A més mar, més vela - de Pere Tomic\nde Pere Tomic\n1- De Sèneca a Neró: la por.\n“El teu poder radica en la meva por: si jo ja no tinc por, tu ja no tens poder”, aquesta frase atorgada a Sèneca dirigint-se a Neró cap al 45 dC i recuperada per Jordi Cuixart, s’ha tornat tot un mantra per part de la classe política, fins al punt de sentir-la sovint en intervencions públiques i actes diversos.\nMalauradament les paraules no fan els fets i, en un context polític com l’actual on la repressió i les amenaces al moviment republicà són evidents i aleatòries, és normal que polítics i activistes tinguin temor a ser objecte directe de la repressió i per tant, haver-ne d’assumir els costos personals i professionals.\nTenir por és normal. Qui digui que no en té, menteix. I malgrat que és totalment lògic i necessari de tenir-ne (no som uns kamikazes), hem de plantejar-nos si ens podem permetre que guiï i dirigeixi la nostra activitat política.\nSi mai qualsevol de nosaltres: polítics, activistes, empresaris, mestres, sindicalistes, periodistes, militants… deixem de dir o de fer alguna cosa en pro de la República per por a les represàlies que se’n podrien derivar, voldrà dir que la repressió ha guanyat.\n2- Des de la repressió no es pot governar un país\nEls presos i exiliats han de fer política, però no haurien de fer direcció política.\nEn uns moments tan intensos com els que estem vivint, no ens podem permetre que l’estat tingui segrestats els nostres òrgans de direcció política. No ens podem permetre que les decisions estratègiques es prenguin sota la indignant amenaça d’anys de presó i exili.\nNecessitem que representants polítics i socials puguin expressar-se lliurement, sense notar l’alè de l’estat delerós de dictar sentència. Ens cal fer del defecte virtut i aprofitar per crear lideratges col·legiats no unipersonals, capaços de parlar de manera adulta i oberta a la societat i explicar la nova fase del país. Ens hem de preparar per a les mobilitzacions més exigents que haurem fet.\n3- Fer de les presons, una flama\nTenir presos i preses polítics, és tan indignant, que el sol fet de tenir-ne hauria de provocar una revolta popular que ho capgirés tot. Malauradament, encara no som en aquest punt i, malgrat no ser-hi, l’autoorganització de milers de persones entorn de les presons demostra una força extraordinària. Un capacitat de creació d’espais de lluita senzillament imparable.\nVeient doncs tot aquest potencial, amb l’inici dels judicis al calendari, potser és hora de transformar aquest espai de lluita cap a un espai de construcció republicana, que a partir de la confrontació amb l’estat, sigui una pedra a la sabata que cada vegada li molesti més.\nDes del convenciment que només la República farà lliures als presos/es i que l’exercici de la sobirania ens ajudarà a fer-nos una societat millor, potser seria bo de començar a assajar formes de mobilització amb un punt més d’exigència: des de milers de persones ocupant espais de la via pública setmanalment davant de certes infraestructures, passant per enviaments organitzats de correus electrònics a determinats perfils, partit, representants polítics o empresarials, tornar a les obertures periòdiques de peatges, o un llarg etcètera que s’està estudiant en diversos àmbits.\n4- Des de la no-violència, ni un pas enrere\nLa nostra lluita, les nostres lluites compartides, s’han configurat molt majoritàriament des de la voluntat d’inclusivitat i la més estricta no-violència. És precisament aquest un dels elements que fan del cas català, una rara avis entre les lluites d’emancipació nacional i social que coneixem fins al dia d’avui.\nL’opció de la lluita col·lectiva no-violenta és d’un consens social indiscutible alhora que requereix d’una resistència granítica. Per això mateix, quan l’estat espanyol a partir de la seva opció de lluita: la violència i la repressió, ens ataca i agredeix, la nostra determinació ha de ser la de no fer ni un pas enrere. No fer-lo, és precisament el que legitima la nostra lluita i ens fa créixer com a col·lectivitat.\nHem de fer del “no passaran” un embat democràtic que ens ajudi a tornar al mandat de l’1 d’octubre, que n’hi ha que volen descafeïnar i oblidar.\nAixí doncs, des de la comoditat del sofà de casa, aporto per fer aquestes reflexions:\n– Tenir por és normal. Però si deixem de dir o fer coses en pro de la República per por a les repressàrlies, voldrà dir que la repressió ha guanyat.\n– Des de la presó i l’exili, no s’hauria de fer direcció política. Ens calen liderats col·legiats lluny dels unipersonalismes, que expliquin de manera adulta i clara la nova etapa de mobilitzacions.\n– Ens calen mobilitzacions més exigents. Aprofitar la capacitat mobilitzadora entorn de les presons per assajar la desobediència civil organitzada mentre duren els judicis, ens podria ajudar a assajar per tot el que vindrà.\n– Resistir les agressions i la violència de l’estat des de posicions no-violentes sense fer cap pas enrere és el que legitima la nostra lluita i la nostra voluntat de ser poble. És aquesta legitimitat la que ens fa créixer col·lectivament.\nHi ha temes que fan de mal escriure perquè són delicats.\nLa capacitat col·lectiva, especialment al nostre país, d’empatitzar amb el dolor dels altres, sovint s’ha materialitzat en grans mobilitzacions i onades de solidaritat sorgides des de la societat civil, que són molt difícilment comparables amb les de cap altre país europeu.\nEn termes de política nacional però, aquesta energia col·lectiva dificulta extremadament de poder mirar-se les situacions a vista d’ocell, amb l’objectiu de dirigir-ne el rumb cap a propostes propositives i constructives. És allò del que “l’arbre no ens deixa veure el bosc”.\nAmb els presos i preses tinc la sensació que estem exactament en aquest punt: efervescència mobilitzadora sense rumb, amb onades de solidaritat creativa i participativa espectacular, però que queden, malauradament, en poca cosa.\nHem empatitzat tant amb el dolor dels presos i preses i els seus familiars que no hem tingut temps de fer un debat col·lectiu per a reflexionar sobre quin paper han de tenir en el tauler de joc de la construcció de la República.\nLa injustícia clamorosa i la capacitat de mobilització de la nostra societat civil (organitzada i no organitzada) ha cristal·litzat en centenars d’iniciatives de caire antirepressiu i de suport a les persones preses, fins al punt de convertir els centres penitenciaris en una espècie de centre de pelegrinatge per expressar-hi les ànsies de llibertat, el dol i la ràbia col·lectiva.\nAquestes iniciatives, es poden entendre sobretot, per la manca d’una plataforma transversal antirepressiva que hagi marcat rumb i estratègia, i alimenten sovint la percepció que els presos i exiliats tornaran a casa si existeix una mobilització constant a les presons a través de mil iniciatives: sopars, càntics, concerts, etc…\nEn aquest sentit doncs, considero responsable començar a plantejar raonaments dirigits a contraargumentar cert discurs màgic i a dir obertament que els presos i exiliats només seran lliures amb la República i que per tant, la vista d’ocell ens diu que els esforços col·lectius i la capacitat movilitzadora l’hem de dirigir cap aquest objectiu: construir República a partir de la mobilització constant i l’erosió a l’estat espanyol. Hauríem de començar a dir obertament, que en aquest moment de la història, el país no es pot governar ni des de la presó ni des de l’exili, que els interessos de partit no poden passar per sobre de l’interès col·lectiu i que les pors personals, compresibles, no poden pervertir el mandat popular de l’1 d’octubre.\nNo és fàcil de parlar de segons quines coses, però potser començant a plantejar-les, ens enlairarem i posarem rumb directe cap a les llibertats personals i col·lectives.\nLes primàries: una oportunitat d’or\nHe vist amb certa sorpresa i amb un punt d’incomprensió com durant aquests últims dies, les brunettes de diversos sectors del republicanisme han saltat contra l’ANC pel fet de consultar als seus associats i associades si estaven d’acord o no, en impulsar unes primàries republicanes de cara a les municipals del maig del 19.\nMés enllà de valorar la idoneïtat de la proposta, hi trobaríem arguments de sobres per impulsar primàries o no fer-ho, cal dir que la proposta i els resultats de la consulta (85% de Sís) suposaran una saquejada important a la pota institucional del partits republicans.\nAixí doncs, coneixent els resultats i un cop analitzades les conseqüències que pot tenir, m’agradaria fer unes consideracions:\nEls partits són necessaris.\nDe fet són imprescindibles i qualsevol posicionament o abrandament amb tuf “anti-partit” està condemnat al fracàs més absolut. Els partits tenen estructures, xarxa al territori, visió global de país i infraestructures que són vitals.\nDe la mateixa manera que els partits són imprescindibles, també s’han d’adonar que la seva capacitat de representació de la ciutadania ha quedat molt tocada. Molta gent s’ha quedat extremadament decepcionada amb els espectacles lamentables que hem vist al parlament. A més, canvis de discurs i la casi exclusiva preocupació corporativista pels càrrecs, han expulsat a molta gent que ha passat de la confiança a la desconfiança més absoluta.\nEl context de la representitivitat:\nEuropa viu una crisis política sense precedents. Si mirem el context político-institucional dels països europeus, veurem que les primàries i les noves formes d’organització política s’estan imposant a la majoria de països: França, Itàlia o els països nòrdics en serien bons exemples.\nLa ciutadania no es sent representada. Les estructures de partits del segle XX, estan en procés de caducitat. Calen noves maneres d’imaginar la participació i representació ciutadana.\nEls partits que s’hi posin d’esquena de manera unilateral, cometran un error terrible. Això no vol dir que els partits hi participin, però obrir i participar en un debat sobre primàries arreu del país, encara que finalment les organitzacions no s’hi sumin, és una manera d’obrir debats ciutadans sobre com volem ser representats i què esperem dels nostres representants.\nPot ser una oportunitat d’or per escoltar el pols de la gent, més enllà de la visió corporativista que semblen tenir els partits.\nA partir del debat, obrir formes de diàleg.\nSón evidents les males relacions entre els partits republicans majoritaris. A més, aquesta mala maror al Parlament, es trasllada inebitablement als municipis. Això té molt poc sentit.\nI és precisament perquè cal superar aquestes barreres, que escoltar-nos i debatre pot obrir formes de diàleg que ens permetin treballar, arreu del país i en totes les institucions, de manera cohesionada.\nA partir del diàleg: compromís republicà\nEns cal parlar i debatre. Però no ho han de fer les cúpules dels partits. Ho hem de fer des dels municipis. Hem de parlar i debatre amb els nostres veïns. Sense posar-nos cap barret. I és a través d’aquestes converses, que hem d’establir un “compromís republicà”: punts bàsics que tots els candidats i totes les candidates a les municipals, haurien d’acceptar abans de les eleccions.\nCompromisos amb el país, amb el municipi i també amb la Generalitat i amb el Consell de la República. En definitiva, compromisos que ens permetin, malgrat potser no haver-hi una llista conjunta, tenir als nostres municipis respresentatns compromesos oberta i inequívocament amb la República i amb la ciutadania a qui representen, amb un compromís que va més enllà del que tenen amb el seu partit.\nPer un front republicà a les municipals de l’any 19.\nEl moment que viu la política catalana és d’extrema complexitat: la manca de crida institucional en la defensa de la República proclamada al Parlament, la repressió en totes les seves formes, les posteriors eleccions del 21D i el desgavell en la confecció del govern i la posterior acceptació de la legalitat monàrquica, han erosionat no només les relacions i confiances entre partits, sinó que han erosionat també la confiança i paciència de bona part de la ciutadania.\nEn aquest context, les eleccions municipals de l’any 19 seran necessàriament, un punt d’inflexió politicosocial que pot determinar de manera inequívoca el futur de la República.\nAquesta excepcionalitat, que dibuixa l’horitzó del maig del 19 amb l’objectiu indefugible de fer del municipalisme un cavall de batalla republicà fonamental, té com a conseqüència directa el debat sobre quin paper han de tenir els partits i en quina forma s’han de presentar.\nEn aquest sentit doncs, caldria debatre col·lectivament sobre quina estratègia s’ha de seguir, sense deixar el protagonisme únic als partits polítics, que com a corporacions que són, defensaran sempre els seus interessos. Aquests dies veiem iniciatives trencadores que desborden els límits dels partits, per exemple, la proposta del Jordi Graupera per l’Ajuntament de Barcelona.\nAixí doncs, amb l’objectiu d’aportar elements de reflexió al debat sobre la consecució d’un Front Republicà a tots i cadascun dels municipis del principat, voldria fer algunes consideracions:\nUn Front Republicà que governi a tots els municipis del país:\nAviat veurem com neix el Consell de la República. Aquest Consell, que formarà part de l’estratègia d’institucionalitats paral·leles, requerirà del màxim reconeixement. Així doncs, quina legitimitat més àmplia podria existir, que tots els municipis del Principat, a través de candidatures unitàries, fronts republicans, reconeguessin a l’uníson la legitimitat del Consell?\nUn missatge a la ciutadania:\nLa ciutadania s’ha empoderat. Malgrat els intents constants de desmobilització fets pel mateix govern de la Generalitat després de l’1 d’octubre, la ciutadania d’aquest país ja no és la mateixa. Està més mobilitzada que mai i reclama també, més que mai, unitat. Una candidatura republicana única, seria una bona resposta a aquesta demanda.\nEl municipalisme com a exemple de resistència i construcció nacional:\nNo siguem il·lusos. La legislatura vinent no anirà d’asfaltar un carrer o un altre. Anirà de construcció d’espais republicans des de la institució. Anirà de confrontació amb la legalitat monàrquica. Anirà d’empoderament. Només un Front Republicà que deixi les picabaralles de partits o personals al marge, serà capaç de resistir l’embat de l’estat espanyol.\nPotser és l’hora que des de la societat civil es posi, sense por, aquest tema sobre la taula, obrint espais de discussió i debat, considerant totes les opcions per a desbordar els encotillaments de les estructures partitocràtiques. Potser és l’hora que busquem solucions imaginatives per fer un front comú, que estigui co-liderat per tothom i on ningú hi sigui imprescindible.\nPublicat el 18 de març de 2018\n“Posar la reductora al motor i fer un “qui dia passa, any empeny”, ens aboca a la desmobilització popular i per tant, a perdre un tren que hem d’agafar”\nCom tothom, no entenc on som ni acabo de veure clar com haurem de desfer l’embolic que entre tots ens hem posat.\nVam passar d’una situació clara i diàfana post 21D, on era clar que l’objectiu de tots els partits era el restabliment del govern legítim, a una situació d’acceptació de la legalitat espanyola, acceptació de l’adulterament dels resultats electorals i l’acceptació de vetos als candidats més votats.\nAquesta situació es converteix encara més inversemblant quan entre el republicanisme s’escampa la teoria de parar màquines amb l’argument de que cal “eixamplar la base”. M’agradaria fer algunes reflexions.\nAlguns dirigents polítics, que no les bases, aposten ara per posar la reductora, amb l’argument que no som prous i fer un “qui dia passa dia empeny”.\nEl posicionament, basat en la voluntat d’eixamplar la base, des del meu punt de vista, parteix d’un error garrafal, que ens pot fet tornar a anys enrere i pot deixar el debat sobre l’assoliment de la República, per d’aquí a 3 generacions.\nPer veure aquest perill només cal analitzar què va passar durant els conflictes històrics que van comportar avanços de drets civils i comunitaris:\n– Quan Rosa Parks, als Estats Units dels 50, va adoptar actituds de desobediència per lluitar contra les lleis supremacistes, no hi havia una majoria social a favor dels drets dels afroamericans, va ser a partir de la lluita i de la desobediència que es va “eixamplar” la base fins a aconseguir els canvis legislatius que van equiparar els drets de totes les comunitats.\n– Quan Gandhi va iniciar la Marxa de la Sal, a l’índia dels 30-40, no hi havia una majoria social a l’Índia que lluités pels drets dels indis i per la independència de l’Índia, però va ser a partir de posicionaments no violents i de desobediència, que la base es va eixamplar, i va tenir com a conseqüència que el Regne Unit acceptés la independència del país.\nAquests són només dos exemples, dels més coneguts, dels centenar que trobaríem. La dialèctica de la història ens demostra, que és només a partir de la lluita pacient però decidida i sense passos enrere, que els drets civils i nacionals avancen.\nA casa nostra, la base es va eixamplar el dia 1 d’octubre, quan vam demostrar que anàvem en serio i que estàvem disposats a tot per garantir els drets civils dels ciutadans del Principat. Hem eixamplat la base quan hem sigut capaços de plantejar un conflicte obert amb l’Estat Espanyol.\nNo entendre això, posar la reductora al motor, i fer un “qui dia passa, any empeny”, ens aboca a la desmobilització popular i per tant, a perdre un tren que moltes generacions hauran de tornar a esperar.\nCarta oberta als companys/es d’Esquerra\nPublicat el 11 de març de 2018\nEsquerra Republicana de Catalunya ha estat, és, i ha de ser un dels pilars fonamentals en la consolidació de la República. L’esforç de compactar el partit que va fer Junqueras després de la trencadissa de l’època Carod i la recomposició del partit fins a data d’avui ha estat espectacular. La capacitat d’atreure nous votants, portar-los a l’independentisme i consolidar-los, és una tasca que no els podrem agrair mai prou.\nEsquerra vas ser fonamental durant les consultes populars, va ser decisiva a la consulta popular del 9N i va saber mantenir el pols a una Convergència que fins llavors era més fidel als interessos econòmics que als del país.\nSense el treball i d’Esquerra no hauríem fet pas el referèndum de l’1 d’octubre.\nAixí doncs, escriure aquest article no m’és gens fàcil. No és gens fàcil perquè respecto moltíssim a la gent d’Esquerra, sovint des de la discrepància, però sempre amb un respecte infinit. Respecto infinitament aquella gent del “sempre hi som”.\nPer això, adreço aquesta carta oberta als companys d’Esquerra i l’escric a partir de la perplexitat i incapacitat d’entendre què estan fent, sobretot a partir del 27 d’octubre de l’any 17.\nDe la llei a la llei, un discurs màgic\nEl mantra de la llei a la llei el vau repetir a tort i a dret. A tots els meetings i actes en què vaig venir a escolar-vos el predicàveu. El vau escampar arreu del país, amb un paternalisme que sempre se’m ha fet molt estrany. Sovint, tenia la sensació d’escoltar més a predicadors venent un discurs màgic, que líders polítics preparant a la població per construir una República.\nCom pot ser que un partit que ha patit la repressió de manera tant directe com ERC, hagués assumit com a propi aquest discurs? Com pot ser que el discurs de la llei a la llei, es seguís predicant a tort i a dret, sabent que l’Estat Espanyol va ser capaç de fer els GAL, ha estat condemnat per tortures un munt de vegades, va tancar l’Egunkaria i fa servir les clavegueres de l’Estat per destruir a qui no pensa com ell?\nNo tinc ni idea de la resposta, però si era per la creença que Espanya havia canviat, és un error difícil de perdonar. Si era per accés de paternalisme, és inacceptable.\n26, 27, 28 d’octubre del 2017\nTots ens vam posar molt nerviosos quan vam començar a saber que el president volia convocar eleccions. La defensa de les urnes havia configurat una xarxa d’aliances que ens feia forts. Tots vam celebrar la posició ferma d’Esquerra negant-se a anar a eleccions. Tots vam celebrar la posició d’Esquerra de seguir endavant amb el mandat democràtic: la República.\nLa celebració va durar poc.\nAmb l’anunci de l’aplicació del 155 i les eleccions imposades, ERC va ser el primer partit a acceptar-les amb el pretext de “Som els campions de les urnes”.\nCom pot ser que només 24 hores abans, hi hagués hagut una negativa taxativa a anar a eleccions i després de l’anunci de Rajoy, s’acceptessin a la primera?\nHi he pensat molt i només arribo a una conclusió, i necessito que algú d’Esquerra me la desmenteixi. Crec que els dirigents d’Esquerra no van preveure l’èxit de l’1 d’octubre. Van veure’s aclaparats per la resposta de la gent. Crec que en veure que la cosa es va anar embolicant, quan en Puigdemont va amenaçar en convocar eleccions, Esquerra creia fermament que les acabaria convocant. Per això van mostrar públicament tanta oposició: els dirigents d’ERC creien que quan en Puigdemont convoqués les eleccions ells quedarien com els únics defensors del mandat democràtic i electoralment ens sortirien molt beneficiats.\nSobre els lideratges, quasi messiànics.\nFa de molt mal parlar de gent que tant injustament és a la presó.\nPerò això també necessito que algun company/a d’ERC m’ajudi a entendre-ho. Com pot ser que un partit amb tanta implantació al territori, amb tanta capacitat ideològica i quadres polítics quedi tan desactivat quan el seu president entra a la presó? Com pot ser que un partit d’esquerres, tingui tanta dependència d’una persona? Com pot ser, que un partit que ha patit tant d’exili i presó, no sigui capaç de treure forces de les febleses i entengui que l’Oriol Junqueras només sortirà de la presó quan vegin que Esquerra segueix endavant? Com pot ser que no veieu que en Junqueras és un ostatge i que el fan servir per bloquejar-vos i maltractar-vos? El deixaran lliure quan no en tingueu dependència.\nSobre obediència i desobediència.\nEl 155 no marxarà. El bloqueig econòmic no pararà. Les lleis socials no es podran aplicar, i el parlament no podrà legislar perquè s’impugnarà qualsevol iniciativa.\nCompanys/es d’Esquerra, no compartiu amb mi, que l’autonomia de Catalunya no tornarà a existir? Com és que compreu el relat de l’Estat Espanyol? Com pot ser que torneu a un discurs autonomista de repartiment de càrrecs? Necessito entendre com és que, malgrat fer unes llistes a un parlament autonòmic, posant a la llista gent imputada i senyalada, sabent i coneixent les males arts de l’Estat espanyol, ara no feu un pas endavant per por (sovint personal). Com pot ser que els interessos personals passin per davant dels interessos de la República? Com pot ser que accepteu tan alegrement, des de la mesa del parlament, que s’alterin els resultats electorals d’unes eleccions que vau acceptar?\nNecessito respostes. Necessito entendre què us està passant i necessitem que torneu a ser el pal de paller del republicanisme. Em temo, que si no és així, electoralment tornareu a l’Esquerra dels 20 diputats, i això no ens ho podem permetre.\nQuè hauria de ser l’ANC: aportació al debat sobre el nou full de ruta.\nL’ANC, segurament, és l’agent polític més important de la República. Més enllà dels partits, que tenen dinàmiques pròpies i tenen bàsicament una funció legislativa al parlament, l’ANC ha sigut durant molt de temps la punta de llança que va marcar, precisament, part de la dinàmica parlamentària i programàtica dels partits republicans.\nDurant els darrers mesos però, el context polític del país ha portat a l’ANC a deixar de ser un agent dinamitzador i pressió cap als partits, per esdevenir un agent de suport a l’acció de govern i parlamentària.\nEl nou període històric que viurem però, reclama que l’Assemblea torni a esdevenir el referent en la construcció de la República.\nAixí doncs, el nou full de ruta hauria de fixar la voluntat de preparar el país per a una nova realitat:\n-Nou context polític:\nAquesta nova etapa de construcció de la República, hereva d’un gran treball i esforç, requerirà de noves maneres d’organització , co-lideratge, discurs i treball.\nCaldrà definir noves estratègies de confrontació cívica amb l’Estat, que hauran de passar per l’obediència a les lleis catalanes i la insubmissió a les lleis monàrquiques.\n– Liderar debats socials sobre la necessitat de crear estructures d’Estat:\nL’Assemblea haurà de liderar el debat ciutadà i, si calgués donar suport, a iniciatives que permetin crear estructures fonamentals que facin de la República un estat no dependent de les empreses de l’IBEX35.\n– Impuls d’un procés constituent que ajudi a ampliar majories:\nEl debat sobre el model de país que volem, els drets de ciutadania, laborals, socials, etc.. són fonamentals perquè creixin les majories socials a favor de la consolidació de la República. Aquests debats constitutius ajudaran a configurar un mapa mental de la República com a nova realitat.\n– Internacional: impulsar estratègies d’agermanament amb altres entitats semblants a l’ANC de països europeus que puguin ser lobbies pels seus propis països.\nTeixir una estratègia internacionalista no basada només en mitjans de comunicació i pressió política. Fer un esforç ingent per fer aliances amb entitats culturals de referència dins del gruix de països europeus fent que siguin aquestes entitats les que actuïn com a lobbies dins del seu territori.\n– Tornar a posicionar-se com a motor del procés de consolidació de la República, exigint als partits actituds menys paternalistes.\nL’ANC ha de tornar a tenir un full de ruta propi que no faci seguidisme del joc parlamentari. Ha d’oferir un full de ruta transparent, honest i exigent. Ha de deixar enrere missatges paternalistes i exigir als altres actors polítics que tractin a la ciutadania com a adults.\n– Teixir taules de trobada i coordinació\nDarrerement hem vist com han nascuts nous actors polítics, des dels CDR als Docents per la Repúblic. Aquestes noves organitzacions, que sovint són difuses, han creat models de participació i penetració social que no s’havien aconseguit. L’ANC haurà d’impulsar la trobada i coordinació entre tots els actors existents i futurs, sobretot a nivell comarcal i territorial, teixint així el territori i afavorint la consolidació d’estructures que poden ser vitals en la defensa cívica de la República.\nEls resultats de les eleccions del 21D han fet història. Lluny de pessimismes que només es poden entendre a partir d’un anàlisi partidista, el resultat dels defensors de la República, amb una participació del 82%, és senzillament d’una contundència incontestable.\nEn una campanya on les forces monàrquiques han comptat amb un suport econòmic, mediàtic, policial i judicial com mai no havien tingut abans, “només” han pogut situar una de les seves forces com a la més votada del país. Però no tenen majoria, ni en vots ni en diputats. Han pagat el seu fracàs a un preu molt alt.\nPerò ara, què?\nInsubmissió al 155: els republicans s’han de declarar insubmisos al 155 i a les rèmores que en quedaran després de la nova presa de processió. Cal deixar clar, tant des del punt de vista gestual com des del punt de vista pràctic, que després de la revolució dels somriures seguirem amb la revolució dels insubmisos.\nAplicació immediata de les lleis socials tombades pel Constitucional: el nou parlament republicà, haurà de retre obediència al Parlament de Catalunya i implementar de manera urgent totes les lleis socials que ha tombat el Constitucional espanyol. El primer missatge del nou parlament ha de ser la inequívoca aposta per una República de drets socials i col·lectius. Això ajudarà a eixamplar el suport social.\nAgència Tributària Catalana, tornar a engegar els mecanismes escapçats de l’Agència Tributària i començar a fer recaptació d’impostos. Demanar a la societat catalana que liquidi les seves tributacions a la nova agència. Començant pels municipis. Fer la primera passa cap a la independència econòmica.\nDebat social i procés constituent: iniciar des del Parlament, amb el suport de les entitats civils de caràcter transversal i majoritari, el debat del procés constituent. Iniciant un veritable debat popular de model de país que ens ajudi a definir de quins marcs de convivència i legals ens volem dotar. Portar el debat a tot arreu i a tots els secotors polítics. Mostrar la República com la manera de construir futur.\nMariàngels en Carta oberta als companys/es d’Esquerra\nllemosi en Carta oberta als companys/es d’Esquerra\nLluís Castillo i Balaguer en I ara, què?


