmateix, han aguantat millor. És un escenari molt similar a l’observat a Espanya. Entre 2008 i 2016 el PSOE ha perdut més de la meitat del vot, mentre que el PP n’ha perdut una quarta part. A França, els gaullistes han cedit el 23% del vot de 2007 (quan va ser escollit president Sarkozy), mentre que als socialistes, que han perdut més del 80%, els ha perjudicat el sistema electoral majoritari.\nMés enllà dels percentatges concrets, sembla evident que es tracta de la mateixa tendència. Els dos grans partits de les darreres dècades han perdut força, però els socialistes han estat els més perjudicats, perquè les polítiques que s’han dut a terme per sortir de la crisi han suposat una fractura moral de l’ideari que tradicionalment han defensat els partits socialistes. Mentre que per als conservadors l’austeritat, la devaluació salarial i les retallades en polítiques socials no suposen una contradicció amb els seus pressupostos tradicionals, per als socialistes signifiquen (i aquí hi ha els resultats) un harakiri ideològic en tota regla.\n2. Els votants els prefereixen nous\nEls resultats d’aquest diumenge han donat la raó al que apuntaven les enquestes, i mostren uns transvasaments bastants evidents.\nSi es pren el vot de la dreta i l’extrema dreta i se’l compara amb la primera volta de 2012, s’observa que és la mateixa magnitud, prop de disset milions de vots. La diferència rau en la distribució entre les candidatures. Si el 2012 la majoria d’aquest bloc va optar clarament per Sarkozy (casi sis de cada deu), ara s’han repartit més: el 45% per a Le Pen, el 42% per a Fillon i el 10% per a Dupont-Aignan (1,7 milions de vots, poca broma).\nEl mateix ha passat a l’esquerra, tot i que amb alguna diferència. El 2012, prop de setze milions de votants van optar per les candidatures de l’esquerra, des de Lluita Obrera al PS. De tots ells, dues tercera parts van es van decantar per Hollande. Ara el bloc del vot a les forces d’esquerra ha quedar reduït a uns deu milions, ja que una part significativa del vot a Hollande ha optat pel centrista Macron. Aquest segment (uns sis milions de vots) és el que manca al bloc de l’esquerra. Aquests, juntament amb els tres milions que el 2012 van votar al centrista Bayrou, expliquen el resultat de Macron.\nMés enllà d’això, en el conjunt (delmat) del vot a les candidatures d’esquerra s’ha produït també un canvi profund dels equilibris. Si el 2012, dèiem, que dues terceres parts van optar per Hollande, ara els deu milions de l’esquerra han optat clarament per la proposta encapçalada per Mélenchon: set de cada deu han optat per ell. Fins i tot si el socialista Hamon hagués aconseguit retenir tots els sis milions que se li han escapat cap a Macron, el PS només hauria pogut retenir la meitat de tot el bloc de votants de l’esquerra.\nAixí doncs, tant a esquerra com a dreta, el càstig dels votants ha seguit una mateixa lògica: han abandonat els partits “vells” per experimentar amb opcions noves.\n3. Retorn al 2002?\nLa classificació de Marine Le Pen per a la segona volta (i l’eliminació del candidat socialista) porta aires de la convocatòria de 2002, quan Jospin va ser desplaçat per Le Pen pare. Ara bé, no es pot parlar d’un retorn a la dinàmica de fa quinze anys.\nEn primer lloc, perquè llavors la confrontació política no s’establia en l’eix establishment/antiestablishment, de manera que Le Pen podia aparèixer com un accident momentani, que es va poder solucionar amb l’alçament del front republicà, que donà a Chirac més del 80% dels vots a la segona volta.\nAra la història és diferent, d’aquí que sigui una mica més complicat bastir el front republicà. No només per Mélenchon i els seus dubtes a donar suport a Macron (dubtes que s’expliquen perquè prop de la meitat dels seus votants no està disposat a votar per un candidat que representa “la casta”). El 2002, Le Pen pare va obtenir menys de cinc milions de vots. Ara, la filla n’ha obtingut dos milions i mig més. Segons les enquestes, hauria estat la més votada a la primera volta entre els que tenen de vint-i-cinc a cinquanta anys, entre els empleats i obrers, entre els aturats i els que tenen menys estudis.\nSi fa quinze anys la derrota de Le Pen pare a la segona volta va ser total, ara no sembla que pugui se tan fàcil. Les estimacions per Macron ronden el 60% i Marine Le Pen s’enfila al 40% amb certa facilitat. I entre els dos les enquestes mostren un gruix de vot no decidit important, proper als cinc milions de sufragis, la majoria votants de Fillon i de Mélenchon.\n4. Macron i el fantasma de Hillary\nLes possibilitats que Le Pen superi Macron a la segona volta són molt remotes, certament. Però existeixen. La clau estarà en la capacitat del candidat centrista per sumar suports des de l’esquerra i la dreta. Suports que no pot donar per obtinguts malgrat els pronunciaments d’anit de Fillon i Hamon. Els electorats ja no segueixen cegament les consignes dels seus líders, de manera que Macron se’ls haurà de guanyar en aquestes dues setmanes de campanya.\nLa clau estarà en la mobilització, i aquí li pot jugar en contra la certesa de la seva victòria. Hi ha molt votant socialista (i possiblement gaullista) a qui no agraden les propostes de Macron i que només estaria disposat a optar per ell si hi ha un perill real de victòria de Le Pen. Si aquest perill no es materialitza a les enquestes, si Macron va com una bala cap a una victòria segura i es confia, podria ser que una part d’aquest vot (impossible saber-ne la magnitud) prefereixi quedar-se a casa. En aquest cas, les possibilitats de sorpresa augmenten.\nFaria bé Macron de no oblidar els errors de la campanya de Hillary Clinton.\n5. Un president sense partit\nEn qualsevol cas, el 6 de maig no acaben els maldecaps per a Macron, ja que l’11 i el 18 de juny s’han de celebrar les eleccions legislatives, i Macron corre el risc de convertir-se en un president sense grup parlamentari, el que li podria complicar bastant la vida tenint en compte l’arquitectura institucional de la Cinquena república.\nAixí, és molt probable que la campanya per a la segona volta li serveixi al president in pectore per anar recollint suports de líders territorials amb la vista a confegir un partit que li pugui assegurar una certa estabilitat durant el seu quinquenat.\nDe tota manera, el més probable és que el futur president Macron es trobi amb dos problemes, un de nou i un de vell. El primer, el nou, és el fet que la nova Assemblea Nacional presenti una pluralitat de forces superior a l’habitual. Tot i que el sistema majoritari a doble volta restringeix l’accés a la representació, hi ha una clara tendència a la dispersió en el vot. S’ha comprovat a Espanya, on les restriccions del sistema electoral no han impedit que tant Podemos com C’s (encara que menys) tinguin una presència significativa al Congrés, tot competint amb PP i PSOE fins i tot en aquelles províncies que semblaven reservades als dos grans. Si la dinàmica segueix a França, és més que probable que tinguem una Assemblea Nacional més atomitzada del costum.\nEl segon problema, el vell, és la tradicional indisciplina dels parlamentaris francesos (en part, culpa del sistema electoral, que els fa més dependents dels electors de la seva circumscripció que dels líders del grup). Això podria ser bo, en el sentit que Macron podria comptar per apuntalar el seu govern amb dissidents del PS i dels gaullistes. Però també suposaria un problema per a un president que comptaria amb un partit-Frankenstein, composat de peces de procedència diversa i unit únicament pel poder.\nNo seria d’estranyar que a mesura que discorre el quinquenat s’aixequin veus per a un reforçament dels poders presidencials front a un parlament “ingovernable”. No trigarem a llegir editorials sobre els perills de tornar a la Quarta República i als seus governs febles. Al temps.\n6. Enquestes: les velles dames gaudeixen de molt bona salut\nNo se n’ha sentit res. Després de les eleccions presidencials als Estats Units es va aixecar un cor d’indignació. Les enquestes fallen, les enquestes menteixen. Ràpids els enterramorts van córrer a llençar paletades de terra sobre els instituts demoscòpics. Les enquestes eren un mètode superat, d’un altre temps. El nou món, el de les xarxes socials i la informació instantània, no es podia capturar per unes tècniques tan ineficients i imperfectes.\nDe res va servir posar damunt la taula l’evidència que les enquestes no havien fallat als Estats Units. El cor va dictar sentència: les enquestes estaven superades. Els espavilats van començar a vendre el seu fum: el que es porta ara són els algoritmes basats en el big data, abocar els bits a la coctelera i agitar-la convenientment, com si es tractés d’una feina de xaman, la fórmula de la coca-cola.\nDoncs vet aquí que les velles, passades de moda, gens glamuroses enquestes l’han tornat a encertar. I malgrat aquest èxit, no ens estarem de dir que les enquestes no serveixen com a oracles, o no principalment. Malgrat que les rebreguin i les facin servir per al que no serveixen, malgrat que les vulguin reduir a una única xifra i a un titular, les enquestes segueixen sent una arma meravellosament útil per saber què passa, per entendre com són les coses i per intuir tendències de futur.\n7. Els nous votants\nD’aquestes tendències de futur que capten les enquestes, n’hi ha una que sobresurt arreu, i que explicaria algunes de les novetats que veiem, a França i a Espanya: hi ha un vot nou que creix i es consolida, que té un perfil diferenciat del precedent.\nÉs un vot espasmòdic, que no s’està quiet, que salta d’una opció a una altra amb enorme facilitat, en part perquè és un vot que no està subjecte a condicionants previs (classe social, origen). És un vot que ha aprés a votar com a aprés a consumir: ràpid i sense fidelitat. Un vot que ha crescut en una època sense grans ideologies explicatives, que ha entès (perquè així li ho han dit) que la democràcia no és un concepte moral sinó una relació de guanys i pèrdues (com tot en la seva vida). Tant dónes, tant has de rebre, i quan no reps, no dónes. És un vot cínic i individualista, poc amic dels partits tal i com els coneixem, que no pertany si no vol, que no accepta les jerarquies imposades ni les limitacions. Un vot que té en alta consideració la seva opinió, que s’informa a través d’un repertori propi de mitjans i que desconfia de les grans cadenes.\nAquest vot està cridat a créixer en les properes dècades, i a reemplaçar el vot dels que van viure els anys gloriosos de l’Estat del benestar. Aquest és el vot del malestar i del consumisme que no ha vist la cara de la democràcia sinó la seva creu. A França, l’ha explicat magníficament el sociòleg Vincent Tiberj.\nPublicat per Oriol Bartomeus Bayés a 14:32\nlaia 24 d’abril de 2017, a les 18:29\nMagnífic anàlisi a corre-cuita... o no tant\nCarles Cuerva 25 d’abril de 2017, a les 6:26\nCom sempre, clar i atacant els punts clau. Enhorabona!\nCarles Castro 28 d’abril de 2017, a les 19:31\nAnàlisi panoràmica imprescindible.\nFrança 2017: l’inèdit és el nou normal


