ECOLOGIA D'ESTAR PER CASA: CAPÍTOL 2: UNA DE LLUMS I FOSCORS!\nCAPÍTOL 2: UNA DE LLUMS I FOSCORS!\nPer què les companyies elèctriques donen consells d’estalvi energètic?\nCom que això és ecologia per escèptics, potser que us hàgiu fet alguna vegada aquesta pregunta. Jo també m’ho he plantejat i fins ara no he arribat a cap conclusió.\nL’energia és un bé imprescindible per el desenvolupament de la vida de les persones al mateix nivell que l’alimentació o l’habitatge. Si analitzeu el vostre dia a dia, comprovareu que ja sigui en forma d’electricitat, calor o combustible, estem contínuament fent-ne ús. I no només a les nostres llars... Quants de vosaltres podríeu dur a terme el vostre ofici sense l’electricitat? En moltes ocasions, l’ajuda als països en vies de desenvolupament es basa en aigua, aliments i medecines, però, on estan les inversions en fonts d’energia, línies elèctriques...? És més, en el cas que aquests territoris tinguin alguna font d’energia autòctona, com gas o petroli, les grans companyies inverteixen per transportar-la cap al “primer món”.\nUn exemple, després de deu anys de judicis, la Shell ha estat condemnada a reparar els danys ecològics que va provocar en més de 250000 hectàrees al delta del Níger a l'any 1970, i tot i així la petrolera recorrerà la sentencia aduint que en aquell moment hi havia guerra civil a Nigèria i per això van marxar sense arreglar-ho... Però, què hi feien allà espoliant els bens d'aquella gent amb total impunitat? Quins beneficis els van deixar? Només contaminació, guerra i més pobresa.\nAquests dies amb tot el que està passant a Líbia i altres països productors de petroli i gas dels quals Espanya és client, es planteja de nou com és de dependent el nostre país en quant a energia (més d'un 80% és importada) i la aposta nuclear torna a agafar força. Segurament el govern aprofitarà la situació per vendre'ns com a irremediable la prorroga de moltes centrals nuclears.\nI les renovables? Són una alternativa a aquesta crisis energètica que estem començant a patir? Hem de sentir contínuament que la gent digui que no són rentables, que depenen de subvencions, o que les seves aplicacions no són suficients per cobrir la demanda... Però si analitzem que aquests costos són la clau pel futur i que aquest futur dependrà de la diversificació de les fonts d'energia utilitzades, potser ja no resulta una inversió tan arriscada.\nD'on surten aquests atacs? Doncs aquí es tanca el cercle! Les mateixes companyies elèctriques que ens donen consells d'estalvi d'energia i pinten els seus anuncis de verd amb praderes, flors i molinets de vent formen un lobby que intencionadament envia missatges a traves dels principals mitjans de comunicació en els que es diu que les renovables fan pujar al usuari el rebut de la llum. Amb això creen una opinió pública generalitzada, ja que gairebé tots els usuaris desconeixem la complexa estructura del sistema elèctric actual.\nI ara la recepta, unes barretes energètiques per tenir força i aguantar millor aquestes èpoques tan convulses!\nLA RECEPTA: Barretes energètiques\nSi encara us queden torrons del Nadal, ja teniu unes barretes energètiques de primera magnitud: el torró d’Alacant i el de Xixona porten els mateixos ingredients: ametlla, mel, sucre i clares d’ou, és a dir, una bomba energètica i nutritiva ideal per excursions, esport o dies durs de feina. Es pot tallar en barres, embolicar-les en paper de film i congelar.\nI si ja no us queden torrons, aquí va una recepta per fer barretes energètiques caseres.\nIngredients per 6 barretes:\n70 g flocs d’avena\n70 g de flocs d’arròs\n60 g de grans de sèsam\nBarrejar en un bol tots els aliments secs.\nEscalfar la mel, el sucre i la mantega fins que quedi líquid.\nAfegir els cereals i fruits secs i barrejar fins que s’impregnin be dels líquids.\nRepartir en un motllo de silicona (important per poder-lo treure bé del motllo).\nFer coure 20 minuts al forn a 180º.\nTreure del forn i tallar les barres amb un ganivet amb la làmina prèviament impregnada d’oli.\nTornar a posar al forn uns 10 minuts.\nPot de mel: millor si esculls envàs de vidre. El vidre al contenidor verd i la tapa de metall al contenidor groc.\nEls fruits secs i els flocs es poden comprar a granel al mercat.\nPropietats nutricionals de les ametlles:\nLes ametlles gairebé no tenen greixos saturats (només un 7%) i per tant és un aliment perfecte per persones que volen cuidar el seu colesterol. També tenen un baix contingut en aigua i això les converteix en molt riques en nutrients com vitamines i minerals. Són a més una font molt important de proteïnes i per tant són ideals pels vegetarians.\nI si a tot això, a més hi afegeixes les propietats nutritives de tots els altres ingredients, doncs encara millor!\nRecorda que les possibilitats de variació d’aquesta recepta són infinites. Es pot fer amb qualsevol tipus de cereal, afegint fruita seca, trossets de xocolata...\nPer entendre millor la factura de la llum:\nUn article força interessant sobre la situació de les elèctriques a Espanya\nEtiquetes de comentaris: barretes energètiques, electricitat, Energia, recepta, residus


Facultat de Biblioteconomia i Documentació | Notícies de la Facultat de Biblioteconomia i Documentació\nPublicat el dimecres, 24 abril 2019\ndimecres, 10 abril 2019 - 16:30\nPublicat el divendres, 05 abril 2019\nAvui es jubila la professora Assumpció Estivill\nLa professora Assumpció Estivill Rius avui s’ha jubilat com a professora de la Facultat de Biblioteconomia i Documentació de la Universitat de Barcelona, en complir els 70 anys.\nRecordem que l’Assumpció s'inicià com a docent a l'Escola de Bibliologia l’any 1978 i després va seguir la trajectòria del nostre centre, amb la integració a la Universitat de Barcelona i fins l’actualitat. N’ha estat cap d'estudis, sotsdirectora i degana.\nTots li tenim d’agrair el seu mestratge i les seves recerques sobre la història de la professió bibliotecària i les biblioteques a Catalunya, sobre la catalogació de tota mena de recursos, els sistemes integrats de gestió bibliotecària i l'ús de metadades. També li devem la traducció al català de les Regles angloamericanes de catalogació, de les RDA i d'altres textos normatius internacionals.\nPublicat el dimecres, 27 febrer 2019\nPublicat el dissabte, 16 febrer 2019


Premis Gastronòmics Tarragona — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › La ciutat › Agenda › 2021 › Abril › Premis Gastronòmics Tarragona\nCinc dies d'esdeveniments gastronòmics del màxim nivell on es reunirà per primera vegada als 9 xefs estrella Michelin i 9 sols Repsol de la demarcació de Tarragona, amb la participació especial dels Hermanos Torres. Concurs gastronòmic, concurs de cocteleria, showcookings, exhibicions de cocteleria, tasts de vi i d'oli, i molt més.\nEs retrà homenatge al peix blau i a la gamba de Tarragona, en col·laboració amb la Confraria de Pescadors de Tarragona, que facilitarà els productes per l’elaboració d’una recepta on la gamba serà la protagonista.\nEls Premis s’oferiran per streaming del divendres 16 al diumenge 18 d’abril. A més, seran oberts al públic el cap de setmana del 17 al 18 d’abril. El dilluns 19 d'abril es farà l'entrega de premis a l'Ajuntament de Tarragona. Dimarts dia 20 es podrà seguir a través de l'Instagram la semifinal dels Premis LLadonosa.\nDIUMENGE 18 D’ABRIL\n(Obert al públic presencialment sota inscripció prèvia online gratuïta i seguiment en directe per streaming)\n10.30 h - Showcooking del xef Josep Moreno de Deliranto\n11:30 h - Presentació vins DO Tarragona - cellers: Estol Verd (Rodonyà), Vins i Caves Vives Ambròs (Montferri), Cellers Blanch (Puigpelat), Vinyes del Tiet Pere (Vilabella)\n12:00 h - Masterclass Oli Verge Extra de Les Borges Blanques per Josep Maria Audí (Panell de tast)\n14.00 h - Cloenda d'activitats\n(De les 10 a les 14.00 h es podrà fer tast i compra d’olis Verge Extra de Les Borges Blanques i de vi del Celler Clos Galena de la DO Priorat).\nGastronomia, Fires i mercats\n18/04/2021 10:00 to 14:00\nPalau Firal i de Congressos i en línia