Empresa Casas - Pàgina 3 - Transport.cat\nHora i data actual: Diumenge 23/01/2022 3:48\nEntrada Autor: laura » Divendres 02/11/2018 17:32\nNova línia de bus a Premià de Mar, de moment gratuïta:\nhttp://radiopremiademar.org/castanyes-p ... -bus-urba/\nEntrada Autor: xergi » Diumenge 05/05/2019 22:34\nm.h.t. ha escrit: La C10 permet fer BCN-Montgat, St. Adrià-Montgat i BDN-Montgat perfectament. Només té prohibició de trànsit entre BCN i BDN.\nSabeu si hi ha res que es pugui fer en contra d'això? Seria interessant tenir línies exprés per a tots els municipis de l'àrea metropolitana\n(Per cert, primer missatge que escric! Tinc 30 anys i des de 4t d'ESO o 1r de batxillerat que segueixo el fòrum... Haha!)\nEntrada Autor: Renfe445 » Dilluns 06/05/2019 13:28\nm.h.t. ha escrit: LAquesta nova línia només durà un any. El 1994, el mateix dia que s'inagura la L2 de metro, Casas allarga la C10 de Pep Ventura a La Pau (1) i suprimeix la línia Badalona-Masnou-Teià per baixa ocupació.\n!!! La línea 2 actual abrió en 1995, y a La Pau llegó en 1997.\nEntrada Autor: Guigui » Dilluns 06/05/2019 13:39\nPerò la L4 ja hi arribava des del 1982, abans que el tram entre La Pau i Pep Ventura passés a la L2 el 2002.\nI tanco l'off-topic amb aquest aclariment col·lateral.\nEntrada Autor: Renfe445 » Dilluns 22/07/2019 3:51\nConsultando la línea N 80, me he dado cuenta que en Montgat para a medio camino entre las dos estaciones del pueblo (Montgat y Montgat Nord). Como la N 9 para al lado de la estación de Montgat pero no llega a Montgat Nord, podríamos hacer que la N 80 parara ahí, donde por el día paran B 30, B 34, B 35 y C 10.\nEn cuanto a la prohibición de tráfico, hay algo curioso. Dice que "Amb aquest servei, no estan permesos els viatges entre Montgat i Barcelona ni entre Badalona i Barcelona." ¿Pero entre Montgat y Badalona?\nEntrada Autor: Adolescent barceloní » Dilluns 22/07/2019 8:46\nEls trajectes des de Barcelona, Sant Adrià i Badalona fins a Montgat estan permesos. Fins a Montgat Nord, almenys, de ben segur; jo mateix he fet servir la C10 per fer aquest trajecte en més d'una ocasió.\nEntrada Autor: m.h.t. » Dilluns 22/07/2019 18:17\nEs refereix a l'N80, no a la C10.\nI sí, "formalment" la N80 té prohibició de trànsit entre BCN, BDN i Montgat, però no es compleix i permet fer BCN-Montgat i viceversa.\nHo he fet jo, i ho fa molta gent. A més, les parades de Montgat i BDN estan senyalitzades i amb horaris en ambdós sentits:\nParada N80 Montgat (sentit BCN)\nhttp://maps.google.com/maps?layer=c&pan ... 2C2.282743\nParada N80 Badalona (sentit BCN)\nhttp://maps.google.com/maps?layer=c&pan ... 2C2.248739\nEntrada Autor: m.h.t. » Dijous 23/01/2020 19:22\nDegut al temporal, la R1 de Rodalies ha quedat reduïda a 1 tren/hora. Casas deu estar batent rècord de validacions aquests dies.\nLa C10 va plena a vessar, com no l'he vist mai. Pel que fa a les línies per autopista (E11, C3/4, C8), no donen a l'abast.\nA partir de demà, s'habiliten nous reforços:\nEntrada Autor: albe6 » Dimarts 28/01/2020 18:17\nAvui el 1429 de Casas (Setra S-315 GT) està rodant a Lleida, concretament a la línia de Castelldans i L' Albagés\nEntrada Autor: El Yisus 712 » Dijous 07/05/2020 0:48\nHola. He vist que la linia C11 de Moventis Casas no te horari ni a. Ala web ni al moute aixi que aqui us els dono.\nPDF C11 CASAS:\nFOTO HORARI C11:\nScreenshot_2020-05-07-00-46-46.png (320.93 KiB) Visualitzat 5843 cops\nEntrada Autor: escursso » Diumenge 14/02/2021 13:26\nAprofitant que ahir dissabte al matí feia un bon sol i tenia moltes ganes de treure la càmera a passejar, vaig baixar fins a l'estació de Montgat i voltants a fotografiar algun tren, ja que feia molt de temps que no ho feia, encara que a la R1 només hi ha Rodalies, però alguna cosa és millor que res. Mentre esperava algun tren, va passar aquest Casas, fent una C10 de Mataró a Barcelona per la N-II. El número 1803, un Irizar i3 Integral força nou.\nCasas C10 1803 by Escursso (Oriol París), en Flickr\nEntrada Autor: m.h.t. » Dijous 03/06/2021 14:35\nNova línia C17 (Badalona-Alella-Teià)\nhttps://laclau.cat/un-nou-servei-de-bus ... -badalona/\nEntrada Autor: m.h.t. » Dilluns 14/06/2021 21:28\nhttps://www.moventis.es/ca/linies-horar ... a-can-ruti\nEntrada Autor: Adolescent barceloní » Diumenge 12/09/2021 6:55\nAlguns vehicles de l'antiga concessió de l'Aerobús (SGMT) estan circulant, tot de blanc o amb decoració exprés.cat, a les línies de Casas de Barcelona cap al Maresme. Desconec les noves calques que tenen aquests vehicles a Casas ja que no les duen visibles.\nEntrada Autor: m.h.t. » Dissabte 15/01/2022 15:30\nNova línia 807 (Barcelona-Cabrera-Argentona)