Els quatre ajuntaments organitzadors han acordat mantenir la col·laboració amb AFANOC Lleida\nper Redacció 20/07/2020 19:20h\nTorres de Segre, Soses, Aitona i Seròs anul·len el 5è Descens en Piragua pel riu | LleidaDiari.cat\nEls ajuntaments de Torres de Segre, Soses, Aitona i Seròs, com a organitzadors del Descens en Piragua entre aquestes localitats, han decidit suspendre la celebració de l'edició d'aquest any, prevista a finals d'agost, tenint en compte la situació generada per l'afectació de la Covid-19 al Baix Segre i seguint les recomanacions de la Secretaria General de l'Esport de la Generalitat i el Departament de Salut.\nEl motiu de l'anul·lació d'aquesta prova esportiva anual que reuneix a 400 participants en un recorregut pel riu Segre de 18 quilòmetres entre Torres de Segre i Seròs, és vetllar, per sobre de qualsevol altre interès, per la salut de tota la gent participant i l'organització que havien de prendre part en aquesta edició.\nUna quantitat conjunta de 1.000 euros\nTot i no desenvolupar-se el Descens en Piragua, els quatre ajuntaments organitzadors han acordat mantenir la col·laboració amb AFANOC Lleida, aportant una quantitat conjunta de 1.000 euros que donarà suport a la tasca de l'entitat en cobrir les necessitats de les famílies que tenen fills malalts de càncer a les terres de Lleida.\n«Som conscients de les molèsties que pot ocasionar aquesta decisió però és moment de donar exemple i transmetre a tothom que una actitud intel·ligent i serena ens permetrà superar les dificultats. A més, a partir d'ara, dedicarem els nostres esforços en preparar l'edició del 2021 perquè sigui la millor de totes», han coincidit els regidors d'Esports dels diferents municipis, Joan Companys (Torres de Segre), Xavi Garròs (Soses), Imma Benages (Aitona) i Gerard Plaza (Seròs); i Teresita Forcat, voluntària representant d'AFANOC Lleida.


La ministra de Ciència i Innovació, Diana Morant, clausurarà la 32a Trobada al Pirineu - Teleponent\nInici Comarques Pirineu La ministra de Ciència i Innovació, Diana Morant, clausurarà la 32a Trobada...\nLa conferència inaugural de l'esdeveniment empresarial anirà a càrrec del president de la Generalitat\nLa ministra de Ciència i Innovació del govern espanyol, Diana Morant, serà l’encarregada de clausurar la 32a edició de la Trobada Empresarial al Pirineu, que tindrà lloc aquest dijous i divendres a la Seu d’Urgell.\nMentre, el president de la Generalitat, Pere Aragonès, impartirà la conferència inaugural de la trobada empresarial del Pirineu, que enguany està centrat en la resiliència del món econòmic davant la pandèmia.\nTots dos actes es duran a terme aquest divendres, mentre que dijous hi ha programada una benvinguda als 450 empresaris i emprenedors que assistiran a les jornades. L’acte anirà a càrrec de l’alcalde de la Seu d’Urgell, Francesc Viaplana, i el president de la Trobada Empresarial al Pirineu, Vicenç Voltes.\nA la trobada hi participen diversos professionals com ara l’entrenador i preparador físic de tennis, Toni Nadal; l’empresari i fundador de la Zero Emissions Research Initiative (ZERI), Gunter Pauli; el catedràtic d’Economia a IESE Business School, Jordi Gual; o el president de Lead To Change, Xavier Marcet, entre d’altres.\nArticle anteriorViure als pobles està de moda\nArticle següentMilloren els indicadors de covid-19 a Lleida però augmenten pacients ingressats