Hi ha 6 tipus diferents de mantega que ni tan sols coneixíeu - Estil De Vida\nPrincipal Com Sense Categoria Recepta Estil De Vida Lloc\nHi ha 6 tipus diferents de mantega que ni tan sols coneixíeu\nA continuació, es mostra un desglossament dels tipus més habituals la propera vegada que us quedeu atrapats a la secció de productes lactis del supermercat i contempleu quina mantega voleu comprar.\nL’ingredient preferit de Paula Deen sol tenir un mal rap gràcies als seus alts nivells de greixos saturats. Però els amants de la mantega de tot el món ara es poden alegrar de la seva tornada.\nMark Bittman, escriptor d 'Op / Ed per a Noticies de Nova York , destaca el gaudi de la mantega amb moderació . Explica que no necessitem allunyar-nos de la mantega, només hem d’aprendre la diferència entre les coses reals i les falses.\ncom cuinar zoodles al microones\nAquells de vosaltres que observeu la ingesta de colesterol o lactis poden trobar alternatives de mantega aquí , però n’hi ha No cal que us preocupeu que la mantega es cargolarà amb la vostra salut ( els productes lactis reals són bons per a tu , prometem).\nSabem que esteu aclaparat per la gran majoria de mantegues a la botiga de queviures perquè nosaltres també ho som. A continuació, es mostra un desglossament dels tipus més habituals la propera vegada que us quedeu atrapats a la secció de productes lactis del supermercat i contempleu quina mantega voleu comprar.\nNota: No totes les mantegues que s'enumeren a continuació estan aprovades per Bittman. Recopilem una llista de les mantegues i substituts de mantega més habituals que trobareu al passadís dels productes lactis. Per a la vostra comoditat, hem marcat quines mantegues són reals i quines falses.\n1. Mantega sense sal o 'Mantega de crema dolça' (real)\nFoto de Kristin Arbutina\nProbablement sigui el vostre objectiu i per una bona raó. Aquesta mantega, que conté al voltant del 80% de greix de llet, és la més versàtil en la cuina, des del forn fins al saltat.\n2. Mantega salada (real)\nquè pot passar si menges porc poc cuit\nLa mantega salada es pot utilitzar per coure, però la majoria de les receptes requereixen la de tipus sense sal. Un dels raons darrere de l’ús de mantega sense sal sobre la salada hi ha la possibilitat de reajustar els condiments de la recepta.\n3. Mantega batuda (real)\nFoto de Sol Lee\ngelat sense lactosa de Ben i Jerry\nTot i que aquesta mantega no es recomana per coure o cuinar, és millor untar-la sobre pa torrat o acabar els plats. La mantega batuda té menys calories que la mantega estàndard, a més d’una textura més esponjosa i lleugera.\n4. Estil europeu o mantega 'culta' (real)\nFoto cedida per Queen Jeanne’s Cuisine\nAquest pal conté més greixos i menys humitat que la mantega clàssica i és conegut per la seva producció de pastes escamoses (es poden dir croissants?). La mantega cultivada té un sabor picant perquè està feta de crema fermentada (o 'cultivada'). Igual que la mantega sense sal, aquest tipus es pot utilitzar tant per coure com per coure.\nrecepta de barreja de pastís de xocolata amb crema agra\n5. Mantega untable (Sorta Real)\nFoto de Jenny Park\nAquesta mantega (per exemple, Land O'Lakes i No puc creure que no és mantega!) Sol contenir greixos, greixos saturats i calories que la mantega o la margarina típiques. La textura suau es deu a la combinació de mantega i oli vegetal (o altres aromes i farcits), cosa que la fa més adequada per untar. Es presenta en una varietat de sabors, però no es recomana per coure o cuinar.\n6. Untat de mantega (fals)\nAquests untats tenen una textura suau, però en realitat contenen poca o cap mantega real. Compostos principalment d’olis vegetals, els beneficis d’aquests untables inclouen menys calories i baix nivell de colesterol. Assegureu-vos de comprovar les etiquetes perquè els pastissos semblants a la mantega amb més quantitat de greix són els millors per coure. Les persones amb menys greixos contenen més aigua i conduiran a productes de forn més durs (ew).\nConsulteu aquests altres articles relacionats:\nPer què hauríeu de provar la mantega al cafè?\nCom afavorir la mantega\nMés informació sobre l’existència d’un ganivet de mantega amb qualitats superiors\nGaletes de moniato amb canyella d’auró\n19 receptes vermelles, blanques i boozy del 4 de juliol que heu de provar\nUna guia de farines alternatives\nCom mostrar als vostres amics solters una mica d’amor addicional el dia de Sant Valentí\nQuin sabor LaCroix hauríeu de beure, segons el vostre signe del zodíac\nLa diferència entre prunes prunes i prunes\nquant costa un macchiato de caramel amb gran gelat a starbucks\nquina beguda d’estelbucks té més cafeïna\nQuin gust té el iogurt grec quan va malament?\nquina diferència hi ha entre meló i meló?\nmillors llocs per menjar a san jose ca\nquant de sucre hi ha en una bola de foc


Tesla augmenta les capacitats de conducció automàtica del model S amb actualització de microprogramari: 2007es.com - Extrem\nTesla augmenta les capacitats de conducció automàtica del model S amb l’actualització del firmware\nTesla millorarà les seves capacitats d’autostrada de la carretera i les funcions d’aparcament paral·lel automatitzat en breu. Igualment important és la millora del cotxe: no amb una visita al concessionari o amb components de maquinari nous, sinó amb actualitzacions de programari de transmissió. Això és cada vegada més important quan es necessita una actualització ràpida, com ara la propera vegada que es pirategi un cotxe.\n'Gairebé llest per llançar l'actualització de programari d'autopista autopista i paral·lela', va escriure el CEO de Tesla, Elon Musk, en un tuit. Va seguir amb tuits que assenyalaven situacions difícils i que el cotxe aprendrà amb el temps.\nGairebé a punt per llançar l’actualització de programari d’autopista automàtic i d’autoparc paral·lel\n- Elon Musk (@elonmusk) 31 de juliol de 2015\nTesla avança l’estat d’una mena de conducció autònoma\nEl que Tesla actualitza és la seva funció Autostrada Autopista. Utilitzant sensors que ja es troben al Tesla Model S, Highway Autosteer fa passar el cotxe per davant control de creuer adaptatiu, es manté en carril utilitzant advertència de sortida del carril / assistència de manteniment del carril, i rastreja els cotxes que pugen pels carrils adjacents amb detecció de punts cecs. Com a mínim, el cotxe té en compte el seu propi negoci, no s’interposa en la resta d’automòbils i disminueix la velocitat si un altre cotxe s’interposa. Funciona millor a les autopistes d’accés limitat amb marques de carrils clares que no queden enfosquides per falta de manteniment, fortes pluges o neu o neu al paviment.\nAixò també ho fan altres cotxes. No està clar quant es diferencia un Tesla d’un Mercedes-Benz d’un BMW en funció de la qualitat del seu maquinari (tot prové d’un nombre finit de tercers) i de programari (normalment co-desenvolupat i modificat pel fabricant d’automòbils) en comparació amb el fabricant d’automòbils. habilitat per descriure les capacitats.\nL’autoparc paral·lel ajuda el conductor a maniobrar dins i fora d’un lloc d’aparcament estret. El cotxe troba un espai adequat i després dirigeix, mentre que el conductor aplica la marxa enrere, l’accelerador i els frens. Alguns cotxes també fan aparcament perpendicular cap a dins i s’acosta l’estacionament amb el conductor fora del cotxe.\nEl cas final de la cantonada tracta de marques de carrils de baix contrast (blanc esvaït sobre formigó gris) mentre es condueix al sol al capvespre\nTesla descriu els reptes\nAls tuits de seguiment, Musk va descriure alguns problemes als quals s’enfronta Tesla. 'El cas final de la cantonada tracta de marques de carrils de baix contrast (blanc esvaït sobre formigó gris) mentre es conduïa al sol al vespre', ha piulat. Musk va fer un tuit: 'El cotxe aprendrà amb el pas del temps, però hi ha un mínim de qualitat de sortida'.\nEl radar i el sonar que s’utilitzen en el control de creuer adaptatiu i la detecció de punts cecs és evident que no es molesta per la manca de llum. La càmera del parabrisa que s’utilitza per a l’avís de sortida del carril és. Els fars són una font de llum adequada a la nit. Però el gairebé menyspreu de la nació per la infraestructura de qualitat inclou un manteniment retardat de les marques de carrils. No només dificulta la qualitat de la tecnologia d’ajuda al conductor, sinó que degrada les habilitats dels conductors majors amb ulls més grans.\nEls dispositius òptics també es veuen afectats per la conducció al sol a l’alba i al vespre, per les llums frontals que s’acosten i per la brutícia del parabrisa. Subaru des de fa diversos anys i ara BMW en la seva nova Sèrie 7 utilitzeu dues càmeres frontals per reduir, però no eliminar, els problemes derivats de la manca de llum, enlluernament i marcadors de carril merda. El GPS de nova generació no arriba al punt en què els cotxes puguin situar-se al mig del carril mitjançant solucions per satèl·lit. Si amplieu el mapa de navegació tot el camí, sembla que esteu centrat al carril, però aquest és realment el programari de navegació que ajusta la vostra posició aproximada a la calçada.\nUn problema que Musk no va abordar (la profunditat tècnica té un cop d’efecte quan parleu amb 140 caràcters) és la dificultat de tractar amb cotxes que canvien de carril i es tallen sobtadament davant vostre. Qualsevol persona que tingui un cotxe amb avís de col·lisió cap endavant o ACC ho vegi un parell de vegades al dia en un llarg viatge per carretera. El radar o el sonar orientats cap als laterals que canvien efectivament la detecció de punts cecs a la detecció posterior i lateral ajudaran.\nLa màgia de l'aire s'actualitza\nTesla té un gran avantatge sobre la majoria de fabricants de vehicles amb sistemes telemàtics integrats. Si hi ha una actualització desitjable o una actualització necessària, es pot produir automàticament. No requereix una visita al distribuïdor ni el propietari ha de descarregar un pedaç a una clau USB i instal·lar-lo. General Motors té sistemes telemàtics quasi universals (OnStar), però el propietari mitjà de Tesla té més coneixement tecnològic i comprèn millor el procés.\nSi més no, quan Tesla llança la versió 7 del seu programari, el cotxe farà una feina encara millor en treure una mica de la pressió del conductor i perdonarà els seus errors, com ara derivar-se massa a prop del cotxe del davant o girant per sobre d’un marcatge de carril. Tothom es creu que és un bon conductor. Com a mínim, l’atenció es deriva tard en un llarg dia de conducció o en desplaçaments diaris monòtons.\ngoogle home piratejat\nels creadors actualitzen els canvis