València visibilitza els tics masclistes en les tasques domèstiques\n‘Canviem els domèsTICs per igualtat’, aquest és l’eslògan de la nova campanya de l’Ajuntament de València per fer front als costums masclistes arrelats en la societat i que carreguen les dones, entre altres, amb les tasques domèstiques. Amb motiu del 8 de març, Dia Internacional de les Dones, la Regidoria d’Igualtat i Polítiques Inclusives llança aquesta campanya que es completarà amb tota una programació durant el mes d’abril, per tal de reflexionar i visibilitzar una realitat problemàtica del dia a dia de moltes dones.\nA Espanya, en el 83% dels casos d’atenció a persones dependents són dones les responsables; més del 90% de permisos de paternitat o maternitat els fan servir les dones; quasi el 74% del treball a temps parcial l’ocupen dones; les dones dediquen 4 hores i 7 minuts a les tasques de neteja i organització de la llar enfront d’1 hora i 54 minuts dels homes; i, com a conseqüència de les càrregues, els homes tenen una hora i mitja més de temps lliure que les dones. Unes dades que ha destacat la regidora i que demostren el panorama actual de desigualtat, en el que per cada home que abandona el treball per raons familiars, l’abandonen 25 dones.\nLa campanya ‘Canviem els domèsTICs per igualtat’ té entre els seus objectius “que moltes dones s’adonen compte que no volem ser les cuidadores en exclusiva”, reflexionar sobre la mateixa vida quotidiana i la dedicació de cadascun a la llar, i plantejar una reflexió social sobre el sistema i l’estructura establerta. Una estructura que, com ha dit Lozano, “prové de quan hi havia una divisió sexual del treball molt clara, els homes tenien un treball remunerat i les dones es dedicaven a la part reproductiva. Però evidentment la societat ha canviat moltíssim i les estructures continuen sent les mateixes, i, per tant, no donen resposta a aquesta nova realitat”.\nEls cartells de la campanya tracten de denunciar amb vinyetes d’humor eixos tics masclistes i ja es poden veure al mobiliari urbà de la ciutat. A més, la campanya, que ha estat dissenyada per Ladies & Gentlemen, es completa amb fullets, xapes i ventalls amb l’eslògan, i un vídeo que es pot consultar a la pàgina web https://www.domes-tics.com/, que recull també tota la informació relativa a aquesta iniciativa.