NOANIL: Bèlgica amb nens - mercats de nadal\nBèlgica amb nens - mercats de nadal\nJa fa uns dies que hem tornat de Bèlgica amb els nens a veure els mercats de nadal i us intentaré explicar com us ha anat per si voleu repetir l'experiència.\nEl nostre hotel estava a l'Avinguda Louise, un carrer amb botigues de luxe i vam agafar aquest hotel per una oferta que vam trobar, però si trobeu un hotel més cèntric, molt millor, perquè ens vam fer un tip d'agafar metro i amb lo complicat que és al principi d'entendre'l, tot això que us estalviareu.\nArribem a Brussel·les amb el vol de Vueling i està nevant!!!!!!!! Sort que havia llegit que a Brusel.les no neva gaire! Agafem el tren fins a l'estació de Midi (17 € dos adults, els nens no paguen el tren). Hauríem d'haver agafat el metro però entre maletes, cotxet, cansament i que estava nevant vam decidir agafar un taxi i per 8 € ens va portar fins a l'hotel. Teníem pensat anar a donar una volta pel centre per la tarda però al final vem anar a un super a comprar 4 cosetes i vem sopar en un pakistanès a prop de l'hotel, on vam menjar bastant bé.\nAl dia següent si que ja comencem la ruta turística. Anem cap al centre caminant amb un fred que pelava.\nArribem a la Gran Place i tot seguit trobem el famós i petit Manneken Pis. El que no vem trobar va ser la Jeanneke Pis (la versió femenina) i el Zinneke Pis (versió canina).\nCom a tradició vem tocar la estàtua de Charles-Everad, al costat de la plaça major.\nDesprés vem anar a l'edifici de la Borsa on hi havia una exposició Giants of the Earth dedicada als dinosaures. Vam pagar l'entrada familiar (35€) i els nens van disfrutar molt.\nCom que era l'hora de dinar vem voler provar a Chez Leon que estava recomanat a molts llocs i la veritat és que per ser molt turístic tampoc vam menjar tant malament (i els nens no paguen!)\nI com no, vam provar les Moules avec Frites!!!!!!!!!!\nDesprés com que estàvem a prop vem passar per les Galeries Hubert\nVem veure uns aparadors de xocolata belga per llepar-se els dits, això si, els preu prohibitius\nI com que teníem una mica de set vem anar a fer una cerveseta belga al conegut\nA l'hora que era amb els nens van estar ben tranquilets (migdia) ja que un altre dia vam anar al vespre i estava a petar.\nTot seguit vam anar a la Plaça Santa Caterina (Pl. Ste. Catherine) que era part del recorregut del Plaisirs dHiver i anem a la Noria (Grande roue/ Reuzenrad) on des de d'alt veiem unes fantàstiques vistes de Brusel.les i del mercat de nadal.\nla noria té 55 metres d'alçada\nTambé vam entrar a l'Ice Monster, però aquest no ens va agradar gens, ens vam sentir una mica timats, perquè vam passar per dins del monstre, un tio ens va fer un ensurt i això va ser tot.\nEl que si que vam gaudir va ser de la fondue que vam menjar al Chalet Suisse, ja que Suïssa era un dels països convidats.\nDesprés de sopar els nens van pujar al Carrusel d'Andrea, un dels carrusels més bonics, originals que mai he vist. Era preciós.\nI per acabar el dia res millor que veure l'espectacle de llums i colors a la Grand Place: ESPECTACULAR!!!!!!!!!\nNomés per això ja va valer la pena anar a Brusel.les per nadal!\nEl tercer dia vam decidir anar a Brugges en tren. Un trajecte bastant ràpid i còmode de fer amb els nens. No cal agafar transport públic quan arribes a l'estació de tren de Brugges. Tot just arribar ja trobes el parc i en una passejada ja estàs al centre.\nSi aneu per nadal us podeu aprofitar de la tarifa de tren Chritsmas Deal, per 10 euros pots anar i tornar a Gante o Brugges o fer-ho en el mateix dia i aprofitar que es troben a la mateixa linea de tren. El trajecte fins a Brugges triga 1 hora i fins a Gante 35 minuts.\nPer dinar un hot dog o bratswurg, una cosa ràpida, barata i que els nens disfruten.\nDesprés de dinar vam anar a la cerveseria Garre que ens havien dit que valia la pena. Nosaltres no ho vam gaudir gaire perquè és un local molt petit i vam haver de pujar a dalt de tot amb el cotxet i ens van posar mala cara, això si, la cervesa bona.\nPer berenar com no va tocar un gofre que vam compartir perquè atipa molt i vam seguir visitant Brugges.\nmmm!! que bo el gofre!!!!!!!\nbotiga de cosetes nadalenques encantadora però careta - Käthe Wöhlfahrt\nAl dia següent vam passar el dia a Brusel.les. Primera parada l'Atomium (al Brupark). Hi havia una cua enorme, per sort feia bo i l'espera no es va fer tant pesada.\nEs un dels símbols més coneguts de la ciutat, una reproducció d'un àtom a gran escala, 102 metres d'alçada i 9 boles. Es va crear per l'Exposició Universal de 1958.\nAlgunes de les esferes es poden visitar i la de dalt de tot és un restaurant.\nAls nens els encantarà pel tema de passar d'una esfera a una altra per unes escales mecàniques amb llums de neó.\nA dins hi ha diverses exposicions\nI les vistes des de dalt són fantàstiques\nSi teniu temps,al Brupark també hi ha el Mini Europe (que seria com un Catalunya en Miniatura) i l'Oceade, un parc aquàtic cobert per poder-hi anar tot l'any però nosaltres no teníem temps. Tampoc vam anar al parc Laeken per visitar els pavellons japonès i xinès, ens van faltar dies.\nbotiga prop de l'hotel (Avinguda Louise) on sempre paràvem a mirar les joguines tan xules que tenien\ncartell indicant el temps que queda perquè acabi l'any (ja queda molt poc!)\nA la tarda va tocar anar al centre. I cap al Centre Belgue de la Bande Desirée.\nI com que estàvem a prop vam anar al Boulevard Pachéco (que ens va costar una mica de trobar) per anar a veure el Gaston Lagaffe.\nI per refrescar-nos, a la Morte Subite. El local està bé, però molt ple i amb el carro dels nens una altra vegada ens van mirar malament, però bé.\nI per sopar un Bratswurth a la plaça Santa Caterina\ni tornar a disfrutar dels mercats nadalencs de Brusel-les.\ncom no vam repetir la Gran Place per veure l'espectacle\nI l'últim dia de l'any vam anar a Gante.\nAl ser el dia 31 moltes coses estaven tancades, però per fer-se una idea de la ciutat ja ens va estar bé.\nUs recomano que si veniu amb tren agafeu el transport públic fins al centre. Nosaltres ens pensavem que estaria a prop com a Brugges però al final vam haver d'agafar un taxi perque els nens es començaven a cansar, ja que queda força llum l'estació de tren del centre.\nSeguim de ruta de mercats nadalencs.\nHavíem llegit que els vaixells turístics no funcionaven a l'hivern però allà vam veure que si que hi havia alguns que funcionaven:\nLa ciutat ens va agradar molt tot i el fred que vam passar. Per això, de tant en tant feiem una paradeta per descansar\nde tant en tant trobem algun obstacle si vas en cotxet\nEls nens van voler pujar al tobogan-torre que es veu a la foto. Jo vaig aprofitar per acompanyar-los i fer unes fotos desde dalt:\nNo vam estar molta estona perquè els nens estàven cansats i volíem estar per cap d'any a Brusel.les.\nNo recomano anar al centre amb nens a passar el cap d'any. Vam arribar al centre cap a les 11h. Molts carrers ja es començaven a omplir de gent i molts començaven a estar tallats.\nA prop de les 12 hores ja no es podia ni caminar de tanta gent. Els nens es van començar a agobiar i vam sortir del caos.\nA les 12 hores nosaltres portàvem el nostre raïm, i en un raconet ens el vam menjar però vam haver de marxar corrents perquè van començar a tirar petards, la gent molt esvalotada, molta gent amb més de dues copes de més. No hi havia manera de marxar del centre. Era un caos. Finalment vam poder escapolir-nos una mica i vam veure un taxi que ens va portar cap a l'hotel i ens va comentar que el cap d'any a Brusel.les s'ha degradat molt i que no es gens recomanable i menys amb nens. Bé, un consell que us dono.\nno va faltar el raïm\nPer despedir-nos, amb les hores que ens sobraven abans d'agafar l'avió, vam anar cap a l'altra punta de Brusel.les. Voliem anar al Parlament europeu que es troba dins del Park Leopold, a 15 minuts en bus desde el centre. Però primer vam parar al Parc du Cinquantenaire - Jubelpark i vam fer una passajadeta, on tot i el fred, feia solet i s'estava bé.\nVam mirar d'entrar a l' Autoworld però vem decidir seguir passejant tot i que feia bona pinta i a l'entrada hi havia una petita exposició que als nens els va encantar\nI després ja ens vem dirigir cap al Parlament Europeu, una mitja horeta caminant.\nI abans d'anar a buscar l'avió i despedir-nos de Brusel.les vam anar cap al barri de Sablon, barri molt tranquil i amb moltes botiguetes d'antiguitats, cafés, xocolateries i vam comprar uns bombons de record ( no podíem marxar de Bélgica sense comprar xocolata!).\nAllà vam dinar al Museu del Cómic a la Place du Grande Sablon.\nA l'entrada hi ha l'estatua de Tintín i Milú. El dinar va ser la Obelix Burger i el pollastre Gaston Lagaffe. El servei va ser lent, i l'hamburguesa normaleta però el lloc es valia una visita.\nmentre esperes pots anar mirant llibres per entretenir els nens\nmira mama, Superman!\nara ja si, marxem cap a l'aeroport\nUna cosa bona de l'aeroport de Brusel.les és que al final de tot de la terminal hi ha una zona per a que els nens juguin i l'espera no es faci tant llarga.\nTambé hi ha una zona de relax\nI això és tot! Adeu Bèlgica, fins la propera!!!\nPublicat per noanil a 13:16\nEtiquetes de comentaris: bélgica amb nens , Bruges amb nens , europa , Gante amb nens , mercats de nadal , viatges amb nens\nUbicació: Bruselas, Bélgica


Especialment, l’Àrea de Pràctica de Laboral s’encarrega dels assumptes següents :\nNegociació Col•lectiva i Relacions Laborals\nUn equip de professionals dedicat específicament a atendre les qüestions de Dret Laboral que afecten l’empresa mitjançant l’assessorament previ i l’aplicació de les decisions preses.\nQüestions de mobilitat geogràfica i funcional i altres modificacions substancials de les condicions laborals.\nGestió del tancament patronal.\nTransmissió / successió d’empreses.\nAssessorament sobre els règims de Seguretat Social aplicables a les diferents situacions que puguin donar•se en el si de l’empresa.\nTramitació de recursos administratius i contenciosos arran d’actes de liquidació i/o infracció incoades per la Inspecció de Treball.\nDefensa jurídica en reclamacions derivades de la previsió social empresarial.