Luis Lopezbarrena és des del 2014 el CEO del grup Simon . Lali Álvarez\nNeix a Olot el 1916 per les mancances de material provocades per la 1a Guerra Mundial\n"L'empresa va tenir clar que no podia fer només el que ja hi havia al mercat, havia d'innovar"\nSimon és actualment un hòlding amb 25 societats\n"Ser el preferit dels instal·ladors comença per tenir un bon producte"\nAbans que estiguéssim enganxats al mòbil, segurament l’últim que tocàvem abans d’anar a dormir eren els productes de Simon. Un cognom que podem trobar a bona part dels interruptors del país gràcies a una trajectòria centenària que ha situat el grup com un referent d’innovació del sector. Amb més de 5.500 referències al mercat, una facturació que supera els 300 milions d’euros i 3.800 treballadors (800 dels quals són a Espanya), avui dia el grup Simon és un hòlding format per 25 empreses amb presència a més de 90 països.Simon és l’únic grup de propietat familiar del sector que queda a Espanya. La quarta generació de la família, però, tot i seguir de prop el dia a dia del grup, no participa en una gestió que des del 2014 té al capdamunt en Luis Lopezbarrena. Amb més de 20 anys a la casa, l’actual CEO explica que l’origen de la companyia cal buscar-lo el 1916 a Olot. El fundador, Arturo Simón Vibet, era un instal·lador elèctric que patia “la mancança de materials que va provocar la 1a Guerra Mundial”. Com que no tenia material, “va començar a fer-se, de forma artesana, uns portalàmpades pel seu ús. En va fer diversos i un viatjant li'n va comprar alguns... i va tornar”.La ràpida acceptació de les seves primeres creacions de material elèctric van permetre anar ampliant el catàleg de productes que va començar a fer de Simon un dels cognoms del sector. “Entra en la porcellana i els interruptors rotatius, fins que als anys 50 incorpora uns productes de material d'encastar, els que van de primera instal·lació en habitatge nou”. Per Lopezbarrena, “aquest és el moment en què s'entra a la primera divisió”. Una lliga on sempre ha volgut jugar amb una premissa clara: “La qualitat és el més important”.Cap a Barcelona...El 1951 Simon va traslladar la seva fàbrica principal a Barcelona, en un espai que ara és d’exposició però que ha estat actiu fins al 2011. “Un motiu de base per instal·lar una fàbrica a Barcelona és que a Olot mancava mà d'obra”, evidencia Lopezbarrena. Als anys 50, la indústria del material elèctric era molt més intensiva en mà d'obra del que és avui, i la compra d’una petita empresa, PME, els va ajudar a la implantació. “Això també va obrir la facilitat de comunicació, perquè Olot és una zona meravellosa, però està una mica lluny de l'accessibilitat, sobretot als anys 50”, diu l’actual directiu. Ser a Barcelona facilitava l'accés als diferents mercats, però, tot i així, Lopezbarrena insisteix que “la fàbrica d'Olot segueix sent una de les referents, de les més grans i emblemàtiques del grup”.\nL’expansió havia començat, i als anys 60 es diversifica el negoci amb la compra d’una empresa que feia enllumenat exterior, IEP, a partir de la qual va néixer aquesta altra línia, que juntament amb la del bricolatge, complementen l’activitat del material elèctric....i cap al mónSi, actualment, Simon és un hòlding amb 25 empreses és gràcies a la internacionalització. “Als 80 es comença a exportar tímidament cap a Europa”, recorda el seu CEO. De seguida, però, a Simon se n’adonen que no serà un viatge fàcil. “L'exportació és difícil perquè Europa és un mercat molt madur i perquè vivim d'un material que canvia molt d'un país a un altre”, diu Lopezbarrena. No només canvien els endolls, també ho fa la forma d'instal·lació.Així doncs, Simon centra la seva estratègia en la implantació exterior. “Això vol dir escollir molt bé els països on volem anar i implantar-hi fàbriques per produir el material que demana aquell mercat”. Amb aquesta idea es dirigeixen als mercats emergents, amb més bones perspectives que una Europa amb fabricants molt importants ja consolidats. “Hi posàvem una fàbrica, sovint amb un soci si era possible. La primera va ser el 1998 al Marroc. Després a la Xina i diferents països en una dinàmica que ja no s'aturaria fins a la recent crisi econòmica”, enumera Lopezbarrena. L’Argentina, el Brasil, Mèxic, Rússia o l’Índia són alguns exemples de com el cognom Simon ha anat fent-se popular arreu del planeta.Una volta al món que els permet generar un 60% de vendes a l'exterior. “Un dels nostres mercats principals és la Xina, que suposa una tercera part de la facturació”, reconeix Lopezbarrena.Fer el que no fa ningúCompromesos amb el producte de qualitat, el CEO de Simon revela que “de seguida l'empresa va tenir clar que no podia fer només el que ja hi havia al mercat”. Amb una generació de tècnics que “va impulsar una cultura de la innovació molt important”, el grup s’ha acostumat a dedicar un 10% dels ingressos a disseny i R+D. “És un món internacional, amb empreses molt grans, i la innovació és crítica per poder avançar. Ens ha permès, tot i ser més petits, aportar novetats que ens fan ser un referent”, celebra Lopezbarrena.Unes novetats que ara porten el nom de Simon100. “Fa cinc anys ens vam plantejar una sèrie per llançar amb motiu del centenari de l'empresa. Teníem l'opció de fer una sèrie més, amb un disseny nou; o fer-ne una que comencés el segon centenari fent un pas endavant”. I això s’ha traduït amb la introducció de la Internet de les Coses. Aquesta sèrie pretén facilitar la interacció de les persones amb els espais i facilita una accessibilitat exterior que permet, per exemple, tenir un simulador de presència a casa a través de llums que s’encenen i s’apaguen.\n“El primer que calia era imaginar-se-la, perquè és una sèrie completament nova en mecanisme, estètica i prestacions. Avui sentim a parlar molt de la Internet de les Coses, però fa cinc anys no era així”, defensa Lopezbarrena posant en valor la feina de tot l'equip tècnic per “definir una cosa molt abans que la veiés el mercat”.I tot plegat, a més, amb l’avantatge que “pots tenir una instal·lació tradicional i la pots convertir canviant només alguns components. Pots automatitzar diverses funcions sense necessitat de canviar instal·lació ni fils. Amb radiofreqüència i sortides Wi-Fi es pot fer”, explica.A les mans dels instal·ladorsEl principal repte de Simon100, però, és que “ens obliga a explicar-la molt bé a qui tradicionalment ha estat el nostre prescriptor: l'instal·lador i l'arquitecte”. Lopezbarrena diferencia que al primer “li hem d'explicar que és un nou concepte on la simplicitat està per sobre de tot. I a l'arquitecte, com això el pot ajudar a millorar l'experiència de l'usuari. D'una forma molt simple pot fer que el seu client accedeixi a una comoditat que abans no s'hauria pogut imaginar, per exemple en una rehabilitació”.Al capdavall, el model de Simon és un clàssic B2B. “Ser el preferit dels instal·ladors comença per tenir un bon producte. Cal una política de comercialització correcta, coherent i que pensi no només en tu, sinó en tot el sector”, defensa el CEO del grup. “Hem mirat de cuidar tots els actors: el distribuïdor, l'instal·lador, el prescriptor (que pot ser un decorador o un arquitecte). Sempre ens hem adreçat a tots ells. Si mires i penses en tothom, les coses surten bé a la llarga”, conclou. T'ha interessat aquest contingut?\nLa companyia gironina Simon celebra 100 anys\nEl grup Simon factura 304 milions d’euros l’any passat\nUn país de ciutats intel·ligents


Relat "FORMIGA Nº 35953"\nInici > detall del relat: FORMIGA Nº 35953\nSoc el treballador número 35953 o així es com em coneix la meva empresa. Avui es el meu últim dia a la feina i no es per la meva voluntat, us ho puc ben assegurar. Aquest número sempre m’havia fet gràcia, a banda de ser cap i cua, des del meu primer dia he tingut la sensació que em portaria sort o bé que significaria alguna cosa.\nI avui sorprenentment li acabo de trobar el significat. Jo vaig entrar en aquesta empresa als trenta-cinc anys i m’han fet fora just complerts els cinquanta-tres. I si li volgués trobar encara més sentit us diria que m’ho han notificat puntualment a les nou del matí via e-mail. Que maco oi? Després de divuit anys treballant a l’empresa. Quin toc tan personal!\nAra estic aquí davant l’ordinador, pensant en aquesta ximpleria i a l’hora amb una sensació estranya. Per una banda com si fos una broma, i per l’altra molt trist i decebut, tant pel contingut de l’escrit com per les seves formes. Tants anys de compromís donant el millor de mi mateix, com una formiga obedient i diligent. Però això ara ja es igual.\nQuan intento agafar aire un altre vegada i aixecar el cap de la pantalla per mirar al meu voltant, sospito que no soc l’únic que ha rebut avui aquesta noticia. Normalment a aquesta hora del matí, acabem d’entrar i sempre hi ha enrenou, però avui tot està com paralitzat, en un incòmode silenci que sembla que ningú no vol trencar.\nUn company ha tirat per terra tot el que tenia a la taula, ha agafat la jaqueta i ha marxat ben emprenyat. Un altre s’ha posat a plorar desconsolat com un nen i el del meu costat s’ha aixecat nerviós amb el mòbil a la mà, imagino que buscant consell d’un advocat. A mi només se m’ha acudit entrar a Internet i comprar un dècim de loteria amb el meu número màgic, aquest que m’ha acompanyat tants anys. Només em queda confiar en la sort, no pas en les meves capacitats ni en la meva amplia experiència. Amb la meva edat i el panorama actual, tinc cap possibilitat de tornar a treballar?\nQue tingui sort![Ofensiu]\nBon relat. Dolorosa experiència, sembla, col·lectiva. Cosa que no és cap consol!\nNúmero assignat [Ofensiu]\nSi eres i ets el número 35953 i vas deixar de treballar als cinquanta-tres, pot ser que et tocara la loteria, però amb bona sort. Et preguntes si tornaràs a fer feina altra volta, això és qüestió de paciència, de com està el treball, hui en dia.\nSalutacions i sort, Marife.


Comunicació Palafrugell - El President del Parlament de Catalunya, Roger Torrent obrirà la 15a Lectura Continuada de l'obra de Josep Pla\nEl President del Parlament de Catalunya, Roger Torrent obrirà la 15a Lectura Continuada de l'obra de Josep Pla\nCom a principal novetat per a la Diada de Sant Jordi, aquest any Palafrugell avança el seu acte central, la Lectura Continuada de l’obra de Josep Pla al dia 22 d’abril. La lectura s’iniciarà a les 10 del matí amb l’obertura de l’acte a càrrec de Roger Torrent, President del Parlament de Catalunya. Aquesta 15a edició s’ha convertit en un acte tradicional que vincula la vila amb la figura literària de Josep Pla i reivindica el lligam de la llengua i el país.\nLa Lectura continuada de l‘obra de Josep Pla, comptarà amb la participació d’un centenar de persones que llegiran, entre les 10 del matí i les 2 de la tarda, fragments de l’obra Llibre de Lectura, Recull de Jordi Pujol i Cofan (Ed. Destino, 1967). Una novetat més serà que aquest any, es complementaran els fragments de la lectura amb la projecció de dibuixos de l’artista Lluís Bruguera. Finalment a partir de 2/4 de 2 del migdia a cloenda de l’acte, mitjançant la projecció de vídeos, es comptarà amb la participació de diferents membres del Govern de la Generalitat de Catalunya a l’exili, entre ells Carles Puigdemont.