Els alumnes de 3r hem investigat sobre els mosquits i ara ja sabem com evitar que neixin a prop | Escola Doctor Alberich i Casas\nEls alumnes de 3r hem investigat sobre els mosquits i ara ja sabem com evitar que neixin a prop\nEl primer dia la mestra ens va portar un pot amb aigua bruta i una espècie de bitxos com cucs que no sabíem què eren. Entre tots vam fer hipòtesis de què podria ser: capgrossos, brutícia, bactèries, cucs, microbis, ous, pinassa…\nHo vam observar amb microscopi i vam escriure tot el que vèiem. Era molt divertit i a la vegada estrany. Vam buscar en un llibre d’insectes i vam creure que allò que observàvem s’assemblava a les fases del mosquit.\nPer grups, vam estudiar el més important sobre els mosquits, les quatre fases (ou, larva, pupa i adult) i vam pensar en fer un lapbook del projecte. Ens vam haver d’organitzar en grup, repartint les tasques i col·laborant entre tots.\nHem après que els mosquits neixen a l’aigua estancada i alguns a la superfície esperant que arribi l’aigua per obrir l’ou i ho poden fer en pocs dies. Poden posar més de 200 ous a la vegada! També poden transmetre malalties molt greus i, el més important, neixen quan fa calor i per això a l’estiu hi ha molts!\nVolem compartir amb vosaltres algunes recomanacions perquè els mosquits no neixin a casa vostra o ben prop:\nTreure l’aigua del plat de sota la torreta.\nGirar, tapar o eliminar objectes on pugui acumular-se l’aigua.\nInformar-se abans de viatjar a alguns països per si cal prendre una medicació o vacuna.\nTenir peixos als estanys o a les basses perquè es mengin les larves.\nPosar clor o productes específics als llocs amb aigua perquè així es moririen.\nEsperem que aquesta informació us sigui útil i vigileu que arriba la calor!\nCompartim algunes imatges sobre el treball dels mosquits que hem realitzat.\nEls mitjans comencem a treballar a l’hort\nAlexandra ghizella en The Fashion Week\nCris en Els ‘dalmatas’ de la colla de Carnaval Alberich i Casas surten al carrer\nnuria bruno en Festa dels somnis!\nNuria Bruno en CANTANIA 2017\nCristina Novoa en Colònies Cicle Inicial


i rus | enciclopèdia.cat\nrus | russa\nIndividu d’un poble normand d’origen escandinau, els varegs, els quals, un cop fusionats amb els eslaus de les terres del Volga, el Don i el Dnièper (s. IX), hi organitzaren els primers principats russos de Kíev i de Novgorod (Rússia).\nL’origen del mot rus o ros (que apareix amb seguretat el primer quart del s. IX) resta encara per resoldre científicament, bé que, seguint la crònica russa més antiga, la majoria d’historiadors i filòlegs concorden a identificar el poble que hi és designat amb la tribu escandinava dels varegs, establerts a la plana de l’Europa oriental. La designació “rus” es mantingué fins al s. XVII, moment a partir del qual hom començà a parlar dels grans russos (per oposició als bielorussos, dits russos blancs, i als petits russos d’Ucraïna) per indicar els pobladors del nord de la península eurasiàtica. Els russos constitueixen al voltant del 85% de la població de l’actual estat de la Federació Russa o Rússia. També fora de la Federació Russa els russos constitueixen el grup ètnic més nombrós o bé la principal minoria dels diversos territoris veïns antigament annexats, amb els quals del 1922 al 1991 Rússia formà l’URSS. Així, a l’W hi ha importants comunitats russes als països bàltics; cap al sud, al Caucàs, i a l’Àsia Central cap a l’E. Històricament, aquesta presència russa té l’origen en l’expansió de l’imperi rus a partir del s. XVII, que anà acompanyada de la colonització dels nous territoris i la russificació de la seva població autòctona, política que fou aprofundida per l’estat soviètic amb resultats diversos. Actualment, els russos tenen el signe d’identitat més rellevant en la llengua (rus); però també és important l’adhesió d’un bon nombre d’ells a una confessió religiosa diferenciada (Església russa). La cultura tradicional dels russos girava entorn de l’agricultura, mentre que la ramaderia fou sempre una ocupació secundària exercida, a més, per gent d’origen no rus. Des d’antic hom practicà l’apicultura. La casa de pagès, normalment de fusta, era construïda arran de terra, sobretot a l’estepa; l’alçada era baixa i el sostre rodó. L’art popular antic (ceràmica, argenteria, brodats, treballs de fusta) és notable, com ho són també la dansa i la música tradicionals; entre els instruments musicals cal fer esment de la balalaica, la bandura, la flauta, l’acordió, el violí, etc.


www.laculturanovalres.com: TELEVISIÓ:"The Big Bang Theory" Per Montserrat Puñet\nTELEVISIÓ:"The Big Bang Theory"\nEl llest és el nou sexy. Aquesta és la idea principal de The Big Bang Theory que gira al voltant de quatre amics d'alt coeficient intel•lectual però socialment inadaptats que treballen a l’Institut de Tecnologia de Califòrnia. Dos d'ells, en Leonard i en Sheldon comparteixen pis. Fins aquí res estrany. Però, i si s'instal•lés una noia molt sexy a l'apartament de davant?\nLa noia en qüestió és la Penny, aspirant a actriu –actualment cambrera– que té les suficients dots socials per espavilar als seus veïns i un físic que no deixarà a ningú indiferent.\nPerò, com són els freaks de l’altra banda del passadís? En Leonard és intolerant a la lactosa, sense vida social ni èxits amb les dones i té la gran desgràcia de compartir pis amb en Sheldon: hipocondríac, maniàtic de l’ordre, repel•lent fins als límits, fanàtic d’Star Trek, sobretot, del capità Spock, i amb un sentit de l’humor bastant curiós. Però en Leonard té el suport moral dels seus altres dos amics: en Raj que no pot parlar amb les noies, i en Howard que està tot el dia maquinant – sense èxit– com anar-se’n al llit amb alguna noia.\nSembla un repertori una mica trist posat així... no encaixa en la típica sitcom on els joves són guais i triomfadors. Però aquí estem endinsant-nos en una sèrie que ha capgirat el món de la televisió fent que els considerats rates de biblioteques, ho continuïn sent però amb sèrie pròpia.\nI és que els personatges de The Big Bang Theory eclipsen la història principal a base de crosses, 1001 frases estúpides per lligar-se a la veïna cada cop que entra al pis, referències a la física amb la mateixa freqüència que es parla de Battlestar Galactica o invents astrofísics per estar connectats amb el món a partir d’una làmpara de nit.\nAixí de freak és The Big Bang Theory.\nLa frase que ens venen amb la sèrie des del primer capítol és que ser llest és sexy, però més aviat podríem dir que ser freak mola.\nAvís per futurs espectadors: si comenceu a veure la sèrie titllant-la de freak i enteneu la majoria de coses de què parlen, no us sorprengueu. Hi ha més freaks al món que gent normal.\nLa sèrie s’emet a Antena 3 amb el nom Big Bang i el 24 de setembre s’estrena a nivell mundial la seva quarta temporada. Esperem que no tardi a veure’s per aquí.\nConsell d’última hora: aprofiteu l’eina de la TDT per veure la sèrie en versió original ja que el doblatge, en aquest cas, fa perdre autenticitat als personatges.


El bosc a la tardor – sisè\nEl bosc a la tardor, tots els colors i els aprenentatges bàsics d’aquesta estació de l’any.\nTreballem per projectes: el Cosmos\nEstem treballant el Cosmos de forma ben engrescadora i divertida, i n’estem aprenent moltes coses amb aquest projecte!\nPrimera excursió de 4t d’EP!!\nHem anat d’excursió al Museu d’Arqueologia, per tal de comprendre la prehistòria i després hem continuat gaudint del dia al parc de Montjuïc.\nValors 5è: aprenem a conèixer-nos millor\nEl treball de les emocions i el seu coneixement ens ajuda a crèixer i a empatitzar amb els altres.\nLa festa de la castanyada, tradició i costum per Tots Sants!\n1r FA PANELLETS A CAN MONTCAU\nEls nens i nenes de 1r de Primària hem anat d’excursió a Can Montcau.\nConcurs Abacus a 3r E.P.\nEls alumnes de 3r vam decidir amb molta il·lusió participar al concurs de Postals de Nadal organitzat per Abacus.\nCreArt: polseres i clauers\nCreArt: polseres o clauers fets amb fils, que t’agrada més?\nSalvem el planeta!!\nLa nostra escola s’ha adherit a les iniciatives convocades a tot el món per salvar el planeta.


Col·lecció: Notes de color, núm. 100\nEn els temps convulsos que van precedir l’esclat de la guerra civil espanyola, el Màxim és un director d’orquestra que triomfa en els grans teatres europeus. Malgrat els forts lligams que manté a la seua vila natal, coneix el significat i la importància de la llibertat gràcies als seus viatges. La casualitat farà que a París conegui l’amor amb una xica enigmàtica que prové del Maestrat, terra de maquis. Al seu costat coneixerà una nova forma de vida que el portarà pels camins més inesperats, fins que la crida dels orígens el conduirà a retrobar la pista dels pares i de la llar.\nQuan se superen tots els límits, el millor paper que un artista pot interpretar és el de la seua pròpia vida. Paper mullat és una història marcada profundament per la capacitat de superació i d’adaptació als canvis radicals, com les aigües dels rius, que mai no són iguals.\nFrancesca Aliern Xerta (Baix Ebre). Guardonada amb el Mèrit de les Lletres Ebrenques (2011) i com a Filla Predilecta de Xerta (2016), la seua obra compta amb un gran nombre de lectors i lectores fidels. Entre els vint-i-cinc volums que ha publicat, podem destacar-ne els següents: El pont de la solitud (2005), Sabó moll (2006), Camins (2007), Cor de llop (2008), Aigües fondes (2009), Mans de fang (2010), L’espiera (2011), La senyora Avinyó (2012), La segona innocència (2013), Les passions de la Menestrala (2014), Cullerades de vida (2015), Cafè de París (2016), Negre estalzí (2017), Darrere els seus talons (2018) i La jove Laura (2019).\nLa Petita Llibreria - 18/05/2020\nBloc Tens un racó dalt del món - 23/02/2020


El PSPV d'Oriola acusa Ciutadans de "riure's" de la moció de censura presentada amb Cambiemos - Diari La Veu\nEscriba el número 843206\nEl PSPV d'Oriola acusa Ciutadans de "riure's" de la moció de censura presentada amb Cambiemos\nEls tres vots de la formació taronja eren necessaris per a poder fer fora Bascuñana, el treballador 'zombie' de Sanitat\nLa portaveu del PSPV a l'Ajuntament d'Oriola (el Baix Segura), Carolina Gracia, ha acusat aquest dimarts el grup de Ciutadans de "ni tan sols preguntar" per la moció que van registrar l'11 de juliol contra l'alcalde del PPCV, Emilio Bascuñana, i que "amb sorna" hagen assegurat que no sabien ni el notari en el qual havien de signar. Així, ha acusat els edils 'taronja' de "riure's" del projecte presentat amb Cambiemos Orihuela.\nEl PSPV i Cambiemos Orihuela van dipositar la moció en un notari i necessitaven els tres vots de Ciutadans, soci de govern del PPCV, per a poder registrar la moció davant l'Ajuntament amb majoria absoluta. El termini per a donar suport a la moció va acabar aquest dilluns. Un dia després que expirara el termini, Gracia ha lamentat que no haja sigut "possible" tirar endavant la moció i s'ha queixat que Ciutadans haja assumit "amb tanta alegria, amb tanta sorna i amb tant menyspreu" el projecte.\nEls socialistes defensen que aquesta iniciativa era "real" i que "proposava un canvi de govern honest, transparent, urgent, amb mesures i propostes que es podien realitzar". El PSPV va presentar la moció després que la Conselleria de Sanitat confirmara que no té constància de "res que indique" que l'alcalde d'Oriola "estiguera treballant entre 2007 i 2014 en la direcció territorial de Sanitat a Alacant".\n"Que no s'oblide ningú, Ciutadans s'ha rigut de tota la ciutadania, ha faltat al respecte a dos grups que han posat sobre la taula rigor, serietat i capacitat de treball, i ell [en referència al portaveu 'taronja', Juan Ignacio López Bas] l'única cosa que ha fet ha sigut riure's", ha criticat Gracia.\nAmb tot, Gracia ha anunciat que seguiran "tots els dies exigint al senyor Bascuñana que assumisca la seua responsabilitat i que se'n vaja" i "al senyor López Bas, per callar i per consentir, que faça exactament el mateix".\n"Oriola es queda bloquejada i presa dels interessos de dos partits: un PP fracturat i amb lluites internes i Bascuñana intentant sobreviure, i Ciutadans intentant vendre inversions, una gestió que no han fet i preparant-se el camí per a les eleccions i poder desbancar el PP", ha resolt la portaveu socialista.\nEscriba el número 172700