rba salut i gestió: d’octubre 2016\nPublicat per Ricard Bosch a 14:02 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Ricard Bosch a 21:25 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nLa història de l’Hospital General de Catalunya és la que és, i no la que alguns voldrien que fos\nEl diari El País involucra a uns empresaris catalans que ni tan sols van presentar cap oferta en el procediment concursal que va decidir l’adjudicació a IDC de l’Hospital General de Catalunya\nEl comitè d’empresa de l’Hospital General i el desencert del màxim responsable de Mútua de Terrassa, varen ser claus en el procediment d’adjudicació\nTreballadors de l'HGC abraçant-se en el moment de fer-se\npública l'adjudicació de l'Hospital a favor de\nCatalana de Diagnòstics i Cirurgia\nEl diari El País en la seva edició d’avui, publica l’article signat per Milagros Pérez Oliva amb el títol “A l’ombra de la sanitat pública”, en el que explica el procés històric que va seguir l’Hospital General de Catalunya (HGC). En aquest article la Sra. Pérez Oliva, de la que tinc un gran concepte com a periodista, involucra als empresaris catalans Carles Sumarroca i Jordi Setoain i diu que per culpa de les pressions que aquests empresaris varen exercir, l’adjudicació de l’Hospital es va demorar. Val la pena que el diari El País actualitzi els seus arxius, per evitar caure en aquests errors ates que cap d’aquestes persones que el diari esmenta varen tenir un protagonisme efectiu en aquest procés.\nQuan es va produir la fallida de l’Hospital (any 2001), es van nomenar uns síndics de la fallida. Varen ser el Srs. Juan Manuel Sánchez que actuava representant els interessos de la Seguretat Social a Catalunya, Javier Dávalos que actuava en representació dels interessos d’Hisenda i el Sr. Carles Constante que representava els interessos de la Generalitat de Catalunya (ICF i CatSalut). Aquesta comissió de síndics es va convertir en comissió liquidadora, i en aquell moment s’hi van integrar la Sra. Rosa Fabián representant dels treballadors de l’HGC, i un representant de l’Ajuntament de Sant Cugat.\nEs van rebre tres ofertes per escrit. La de Catalana de Diagnòstics i Cirurgia, la de Mútua de Terrassa i una tercera opció procedent d’una empresa ubicada a les Bahames representada a Catalunya per Joan Laporta. Cap oferta per tant de Sumarroca i Setoain. Queda clar Sra. Pérez Oliva, que si no van presentar ni tan sols oferta, poc podien pressionar per aconseguir l’adjudicació. Atenent al fet que els fons procedents de les Bahames creaven reticències entre els liquidadors, es va decidir descartar aquesta tercera alternativa. Quedaven doncs dos finalistes: Mútua de Terrassa i Catalana de Diagnòstics i Cirurgia, filial de la madrilenya IDC Salud, creada exclusivament per presentar-se a aquest concurs amb el suport de Jaume Roma que actuava com a “mediador” entre els interessos de l’empresa mare madrilenya i la Generalitat.\nLes dues empreses finalistes estaven molt igualades econòmicament. Les ofertes econòmiques es situaven en els 1.200 milions de pessetes, i es diferenciaven en el volum d’inversions a realitzar en el centre i en el projecte assistencial que presentaven. La comissió liquidadora va donar opció a que les dues finalistes expliquessin als treballadors de l’HGC els seus projectes i aquí és on es va començar a decantar la decisió final. La presentació de Mútua de Terrassa feta pel seu director general Jaume Suana va ser prepotent i amenaçadora vers els treballadors. Rosa Fabián, assessora del comitè d’Empresa per part de CCOO i algun professional de l’HGC que havia sortit de mala manera de Mútua de Terrassa es van encarregar de convèncer als treballadors per que optessin per la proposta de Catalana de Diagnòstics i Cirurgia. El SATSE també s’hi va posicionar en la mateixa direcció. Quins van ser els motius reals per decantar-se a favor de l’opció madrilenya? Potser algun dia algú d’ells ho vulgui explicar.\nAixí les coses, en el sí de la comissió liquidadora es donava un resultat de 3 a 2 a favor d’IDC. Era lògic pensar que tant hisenda com la seguretat social optarien per l’empresari madrileny, i en canvi no era tan evident que el conjunt de treballadors de l’HGC es deixessin convèncer per uns líders sindicals que ves a saber quins eren els seus interessos. Només els representants de La Generalitat i de l’Ajuntament de Sant Cugat optaven per la oferta de Mútua de Terrassa. Com que calia una majoria qualificada per atorgar finalment el concurs, d’una manera que mai s’ha aclarit, l’Ajuntament de Sant Cugat presidit pel convergent Lluís Recoder i per alguns sembla que proper a l'Opus Dei, que al seu torn tenia llogada una part de l'edifici de l'HCG on s'hi ubicava la UIC, va canviar el sentit del seu vot, i finalment l’adjudicació va recaure a favor de Catalana de Diagnòstics i Cirurgia, que fou dissolta poc temps després una vegada aconseguida l’adjudicació.\nPer tant, respecte per la història, que va ser com va ser, i no com, pel que es veu, alguns voldrien que hagués sigut, involucrant empresaris de l’entorn convergent per fer mal a opcions polítiques rivals. Voldria pensar, pel respecte que li tinc, que la Sra. Pérez Oliva senzillament estava mal informada quan va escriure aquell article que esmentava al començament d’aquest post.\nUna última reflexió. Si la “compra” del General de Catalunya, al Sr. Victor Madera, li va costar 1.200 milions de pessetes (7,2 milions d’€) com és que ara el Sr Comin li vol regalar 50 milions d’€ per la recompra de l’Hospital? o dit amb altres paraules, si la Generalitat no el va voler comprar a l’any 2001 per 7,2 milions d’€?, ara l'ha de recomprar per 50? Tan sobrats de diners anem en aquest país?\nPublicat per Ricard Bosch a 15:41 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Ricard Bosch a 19:04 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge


Sant Jordi, Dia Mundial del Llibre UNESCO - Visit Barcelona\nQuè visitar / Barcelona, ciutat de la literatura / Sant Jordi, Dia Mundial del Llibre UNESCO\nSant Jordi, Dia Mundial del Llibre UNESCO\n23 d'abril, Sant Jordi. Descobriu per què voldreu estar a Barcelona\nDescobriu una de les festivitats més importants a Catalunya que reuneix la celebració del Dia del Llibre i la Festa de la Rosa, símbols de la Cultura i de l'Amor. Conegueu la llegenda i tradicions!\nLa tradició de la rosa i el llibre\nLa rosa i el llibre són els elements singulars d'aquesta festivitat, que amb el pas del temps han anat adquirint un protagonisme principal. El símbol de la rosa i el llibre és present a la societat des de fa dècades i s'ha convertit en tota una tradició.\nQui va ser realment Sant Jordi? Els fets històrics es barregen amb la fantasia i la realitat de les llegendes. Hi ha moltes interpretacions sobre un cavaller que va lluitar per defensar una princesa. Us convidem a descobrir què hi ha de cert a totes les informacions que giren al voltant d'aquesta figura tan important a la ciutat i a tot Catalunya.\nEl drac i la rosa intervenen a la llegenda de Sant Jordi. És tan important el paper d'aquestes dues icones, que al llarg de la història molts llocs de la ciutat han volgut deixar present a l'arquitectura l'empremta d'aquests dos elements. Us animem a descobrir-los!