Unicef alerta que més d'1,5 milions de nens moren cada any per falta d'aigua potable | Consumer\nUnicef alerta que més d’1,5 milions de nens moren cada any per falta d’aigua potable\nL'ONG insta a redoblar els esforços per reduir a la meitat la població que no té accés a aquest recurs\nMés d’un milió i mitjà de nens menors de cinc anys moren cada any per falta d’aigua potable, és a dir, 4.200 al dia, segons l’informe “Progresso per als nens” del Fons de l’ONU per a la Infància (Unicef), que va ser presentat ahir.\nMés de mil milions de persones al món no tenen accés a aigua potable, mentre que 2.600 milions estan desproveïdes de qualsevol tipus de sanejament bàsic, indica l’informe.\nLa directora general de l’organització, Ann Veneman, va instar a redoblar els esforços per aconseguir, d’aquí a 2015, l’objectiu fixat per Nacions Unides de reduir a la meitat la població que no té accés a aquest recurs bàsic.\nL’informe destaca, no obstant això, alguns progressos: entre 1990 i 2004, la cobertura d’aigua potable va passar del 78% al 83% de la població mundial, un augment que es va registrar sobretot a Amèrica Llatina, el Carib i el sud d’Àsia.\nSegons l’agència de l’ONU, 75 països en vies de desenvolupament aconseguiran en 2015 l’objectiu de reduir a la meitat la població sense accés al líquid element; cinc realitzen progressos, encara que insuficients, i 23 estan lluny d’aconseguir-ho.\nUnicef estima que la ingestió d’aigua insalubre, la falta d’aigua per a la higiene i d’accés al sanejament es troben en l’origen del 88% de les morts provocades per malalties diarreicas, és a dir, 1,5 milions dels 1,9 milions de nens que sucumbeixen a la diarrea.\nLa falta d’aigua potable també està relacionada amb malalties infeccioses tals com la pneumònia.\nnens aigua potable-ca


PAe - La Junta de Castella i Lleó completa la reforma de l'administració per estalviar altres 45 milions\nLa Junta de Castella i Lleó completa la reforma de l'administració per estalviar altres 45 milions\nLa Junta de Castella i Lleó completarà en el primer semestre de 2014 la reforma de l'administració autonòmica amb un conjunt de 66 mesures i l'estalvi de 45 milions per als ciutadans de la Comunitat a l'àrea institucional, simplificació, reducció de duplicitats i tramitació electrònica.\nEl pla de reestructuració del sector públic ha portat a un estalvi de 18,1 milions d'euros, ja que al final d'aquest any s'hauran suprimit 18 ens, la meitat dels quals hi havia en 2011. En 15 d'aquests ens la Junta no ostentarà poder de decisió. Des de l'inici de l'administració electrònica, l'any 2006, l'estalvi aconsegueix els 241 milions, als quals se sumaran 25 de les noves mesures.\nLa consolidació de les infraestructures TIC de l'administració amb l'engegada d'un Centre de Procesament de dades únic suposarà un estalvi de 2,5 milions d'euros. A més, a l'apartat del sector públic, la Junta reduirà en 1,5 milions l'aportació a la Fundació Segle per a les Arts i el Turisme.\nEl 56 per cent dels procediments davant l'administració podran tramitar-se de manera electrònica en incorporar 273 nous en el primer trimestre de 2014, que s'uniran als 388 actuals. La via electrònica serà l'únic mitjà de comunicació entre òrgans i unitats de la Junta. Hi haurà una Plataforma Integral de Contractació Electrònica i s'implantarà l'Oficina Virtual de la Caixa General de Dipòsits.\nLes mesures addicionals en el sector públic passen per la possible integració del Centre de Supercomputación de Castella i Lleó en un altre ens depenent de la Comunitat i de la Fundació Provincial de Serveis Socials de Burgos.\nMés informació en la Junta de Castella i Lleó


Codis QR en els llocs més emblemàtics dels municipis de la Mancomunitat del Carraixet - El Meridiano de L'Horta\nCodis QR en els llocs més emblemàtics dels municipis de la Mancomunitat del Carraixet\nLa Mancomunitat del Carraixet ha instal·lat diversos faristols amb codis QR en els llocs més emblemàtics dels seus municipis, amb la finalitat de donar a conèixer a la població i als turistes les característiques més importants d’aquests.\nTots ells s’agrupen en una ruta turística per als vianants a la qual es pot accedir mitjançant l’escaneig dels codis. Cadascun d’ells dóna accés, per part seua, a la imatge, el text i l’àudio -en castellà o valencià- de l’element corresponent; així com a un mapa amb la senyalització del punt exacte en el qual s’hi haja.\nEn total, a través d’aquesta aplicació es conceben 24 punts rellevants, entre els quals es troben: el Molí o el Castell de la Senyoria d’Alfara del Patriarca, l’Església de la Assumpció de Nostra Senyora o l’Ermita del Santíssim Crist de Foios, l’Antiga Fàbrica de la Seda o el Calvari de Vinalesa, o el Magatzem agrícola dels Guillem i l’Església del Pilar de Bonrepòs i Mirambell. Així mateix, a la porta de cada ajuntament s’ha fixat un faristol més gran amb informació impresa del seu respectiu municipi.\nAquesta iniciativa està finançada per la Mancomunitat del Carraixet i l’Agència Valenciana de Turisme.\nTags: Alfara del Patriarca Bonrepós i Mirambell códigos QR Foios Mancomunitat del Carraixet Vinalesa


UGT guanya les eleccions del metro i posa fi a l’hegemonia de CGT | Economia | EL PAÍS Catalunya\nUGT guanya les eleccions del metro i posa fi a l’hegemonia de CGT\nEls dos principals sindicats perden força i amplien l’atomització al comitè d’empresa\nBarcelona 29 NOV 2018 - 10:22\tCET\nVaga del metro el 2017. A. Garcia\nCanvi històric de majories al comitè d’empresa del Metro de Barcelona de resultes de les eleccions sindicals celebrades ahir. Després de gairebé tres dècades d’hegemonia, CGT hi va perdre la majoria. UGT la substitueix en el lideratge sindical de la companyia que explota el suburbà, atès que va obtenir sis delegats sindicals, pels cinc dels fins ara líders. CCOO va obtenir-ne 4, mentre que la resta de representació se la repartiran SOLI (4), CIM (3), EL SEU (2), CPTC (2) i UTM (1). Creix, per tant, la divisió al comitè.\nMalgrat la victòria, UGT perd un representant, un retrocés inferior als quatre que perd CGT. Els dos sindicats han mantingut diferències de criteri els últims mesos pel que fa als conflictes interns de la companyia, com es va poder visualitzar el mes de setembre passat, amb la vaga convocada per la Mercè que no es va arribar a fer.\nEl metro ha estat reiteradament un focus de conflicte amb l’Ajuntament de Barcelona. Si per la Mercè es va convocar vaga per denunciar la contractació per obra i servei realitzada en la línia 10, l’any passat n’hi va haver d’altres per la negociació del conveni, un llarg procés de dos anys en què va tenir influència la gran atomització sindical del comitè d’empresa. Es va tancar després de més de 80 reunions i unes millores laborals quantificades en 23 milions d’euros. La votació d’aquella assemblea -només un 57% va ser favorable a l’acord- mostrava la divisió existent al si dels sindicats. La baixa participació, 838 d’una plantilla de 3.500, és una altra mostra de la gèlida acollida d’un pacte en què es mantenia la desconfiança de les centrals envers la direcció de l’empresa.


Som Cinema, mostra de cinema i audiovisual català | Aida Lesan\nDimecres es va donar el tret de sortida a la 6a edició de la Mostra de Cinema i Audiovisual Català Som Cinema, amb l’objectiu clar de ser un aparador de joves artistes i creadors cinematogràfics de casa nostra. Fins el 25 d’octubre es podran veure a diferents espais de Lleida una mostra dels treballs seleccionats.\nFotograma de Nick, llargmetratge inaugural de Som Cinema\nDesprés d’una parada de quatre anys, la Mostra de Cinema i Audiovisual Català Som Cinema, reemprèn la seva activitat i ho fa amb la mateixa fermesa, amb un objectiu clar de preservar el foment i la divulgació de nous creadors en el camp cinematogràfic i audiovisual. La Mostra ofereix el seu aparador a les produccions audiovisuals realitzades des de les escoles de cinema, productores independents o àrees d’audiovisual universitàries dels territoris de parla catalana.\nEn l’acte inaugural que va tenir lloc dimecres a l’Auditori Municipal Enric Granados, es va poder veure el curtmetratge “2037” protagonitzat per Berto Romero i Alexandra Jiménez, aquesta comèdia dirigida per Enric Pardo i produïda per El Terrat ens narra la història de Marc, un documentalista que treballa en una empresa de viatges en el temps.\nSeguidament vam gaudir del thriller “Nick,” del lleidatà establert a Andorra José Pozo. El llargmetratge que ha estat seleccionat i premiat en diversos certàmens narra la història d’un jove de quinze anys, Nick, que ha estat expulsat del col·legi i enviat a viure amb la seva germanastra, oficial de policia, en un petit poble on mai hi passa res, fins llavors. Gravat i produït a Andorra, Pozo va remarcar que es tracta d’un film de baix pressupost però que això no es nota en la seva presència, i en va destacar la seva imatge i fotografia.\nLa Mostra compta amb quatre seccions competitives, que es divideixen en llargmetratges de ficció i documental i curtmetratges de ficció i documental. Enguany, com a novetat, des de l’Institut d’Estudis Ilerdencs de la Diputació de Lleida s’ha creat el Premi Arts Audiovisuals-IEI 2015, un reconeixement de 5.000€ al Millor Llargmetratge de Ficció. A aquest reconeixement, hi hem de sumar els premis Som Cinema per a curtmetratges i documentals.\nManel Montañés, director de Som Cinema, va insistir que es treballa des del convenciment, i afegí: “És un festival necessari, un festival únic a Catalunya dedicat exclusivament a la promoció del talent emergent”. Montañés també va fer una crida demanant més suport per als nous creadors.\nA Som Cinema també hi té lloc una secció no competitiva, en ella hi podem veure els curtmetratges guanyadors de la 9a edició dels premis Llanterna Digital 2015. El llargmetratge “Aqueth Dia i Auie ua nòça” dirigit per Natàlia Lloreta i Mireia Boya que forma part de la Mostra de Cinema Occitan que es passarà a l’Aula Magna de l’IEI. També hi ha un espai per l’animació, la Mostra Internacional de Cinema d’Animació ANIMAC celebra el Dia Internacional de l’Animació i ho farà en el marc del Som Cinema i amb els experiments animats de la Laura Ginés. I l’últim dia de la mostra i dins de “Primer Tast”, podrem veure un avançament de les produccions audiovisuals que s’estan duent a terme a la demarcació de Lleida.\nPodeu consultar totes les sessions dins de la mostra SomCinema al seu web.\nAida Lesan Lleida som cinema


El Consell Nacional de Joventut reclama un ple monogràfic al Parlament i mesures contra la situació "crítica" dels joves La República\nEl Consell Nacional de Joventut reclama un ple monogràfic al Parlament i mesures contra la situació “crítica” dels joves\nACN Barcelona.-El Consell Nacional de la Joventut (CNJ) ha reclamat als partits polítics un ple monogràfic al Parlament per abordar la situació “crítica” dels joves. El CNJ ha començat una […]\nACN Barcelona.-El Consell Nacional de la Joventut (CNJ) ha reclamat als partits polítics un ple monogràfic al Parlament per abordar la situació “crítica” dels joves. El CNJ ha començat una ronda de contactes amb els diferents grups parlamentaris per tractar les problemàtiques i posar en valor les necessitats del jovent. Unes problemàtiques que alerten s’han agreujat per la covid. Per això, demanen una sessió monogràfica al Parlament per tal d’analitzar la situació material dels joves i cercar acords amplis per revertir la situació de precarietat actual. Reclamen que d’aquest ple emani una resolució, una modificació de llei o una proposta legislativa nova que inclogui propostes d’acció concretes. Segons la CNJ, fan falta mesures “contundents”.\nEn les reunions amb els grups parlamentaris, s’estan abordant propostes en matèria d’emancipació, habitatge juvenil, drets sexuals i reproductius, mobilitat, justícia climàtica, salut mental, la possible aplicació de la Renda Bàsica Universal o el posicionament contra l’amplaició de l’Aeroport del Prat, entre d’altres.