Darrera actualització el Dimecres, 27 abril 2016 10:19 | | Vist: 2023\nDocent Dr. A. Noguero Coordinació Jefatura d'estudis\nTipus FB Crèdits ECTS 6 Semestre Primer Any acadèmic 15-16\nData darrera actualització i seguiment: 30/01/2015\nIgualment, es facilitaran materials i textos complementaris del temes teòrics, a través de l’aula virtual (Moodle), que formaran part de l’avaluació de l’assignatura. L’assignatura inclourà la realització de sessions intensives i d’activitats de caràcter virtual.\nTema 1. Introducció al sistema comunicatiu.\n1.1 Els conceptes “d’estructura” i “sistema”.\n1.2 El sistema comunicatiu: característiques inicials.\n1.3 Àmbits d’activitat i agents del sistema comunicatiu.\nTema 2. Les teories per estudiar el sistema comunicatiu.\n2.1 El fenomen de la globalització: expansió i interconnexió.\n2.2 Vincles entre la globalització econòmica i la globalització comunicativa.\n2.3 Models d’estudi de l’estructura del sistema comunicatiu I: la teoria del imperialisme cultural .\n2.4 Models d’estudi de l’estructura del sistema comunicatiu II: l’economia de la comunicació (media economics).\n2.5 Models d’estudi de l’estructura del sistema comunicatiu III: l’economia política de la comunicació.\n2.6 Dimensions del sistema audiovisual: tecnologia, economia i política.\nTema 3. L’impacte de la tecnologia en el sistema comunicatiu.\n3.1 La importància de las telecomunicacions i la seva evolució històrica.\n3.2 El procés de digitalizació i el sistema comunicatiu.\n3.3 Reptes tecnològics: convergència i interactivitat.\n3.4 Agents tecnològics del sistema comunicatiu: els operadors de telecomunicacions.\nTema 4. La Societat de la Informació i el sistema comunicatiu.\n4.1 La societat-xarxa: la revolució de la galàxia Internet.\n4.2 Las característiques de la Societat de la Informació.\n4.3 La fractura digital (digital divide).\n4.4 Les xarxes socials.\n4.5 Espanya davant la Societat de la Informació.\nTema 5. La dimensió econòmica del sistema comunicatiu.\n5.1 La importància de la economia en el sistema comunicatiu.\n5.2 El paper de la publicitat.\n5.3 La mercantilització de la comunicació.\n5.4 Las indústries culturals i les indústries creatives.\n5.5 Característiques econòmiques del sistema comunicatiu.\n5.6 Tendències actuals i escenari d’actuació dels agents del sistema comunicatiu des de l’òptica econòmica.\nTema 6. Els grups de comunicació.\n6.1 La concentració empresarial: els “amos” de la comunicació.\n6.2 Característiques bàsiques dels grups de comunicació.\n6.3 Principals grups de comunicació en l’escenari mundial, europeu, llatinoamericà i espanyol.\n6.4 Estratègies i dinàmiques d’actuació dels grups de comunicació.\nTema 7. La dimensió política del sistema comunicatiu.\n7.1 La doble vesant: la comunicació política i les polítiques de comunicació.\n7.2 Una esfera pública dual: las relaciones entre la comunicació i la política.\n7.3 El control polític del sistema comunicatiu: clientelisme i instrumentalització.\n7.4 El sistema comunicatiu i la cultura política dels ciutadans: mobilització o malestar mediàtic?.\nTema 8. La intervenció pública sobre el sistema comunicatiu: les polítiques de Comunicació.\n8.1 Concepte i orígens de les polítiques de comunicació.\n8.3 Models de sistemes comunicatius.\n8.4 La regulació del sistema comunicatiu.\n8.5 Polítiques públiques de foment i suport a la comunicació.\n8.6 Els consells audiovisuals.\nOG1.- Presentar els principals conceptes, eines i teories que permeten l’estudi de l’estructura del sistema comunicatiu. X X\nOG2.- Conèixer el paper del sistema comunicatiu com element essencial en el procés de globalització. X X\nOG3.- Delimitar les característiques, les problemàtiques i les tendències de futur del sistema comunicatiu. X X\nOG4.- Descriure les dinàmiques que condicionen l’actual configuració i el funcionament del sistema comunicatiu des d’una perspectiva històrica que desemboqui en l’actualitat més recent. X X\n1 OE1.-Introduir l’àmbit d’estudi de l’estructura del sistema comunicatiu. X\nOE2.-Plantejar els fenòmens i els marcs teòrics per l’estudi de l’estructura del sistema comunicatiu. X\n2 OE3.-Calibrar la influencia de les dimensions tecnològica, econòmica i política en l’articulació de l’estructura del sistema comunicatiu. X\nOE4.-Plantejar una anàlisi del context actual i de les perspectives de futur del sistema comunicatiu. X\nOE5.-Comprendre les múltiples interrelacions i interdependències que donen forma al sistema comunicatiu actual. X\nTotal: 150 20 130 ---\nA.1) Classes magistrals 6 B.1) Activitats d’aplicació 2 C.1) Seminari -- 0 0 D.1) Treball autònom de l’estudiant 8\nA.2) Col·loquis 0 B.2) Realització carpeta d’aprenentatge 1 C.2) Contrast d’expectatives -- 1 2\nA.1) Classes magistrals 20 B.1) Activitats d’aplicació 13 C.1) Seminari - 0 0 D.1) Treball autònom de l’estudiant 62\nA.2) Col·loquis 0 B.2) Realització carpeta d’aprenentatge 4 C.2) Contrast d’expectatives - 5 22\nFLICHY, P. Una historia de la comunicación moderna. Espacio público y vida privada. Barcelona: Gustavo Gili, 1993.\nHALLIN, D. & MANCINI, P. Sistemas mediáticos comparados. Barcelona: Hacer, 2007.\nHERRERO, J. C. (coord.). Materiales para la innovación en Estructura de la Comunicación. Madrid: Universitas, 2010.\nJONES, D. E. “Aproximación teórica a la Estructura de la Comunicación Social”, Sphera Publica, 5: 19-40, 2005.\nLa puntuació mínima per superar l'assignatura és un 5. Per a fer mitjana caldrà obtenir, com a mínim, un 5 en cadascuna de les activitats formatives descrites en l’apartat d’avaluació continuada.\nAlgunes activitats es programaran a través de l’aula virtual (Moodle) de l’assignatura.\n1 1 Carpeta premsa\nCarpeta de premsa: integrada per les noticies d’actualitat sobre la matèria de l’assignatura.\nTemps orientatiu: 1 hora\nFonts d’informació: consulta dels principals diaris d’informació general (El País, El Mundo, La Vanguardia...)\nGrupal SÍ 10%\n2 1 Debats\nDebats, orientats i dirigits pels professorat, sobre diferents aspectes relacionats amb l’estructura i dinàmiques del sistema comunicatiu.\nTemps orientatiu: 2 hores.\nFonts d’informació: dossier de lectures preparat pel professorat de l’assignatura.\n3 2 Carpeta premsa\nCarpeta de premsa: integrada per les noticies d’actualitat de la matèria de l’assignatura.\nTemps orientatiu: 2:30 hores.\nFonts d’informació: : consulta dels principals diaris d’informació general (El País, El Mundo, La Vanguardia...) diaris d’informació econòmica (Expansión, Cinco días) i portals d’internet especialitzats.\n4 2 Debats\nTemps orientatiu: 7:30 hores\n5 2 Treball escrit\nTreball acadèmic en equip d'anàlisi de les característiques, història, recursos i actius d'un grup de comunicació.\nFonts d'informació: webs dels grups de comunicació i portals d'internet especialitzats.\nGrupal SÍ 5%\n6 1 i 2 Examen teòric\nEs durà a terme mitjançant la realització d’exercicis parcials tipus test a través de la plataforma informàtica Moodle de l’assignatura. Durant el curs es realitzaran 2 exercicis parcials amb el següent contingut:\n- Examen parcial 1: temes 1, 2, 3 i 4\n- Examen parcial 2: temes 5, 6, 7 i 8\nCaldrà obtenir una qualificació mínima de 5 en cada exercici per fer mitjana.\nPer realitzar cada exercici els alumnes tindran un temps limitat i una franja horària establerta (fora de la qual es considerarà la prova com a no superada). L’elecció de la franja dependrà exclusivament del professorat i aquesta podrà programar-se en dissabte si fóra necessari.\nLa reavaluació es durà a terme mitjançant el procediment de l’examen teòric. Es durà a terme mitjançant la realització d’exercicis parcials tipus test a través de la plataforma informàtica Moodle de l’assignatura. L'alumnat s'haurà de presentar de l'exercici o exercicis parcials no superats amb el següent contingut:\n- Exercici parcial 1: temes 1, 2, 3 i 4\n- Exercici parcial 2: temes 5, 6, 7 i 8\nPer realitzar cada exercici els alumnes tindrà un temps limitat i una franja horària establerta (fora de la qual es considerarà la prova com a no superada).\nRealització d’un treball acadèmic d’anàlisi i reflexió crítica sobre una de les temàtiques vinculades als temes de debat de l’assignatura.\n2 Treball escrit sobre grups de comunicació\nTreball acadèmic en equip d’anàlisi de les característiques, història, recursos i actius d’un grup de comunicació.\nCaldrà obtenir una qualificació mínima de 5 per fer mitjana.\nFonts d’informació: webs dels grups de comunicació i portals d’internet especialitzats.\n3 Examen teòric\nEs durà a terme mitjançant la realització d’exercicis parcials tipus test a través de la plataforma informàtica Moodle de l’assignatura. Es realitzaran 2 exercicis parcials amb el següent contingut:\nEs durà a terme mitjançant la realització d’exercicis parcials tipus test a través de la plataforma informàtica Moodle de l’assignatura. L'alumnat s'haurà de reavaluar de l'exercici o exercicis parcials no superats amb el següent contingut:


Espanya registra 38.118 nous positius per covid-19 i 513 defuncions més Espanya registra 38.118 nous positius per covid-19 i 513 defuncions més – El Món\nAndalusia encapçala el rànquing de contagis en set dies amb 32.535\nMembers of the World Health Organisation (WHO) team tasked with investigating the origins of the coronavirus disease (COVID-19) pandemic board a bus before leaving Wuhan Tianhe International Airport in Wuhan, Hubei province, China January 14, 2021. REUTERS/Thomas Peter\nRedacció 29/01/2021 6:42 pm\nEl Ministeri de Sanitat ha informat aquest divendres de 38.118 nous positius per covid-19, un fet que deixa la xifra global de contagis a l’estat espanyol en 2.743.119 casos confirmats per proves diagnòstiques. La xifra de víctimes per coronavirus s’ha incrementat en 513 persones i ja són 58.319 els morts per la pandèmia a Espanya. Andalusia encapçala la xifra de contagis en els últims 7 dies amb 32.535 casos, seguida de Madrid amb 31.246 i el País Valencià amb 25.854. Més avall hi ha Catalunya (18.891), Castella i Lleó (16.090) i Galícia (10.478). Des de l’inici de la pandèmia, Madrid és on més contagis s’han acumulat, amb 515.790 casos. Just després se situa Catalunya amb 492.228 casos confirmats.\nLa comunitat autònoma amb més diagnosticats el dia previ és Madrid amb 4.159. A Castella i Lleó n’hi ha hagut 2.016 i a Catalunya 1.694. Per darrere, el País Basc amb 997, Andalusia amb 981, Galícia amb 854 o el País Valencià amb 700.\nPel que fa a les defuncions, Sanitat xifra en 58.319 el total de morts per coronavirus arreu de l’Estat espanyol, 513 més que dijous. Segons l’informe del Ministeri, 1.855 s’han produït en els darrers 7 dies. D’aquestes, 491 s’han produït al País Valencià, 284 a Andalusia, 139 a Galícia, 134 a Múrcia, 125 a Castella i Lleó i 123 a Extremadura. A Catalunya n’hi ha hagut 77 i a Madrid 69.\nDes de l’inici de la pandèmia 250.628 persones de l’estat espanyol han hagut de ser hospitalitzades per covid-19, de les quals 21.570 han anat a l’UCI. Els últims 7 dies hi ha hagut 7.928 hospitalitzats, 611 dels quals a Unitats de Cures Intensives. La xifra més alta d’hospitalitzacions des de l’inici de l’episodi la té Madrid amb 57.413 i 4.019 a l’UCI. L’última setmana han ingressat a Madrid 323 persones, 15 a l’UCI. Catalunya comptabilitza des de l’inici de la pandèmia 34.847 hospitalitzats (2.801 a l’UCI) i 346 en els darrers 7 dies (28 a l’UCI).\nPel que fa a la situació de la capacitat assistencial i l’activitat de la covid-19 als hospitals, en aquests moments hi ha 30.804 pacients hospitalitzats per covid-19 que ocupen el 24% del total de llits hospitalaris de l’Estat. A Catalunya hi ha 5.183 persones hospitalitzades per covid-19, el 20,41% de llits. També hi ha 4.723 ingressos en UCI a l’Estat, un 43,95% dels llits de cures intensives totals que hi ha a Espanya. A Catalunya n’hi ha 813, el 51,33% del total. Això vol dir que més de la meitat dels llits d’UCI del Principat estan ocupats ara com ara per malalts de covid-19.\nEn les darreres 24 hores hi ha hagut 3.413 persones hospitalitzades a l’Estat per la infecció i 3.300 han estat donades d’alta. D’aquestes hospitalitzacions, a Andalusia n’hi ha hagut 611, al País Valencià 573 i a Madrid 531. A Catalunya n’hi ha hagut 457.\nD’altra banda, de les 1.769.055 dosis de la vacuna que el govern ha entregat a les comunitats autònomes fins a aquest 29 de gener (1.733.355 de Pfizer / BioNtech i 35.700 de Moderna) se n’han administrat fins ara 1.474.189 (1.446.635 i 27.554 respectivament), que representen un 83,3% del total.\nEn el cas de Catalunya de les 286.050 dosis rebudes (280.250 de Pfizer i 5.800 de Moderna), fins ara se n’han subministrat 222.572, el 77,8% del total. La comunitat que més dosis ha rebut ha estat Andalusia (330.980) i fins ara n’ha administrat el 85,5% (282.995). L’Aragó és la Comunitat que ha subministrat més vacunes, el 95,5% de les que ha rebut (53.937 de 56.505). La que ha vaccinat menys població a dia d’avui és el País Basc amb 53.839 dosis de les 76.100 que ha rebut, el 70,7% del total.\nRamon 29/01/2021 8:03 pm\nEls quinquis del PSC es vantaven i probablement amb raó que llur terregada electoral els votaria ni que presentessin un sofà. Aquest cop no presenten un sofà. Aquest cop presenten un taüt.