El nostre impacte a l’era de l’Antropocè | Barcelona Cultura\nResidència d'Investigadors. Carrer Hospital, 64.\nEmissió en directe via streaming aquí.\nEl nostre impacte a l’era de l’Antropocè\nSis xerrades a la Residència d’Investigadors mostren evidències de com els humans estem transformant la Terra a gran escala.\nCoordinat i presentat per l’investigador Lluís Calvo, de la Institució Milà i Fontanals, el cicle L’era de l’Antropocè porta a la Residència d’Investigadors sis científics i científiques de diferents centres del CSIC.\nL’impacte de l’activitat humana sobre la natura està arribant a nivells mai vistos al llarg de la Història. Tal és el punt que la transformació que els humans causem en l’entorn ha propiciat que a la comunitat científica ja es parli d’una nova era geològica que es coneix com a Antropocè, un concepte sobre el qual encara hi ha molts punts de vista diferents.\nAl marge del debat entorn a aquesta era, la recerca acumula un munt d’evidències dels canvis que estem provocant. El conjunt d’aquestes conferències vol posar de manifest que el coneixement científic és, possiblement, un dels millors instruments per tal d’articular polítiques i actuacions de tot ordre per, al menys, mitigar els efectes d’aquest impacte.\nProliferacions nocives de microalgues: fenòmens naturals amb empremta antropogènica\nElisa Bardalet, de l’Institut de Ciències del Mar.\nImpactes de la pesca d’arrossegament\nPere Puig, de l’Institut de Ciències del Mar.\nCom afecta l’ús de l’aigua al plàncton costaner?\nFrancesc Peters, de l’Institut de Ciències del Mar.\nCap a una (nova?) cultura de les aigües marines\nJordi Camp, de l’Institut de Ciències del Mar.\nLa transferència de població a la ciutat i la contaminació atmosfèrica\nXavier Querol, de l’Institut de Diagnòstic Ambiental i Estudis de l’Aigua.\nLa flora de la Xina, víctima del creixement econòmic?\nJordi López-Pujol, de l’Institut Botànic de Barcelona.\nData de publicació: Dilluns, 06 març 2017


Publicat per el de Cal Blau a 14:45 19 comentaris:\nEl de Cal Blau returns\n"es irónico, solía montar en bicicleta para vivir. Ahora sólo quiero vivir para montar en bicicleta"\nSembla que la cosa va bé i ben aviat podré tornar a rodar amb bici. Prepareu-vos bé que vinc!\nPD. sí, ja ho sé... he d'entrenar més però costa un ou!\nPublicat per el de Cal Blau a 14:46 4 comentaris:\nRecorregut entretingut, trenca cames però no molt dur, polsegós, amb menys quilòmetres la llarga i amb més la curta, en definitiva així ha sigut la Pedalada de Gironella del 2012. Espero que els qui heu vingut us ho hagueu passat molt bé.\nAaaah, i les fotos!\nSi les voleu les fotos amb més ressolució, envieu-me un email a eldecalblau@hotmail.com i veurem què si pot fer...\nPublicat per el de Cal Blau a 23:13 3 comentaris:\nPublicat per el de Cal Blau a 18:21 Cap comentari:\nResum tardor (part 1)\nCorria la tardor del 2011 just començada i em disposava a fer la Marxa que oficialment tanca la temporada, sí a Navarcles, sí la Selènika. Doncs això, com cada any (aquest 2011 ha sigut la meva tretzena participació) tocava canviar de xip i posar-se a rodar, sense trialeres, sense corriols, pista, ampla i ràpida.\nDegut a un pantagruèlic dinar del dissabte (foto inculpatòria adjunta), els primer 30 quilòmetres no van ser fàcils, però estranyament a mesura que les meves cames portaven més estona rodant, s'anaven trobant més bé. Finalment a l'arribada molt sencer i si hagués tingut 20 km més, tampoc no m'hauria preocupat gens, al contrari.\nL'octubre es presentava amb un parell de reptes per anar acomiadant l'any. El primer era el Raid de Cal Marçal (un altre clàssic) i el segon era una setmana de vacances.\nA Cal Marçal com sempre, recorregut trencacames amb corriols, trialeres, slaloms de pins, vaja, com a mi m'agrada llàstima del terreny que estés tant sec, però això són forces majors i no s'hi pot fer res per solventar-ho.\nLa segona part eren les vacances. Aquest any amb l'Hermínia aniríem una setmaneta cap al Pirineu d'Osca, més concretament plantaríem la base a Aínsa i ens aniríem movent per la zona.\nJa hi havíem estat abans però aquesta vegada ens emportàvem les bicis. La idea era anar a fer alguns dels recorreguts que tenen marcats com a Centre de Btt (Zona Zero) considerats com circuits d'enduro (pel grau tècnic que presenten).\nTot i que el temps no ens va acompanyar massa ja que la sequera es va acabar quan nosaltres vam marxar cap allà (força aigua), vam fer 3 rutes vermelles que ens van agradar molt (traks al Wikiloc). Aquesta gent ho tenen molt ben muntat: molta informació amb tríptics, corriols nets i desbrossats, molt bona senyalització, possibilitat de descarregar tots dels tracks des de la web... és un lloc que s'ha d'anar a veure si t'agrada pedalar per paisatges espectaculars de muntanya amb corriols i trialeres tècniques.\nA més a més vam fer una escapadeta cap a Ordesa (em quedava pendent fer fotos a la tardor als faigs).\nPublicat per el de Cal Blau a 15:19 1 comentari:\nHa passat la tardor i l'hivern també és ja ven entrat, aquest bloc estava completament amb letargia. S'havia parat en el temps i no donava cap senyal de vida. Crec que va sent hora de tornar-nos-hi a agafar, la temporada ciclista comença i espero que poder tornar a agafar el ritme si cap causa major me'n priva.\nDe moment i per veure que no he parat per complert, properament faré cinc cèntims de les meves activitats de tardor (així per sobre).\nPer començar i així d'entrada una mica d'spam: em venc la bici Yeti ASR 5 talla M\nPublicat per el de Cal Blau a 14:42 Cap comentari:\nEl divendres va i em truca el Mines i em diu que el Team Casserres ens ha convidat a pujar als Rasos dissabte, però, i aquí ve l'estrany del tema, que és amb bicicleta de muntanya. Pensava que la tenien completament oblidada i només sortien amb carretera! ;)\nJo tenia pensat d'anar a la Molina a fer el comiat de la temporada de saltamarges, però no vaig poder negar-me a un convit com aquest, així que canvi de plans.\nA les 8 menys 5 quedem i comencem a pedalar per anar a trobar la colla de Casserres. Com que sóc molt previsor i fa poc que vaig trencar la cadena i a més a més la portava ja curta, decideixo posar-n'hi una de nova (això el divendres al vespre). Doncs la primera pujada comença a saltar com una posseïda i impossible que s'aguanti cap pinyó. Comencem bé, així que canvi de plans: torno cap a casa a deixar la Yeti i intercanviar-la per la Litespeed, a veure com es portarà la neoclàssica baixant dels Rasos.\nDesprés d'un esprint d'uns 5 quilòmetres arribo a Bernades, el meeting point i comencem a tirar ara sí tots junts: Marc, Lluïsos, Josep Maria i Helena, el Mines i jo mateix.\nPugem pel camí ràpid cap el Polígon, Fumanya i pista de la Figuerassa, el Josep Mª també té problemes amb la transmissió i no pot posar el plat petit, així que després d'haver pujat per darrere la Figuerassa fins el Coll de l'Oreller, decideix abandonar-nos i baixar directament a casa per Corbera.\nContinuem nosaltres cap a l'Estany i la Baga de les Nou Comes, tot rodant ràpid pel sender que porta a la Mina, em marco un front flip no hands involuntari amb uns rocs que fa que haguem de fer una parada tècnica. Continuem pujant fins a la Font de Cal Coix on esmorzem, bé alguns mengen barretes i altres esmorzem, he, he...\nPassem Peguera i pugem per la carretera enquitranada fins que s'acaba, el últim metres, molt durs per cert, són de terra i rocs i ens duen fins a dalt la Creu del Cabrer a 1895 metres.\nEncara no som al cim, baixem uns metres i prenem la pista que va cap al Pla de l'Orri, just sota del Pedró on fem l'alçada màxima, 1945 metres i comencem a davallar cap als Rasets i el Coll de Tagast. Baixem més de 600 metres per trialera fins Espinalbet, els meus braços estan tocadets, acostumat a la doble i avui amb una rígida de 80 mm i v-brakes! Tornem pel Pi de les Tres Branques cap a la Mina on ens separem dels casserrencs i amb el Mines baixem fins a casa per carretera. Total de la jornada, 78 km, cames i braços molt carregats i apunt per fer demà la Diferent Xtrem.\nAvui és la Diada, sona el despertador i em costa posar-me dempeus. Si no fos perquè ja estic apuntat segurament no baixaria a Sallent a fer la pedalada i pujaria a Fonollet amb el Mines i el Pep, però què carai, s'hi ha d'anar!\nDesprés dels estiraments, la sessió d'electroestimulador del dissabte a la tarda i d'haver posat uns pinyons menys vells a la Yeti em disposo a fer la pedalada llarga de la Diferent Xtrem.\nNo hi ha massa gent a la sortida i d'una manera gairebé casual ens posem tots a pedalar, la cosa de moment s'encara amunt així que com que tinc les cames prou tocades no és pas qüestió d'apretar i vaig fent. No trobo el ritme, em sento les cames pesades, suposo que a mesura que passin els quilòmetres ja s'aniran posant a lloc. Poc a poc em vaig trobant més bé, atrapo gent tot i que no vaig pas amb l'intenció de córrer sinó d'entrenar per la Selènika, vaig recordant camins que he fet en altres pedalades com la de Balsareny fins que després d'un sender de baixada ve un caminet d'aquells empinats pel mig del bosc que m'agraden, poso plat petit i amunt però... grtjrrjtrjfgggr la cadena s'enganxa! Merda! Vaig estar el dissabte a la tarda provant els canvis per no tenir problemes i funcionaven al 100x100 però com que sóc molt puta només els havia provat amb plat mitjà, quins collons... Aquí començava la primera fase de la meva catàstrofe personal: la negació. -”No pot ser, ahir vaig passar-me molta estona mirant que tot anés bé, no fa pas tan temps que porto aquest plat petit (mentida)!” El pitjor però va arriba després de rodar una estona quan vaig trobar-me un rampot amb pedres impossible (almenys per mi) de fer amb plat mitjà. La segona fase entrava en joc, la ira. -”És que sóc burro! Mira no provar la bici després del què m'havia passat el dissabte!? Em sembla que agafaré la bici i la tiraré barranc avall! La mare que la va pa....!” Sí, és trist però el procés encara no havia acabat, així com tampoc la pedalada. Poc a poc em vaig anar calmant fins que aparegué la tercera fase, la negociació. -”Bé, no puc posar el plat petit i tinc els quàdriceps a punt de petar, doncs en comptes de fer la ruta llarga faré la curta, tampoc no són tants quilòmetres...” D'aquesta manera em vaig anar enganyant, estrebant a les pujades i sense poder descansar fins que vaig arribar al segon control on es separava la ruta llarga de la curta. Paro, menjo, carrego aigua i penso -”Tampoc hi ha tanta diferència entre la llarga i la curta, i si ja he arribat aquí, vols dir que no puc acabar fent la llarga?” Aquesta decisió va ser encara presa durant la fase de negociació i va fer que continués tot i no veure-ho massa clar. El recorregut ja molt trenca-cames, a partir d'aquí encara se'n tornava més, a part de que tan les pujades com baixades es tornaven molt més tècniques. És quan vaig entrar en la quarta fase, la depressió. - “ Però perquè carai he hagut de fer la llarga, no puc més, he pillat una pàjara de cavall, se m'ha acabat l'aigua i ens fan donar més voltes que uns hàmster, jo vull arribar ja!” Quan tot semblava perdut, vaig arribar al tercer control on la última fase, l'acceptació, es va fer present (també va aparèixer l'aigua i els donuts). -”Bé, falten poc més de 10 km i queden unes trialeres prou xules, doncs a disfrutar-les. I les pujades, si no podem a sobre la bici, doncs a peu!” Amb tot això vaig plantar-me de nou a Sallent on m'esperava el Manolo (gran-jefe-organitzador), les botifarres (gran-barreta-energètica) i l'Estrella (gran-isostar-de civada). I com no podia ser, canvi de plans total: una sortida am btt que s'havia de fer rodant, intentant no castigar massa les cames es va convertir en una matxacada important que m'ha fet passar avui per la fisio i tot. Però com diuen aquells, el què no et mata et fa més fort.\nPublicat per el de Cal Blau a 22:42 Cap comentari:


pili turon 24.10.2019 | 00:18\nMés de 24 hores sense llum a Sant Jordi Desvalls Diari de Girona\nLa meitat del nucli principal de Sant Jordi Desvalls va estar més de 24 hores sense llum després que la caiguda d'una planta de grans dimensions, dimarts cap a les 7 de la tarda, va arrossegar un cablejat elèctric al carrer Hospital. L'avaria va afectar l'única botiga del poble –que va haver de buscar una cambra frigorífica per no perdre els productes frescos–, l'oficina d'una entitat bancària i tots els domicilis del sector est del nucli.\nA última hora del matí d'aquest dimecres, a Endesa no li constava cap incidència perquè –segons va dir– l'alcaldessa no havia utilitzat el canal oficial per als ajuntaments –un número de telèfon que ella va dir que desconeixia– i perquè, segons els seus registres, el servei habitual d'avaries només havia rebut una trucada de Sant Jordi.\nUna avaria deixa sense llum 3.000 abonats a l'Alt Empordà i Pla de l'Estany.\nUna nova apagada deixa Olot a les fosques.


La directora general de Política Lingüística presideix la primera reunió de la Comissió per la Llengua de les Terres de l'Ebre - Notícies - Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\nLa directora general de Política Lingüística, Ester Franquesa, va presidir el passat dia 12 de gener 2017, a Tortosa, la primera reunió de treball de la Comissió per la Llengua de les Terres de l'Ebre.\nFotografia dels membres de la Comissió.\nEn la seva intervenció, Franquesa va destacar l'encert de dur a terme les actuacions de foment de la llengua catalana des de la transversalitat amb l'objectiu de rendibilitzar esforços i augmentar l'impacte de les actuacions. També va remarcar la dedicació i la iniciativa de tots els membres i col·laboradors de la Comissió a favor de l'ús i el coneixement de la llengua catalana des dels diversos àmbits de la societat.\nLa Comissió, creada el passat mes d'octubre, està integrada per representants dels departaments de Cultura; Treball; Justícia; Salut, i Ensenyament, a més del Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL), i entitats representatives del comerç (PIMEC), la cultura (Òmnium Cultural), la lingüística i la literatura (Centre d'Estudis Lingüístics i Literaris de les Comarques Centrals dels Països Catalans) o la integració social (Atzavara-Arrels).\nAl llarg de la reunió es van destacar les properes actuacions, com la celebració del segon cicle de conferències sobre sociolingüística a les Terres de l'Ebre, amb el títol "Llengua, societat i poder", que inaugurarà la directora general de Política Lingüística el proper 26 de gener. També es va anunciar la propera sessió de l'IEC sobre la presentació de la nova gramàtica, que es farà l'1 de febrer i per a la qual ja hi ha les inscripcions obertes a través d'un formulari al web de llengua catalana. A més, es va exposar l'organització d'una I Jornada de Llengua als Mitjans de Comunicació de les Terres de l'Ebre que es durà a terme el mes de maig.\nDurant la sessió es va fer el balanç de les actuacions que es duen a terme. En l'àmbit d'immigració es va fer un seguiment dels serveis existents per facilitar l'aprenentatge de català, com el servei de primera acollida i el programa d'alfabetització "Lletres per a Tothom"; les aules d'acollida per a l'alumnat nouvingut, i els plans educatius d'entorn; els prop de 40 cursos d'acolliment i inicials i les 250 parelles lingüístiques gestionats pel CPNL el 2016; els programes "Quedem" i "Casa nostra, casa vostra"; els tallers de conversa; els mediadors culturals en l'àmbit de la justícia, o les jornades de comerç de PIMEC, que han permès trencar tòpics dels comerciants nouvinguts.\nEn matèria de justícia es va destacar que hi ha molta demanda de formació en llenguatge jurídic. Els cursos s'adrecen tant al personal de l'Administració de justícia com als operadors jurídics. A més, es va informar sobre l'acord entre el Departament de Justícia i el Consell de l'Advocacia per tal que els advocats del torn d'ofici comencin a presentar als jutjats els documents en català. També hi ha en marxa les sessions "En primera persona", on els usuaris expliquen l'experiència a l'hora d'adreçar-se en català.\nEn el món del comerç, Pimec, a través del programa "Comunica't" va dur a terme al llarg del 2016 unes jornades a Tortosa i a la Ràpita sobre la importància de comunicar bé i la de fer-ho també en català, D'altra banda, a partir de l'estudi de l'Ofercat, s'han fet visites als comerços de les Terres de l'Ebre perquè hi hagi més retolació en català i s'ha promogut el programa Comerçlocal.cat de la Fundació PuntCAT perquè els petits comerços disposin del seu web en català.\nEn cinema s'està treballant perquè a les sales de de Roquetes i Amposta hi hagi més projeccions de pel·lícules en català, en les diferents versions, i també més presència del cinema infantil (el CINC). Òmnium Cultural promou un concurs de curtmetratges, que tindrà continuïtat el 2017.