L'Esquerra de Crevillent | COMUNICAT DE LA REGIDORIA DE DRETS SOCIALS I MAJORS\n26 Mar COMUNICAT DE LA REGIDORIA DE DRETS SOCIALS I MAJORS\nPosted at 10:39h in Sense categoria\tby\tadmin 0 Comments\nDes de la Regidoria de Drets Socials i Majors informem la població que l’àrea de Serveis Socials es manté efectiva, ja que té un caràcter de servei públic essencial i que, en aquests moments, es fa més necessari si cal. Tenint en compte que d’aquest servei es deriven prestacions indispensables per a satisfer les necessitats bàsiques personals i millorar la qualitat de vida de les persones, hem mantingut els llocs de guàrdia ateses les ordres del Ministeri de Sanitat per a preservar la salut de tots i totes.\nPodran fer ús del servei a través dels telèfons 96.668.09.64 (Serveis Socials, situats al carrer Ribera) i el telèfon 96.668.22.08 (Centre de Majors). Així garantim l’assistència a totes aquelles persones que la necessiten, el seu seguiment posterior i l’atenció domiciliària.\nDes d’aquesta regidoria es vol ressaltar la forma tan eficient i tremendament humana amb la qual està actuant l’equip de Serveis Socials de Crevillent, perquè malgrat l'»estat d’alarma», es continuen atenent les necessitats dels nostres veïns i veïnes.\nPer tot això, donem les gràcies públicament als treballadors i treballadores per eixa implicació que va més enllà de les seues obligacions laborals. Així mateix, ens posem a la seua disposició per a atendre qualsevol problemàtica que puga sorgir en la ciutadania. Actualment, ens hem coordinat amb les ONG de la localitat, el voluntariat, les parròquies i la Creu Roja per a oferir la millor atenció possible a tota la població.


Una nova era | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nEl pragmatisme d'Obama i Castro obre la via de la normalització entre els EUA i Cuba\n18 DES 2014 - 00:00\tCET\nFins ahir, la guerra freda no havia conclòs al Carib. L'històric anunci de l'obertura del procés de normalització de relacions entre els EUA i Cuba va ser fet en paral·lel pel president nord-americà, Barack Obama, des de Washington, i el cubà Raúl Castro des de l'Havana. Després de mig segle llarg de desacord, Obama va parlar de “tallar l'àncora del passat, perquè és completament necessari per aconseguir un futur millor”. L'inquilí de la Casa Blanca, en la recta final del seu mandat, vol que aquesta decisió formi part del seu llegat per a la història.\nFracàs a Cuba (28/11/14)\nDiplomàcia cibernètica (01/07/14)\nCap al desglaç (17/01/14)\nJa són 55 anys (05/01/2014)\nEra conegut que un hipotètic alliberament d'Alan Gross —empresonat a Cuba des del 2009 sota l'acusació d'activitats contra el règim— significaria un canvi en la relació entre Cuba i els Estats Units. Però no estava clara la magnitud d'aquest canvi; i molt menys que el seu alliberament estigués inclòs en un paquet negociador que cubans i nord-americans discutien des de fa un any i mig, amb una última etapa en la qual hi ha hagut un mediador que s'ha revelat fonamental per a l'acord: el papa Francesc. A més de Gross, un nacional cubà —“l'agent d'intel·ligència més important que hem tingut a Cuba”, en paraules d'Obama— ha estat retornat a Washington, que al seu torn ha lliurat a l'Havana tres cubans detinguts als EUA.\nAixí s'inicia un nou capítol entre les dues nacions, però la decisió no només canvia la història de l'últim mig segle. Potser canviï la del mig segle que ve. Obama va anticipar que la societat civil cubana ha de participar en la cimera de les Amèriques l'abril vinent a Panamà, de la mateixa manera que hi contribueixen els grups de les altres nacions de l'hemisferi. La possibilitat que això desencadeni canvis polítics transcendents a Cuba és difícil de predir. Però sens dubte es tracta d'un anunci que els dissidents cubans hauran rebut amb esperança.\nHi ha, a més, una important derivada continental: els canvis no només tindran repercussió a l'illa del Carib. El Govern del veneçolà Nicolás Maduro —el principal suport del qual internacional és, precisament, Cuba— ja deu haver avaluat les implicacions per a la seva pròpia —difícil—sostenibilitat. El context que podia suposar per a Cuba el suport al chavisme acaba de canviar dràsticament. D'altra banda, els qui al Congrés dels EUA demanen sancions contra funcionaris veneçolans seran escoltats més atentament a la Casa Blanca. El resultat pot desembocar en un augment de l'aïllament internacional de Maduro i el seu Govern.\nLa porta s'ha obert; ara arrenca un recorregut de resultats incerts. L'aixecament de l'embargament, per exemple, necessita un vot al Congrés dels EUA, on l'oposició republicana és majoritària. Mentrestant, ja es posen en marxa mesures com l'increment de la cooperació econòmica, el turisme, el comerç i les telecomunicacions i l'enviament de remeses a la illa. En un gir de cent vuitanta graus en la seva política des del 1961, la Casa Blanca també proposarà la revisió de l'estatus de Cuba com a nació que afavoreix el terrorisme. El que Obama ha proposat al Congrés és començar a avançar cap a l'aixecament de l'embargament, al qual es va referir de manera autocrítica i evocant la frase d'Albert Eisntein, quan va dir: “No podem esperar que, fent sempre el mateix, el resultat sigui diferent”.\nAl començament de la seva Administració, el 2009, Obama va dir que el seu Govern no donaria lliçons als altres estats americans i va assegurar que volia escoltar i dialogar d'igual a igual. Probablement, la seva decisió sobre Cuba sigui un gest fonamental per fer aquestes paraules plenament creïbles al sud de Rio Grande i a la resta del món.