La tradició literària contemporània a Ponent (el concepte inclou tant les terres del pla de Lleida com els territoris pirinencs) s'enceta a mitjans del segle XIX a redós del moviment cultural de la Renaixença. En realitat, des d'aquest segle fins a l'actualitat les lletres lleidatanes han estat un exemple de superació i creixement, i de consolidació d'uns escriptors, unes plataformes, unes infraestructures i un públic lector que les han convertides en un dels focus més lluents de les lletres catalanes d'aquest inici del segle XXI. No en va, les recents cites literàries de prestigi, com ara la Fira de Frankfurt, coronen obres de temàtica ponentina com Pedra de tartera de Maria Barbal, autora originària de Tremp, o Les veus del Pamano, ambientada als Pirineus i obra d'un ponentí d'adopció com és Jaume Cabré.\nI. Els primers intents de cohesió. Renaixença i Modernisme\nII. La plenitud del nou-cents\nIII. Els anys grisos del franquisme\nIV. La recuperació de la normalitat\nEl 1862 és l'any que marca el camí de la revitalització de la literatura catalana a Lleida. És l'any de la fundació de l'Acadèmia Mariana. Aquesta institució esdevé la impulsora del moviment de la Renaixença a les terres lleidatanes, de la mà, entre d'altres de Lluís Roca i Florejachs, un dels prohoms del moviment a Lleida, l'Acadèmia crea els Jocs Florals a la ciutat. Hi són premiats personatges com Joaquim Rubió i Ors, Àngel Guimerà i Tomàs Forteza. És, doncs, el primer intent de connectar la tradició lleidatana amb la general catalana. I en aquesta connexió, hi té un paper clau l'esmentat Lluís Roca i Florejachs (1830-1882).\nAquest és, sens dubte, el gran prohom de la Renaixença a Lleida. Roca es forjà en els Jocs Florals barcelonins i és l'únic autor lleidatà que participa en l'antologia Los trobadors nous d'Antoni de Bofarull (1858). L'altre gran autor del període és Josep Pleyan de Porta (1841-1891). És autor de 65 poemes de tema històric i de grandiloqüent exaltació patriòtica, tot seguint l'estètica romàntica, i del primer diccionari biogràfic d'escriptors lleidatans, el 1873, dins la seva obra Apuntes de historia de Lérida.\nLes bases literàries que assenten els primers homes de la Renaixença culminen amb la figura de Magí Morera i Galícia (1853-1927). Morera és el poeta que fa de pont entre la generació vuitcentista i els poetes que anys a venir publicaran la seva obra dins l'òrbita del Noucentisme primer i el Simbolisme després. Morera i Galícia comença a escriure poesia en castellà i no és fins a Hores lluminoses (1910), un llibre amb pròleg de Maragall, que escriu en català. La poesia de Morera recrea l'univers lleidatà: els seus símbols, els seus paisatges, les seves llegendes, els quals eleva a dimensions universals. El poeta lleidatà també es revela com un gran traductor, i per exemple publica el 1912 i el 1913 els sonets de Shakespeare.\nAmb el mestratge de Morera i Galícia com a principal referent, als anys vint es donen a conèixer una sèrie d'autors que, també des de posicions individuals i aïllades, connectaran amb els moviments generalistes i intentaran establir grup. El més veterà d'aquests literats és mossèn Antoni Navarro (1869-1936). El poeta de la muntanya inaugura la seva carrera el 1903, però és amb els reculls De l'infinit poema (1922) i Roses i estels (1925) que assoleix el cim poètic. Autor d'una poesia didàctica, vital i sincera, Navarro evoluciona des d'una poètica de base retoricista i romàntica, a l'estil dels poetes del segle XIX, fins a una de més intimista, en què el paisatge és interior i el poema, de gran musicalitat i expressivitat, s'estructura a partir d'imatges. Així, en la seva obra se sintetitzen les dues principals tradicions literàries del moment, la de Jacint Verdaguer i la de Joan Maragall.\nUn altre poeta destacat és Josep Estadella i Arnó (1880-1959). La seva poesia parteix de posicionaments de recreació de la tradició popular per desembocar en una reflexió existencial, provocada per la guerra i l'exili. Potser, el poeta més destacat d'aquest grup, amb el permís de Màrius Torres, és Jaume Agelet i Garriga (1888-1981). Agelet assimila la lliçó romàntica per mitjà del sedàs simbolista i algunes pinzellades surrealistes per construir un univers líric intimista i centrat en la recerca de l'arcàdia infantil. Una poesia, feta d'imatges, que connecta amb la tradició literària lleidatana, aquella que descriu els tòpics del paisatge de la ciutat: la Seu Vella, el riu, l'horta... El millor Agelet el podem llegir en poemaris com La tarda oberta (1927), Hostal de núvols (1931), Pluges a l'erm (1953) o La gàbia de la faula (1964). Finalment, el poeta més jove del grup és Joan Duch (1899-1929), autor d'una poesia de tall noucentista que publica pòstumament en un únic recull: Les hores gerdes (1931).\nSi parem una mica d'atenció ens adonarem que la nòmina d'autors ponentins es redueix als poetes. Com passa amb el conjunt de la literatura catalana, la novel·la queda marginada de l'escenari literari i no és fins als volts de 1925 que es produeix una revitalització del gènere. A Lleida, aquesta revifalla la protagonitzen dos noms: Alexandre Plana (1889-1940), lleidatà de naixement, que publica, entre d'altres, A l'ombra de Santa Maria de Mar (1923), obra d'estètica noucentista, i El mirall imaginari (1925); i, especialment, Ramon Xuriguera (1901-1966), novel·lista, assagista, traductor i dinamitzador cultural i polític, que publica durant la dècada dels 30 les novel·les Volves grises (1932) i Desordre (1936), i el recull de contes Espills adormits (1932).\nPerò, a banda de la seva tasca com a narrador, Xuriguera és un dels responsables d'un dels intents més importants i seriosos de creació d'una infraestructura i un grup literaris i culturals a la capital catalana. Durant dos anys, entre 1926 i 1928, dirigeix una de les dues publicacions claus per entendre l'entrellat cultural de la Lleida d'entreguerres: la revista Lleida. Aquesta publicació vol ser el pont, el lligam entre la tradició literària iniciada al segle xix, i representada per Pleyan de Porta i Morera i Galícia, i la seva continuïtat contemporània, que, en el cas lleidatà, simbolitza Agelet i Garriga. L'operació de vindicació d'Agelet com el poeta modern de Ponent i el representant d'aquestes terres en el conjunt de la nova poesia catalana d'estètica postsimbolista es produeix també a les pàgines de l'altra gran publicació de l'època: Vida Lleidatana. Des d'aquesta revista es du a terme un projecte de col·lecció literària, “Biblioteca Lleidatana”, que vol esdevenir una empresa que canonitzi i estableixi la nòmina d'autors i obres de Ponent. El projecte fracassa, però publica dos volums molt importants: les Poesies completes (1929) de Morera i Galícia i Lleida en la Renaixença literària de Catalunya (1935) de Mn. Bonaventura Pelegrí.\nAquesta darrera obra suposa el primer intent conscient de fixar una tradició literària a Ponent i d'avaluar-ne els diferents estadis evolutius i els autors més representatius. La presència de revistes, col·leccions, editorials, i l'elevat nivell literari d'alguns autors permet fer d'aquest període el punt àlgid de la tradició literària local fins al moment. Tant és així, que la necessitat de fer balanç és peremptòria i només un any després apareix una altra visió de conjunt, molt més moderna, lúcida i crítica que la de Pelegrí, L'aportació de l'Occident català a l'obra de la Renaixença (1936) de Ramon Xuriguera. Finalment, la cultura a la ciutat també té espai per les propostes més avantguardistes i modernes representades per la revista Art i els platejaments estètics d'Enric Crous o Leandre Cristòfol.\nAquesta etapa de plenitud culmina amb l'obra de Màrius Torres (1910-1942). Poeta de gran sensibilitat, la seva obra d'arrel simbolista, se centra en la natura, la mort, l'amor, el pas del temps i la religiositat com a grans temes. Tots ells marcats per la guerra i el sentiment de pèrdua a la recerca d'una transcendència. Els poemes de Màrius Torres, publicats a l'exili, el 1947, es converteixen en símbol del final d'una època plena que acaba tràgicament.\nDesprés de la guerra civil espanyola i l'exili de molts dels escriptors catalans comença per a les lletres catalanes un període d'ostracisme i grisor. Situació que a Lleida es viu amb especial decaïment. Una devastació física i moral que deixa el territori sense les personalitats que havien contribuït en els anys anteriors al desvetllament cultural i literari. Lleida durant la dècada dels 40, 50 i 60 viu en un veritable desert intel·lectual.\nNomés, des de 1953, a recer de la publicació Labor es donen a conèixer algunes noves veus que marquen els camins de les lletres lleidatanes. Són autors com Josep Vallverdú, Guillem Viladot, Dolors Sistac o Miquel Lladó. Als tímids inicis literaris d'aquesta generació, s'hi afegeix la lenta recuperació de la veu poètica dels autors de la generació anterior: els germans Xuriguera o Agelet, silenciats i desconnectats dels cenacles i grups literaris resistents.\nEl primer gran símptoma de recuperació es produeix amb la publicació de l'antologia Lleida, vuit poetes (1968), on publiquen Jaume Agelet i Garriga, Manuel de Pedrolo, Guillem Viladot, Anton Sala-Cornadó, Josep Grau, Miquel Lladó i Concepció G. Maluquer. Curiosament, la majoria d'ells després faran carrera com a narradors. Lleida continua entenent la literatura a través de la poesia. Aquesta antologia és la resposta literària a l'estratègia de grup i a la reflexió crítica sobre la ciutat que Josep Vallverdú entre d'altres proposa a Lleida, problema i realitat, un llibre emblemàtic de 1967 que planteja la singularitat i la personalitat pròpies d'aquest territori amb la finalitat d'articular un moviment i una estratègia que presentin Ponent a Catalunya. Un projecte que amb el temps, tot i les bones intencions inicials, no va acabar de quallar. A finals de la dècada dels seixanta es dóna a conèixer un grup de poetes nascuts en els anys trenta, amb Jordi Pàmias, Teresa Roses o Rosa Fabregat. Tot aquest conjunt d'autors, especialment Pedrolo, Viladot, Vallverdú i Pàmias, que permeten l'enllaç entre la generació de preguerra i la dels joves autors de la generació dels setanta, ha estat crucial en el panorama literari i cultural ponentí, perquè ha contribuït a la creació d'un mercat cultural i a difondre la veu de la ciutat més enllà de la Panadella.\nEn aquest sentit, la figura clau és Josep Vallverdú (1923). Autor d'una obra assagística que ha servit per definir el concepte de Ponent i expandir-lo més enllà del territori, amb obres com Proses de Ponent (1970) o De Morera i Galícia a Guillem Viladot (1980), és, també, mestre de diverses generacions de ponentins. Vallverdú és conegut arreu del territori com a autor de novel·la juvenil. En destaquen els títols següents: Rovelló (1968), L'alcalde Ferrovell (1981) o El testament de John Silver (2007). Ha guanyat nombrosos premis: Premi d'honor de les lletres catalanes, Serra d'Or, Folch i Torres... També ha conreat la narrativa per a adults i la memorialística.\nGuillem Viladot (1922-1999) és autor d'una obra de tall avantguardista, impregnada per l'esperit de revolta i propera al joc de paraules i a l'humor absurd, fins als poemes visuals. Com a narrador ha publicat, entre d'altres, La cendra (1970) i la tetralogia Memòria de Riella (1974); com a poeta, dóna a conèixer tota la seva poesia entre 1991 i 1998.\nManuel de Pedrolo (1918-1990) és novel·lista, poeta i dramaturg. Per sobre de tot és un experimentador narratiu i ha assajat diversos gèneres, formes i estructures narratives. La seva obra és una reflexió sobre l'existència i una lluita per la llibertat. D'entre la seva àmplia producció destaca: Homes i no (1954), Temps obert (1963-1980), Totes les bèsties de càrrega (1967) i Mecanoscrit del segon origen (1974).\nFixem-nos que durant els anys 60 i 70 es produeix un boom de narradors com mai abans s'havia donat en les lletres lleidatanes. No només per quantitat, sinó per qualitat i reconeixement general.\nEl darrer autor d'aquesta generació és ja un poeta: Jordi Pàmias (1933). S'estrena amb La meva casa (1972), premi Salvat-Papasseit. La seva obra, de tradició simbolista, basteix un univers amb quatre referents bàsics: el paisatge, el record de la infantesa i la joventut, l'amor i el mite, tant cristià com clàssic. Destaquen, entre d'altres, els poemaris Flauta del sol (1979), Àmfora grega (1985), El camí de Ponent (1990), Narcís i l'altre (2002), Terra cansada (2004) i La veu de l'àngel (2009).\nAixí, la dècada dels setanta inicia el camí de recuperació de la cultura i, doncs, de la literatura a les terres de Ponent. El 1971 s'inicien els estudis de Filologia a Lleida, el 1976 Maria-Mercè Marçal guanya el premi Carles Riba per Cau de Llunes i dos anys després ho fa Jordi Pàmias per Flauta del sol. El mateix 1978 sorgeixen dues revistes fonamentals: una, des de l'àmbit acadèmic: Quaderns de Ponent, d'assaig i poesia; i una altra: L'Estrof, on publiquen els autors que marquen el creixement poètic de la Lleida democràtica: Jaume Pont, Maria-Mercè Marçal, Pere Rovira, Joan Barceló, Josep Borrell o Francesc Pané.\nL'arribada de la democràcia i, en especial, l'aposta cultural de Jaume Magre (regidor de l'Ajuntament de Lleida entre 1979 i 1991) fan possible la lenta però ferma recuperació de la normalitat literària en dos àmbits: 1) el crític i d'infraestructures, i 2) el de la creació.\nEn primer lloc, calia fer de Lleida una ciutat amb tradició literària i infraestructures. La dictadura havia anorreat la pròpia tradició i calia refer-la. En aquest sentit hi ha dos llibres que contribueixen a recuperar i definir la tradició. Són Escriptors Contemporanis de Ponent (1982), a cura de Josep Borrell, una veritable història de la literatura lleidatana i obra de referència imprescindible per conèixer la pròpia historiografia; i Narradors de Ponent (1987), a cura d'Emili Bayo i Xavier Macià, amb l'objectiu de mostrar noves veus i recuperar les de postguerra. Aquest mateix objectiu té la col·lecció “Autors de Ponent”, que, sota la direcció de Jaume Pont, publica en dos anys (1986-1987) 15 volums sota el segell de Llibres del Mall.\nEl 1984 es crea el premi d'assaig “Josep Vallverdú”, avui un dels més consolidats d'aquest gènere arreu dels Països Catalans; el 1995, el premi de poesia “Màrius Torres”, i el 2002, el de narrativa “Lleida”. El 1987 també s'enceta la revista URC, subtitulada explícitament Monografies literàries de Ponent. Aquesta publicació combina números monogràfics dedicats a l'estudi d'autors com Jordi Pàmies, Joan Barceló, Jesús Moncada, els germans Xuriguera o Maria-Mercè Marçal, amb números sobre la història literària, com els dedicats a la poesia lleidatana de finals del segle xx, la literatura de la Franja de Ponent o les revistes literàries lleidatanes d'entreguerres. En l'actualitat, és l'única revista literària que apareix amb regularitat.\nEl 1989 es creen els premis literaris “Les Talúries” i el 1990, l'Ajuntament de Lleida publica el llibre Escriptors de Ponent de la A a la Z. Volum I: creació literària, que esdevé el primer inventari d'escriptors actuals i en actiu a les terres ponentines. En contraposició, el 1995 l'Oficina de Llengua i Literatura de Ponent del Departament de Filologia Catalana i Comunicació de la Universitat de Lleida engega la col·lecció “Biblioteca Literària de Ponent”, hereva de la “Biblioteca Lleidatana”, que té com a objectiu publicar una selecció de les millors obres i dels estudis més actualitzats de la història literària local des de l'època medieval fins a la Guerra Civil. La col·lecció ha publicat, entre d'altres volums, l'epistolari de Manuel de Pedrolo i la poesia completa de Joan Duch, Magí Morera i Jaume Agelet. Finalment, el 1999 s'organitza el primer encontre de creadors, que avui té continuïtat en el “Festival Internacional de Poesia Mahalta”.\nPel que fa a la creació, durant els anys vuitanta autors com Teresa Pàmies, Anton Sala-Cornadó, Rosa Fabregat, Pep Albanell, Mercè Canela, Carles Hac Mor, Josep Borrell, Francesc Pané, Josep Maria Sala-Valldaura, Jaume Pont, Joan Margarit o Pere Rovira es consoliden i assoleixen el reconeixement merescut. Cal valorar especialment l'obra de Maria-Mercè Marçal (1952-1998) i Jesús Moncada (1941-2005). Marçal és autora d'una obra marcada profundament per la simbologia femenina, a cavall de la tradició popular i culta. La seva obra poètica es troba recollida en el volum Llengua abolida (1973-1988), publicat el 1989. Com a narradora, va sorprendre amb La passió segons Renée Vivien, obra guanyadora de diversos premis, que mostra una gran riquesa lingüística i d'estil.\nPer la seva banda, Jesús Moncada és autor d'una obra irònica, a cavall entre el realisme i la fantasia, que recrea el món rural a través de la narració fictícia del món mític de Mequinensa. Entre les seves obres destaquem: Històries de la mà esquerra (1973), El Cafè de la Granota (1985), Camí de Sirga (1988) i Estremida memòria (1997).\nHi ha també un seguit d'autors que fan la seva estrena literària durant la dècada dels 80. Pensem en Vidal Vidal, Pep Coll, Maria Barbal, Mercè Ibarz, Miquel M. Gibert i, més tard, durant els anys noranta i primers del 2000: Màrius Blàvia, Emili Bayo, Albert Villaró, Imma Monsó, Txema Martínez, Francesc Serés o Núria Perpinyà.\nA poc a poc, les lletres lleidatanes han anat consolidant el seu lloc dins la literatura general i han diversificat els gèneres. Així, durant aquest segle xxi han esdevingut un dels motors de la literatura catalana. Una bona prova d'això és l'èxit recent en premis d'aquests autors de procedència ponentina: Pere Rovira, Jaume Pont i Txema Martínez han guanyat el premi “Carles Riba” de poesia el 2002, 2006 i 2007, respectivament; i Pep Coll, el “Sant Jordi” de novel·la el 2007. Imma Monsó, Jordi Pàmias, Emilio Bayo, Joan Margarit, Francesc Serés, Núria Perpinyà i Miquel M. Gibert també han guanyat premis d'abast nacional durant aquest període (2000-2009). Així, doncs, aquests èxits assolits ja no permeten la distinció entre literatura de Ponent i literatura general, perquè aquella ja forma part indissoluble d'aquesta.\nVisions de conjunt i reculls d'articles\nVallverdú, Josep, De Morera i Galícia a Guillem Viladot, Lleida, Dilagro, 1980; Lleida, Universitat de Lleida, 2004\nBorrell, Josep; Miquel M. Gibert & Paquita Sanvicén (cur.), La Renaixença a Lleida: Lluís Roca i Florejachs, Josep Pleyan de Porta, Lleida, Universitat de Lleida, 1998\nBotargues i Palasí, Meritxell, Consumo cultural en la ciudad de Lleida (1808-1874), Lleida, Universitat de Lleida-Pagès Editors, 2000\nMalet, Gerard (cur.), Els Jocs Florals de Lleida 1895-1923, Lleida, Universitat de Lleida, 2009\nPelegrí Torné, Bonaventura, Lleida en la Renaixença literària de Catalunya, Lleida, Biblioteca Lleidatana, 1935\nXuriguera, Ramon, L'aportació de l'Occident català a l'obra de la Renaixença, Barcelona, Biblioteca Catalana d'Autors Independents, 1936\nDDAA, «Revistes literàries a la Lleida d'entreguerres. 1919-1939», Monogràfic d'Urc, 20, desembre 2005\nBorrell Figuera, Josep, «La cultura a les terres de Lleida de 1900 a 1936», Urtx: Revista cultural de l'Urgell, 14, 2001, p. 225-236\nBayo, Emili & Xavier Macià, Narradors de Ponent. Antologia 1939-1975, Lleida, Edicions de l'Institut d'Estudis Ilerdencs, 1987\nDDAA, Lleida, vuit poetes, Barcelona, Ariel, 1968\nEl darrer terç del segle XX\nBiosca, Mercè & Maria de la Pau Cornadó, Escriptors d'avui. Perfils literaris (1a sèrie), Lleida, Ajuntament de Lleida, 1992\n—, Escriptors d'avui. Perfils literaris (2a sèrie), Lleida, Ajuntament de Lleida, 1993\n—, La ciutat de Lleida i els escriptors, Barcelona, Edicions de la Magrana, 1996\nMonografies sobre autors\nFalguera García, Enric, La Poesia de Jaume Agelet i Garriga: evolució i fidelitat, Lleida, Pagès Editors, 2004\nGarcés, Tomàs, Els dotze llibres d'Agelet, Lleida, Publicacions de l'Institut d'Estudis Ilerdencs, 1981\nRomeu i Figueras, Josep, La poesia d'Agelet i Garriga i l'essencialitat del seu món, Lleida, Institut d'Estudis Ilerdencs, 1981\nAcebrón, Julián, Jordi Casals & Jordi Capdevila (coord.), «Joan Barceló. La dèria d'escriure», Monogràfic d'Urc, 15, 2000\nEstadella i Arnó, Josep\nGili i Gaya, Samuel, L'Obra poètica de Josep Estadella i Arnó, Barcelona, Centro Comarcal Leridano, 1964\nSistac, Dolors, Josep Estadella i Arnó, poeta de Lleida: aspectes diferencials de la seva obra, Lleida, Artis, estudis gràfics, 1979\nBarbal, Maria (coord.), Àlbum Concepció G. Maluquer, Barcelona, Centre Català del PEN Club, 2002\nBarbal, Maria & Xavier Macià (coord.), «De la terra i del vent. Reivindicació de l'obra de Concepció G. Maluquer: perspectiva i projecció», Monogràfic d'Urc, 19, 2004\nCliment, Laia, Maria-Mercè Marçal, cos i compromís, València - Barcelona, Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana - Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2008\nJulià, Lluïsa (coord.), «Traginera, de llunes i cançons. 30 anys de la irrupció poètica de Maria-Mercè Marçal», Monogràfic d'Urc, 22, 2007\nBayo, Emili & Mercè Biosca, Guia de lectura de Jesús Moncada: Històries de la mà esquerra, El Cafè de la Granota, Camí de sirga, Barcelona, La Magrana, 1992\nMoret, Xavier, Jesús Moncada, Barcelona, Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, 2005\nMoret, Xavier (coord.), «Cròniques del cerç i la garbinada. Recepció i projecció de l'oba de Jesús Moncada», Monogràfic d'Urc, 21, 2006\nMorera i Galícia, Magí\nGarcía, Xavier (coord.), «Magí Morera i Galícia», Monogràfic d'Urc, 6, 1991\nJorba, Manuel, Morera i Galícia: traductor de Shakespeare, Lleida, Ajuntament de Lleida, 1991\nVallverdú, Josep, Magí Morera i Galícia: traductor de Shakespeare, Lleida, Institut d'estudis Ilerdencs, 1982\nMacià, Xavier & Jordi Capdevila (coord.), «Monogràfic Jordi Pàmias», Monogràfic d'Urc, 14, 1999\nArbonès, Jordi, Pedrolo contra els límits, Barcelona, Aymà, 1980\nGarcía, Xavier, Pedrolianes, Tàrrega, Ajuntament, 1995\nGarcía, Xavier (coord.), «Manuel de Pedrolo», Monogràfic d'Urc, 2, 1990\nGarcía, Xavier (coord.), «Joan Santamaria», Monogràfic d'Urc, 10, 1996\nAloy, Josep Maria, Camins i paraules: Josep Vallverdú, l'escriptor i l'home, Lleida, Pagès Editors, 1998\n—, Miscel·lània homenatge a Josep Vallverdú: vida, obra, treballs dedicats, Lleida, Institut d'Estudis Ilerdencs, 1987\nGarcía, Xavier (coord.), «Josep Vallverdú», Monogràfic d'Urc, 8, 1993\nGarcía, Xavier (coord.), «Manuel de Pedrolo», Monogràfic d'Urc, 2, 1991\nPinós, Josep M. (cur.), Del temps de la memòria: homenatge a Guillem Viladot, Plans de Sió, Ajuntament de Plans de Sió - Revista Coses Nostres, 2002\nPont, Jaume, El Corrent G.V.: assaig crític sobre la poesía de Guillem Viladot, Barcelona, PPU, 1986\nCamps, Josep, Ramon Xuriguera (1901-1966): biografia, activitat cultural i literatura, Barcelona, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2007\nCamps, Josep (coord.), «Literatura, memòria, modernitat. Homenatge i reivindicació de Ramon i de Joan Baptista Xuriguera», Monogràfic d'Urc, 23, 2008\nText: Enric Falguera i Garcia\nImatges i bibliografia: Joan R. Veny-Mesquida\nRealització: Aula Màrius Torres