El Carnaval comença a prendre forma amb data límit - L'Eco de Sitges\nNúria Escarp lidera la Comissió de Carnaval.\nEl Carnaval 2020 pren forma, encara de manera pausada. Aviat començaran les presses per a que tot estigui a punt per a una celebració que arriba en una data òptima, del 20 al 26 de febrer, en un dels més tardans de la propera dècada. Arribar i moldre. Amb aquesta sensació se situa al capdavant de la festa la nova presidenta, Núria Escarp. La jove sitgetana encara no ha estat nomenada públicament al plenari però ja ha posat fil a l’agulla per abordar tots els ets i uts d’una celebració, menys emocional que la Festa Major però ben complexa pel que fa a les mesures de seguretat i a les sensibilitats de les diferents entitats que la conformen.\nEscarp ha treballat per configurar l’equip que l’acompanyarà i aquesta mateixa setmana ha aconseguit tancar la llista amb una exreina, Eli Marín, un excarnestoltes, Carles Franco, i dues persones fortament vinculades al Carnaval, Ainhoa Zoco i Marc Macià, aquest darrer ja havia format part de comissions anteriors. Amb l’equip a punt, la presidenta i la nova Comissió es trobaran els propers dies, per definir el full de ruta que seguiran de cara al proper Carnaval. No hi haurà temps per a grans invents, però la creativitat de la presidenta i dels nous membres, auguren una línia continuista amb el treball de la Comissió abans liderada per Ramon Artigas, amb la incorporació de noves propostes, amb la ja comentada limitació de temps d’aquest primer any de mandat.\nAmb presidència o sense, el Carnaval ja havia començat a rodar. La colla Bon Rotllo, dels grup dels Independents i que casualment va fer Reina a Escarp el 2016, prepara la figura del Carnestoltes. L’organització del personatge de la Reina 2020 és responsabilitat de la colla Smile que, després del vermut celebrat coincidint amb Santa Tecla, ara proposa el Sopar de Reines. Una vetllada que tindrà lloc al Casino Prado Suburense, el 9 de novembre a les 21 hores. Es tracta d’un sopar (amb opció infantil, sense gluten, vegana i vegetariana) amb espectacle, a càrrec de les transformistes Alba Mourin i Juan Reina (Comodín) , en el que hi haurà altres sorpreses i venda de marxandatge de la colla. Els tiquets es poden adquirir a la secretaria del Prado. i també a través de la colla Smile.


Rams de flors - Centre Jardí Seva SL\n> Rams de flors\nCentre de roses vermelles Praga\nCentre de roses vermelles i verds. *La imatge del producte és orientativa i pot ser del model mitjà o gran. La flor i color utilitzats, també són orientatius, ja que dependrà de l’estoc segons el dia i temporada de l’any. Garantim que sempre utilitzarem la màxima qualitat.\nCentre de roses Brussel·les\nCentre rodó de roses. *La imatge del producte és orientativa i pot ser del model mitjà o gran. La flor i color utilitzats, també són orientatius, ja que dependrà de l’estoc segons el dia i temporada de l’any. Garantim que sempre utilitzarem la màxima qualitat.\nCentre de roses blanques Dublín\nCentre de roses blanques. *La imatge del producte és orientativa i pot ser del model mitjà o gran. La flor i color utilitzats, també són orientatius, ja que dependrà de l’estoc segons el dia i temporada de l’any. Garantim que sempre utilitzarem la màxima qualitat.\nCentre de roses i orquídia Tokio\nCentre amb orquídia amb planta i roses naturals. *La imatge del producte és orientativa i pot ser del model mitjà o gran. La flor i color utilitzats, també són orientatius, ja que dependrà de l’estoc segons el dia i temporada de l’any. Garantim que sempre utilitzarem la màxima qualitat.\nMostrant 1 - 15 de 24 elements


Hem recuperat les 24h de permanència a secundària, però no n’hi ha prou! » educaccio.cat\nEstàs a:Inici»EDUCACIÓ»Educació Ajuntament de Barcelona»Hem recuperat les 24h de permanència a secundària, però no n’hi ha prou!\nHem recuperat les 24h de permanència a secundària, però no n’hi ha prou!\nAprovats els pressupostos de la Generalitat de Catalunya\nPel que fa a l’estabilització del personal docent i no docent i la millora de les seves condicions laborals hem de dir que és només un “compromís per a finals del curs 2022- 23”. Esperem que el facin efectiu no més tard d’aquesta data i que aquesta estabilització es faci de forma justa pels companys i companyes que porten anys prestant serveis per al Departament. Aquest compromís s’ha aconseguit malgrat l’oposició de JuntsxCat i ERC.\nPodeu consultar aquí un resum del resultat de les votacions de les diferents esmenes.\nEntrada anteriorLa jubilació de classes passives es manté: aclarim dubtes davant lectures enganyoses\nEntrada següent Millores a la llei de pressupostos\nCategories: Educació Ajuntament de Barcelona,Secundària-FP (ajBCN),Música i conservatori,Pública\nLink de la imatge: https://educaccio.cat/wp-content/uploads/2020/04/impacte-pressupostosinteractius17-110x96.png


Canviar l’aspecte de les barres, dels sectors i molt més al Numbers de l’iPad - Assistència d'Apple\nCanviar l’aspecte de les barres, dels sectors i molt més al Numbers de l’iPad\nToca el gràfic i, després, toca “Editar una sèrie”.\nToca la sèrie que vols editar i, després, utilitza els controls del menú per fer canvis.\nEls canvis només afecten la sèrie de dades seleccionada. Per canviar una altra sèrie, toca “Totes les sèries”, toca la sèrie que vols editar i, després, fes els canvis.\nPer editar diverses sèries, toca Seleccionar, toca dues sèries o més i, després, toca “Aplicar format a les sèries seleccionades”.\nConsell: Pots seleccionar un conjunt coherent de colors per a totes les sèries de dades del gràfic alhora. Toca el gràfic, toca i, després, toca un estil a la pestanya Gràfic.\nToca el gràfic, toca , toca Estil i, després, toca General.\nToca el gràfic que vols canviar, toca i, després, toca Estil.\nDesplaça’t cap amunt per veure el regulador Profunditat (si no el veus) i fes una de les accions següents:\nCanviar la forma de les columnes o barres: toca “Forma de columna” o “Forma de barra” i selecciona Rectangle o Cilindre.\nToca Gràfic i després activa l’opció Bisells.\nToca el gràfic d’anell, toca i, després, arrossega el regulador “Radi interior” per fer que l’obertura sigui més gran o més petita.\nToca el gràfic per seleccionar-lo, toca i, després, toca Estil.\nTambé pots ajustar la mida dels símbols mitjançant el camp Mida o deixar aquest camp en blanc perquè s’ajusti la mida dels símbols automàticament.\nToca “Símbol de dades” i, després, tria un símbol, o bé selecciona Cap per eliminar els símbols del gràfic.\nTambé pots augmentar o reduir la mida dels símbols prement que hi ha al costat de Mida.\nVeure tambéCanviar el tipus de gràfic al Numbers de l’iPadModificar les dades d’un gràfic al Numbers de l’iPadCanviar l’aspecte del text i de les etiquetes d’un gràfic al Numbers de l’iPadUtilitzar estils de gràfic al Numbers de l’iPad


SDP vol que Govern faciliti als comuns la contractació directa de persones desocupades\nActualitzada 22/07/2020 a les 06:49\nProgressistes-SDP demana que el Govern faciliti l’accés als comuns per contractar persones que es trobin inscrites al servei d’ocupació. Elisabet Zopetti, membre del partit, va informar ahir a la tarda que en aquests moments hi ha algunes corporacions interessades a contractar persones del servei a través del programa de foment de la contractació impulsat pel Govern per fer front a la crisi sanitària de la Covid-19. Tot i això, va explicar que “el comú no pot anar a la borsa directament i contractar algú”. Zopetti, doncs, va demanar que l’exectuiu faciliti l’accés directe “per donar feina almenys durant sis mesos, que és el que el programa ofereix, i d’aquesta manera les dades de desocupació puguin anar minvant”. Si bé és cert que Zopetti va incidir que potser no tots els comuns estan interessats a beneficiar-se d’aquest programa, “és necessari que aquells que ho vulguin puguin accedir-hi sense dificultats”.\nRelacionat amb l’ocupació, Laia Moliner, membre de la formació, va recriminar que a hores d’ara no s’hagin facilitat les dades del mes de juny de les persones inscrites al servei. Moliner va assegurar que en els darrers mesos hi ha hagut un increment de persones apuntades i que segurament l’executiu “espera el moment oportú per fer-les públiques, ja que ens podem estar enfrontant a un percentatge encara més alt que el del mes de maig”. “Això fa que es generi incertesa i preocupació entre la ciutadania, en la qual només s’ha de sortir al carrer i parlar amb ells”.\nNo m'enrecordo d'ells !!!!\nSdp es un grup d'amics que volen fer política però que l'amo no el vol ningú a Andorra\nSi home si un Sr que va dura molt poc,\nJaume el breve\nSDP qui son aquests?\nTots els llocs de feina estan a salari minim..... Hauria d ser en funcio d competencies i requisits lloc de treball, crec