L’Eduard Ortiz ha ressuscitat! | El Món de Reus\n← El desfibril·lador del marit de la regidora\nQue comenci l’espectacle! →\nL’Eduard Ortiz ha ressuscitat!\nPosted on 6 Mai 2011\tby Josep Baiges\nUn dels articles més llegits -no sé si també celebrats- d’aquest Món de Reus és el titulat “La Funció de l’Agonia de l’Eduard Ortiz”. No ens hauria pas de sorprendre. La sang aliena i la desgràcia de l’altre -no pas la pròpia- sempre han generat en l’ésser humà una certa morbositat, especialment en els àmbits polítics on les desgràcies del rival s’acostumen a valorar com a victòries pròpies. Per això ahir al Círcol es va omplir fins al capdamunt de “reusenques i reusencs del meu cor” (com sovint els defineix l’articulista Anton Tapias), representants d’una excepcional transversalitat política que volien comprovar, amb el seus propis ulls, si després de la Funció de l’Agonia el crucificat Eduard Ortiz acabava ressuscitant. Aquella ganivetada per l’esquena, aquella amargor al sentir-se abandonat pel seu company i amic, aquell lament constant per la confiança traïda. Eren moltes ferides obertes que el respectable volia comprovar en directe si ja havien cicatritzat o, per contra, continuaven supurant.\nI els hi he dir que Ortiz, efectivament, va ressuscitar. I ho va fer no pas enlairant-se cap al cel sinó tocant de peus a terra, amb un discurs mesurat, precís, ben articulat, sense alts ni baixos, mantenint sempre les mateixes revolucions, la mateixa cadència, i llençant -especialment cap al final- dards enverinats dels que fan mal i que poden condicionar els debats entre els candidats a partir d’ara, especialment el cara a cara d’aquest migdia a Ràdio Reus. Mai un home de gel com ell ha escalfat tant l’ambient a l’inici d’una campanya electoral. Això d’ahir va ser històric al Món de Reus.\nEl Saló de Ball del Círcol estava ple com un ou. El protagonista del calvari estava a la presidència escortat a la dreta per l’oftalmòleg Francesc Gras, home de somriure còmplice i constant que exercia de president de l’entitat organitzadora, el Círcol, que ha aconseguit amb aquestes conferències una influència i afluència ciutadana molt considerable. I a l’altre costat, a l’esquerra (curiosament la mateixa posició que ocupava el mal lladre respecte Jesucrist clavat en creu) el coordinador d’aquest cicle de xerrades, l’ínclit Anton Tapias, que es va encarregar de presentar al conferenciant definint-lo amb adjectius diversos com ara el Superman Geganter, el Guillem Tell capaç de travessar la poma de la discòrdia municipal o també situant-lo a l’alçada del Flautista d’Hamelin o de Sant Jordi mitjançant unes giragonses lingüístiques que sóc incapaç de reproduir . D’ell –del Tapias- només podem dir que Maquiavel, al seu costat, era un aprenent. Aquest home passa hores i hores rumiant quina una en pot fer per convertir-se, com ja hem comentat en més d’una ocasió, en aquest vell malvat que aixeca passions -i no pas sempre bones- entre alguns dels principals protagonistes de la vida política local. Ahir es pot dir que aquest anhel, aquest desig va arribar al súmmum. Després de la conferència d’Ortiz no m’estranyaria que plegués, que dimitís. L’expectació, l’ambient, el morbo d’això d’ahir -que ell devia viure com l’èxtasi esportiu del Barça de les sis copes- difícilment ho podrà superar mai més.\nOrtiz va iniciar la seva exposició fent un relat detalladíssim dels seus vint anys d’activitat municipal. Va ser com un viatge en el temps. Només hi faltaven els Platters cantant “Remember When”. I em vaig donar compte que la vida política d’Ortiz és la meva vida periodística, especialment en el relat de tot el que va fer durant la seva època al Patronat Municipal de Turisme on, durant pocs anys, va compartir responsabilitat amb el seu company de pupitre a la Salle, el Carles Pellicer. Ortiz va generar una excel·lent dinàmica de treball al Patronat, amb el sempre incondicional suport a la gerència del Josep Maria Cabré, que va permetre impulsar aquelles entranyables campanyes dels Divendring i Dissabting, marcar el posicionament estratègic de la promoció de ciutat vinculada al Modernisme, definir el projecte del Gaudí Centre o impulsar aquelles enginyoses campanyes de Nadal com la que va fer possible instal·lar la pista de gel al Mercadal. Això de la pista avui seria inviable atenent la presència constant de #Theobserver, un curiós personatge del que ja en parlaré en una altra ocasió. Van ser anys d’una generació d’iniciatives que vaig tenir la sort de viure en primera línia informativa ja que la ràdio, Ràdio Reus naturalment, conscient del paper de mitjà local que sempre ha exercit aportava el seu gra de sorra entusiasta, col·laborant en els projectes de ciutat, els projectes de tots.\nTambé va parlar de la seva època a la regidoria de relacions cíviques. Allò va ser gloriós. És quan em vaig incorporar a Ràdio Reus a principis dels noranta. Un dels meus mestres, el Magnum de la informació local, Josep Maria Arias (actualment exercint amb eficàcia de director de comunicació de la URV sense el seu característic bigoti de Tom Selleck) em va encarregar el seguiment del moviment associatiu als barris. En aquella època el cap de comunicació a l’ajuntament era un jove Joan Carrión que ahir, present a la conferència, piulava demanant la publicació de les memòries d’Ortiz. Em sembla que Pellicer en pagarà l’edició sencera. Doncs això, fent de regidor de relacions cíviques Ortiz va tenir enganxades memorables amb alguns personatges de la flora i la fauna veïnal. Jo encara conservo molts amics d’aquella època, però s’ha de reconèixer que hi havia personatges que eren autèntiques màquines de fer por com el Paredes, del barri del Carrilet, que tenia una especial fixació amb l’Ernest Benach. Mai com en aquelles batusses veïnals m’he sentit tan a prop de la realitat dels corresponsals de guerra.\nPerò tornem al que ens ocupa, la conferència pròpiament. Després d’una relació exhaustiva de les moltíssimes coses executades, va arribar el moment que tothom esperava, el de parlar de futur i, molt especialment, el de respondre les preguntes del públic. Quan Tapias va tornar a agafar la paraula per conduir aquest torn d’intervencions, molts dels assistents es van incorporar al seu seient. És aquella reacció, segurament inconscient, que tenim quan anem al futbol i el nostre equip està trenant una bona jugada que pot acabar en gol. El públic esperava precisament això, que Ortiz disparés alguna canonada que foradés la xarxa socialista. I Tapias, a qui ja feia estona que la situació li feia agafar salivera, li va preguntar per com seria el seu alcalde ideal, el que haurà d’agafar les regnes després de les eleccions del 22m. Transcric literalment les seves paraules: “Els ciutadans necessiten un alcalde que no viatgi gaire, que s’estigui a la seva ciutat, escoltant, atenent, administrant. Que procuri no dinar a càrrec del contribuent. Que no es faci portar en vehicle oficial en viatges privats. Que sempre digui la veritat als ciutadans. Que no els faci passar amb cançons. Que sigui sincer i que no menteixi”. Que cadascú tregui les seves pròpies conclusions.\nTambé es va atrevir a fer alguns suggeriments a la futura primera autoritat municipal en una relació d’ítems que em va recordar l’entranyable manual dels Consells de Puericultura del Doctor Frías. En aquest cas, és clar, els consells els donava el Doctor Ortiz i es referien a l’ajuntament. “Els propers quatre anys seran de contenció. No hi haurà recursos. Per tant l’equip de govern haurà de fer un exercici de proximitat. L’alcalde hauria de tenir un regidor adjunt que coordini un equip format per tres regidors i dos tècnics que -a full time- es dediquin a parlar amb la ciutadania, a escoltar-la i confortar-la. I amb tot això processar la informació per saber on hem d’anar i què hem de fer.”\nPerò després de dir que el 22 de maig no votarà al PSC o, millor dit, la candidatura que encapçala Lluís Miquel Pérez –aquí la matisació és important- va fer l’autèntica revelació de la nit. La setmana passada al Tribuna de Canal Reus, quan la Cori Sebastià li va preguntar pel pitjor moment viscut en aquests 20 anys de regidor, ja havia dit que a començament de legislatura, en la negociació del pacte de govern, s’havia plantejat fins i tot plegar, deixar-ho, atenent les circumstàncies que van envoltar aquella negociació. Ahir, però, em va fer el relat amb tota mena de detalls, amb una precisió mil·limètrica. Semblava que ho portés escrit de casa.\nSegons Ortiz, el mateix dia que s’iniciaven les negociacions, Ernest París el va citar abans per prendre un cafè en un bar del Mercadal. Durant la conversa el líder d’Iniciativa li va mostrar el seu desig de posar el comptador a zero en les seves relacions personals atenent que els antecedents viscuts amb el seu antecessor, Daniel Pi, havien estat tempestuosos. Ortiz va acceptar aquest tornar a començar. Van pujar a l’ajuntament i els ecosocialistes es van presentar a la negociació amb quatre representants -“em sembla que hi havia tota l’assemblea d’Iniciativa” va dir amb ironia- i a continuació van demanar, curt i ras, que se’l vetés com a interlocutor socialista. No cal dir que la sorpresa va ser majúscula atenent la conversa prèvia que havien tingut tots dos. I a partir d’aquí es va desencadenar una crisi que -atenció!- va fer témer per la possibilitat de reeditar el pacte tripartit. I en aquest punt Ortiz va activar la bomba de rellotgeria que portava guardada d’ençà la famosa ganivetada “al veure que l’acord podia perillar vam plantejar-nos governar en minoria amb Esquerra i pactar puntualment amb el Partit Popular. Així ho vam tancar i signar amb el Miquel Àngel López Mallol i em consta que alguns regidors del grup municipal del PP no ho van arribar a saber mai això”. Ortiz, però, s’hi va recrear “Al final no va ser necessari formalitzar el pacte amb els populars atenent l’entesa amb Iniciativa, per bé que en alguns moments d’aquesta legislatura ha quedat clar el suport explícit del PP a alguns dels nostres projectes en la línia del que havíem definit en aquell primer pacte.”\nI dit això el Món de Reus –el polític, és clar- va registrar un terratrèmol de 7, 8 o 9 a l’escala de Richter. M’han dit que fins i tot l’espasa del General Prim va trontollar. Les declaracions d’Ortiz desarticulaven de dalt baix l’arenga final que Lluís Miquel Pérez havia fet, 24 hores abans, a la conferència del cicle #reusfutur2015, criminalitzant a Pellicer per plantejar-se governar amb el PP en una ciutat d’esquerres, progressista i lliberal com la nostra. Ja ho diuen que la venjança és un plat que, per fer mal, s’ha de servir fred. Ahir Ortiz ho va demostrar. D’això sí que se’n diu ressuscitar.


pere salvà | artnitcampos14\nBy artnitcampos / 13/07/2014 / dibuix, il·lustració, pintura\nDesprés de la pintura compulsiva que Pere Salvà ha realitzat damunt tot tipus de materials, presentam per l’artnit de Campos 2014 una retrospectiva de l’obra més característica de l’autor, propera a les pràctiques de Jean-Michel Basquiat o de Lluís Juncosa. En un intent de recercar, entre tots els seus quaderns, un autoretrat pròxim, entram dins la caverna dels múltiples “jo” que s’amaguen darrere els seus personatges i les seves impressions de la vida urbana actual.\nPere Salvà (Son Ferrer, 1983) és un artista autodidacta. Els còmics exerceixen de rumb. El seu estil multidisciplinari i canviant ha fet possible una trajectòria ascendent. Va començar a exposar a la Esquina (2007) de Palma i a Sòller. Presentà Pvrgatòriuma Calonge el 2010 i Insecticida a Palma el 2011. Ha estat artista resident a Kaleuxe amb El tipo más simpático del mundo (2012) i ha realitzat l’Inventari II de Comerciants de Núvols (2014). Ha participat en múltiples exposicions col·lectives a Pococomún i Sa Possessió.\nLa seva relació constants amb escriptors i altres disciplines ha possibilitat la publicació de materials artístics i literaris. A part de Fanzines Rodilla magazine ha il·lustrat llibres de poemes i la revista Pèl capell.


Inn at Portland Portaland (ME) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 35 allotjaments a Portaland (ME).\n1150 Brighton Avenue, Nason's Corner, Portaland (ME), Estats Units, 04102 - Veure al mapa\nMés informació sobre Inn at Portland\nSituat a Portland (ME), Inn at Portland és el lloc perfecte per gaudir de Portaland (ME) i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Els visitants d'aquest hotel, poden gaudir d'anar a les atraccions més importants de la ciutat: Planetari Southworth, Centre Mèdic Maine, Hospital Mercy.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Inn at Portland és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar, restaurant, bar, màquina venedora.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, despertador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Inn at Portland és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Portaland (ME).\nHermelina, Estats Units


El dissabte dia 6 a la tarda està prevista la inspecció del recorregut i la reunió tècnica, començant el concurs el diumenge a les 8.00 h amb la primera sortida a pista de la doma. Tot seguit, es correrà el Cross i un cop finalitzat es disputaran les proves de salt.\nEl jurat estarà presidit per Griselda Cristofol. Jordi Bortolo i Jordi Albets seran els vocals. Alejandro Diego Zunszain serà l'encarregat de dissenyar els recorreguts de salt mentre que Pau Dorca ho serà al de cros. Eva María López Ampudia assumirà les tasques de delegat federatiu.