Sis gols del Sant Andreu que valen onze punts - UE Sant Andreu\nEl Sant Andreu va remuntar un desavantatge de dos gols al camp de l’Olot i es va endur els tres punts de La Garrotxa amb un gol en els minuts finals del partit. Dimecres passat, un gol de Llamas al darrer minut premiava l’esforç dels quadribarrats i permetia sumar un punt contra el Palamós.\nAquestes situacions no són puntuals aquesta temporada. L’equip de Mikel Azparren ha marcat sis gols en el darrer tram de partit que han permès sumar un total d’onze punts, demostrant que el Sant Andreu mai abaixa els braços i sempre busca la victòria.\nCinc gols han servit per desfer empats i sumar dos punts més per cadascun, i un ha servit per empatar un encontre i sumar un punt. A continuació, els repassem.\nJornada 2: Sant Andreu 3-2 Montañesa, gol de Joan Noguera al minut 92\nUna diana de Noguera en temps afegit va desfer l’empat en un partit amb moltes alternatives al marcador. Sekou va marcar a l’inici del partit, el Montañesa va anotar dos gols i novament Sekou va empatar abans del descans.\nJornada 5: Sant Andreu 2-1 Granollers, gol de Javi Santolalla al minut 92\nUn xut des de fora l’àrea de Santolalla va rebotar en dos defenses abans d’acabar entre xarxes. El Sant Andreu va remuntar un 0-1 a la segona part amb un gol d’Arjona i la fortuna va somriure als andreuencs.\nJornada 10: Vilafranca 1-2 Sant Andreu, gol de Javi Santolalla al minut 88\nEls andreuencs van avançar-se amb un gol de Dani Guerrero, però el Vilafranca va empatar a la segona meitat. Santolalla va tornar a aparèixer per anotar un gol que desfermava l’eufòria quadribarrada.\nJornada 14: Júpiter 0-1 Sant Andreu, gol de Ton Alcover al minut 81\nUn xut amb rosca des de fora l’àrea de Ton Alcover desequilibrava un derbi amb moltes ocasions de gol que es decidia per la mínima. Celebrat amb especial ràbia, ja que el primer temps el mateix Alcover havia fallat un penal.\nJornada 25: Sant Andreu 1-1 Palamós, gol de Llamas al minut 89\nUn gol de Llamas després d’un mal rebuig servia per empatar un encontre que s’havia complicat a la primera meitat. El Sant Andreu no va deixar-ho d’intentar fins que el lateral va premiar l’esforç de tot l’equip al darrer minut.\nJornada 30: Olot 2-3 Sant Andreu, gol de David Toro al minut 87\nRemuntada espectacular dels andreuencs al camp imbatut del líder. Sekou i Jorge Muñoz havien anotat dues dianes per igualar un 2-0, i David Toro va completar l’actuació del Sant Andreu amb un gol a tres minuts pel xiulet final.\nResten vuit jornades per cloure la lliga, però els rivals estan avisats: el Sant Andreu mai deixa de creure en la victòria ni es rendeix malgrat les adversitats.


Animem a les famílies a la participació masiva als Consells Escolars | Gonzalo AnayaGonzalo Anaya\nLa Confederació d’ Ampa Gonzalo Anaya fa una crida a les famílies perquè participen des de la responsabilitat que tenen com a pares i mares en els Consells Escolars, òrgan que representa a tota la comunitat educativa.\nEnguany es renoven i es constitueixen els Consells Escolars de Centre. Com a data màxima, fins al pròxim dia 7 de novembre, els pares i mares que vulguen presentar la seua candidatura han de comunicar-ho a l’Adreça del Centre i el pròxim 23 de novembre se celebraran les eleccions als Consells Escolars en els col·legis finançats amb diners públics.\nA través d’aquest òrgan, la veu dels pares i mares es pot oir dins de la comunitat educativa. Les aportacions de les famílies i el seu punt de vista sobre temes educatius són importants per a tractar de millorar l’actual sistema, al costat de les veus dels altres sectors implicats. És responsabilitat de tots, dels pares i mares també, seguir treballant perquè els nostres fills i filles reben una educació més justa, mésdemocràtica, orientada a formar persones que construïsquen un futur millor.\nLa Gonzalo Anaya segueix reivindicant la paritat de les famílies en aquest òrgan i la necessitat de reprendre el paper d’òrgan de govern que li concedia lleis anteriors d’educació. L’actual lleiLOMCE ha minvat considerablement les funcions del Consell Escolar per açò ens oposem a ella.\nEl Consell Escolar està format per representants d’alumnes, famílies, professors i personal de centre no docent, representant de l’AMPA i de l’Administració. És important que les famílies, a més de presentar les seues candidatures, acudisquen a votar el pròxim 23 de novembre perquè el paper dels pares i mares siga cada vegada més notori i puguen opinar sobre el seu projecte més important, l’educació dels seus fills i filles.


INSTRUCCIONS PER A NO TENIR POR SI VE LA PASTORA - LA RAVALERA TEATRE :: Teatro, Nueva dramaturgia\nTeatro, Nueva dramaturgia\nEm busquen i jo fuig, sé fugir, ho he fet més vegades... Quan m’agafen seré el monstre, la dona disfressada d’home amb instint de hiena: "una mujer de entrañas de pedernal con una siniestra historia de crímenes, cruel, monstruosa y con rasgos hombrunos." El règim m’utilitzarà per fer por als xiquets, com si fes falta afegir-li por a l’època... M’utilitzarà per explicar a tothom que si t’atreveixes a ser diferent seràs un monstre. Però jo no m’he atrevit a res, jo només sóc.\nParlem de Florencio, però volem parlar de totes aquelles persones que han viscut al marge, que no estan als llibres d’història; de les vençudes políticament però també de les vençudes per pobres, per diferents, per qüestions de gènere...\nteatro Nueva Darmaturgia\nLa seua obra de teatre, Instruccions per a no tenir por si ve la Pastora, documental a l’hora si em permeten elles, és una obra d’art. Però també una obra d’amor. I al mateix temps no ho és, sinó que és una qüestió filosòfica i moral molt complexa...\nHarket [protocolo] Teatro contemporáneo, Teatro, Multidisciplinar\nAlmacén Sur-Este Teatro\n[quartet] Teatro, Danza


Merkel preveu confinar Alemanya\nBarcelona. Dimecres, 28 d'octubre de 2020. 15:07\nActualitzat Dimecres, 28 d'octubre de 2020. 15:42\nAlemanya es dirigeix a restriccions dràstiques a la vida pública. La cancellera Angela Merkel (CDU) vol convèncer els primers ministres de mesures dures durant la conferència de canvi prevista per a dimecres per evitar una pèrdua de control davant. Tenint en compte l’increment dramàtic del nombre d’infeccions per covid, el govern federal només vol permetre que els membres de la seva pròpia llar i una altra llar puguin trobar-se. Això és vinculant, les violacions d’aquestes restriccions de contacte serien sancionades per les autoritats reguladores, segons un esborrany de la resolució federal.\n"Els grups de persones que celebren llocs públics, apartaments i equipaments privats són inacceptables, atesa la greu situació", especifica l'administració. En general, s'hauria d'instar a la població a "mantenir el contacte amb altres persones al mínim absolut" des del 4 de novembre fins a finals de novembre. Queden exclosos els membres de la vostra llar.\nEntre altres coses, s’hauran de tancar establiments de restauració com bars, discoteques, discoteques, pubs i establiments similars, a excepció del lliurament i recollida d’aliments per al consum a casa.\nEl govern federal també vol prohibir les ofertes d' allotjament turístic a Alemanya durant gairebé tot el novembre. Els esdeveniments que ofereixen entreteniment estan prohibits a tota Alemanya durant gairebé tot el novembre. També ho haurien de fer el teatre, l’òpera o les sales de concerts des del 4 de novembre fins a finals de mes.\nAquest reglament també s'aplica a esports d'oci i aficionats a totes les instal·lacions esportives públiques i privades, piscines i piscines de diversió, així com estudis de fitness i instal·lacions similars. També hi ha fires, teatres i parcs d'atraccions a prop. Les escoles i guarderies haurien de romandre obertes. No obstant això, els estats federals haurien d’introduir mesures de protecció addicionals en aquestes zones. Per tant, el comerç al detall hauria de romandre obert en el seu conjunt, subjecte a requisits d’higiene, control d’accés i evitar cues.\ncoronavirus Merkel demana que es respectin les mesures davant de la segona onada de la Covid El Nacional\nCoronavirus Merkel deixa en evidència Sánchez: ERTOs fins a finals del 2021 Lluís Bou\nEn directe Colau demana a Sánchez que aturi els desnonaments de les famílies vulnerables Laura Cercós i Núria Segura Insa