F l u x: TRES ESCOMBRES\nRes no fa pensar que en escriure L’escombra del sistema (Nostre Senyor tingui a la glòria els editors de Periscopi) a David Foster Wallace li passés pel cap el cas català, però el fet és que a hores d’ara els habitants del sistema literari en la llengua de Joan-Lluís Lluís devem ser la gent més repolida del món, escombrats per totes bandes.\nHi ha l’escombrada del llibre i el seu món, que van perdent pes específic, presència entre els més joves i importància en l’univers mental de la població en general, per molts Plans de Lectura que cada Conseller i Regidor de torn ens prometin (de fet, els Plans són la mostra més clara que alguna cosa lletja passa). Els llibres van sent escombrats, i els qui manen miren la tele o el mòbil. Algú s’imagina ara mateix una Françoise Nyssen (ministra de Cultura francesa, exdirectora de l’editorial Actes Sud) catalana o espanyola? Doncs això.\nHi ha llavors l’escombrada de la literatura i dels escriptors (no: llibre i literatura no són el mateix). De fa anys, d’ençà de la darrera crisi, els avançaments editorials s’han jivaritzat, baixen les vendes, s’han esfumat els bolos pagats, hi ha menys plataformes de promoció, els editors busquen gent coneguda a qui convertir en autor: tot plegat fa més i més difícil la professionalització, de vegades la simple professionalitat dels escriptors. Costa pensar el nom d’un/a escriptor/a viu que sigui referent per a la societat com havia passat (sí, passava) dècades enrere.\nFinalment, per als tossuts irredempts, queda encara l’escombrada del català, que ha anat passant de llengua pròpia a cooficial, de requisit a afegit, de convidat a sospitós, convertit en víctima col·lateral (no m’apedreguin, si us plau) del Procés i de la paranoia lingüicida ja no d’espanyolistes militants sinó ara també d’un grapat de monolingües empadronats a Catalunya, les Illes i el País Valencià.\nPassa i passa una escombra, l’altra escombra, la tercera escombra. Amb tanta escombrada, cada vegada costa més respirar. Per això vaig demanar als Reis un recollidor.\nPublicat a El Periódico, 10-I-18\nEtiquetes: Català, LitCat, Llibre i lectura


Like Hostel Krasnoyarsk Krasnoyarsk Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nGazety Krasnoyarskii rabochiy prospect, 165g, Sverdlovski, Krasnoyarsk, Rússia, 660093 - Veure al mapa\nMés informació sobre Like Hostel Krasnoyarsk\nAl visitar Krasnoyarsk, vosté es sentirà com a casa a Like Hostel Krasnoyarsk, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Like Hostel Krasnoyarsk és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Like Hostel Krasnoyarsk.\nDescompte a Like Hostel Krasnoyarsk


TEAM Restaurant Can Victor: Corredors i categories per al proper 2011\nAmb la temporada 2010 apunt d’acabar, i una vegada l’equip tenim clars quins seran els corredors que conformaran l’estructura del Team Restaurant Can Victor per al proper 2011 i donat a que ja hi ha hagut especulacions, ha arribat l’hora de fer-ho públic.\nDels ciclistes actuals, Joan Andreu Lletí, Alfonso Sancho, Xavier Segarra i Jordi Cugat segueixen a la categoria M30, Jordi Lleixà passa de la categoria Sènior a M30 i Jonatan Larrosa canvia de categoria Èlit a Sènior.\nParlant de les noves incorporacions, entraran a formar part a l’estructura la guanyadora de la Quebrantahuesos Anna Vericat que correrà amb la categoria F. Èlit. i retornarà a l’equip el corredor, que al 2009 ja hi va formar part, Xavier Perolada que seguirà corrent amb M30.\nPer altra banda, David Caballé i Esteve Mestre deixaran l’equip de competició dels Joves Ciclistes d’Amposta per emprendre nous camins.\nPer tal de conèixer una mica millor als nostres corredors, al llarg dels propers dies publicarem entrevistes de cada un d’ells.\nAnònim 10 de desembre de 2010, a les 20:31\n"emprendre nous camins"...uyuyuyuy, que mal rollo se respira.\nLLeti 11 de desembre de 2010, a les 12:32\nBones,de mal rollo res,perque les grupetes entrenan igual es fan,i que es pugen fer noves estructures en los temps que corren no es fàcil,es d ´admirà,recòrds ¡¡\nAnònim 11 de desembre de 2010, a les 19:01\nSi, colega, pero a la hora de la competicion, cada uno de este equipo va por su cuenta, para colgarse la "medalla" el lunes.\nAnònim 11 de desembre de 2010, a les 19:40\nNo se pq ho dius... A mi sempre mhan ajudat i jo crec que pels demes companys he fet el que havia de fer. Tambe esta clar que tots mos podem equivocar o sempre se poden fer millor les coses. Tu ara dius aixo i a la cursa del diumenge mos van dir el contrari inclus dient que erem massa conservadors. Bueno, per gustos colors, pero desde dins, te puc dir que jo personament estic molt content dels companys\nAnònim 12 de desembre de 2010, a les 14:39\nQuines ganes de ficar llenya on no hi ha foc. De mal rotllo cap amb ningú, i menys a la nostra edat. Referent als nous camins, estàn justificats i no s'ha de parlar al vent sense saber raons. Això sí, sort per als companys que emprenen la nova aventura. Perquè diferents colors, no sempre vol dir enemics. A més aquest nou camí inclòu gent del meu sincèr aprèci. És molt interessant veure com en les primeres curses de la temporada serèm moltes estructures d'estes terres. Sí, d'acord de casi pre-jubilats, però fa quatre dies ni això. Salutacions a tothom.


IB3 | Agus, ‘amb ganes’ de començar la temporada amb el Mallorca, a pesar de no comptar per a l’entrenador\nAgus, ‘amb ganes’ de començar la temporada amb...\tPortada > notícies > Agus, ‘amb ganes’ de començar la temporada amb el Mallorca, a pesar de no comptar per a l’entrenador notícies\tAgus, ‘amb ganes’ de començar la temporada amb el Mallorca, a pesar de no comptar per a l’entrenador Situació complicada\nQui continua vivint una situació complicada és Agus. El central ha estat, com Cendrós, un dels descartats del “Chapi” Ferrer durant tot l’estiu. En el seu compte de la xarxa social Twitter, el defensa mallorquinista ha escrit aquest missatge: “Terminado el entreno, con ganas de que llegue el sábado y empezar un año ilusionante”. Acompanya aquesta frase amb les etiquetes “vamos Mallorca”, “100 anys” i “centenari”. Completen el missatge una piloteta, un braç fent força i els colors del Mallorca. Una de dues: o Agus se’n fot del Sant i de la festa, o l’entrenador li ha comunicat aquest dimecres, contra tot pronòstic, que compta amb ell per a aquesta temporada.\nLa plantilla del Mallorca a tres dies del debut de la lliga


19.01.2014 13:16 h.\nRedacció: al final de la ratlla 11 comptant des de baix, la paraula "desvetllen" ha de ser "desvelen", que vol dir "treure el vel" perquè es pugui veure.\nAquest trio de pesos pesants polítics fan servir la mateixa lògica que el GHMas: dialogar vol dir que s'ha de fer allò que jo vull. Han ahgit eleccions al psC no da gaire, i el propi Elena va sortir, com Ros, derrotat. Fa menys encara va haver un consell nacional, o com es digui, per fixar postura davant aquesta votació, i la seva proposta no va sortir guanyadora. I ara diuen que s'ha de refundar el partit? De debó que costa molt acceptar que tota aquesta gent sigui escoltada per algú i que les seves demagògies barates les rtecollin els mitjans de comunicació. Això vol dir, en tot cas, que quelcom molt seriós fa pudor a podrit en aquest país, que ens hem allunyat tant del camnp de la congruéncia, la lógica i la coherència que sembla que estiguéssim disposats a acceptar qualsevol bajenada a qualsevol boig que la digui. Aquí sempre s'ha menyspreat la manca de serietat de la resta d'Espanya i el seu endarreriment seular, però em sembla que ningú no se n'adona que nosaltres\nhem fet un salt enrera que ens ha portat poc menys que als temps anteriors a l'ús de la raó, perquè entre les supersticions, les creences, les mitologies, les faules pseudohistòriques, les mentides i el cant dels mags, de debó creu algú que oferim a la resta del món una imatge de país modern? I a sobre l'únic amic del govern és un feixista racista que mai seria rebut a cap cancilleria europea per ningú que tingui uns mínims de cultura democràtica que aquí ni hi són ni pel que es veu, s'esperen... http://provinciamayor.blogspot.com.es/\nLos valores socialistas no cotizan en bolsa, sino en ética. Quizá por eso no menudean.