Aquest article tracta sobre el conte popular. Si cerqueu la pel·lícula de Disney, vegeu «La Blancaneu i els set nans (pel·lícula)».\nLa Blancaneu i els set nans és el títol d'un conte popular, la versió més coneguda del qual va ser recollida pels Germans Grimm el 1812. La pel·lícula homònima de Walt Disney va contribuir a mantenir la història oral en circulació.\nEl conte explica com una bonica i dolça princesa anomenada Blancaneu, amb la pell blanca com la neu, amb els llavis vermells com la sang i els cabells negres com la nit, desperta la gelosia de la Reina Malvada, la seva pròpia i malvada madrastra, la nova i segona esposa del seu pare, el rei, una bruixa dolenta, que ordena a un caçador per matar-la per a ser ella la dama més bella del regne (el jutge és el mirall màgic de la Reina Malvada, la malvada madrastra i bruixa de la Blancaneu). El caçador no pot complir l'ordre i abandona la princesa Blancaneu al bosc, on és recollida en una caseta del bosc pels set nans del bosc que queden captivats per la bellesa de la princesa Blancaneu. Blancaneu passa a viure amb els set nans amagada amb ells a la seva caseta del bosc, cuidant-los i creixent. Però tot i així, la Reina Malvada, la malvada madrastra i bruixa de la Blancaneu, intenta trobar-la i assassinar-la amb una poma enverinada, però no aconsegueix el seu propòsit perquè ella no s'empassa del tot la poma. Per això està viva en un taüt de vidre que custodien els set nans, però profundament adormida presonera de l'encanteri del somni de la mort. Només un petó d'amor veritable d'un príncep aconseguirà despertar-la i alliberar-la i trencar al maligne encanteri del somni de la mort l'encanteri del qual tenia presonera a la princesa Blancaneu, creat per la malvada madrastra i bruixa de la Blancaneu, la Reina Malvada, i també acabar en un feliç matrimoni de la princesa Blancaneu amb el príncep.\nApareixen diferents elements comuns amb altres històries, com la poma enverinada que mata o el petó d'amor veritable del príncep que salva i desperta la princesa Blancaneu del seu son profund de mort de la poma enverinada (en les primers versions el petó d'amor veritable del príncep no apareixia i era un sotrac del taüt el que despertava la princesa Blancaneu, potser és una contaminació de la Bella Dorment). Igualment el concurs de bellesa amb un mirall màgic que parla és un motiu tradicional.\nLa crítica feminista considera que és un conte per alliçonar sobre el paper reservat a la dona, ja que la princesa Blancaneu se salva perquè accepta cuidar i servir els set nans del bosc i la bellesa és el motor de la trama. Des de la psicoanàlisi se subratlla el complex d'Èdip i la gelosia de la Reina Malvada, la malvada madrastra i bruixa de la Blancaneu, com a detonants de l'acció.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=La_Blancaneu_i_els_set_nans&oldid=18751895»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 ago 2017 a les 21:45.


La Fedac suma dos cicles formatius a l'estrena d'un batxillerat únic al país - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa Fedac suma dos cicles formatius a l'estrena d'un batxillerat únic al país\ng. c. 19.03.2019 | 23:15\nRosich, Codina, Mauriz i Jou a les instal·lacions de la Fedac. | g .c.\nRosich, Codina, Mauriz i Jou a les instal·lacions de la Fedac.\nL'escola Fedac Manresa va presentar, ahir, dues novetats importants de cara al curs 2019-2020. Per una banda, el nou Batxillerat Pro, de creació pròpia, únic a Catalunya i per al qual ja hi ha una quinzena de famílies apuntades a la llista prèvia a les preinscripcions. Regió7 en va parlar a bastament en l'edició del 12 de gener. Per l'altra banda, el conveni amb l'escola Montserrat de Sant Vicenç de Castellet -signat ahir- pel qual la Fedac tindrà la titularitat de dos cicles formatius de grau superior (CFGS) que aprofitaran l'expertesa de professorat de l'escola santvicentina.\nTant el nou batxillerat com els dos CFGS -d'Animació Sociocultural i Turística i d'Integració Social- es van presentar en un acte a la tercera planta de la Fedac, on s'impartiran, en uns espais grans i oberts on fins ara hi havia aules de desdoblament. Hi van assistir Modest Jou, director de les escoles Fedac; Dani Mauriz, director de l'escola Montserrat; Alba Coloma, cap d'estudis de secundària de la Fedac Manresa, i Mercè Rosich, regidora d'Ensenyament.\nEs tracta de la incursió de l'escola manresana en els ensenyaments postobligatoris. Jou va destacar que vol ser una oferta «flexible i que s'adapti» a les necessitats de l'alumnat, lluny del sistema educatiu més encotillat. Mauriz va remarcar que s'han triat dos cicles amb una forta demanda.\nL'escola Fedac de Manresa fa un Petit Príncep nadalenc.\nAlumnes europeus presenten a Manresa projectes d'APPs.\nLa tècnica del 'mindfulness' es planta a les aules.


Aliaga Ugencio, Sandra (2019) "La querella de les dones: entendre la feminitat a la baixa edat mitjana", Ab Origine Magazine, 39(març) [en línia].\nBaixmedieval, Dones, Edat Mitjana, Europa, Feminisme, gènere, Literatura, Misogínia, Querella\nQuè va ser i què va suposar el debat conegut com la querella de les dones? Com s’entenia la feminitat a la Baixa Edat Mitjana? Com va evolucionar aquest concepte en l’àmbit teòric, seguint l’estela dels raonaments exposats pels dos bàndols que van protagonitzar aquest enfrontament? Quines foren les seves conseqüències? Aquestes són algunes de les preguntes que intentaré respondre en les properes línies amb l’objectiu d’esclarir què suposava ser dona en la mentalitat dominant de l’Europa baixmedieval. Si bé és cert que aquesta idea no reflecteix la realitat viscuda pel sector femení de la societat, sí que ajuda a comprendre el pensament sobre què havien de ser, o no, dins el món que els va tocar viure.\nEs coneix amb el nom de querella de les dones el debat literari, polític i filosòfic ocorregut en l’occident europeu entre els segles XIII i XVIII sobre la naturalesa femenina. Aquesta causa va aixecar passions, com bé demostren l’extensa llista d’aportacions literàries d’autors i autores dels diferents països del Vell Continent al llarg d’aquest període. D’altra banda, si bé existeixen discrepàncies pel que fa a la cronologia, generalment s’accepta que el segle XIII fou l’inici de la discussió a causa de la recrudescència del pensament misogin, pels motius que exposaré més endavant; mentre que la Declaració dels Drets de la Dona i la Ciutadana (1791) d’Olympe de Gouges, al segle XVIII, en marca el punt final.\nEls escrits d’índole misògina i antifemenina són presents al llarg de tot el període medieval. Per citar alguns dels exemples més coneguts, al segle XII en destaca el Dissuasio Valerii ad Rufinum philosophum ne uxorem ducat del gal·lès Walter Map; o Les lamentacions de Mateolo, molt famoses al dotzè segle, mentre que a la península Ibèrica podem esmentar el Maldezir de mujeres de Pere Torroella, publicat al segle XV. De tota manera, l’obra més significativa d’aquesta tendència fou la publicació de la segona part del Roman de la Rose, obra de Jean de Meun, convertint-se en tot un èxit de vendes de l’època. Apareguda com a contestació de les obres profemenines, divulgava una imatge molt negativa de les dones. Va rebre diverses rèpliques que acabaren per produir la Querelle de la Rose, precedent de la Querelle des Dames, un títol que analitzarem. L’autèntica guspira de la Querella es va encendre amb la redacció d’Epístola del Déu Amor (1399), escrita per Christine de Pizan (1364-1430), on criticava l’obra de Meun. Dos anys més tard escriuria l’obra profemenina culminant de la Querella, La Ciutat de les Dames (1401).\nAbans de la intervenció de Christine de Pizan es van trobar alguns escrits que posen de manifest el valor i mèrit de les dones, però no suposen una defensa explícita del gènere femení. Aquestes obres a les quals faig referència no serien ben bé una reacció davant les injúries misògines, sinó un reconeixement. Mitjançant la recol·lecció d’exemples s’intentava que fossin referents per a les dones; són el que s’anomenen tractats d’educació femenina baixmedieval, seguint el model dels miralls dels prínceps.Subgènere literari del gènere medieval “mirall” que procurava educar als futurs monarques i membres de la cort en les virtuts del bon govern. Un exemple d’això és el De claris mulieribus de Boccaccio, que al llarg de l’obra posa de manifest el valor especial de les fites femenines precisament per haver estat dutes a terme per una dona, entenent el hàndicap que això suposa a ulls de l’autor.\nLes idees antifemenines troben una resposta clara i explícita, doncs, a partir de la intervenció de Christine de Pizan. No per això s’han d’infravalorar les actuacions femenines prèvies que, potser no tan directament, intentaren oposar-se a les idees preponderants en el seu temps. El millor exemple per entendre aquestes intervencions camuflades és l’exercici del matronatge;Es refereix a l’exercici del mecenatge específicament per part de les dones. a través del mecenatge, les dones més poderoses de la societat europea medieval van fomentar l’elaboració d’obres profemenines. Aquest fenomen explica, per exemple, perquè es van produir tantes obres a favor de les dones a la cort castellana de la reina Maria d’Aragó (1403-1445).\nChristine de Pizan oferint-li el seu llibre a Isabel de Baviera. Font: Wikimedia Commons.\nDesprés d’aquesta breu contextualització, aprofundirem en els arguments que manejaven ambdós bàndols per tal de comprendre millor la idea de dona que defensaven. El corrent de pensament misogin imperava en la mentalitat medieval, de la mateixa manera que en les societats pretèrites. Tanmateix, aquesta misogínia es va veure justificada per les tesis dels autors clàssics que llavors foren redescoberts per l’Humanisme.\nLa intel·lectualitat del segle XIII va començar a trencar amb la tradició escolàsticaCorrent teològic i filosòfic dominant a l’Edat Mitjana que es basava en la subordinació de la raó a la fe. dominant fins al moment, obrint-se a la raó i a l’experimentació com a mètode. A poc a poc va produir-se una inevitable separació entre fe i filosofia, especialment palpable en l’àmbit universitari. Ens trobem, doncs, en un moment de crisi intel·lectual, d’indefinició i de naixement d’una nova cultura. Davant d’aquesta confusió va sorgir l’Humanisme a la Florència del segle XIV, un retorn als textos clàssics a la recerca de solucions. A través de la meditació sobre els textos clàssics i evangèlics es creia que l’ésser humà podia atènyer el coneixement per si mateix. Alguns dels referents pels intel·lectuals del moment a partir del ressorgiment dels clàssics foren Aristòtil o Galeno, que defensaven la teoria hipocràtica dels humorsTeoria mèdica produïda per Hipòcrates (s. IV a.C.) segons la qual l’estat de salut d’una persona està determinada per l’equilibri entre els quatre humors o líquids que el componen: bilis … Continue reading i a De usu partium corporis humani afirma:\n«La dona és menys perfecta que l’home per una raó senzilla: perquè es més freda. Perquè si entre els animals el que és més càlid és el més actiu, un animal més fred seria menys perfecte que el més càlid.» (Archer, 2001, p. 46)\nNo obstant, l’impacte de les tesis aristotèliques fou molt major. Així ho ha reflectit en la seva teoria la historiadora de la filosofia Prudence Allen, que va posar a aquest procés el nom de “revolució aristotèlica”. Aquest canvi resulta decisiu a l’hora de comprendre l’origen de la concepció de la dona que es va utilitzar des de llavors a les societats medievals. Segons Allen, les relacions entre els sexes s’han entès al llarg de la història al voltant de tres idees: “unitat entre sexes”, “polaritat entre sexes” i “complementarietat dels sexes”. La primera d’aquestes considera la igualtat entre dones i homes, la segona planteja una significativa diferència i la tercera reconeix una diferència corporal, però amb el mateix valor i mèrit intern, subratllant també la necessitat de complementar-se per a formar un ésser “complet”. Totes fluctuen i evolucionen de manera més o menys paral·lela i interactuada al llarg de la història del pensament.\nLa defensa de les idees misògines aristotèliques, que considerava la dona com un home incomplet, seria un exemple de polaritat entre sexes. Una concepció que tal vegada va produir respostes i reaccions que varen donar vida a la teoria de la complementarietat, defensada anteriorment en les tesis d’Hidelgarda de Bingen (1098-1179), i represa a La ciudad de la damas de Christhine de Pizan de la manera següent:\n«Tot home al qual li agradi parlar malament de les dones és poc honrat i de baix esperit, perquè actua a la vegada en contra de la Raó i la Naturalesa» (De Pizan, 1999, p. 20)\nActua en contra de la raó perquè dins de la naturalesa humana, donada per Déu, és il·lògic que un home calumniï a aquella que necessita per a ser complet.\nQueda demostrada la rellevància de les fonts bíbliques per a l’argumentació dels textos misògins, centrats principalment en la imatge d’una Eva que fou l’origen del pecat i que és identificada amb totes les dones. Per aquest motiu, els escrits profemenins van provar de capgirar aquests raonaments i utilitzar-los a favor seu a través de cinc arguments que Vélez-Sainz resumeix així a La bonté des femmes:\n«Materia. Quia Adam factis de limo terre, Eva de costa Ade. Loco. Quia Adam factus extra paradisum, Eva in Paradiso. In conceptione. Quia mulier concepit Deum, quod homo non potuit. Apparicione. Quia Christus primo apparuit mulieri post resurrectionem, scilicet Magdalene. Exaltatione. Quia mulier exaltata est super choros angelorum, scilicet beata Maria.»\nL’argument de materia posa de manifest la superioritat d’Eva, feta de la carn purificada d’Adam i no del fang del qual ell havia sorgit; el de loco subratlla que Eva fou creada dins del Paradís i no fora, com ho fou Adam; l’argument in conceptione fa èmfasi en la incapacitat de l’home per concebre i en l’elecció de Déu d’una dona, Maria la seva mare terrenal; en el d’apparicione se senyala que Crist va escollir dones per aparèixer a elles primers després de la Resurrecció; per últim, el d’exaltatione es refereix a la figura de la Verge, una dona, aixecada sobre la coral dels àngels en el camí cap al Regne celestial. D’aquesta manera, els escrits profemenins van trobar el camí de negació dels principals raonaments bíblics utilitzats per les postures misògines per augmentar la inferioritat femenina des de la Creació. Un episodi que, d’altra banda, compta amb dues narracions diferents dins de la mateixa Bíblia: una en la que Eva és creada a partir de la costella d’Adam i una altra en la que ambdós són creats simultàniament del fang. Veient el transcurs dels esdeveniments, no és necessari assenyalar quina d’elles ha estat la més promulgada pels intel·lectuals de les societats occidentals.\nLa creació d’Eva, Capella Sixtina, Miquel Àngel (1508-1512). Font: Wikimedia Commons.\nNo s’ha d’oblidar, sobre aquest tema, la importància ineludible i inequívoca de l’argument teològic, la base i autoritat del qual és Déu mateix, en una societat, a més, en què la religió assoleix una rellevància tan important com a l’Edat Mitjana. Per aquest motiu és d’una importància cabdal que els escrits a favor del gènere femení trobessin la manera d’argüir contra les acusacions d’una societat medieval fortament patriarcal i misògina utilitzant, per això, les mateixes fonts.\nEl pensament mèdic (amb la teoria hipocràtica dels humors al capdavant), filosòfic i científic de l’Antiguitat que la mentalitat medieval va recuperar, sumat a l’esdevenir i monopoli cultural del dogma cristià va provocar una recrudescència de la misogínia a l’Europa dels segles XIII i XIV. Els homes que van escriure obres antifemenines, ja que no es coneix o conserva cap tractat similar de l’autoria femenina en el període medieval, comptaven amb un suport pel pensament misogin hegemònic. Així es resumeix a la Historia de las mujeres: una historia propia de B. S. Anderson i J. Zinsser:\n«La creença que les dones eren “fredes” i “humides”, en tant que els homes eren “calents” i “secs” procedia d’Hipòcrates; de la mateixa manera que a Aristòtil, “fred” es considerava inferior i s’utilitzava per demostrar la inferioritat de la dona respecta l’home. “La dona és menys perfecte que l’home per una raó principal –escriu Galè al segle II-: perquè és més freda”»\nPlantejar-se les raons que motivaren, i continuen motivant actualment, a tants homes en el seu odi a les dones pot resultar frustrant i segurament eixorc. No obstant, és una qüestió que, amb seguretat, va preocupar als intel·lectuals del segle XIV, conscients de les vituperacions rebudes per les dones. A més a més, ningú millor que elles podia comprendre l’abast de les fal·làcies abocades sobre elles, sobretot en allò que refereix al cos femení. La creença que la sang menstrual era impura i contaminava tot allò amb què entrava en contacte estava molt estesa; l’atribució de propietats sobrenaturals a la menstruació és només un exemple del nivell de desconeixement del cos femení, quelcom que les mateixes dones sabien que era fals per experiència pròpia.\nEl gènere femení a l’Edat Mitjana estava, i se sabia a si mateix, subordinat a l’home tant per decret diví com humà, donada la seva imperfecció i inferioritat. No obstant això, les dames del Quatre-cents que van formar part de l’elit social, instruïdes i cultivades, es van veure atacades rabiosament pels seus predecessors i contemporanis. Conscients de les capacitats del seu gènere, així com de l’ús interessat de certes fonts i l’elusió de les que no alimentaven el sistema de polaritat de sexes, van decidir intervenir. Aquesta presa de paraula, com s’ha vist, no va ser sempre de facto sinó que el fenomen del “matrocini” va prendre també gran rellevància amb la implicació de figures com Maria d’Aragó, reina de Castella, o Isabel de Baviera, reina de França. La capacitat de fer política amb els seus actes de personatge de tal calibre en el context de la Querella, manifesta l’abast públic del debat.\nEncara que la Querella de les Dones no va generar canvis legislatius o polítics, sí que va provocar un canvi de la mentalitat que és, en definitiva, l’origen de tota transformació social. Per aquest motiu, entre molts altres, la Querella s’emmarca en el lent procés històric d’apoderament femení. Constitueix, així mateix i des del meu punt de vista, un capítol molt signficatiu d’aquest, ja que en aquesta constant del feminisme que és la falta d’Història, d’una narrativa pròpia, en certa manera i parcialment, aporta una solució. Els textos profemenins es van entossudir a reconstruir una genealogia de figures femenines que servissin de model i argument a favor de la vàlua de les dones. Amb això no només van aconseguir facilitar ideals de comportament, sinó que van donar als seus congèneres una arma molt important: la dels referents, la d’unes fites que podien fer-se seves. El record i la posada en relleu de l’exemple de dames il·lustres i valuoses, confirmava amb la seva existència la possibilitat de la resta d’elles de ser també virtuoses i recordades per fites més enllà dels de bona filla, esposa i mare. I aquest és, pel que a mi respecta, l’èxit més gran de la Querella.\nUn exemple de la importància dels referents femenins en l’art modern. The dinner Party, Judy Chicago (1979). Font: judychicago.\nSandra Aliaga Ugencio\nGraduada en Història per la Universitat de Saragossa i actualment estic cursant el segon any del Màster de Cultures Medievals a la Universitat de Barcelona. En l'amplitud que suposa l'Edat Mitjana com a camp d'estudi, la meva àrea d'investigació se centra en la Història de les Dones, especialment en època baixmedieval tot i que abastant àmbits diversos: des de la literatura i el discurs teòric sobre les dones, fins a l'espiritualitat i la seva representació en aquesta, així com l'exercici de la "reginalitat" i els mecanismes de poder que posa en pràctica.\nSubgènere literari del gènere medieval “mirall” que procurava educar als futurs monarques i membres de la cort en les virtuts del bon govern.\nEs refereix a l’exercici del mecenatge específicament per part de les dones.\nCorrent teològic i filosòfic dominant a l’Edat Mitjana que es basava en la subordinació de la raó a la fe.\nTeoria mèdica produïda per Hipòcrates (s. IV a.C.) segons la qual l’estat de salut d’una persona està determinada per l’equilibri entre els quatre humors o líquids que el componen: bilis negra, bilis, flema i sang.\nEl sorgiment de la societat de classes


Solidaritat, sensellarisme i higienisme urbà – + arguments?\nSolidaritat, sensellarisme i higienisme urbà\nData: gener 19, 2016Autor: Albert Sales\nL’Eugene es va passar la tarda assegut a la seva cadira de rodes d’esquena a la porta del supermercat amb un cartró de vi a la falda. A la vorera intensament transitada de poc més de quatre metres d’un conegut carrer comercial de la ciutat de Barcelona, la imatge resultava incòmoda per als vianants que entraven i sortien de l’establiment carregats amb bosses de plàstic o tirant dels seus carros de la compra. A l’aspecte deixat i brut que ja lluïa a la seva arribada, sobre les dues, es va afegir la mala olor provocada pels orins a partir de mitja tarda. Més enllà de l’impacte visual i l’olor, l’home grandot i barbut, allà assegut, no interactuava en absolut amb els transeünts.\nDavant la presència nova i estranya de l’Eugene, els veïns i veïnes que tornaven de la feina o sortien a realitzar les seves compres exterioritzaven amb comentaris en veu alta dos tipus de reaccions: hi havia els que es mostraven clarament preocupats per l’estat d’aquell senyor en cadira de rodes i els que expressaven la seva molèstia pel que consideraven un acte d’incivisme i un ús inapropiat de l’espai públic. Sens dubte, entre uns i altres, una majoria seguia caminant tractant d’assimilar en silenci una combinació de tots dos sentiments.\nDurant la tarda, una patrulla de la Guàrdia Urbana es va acostar a parlar amb ell en tres ocasions. Davant la incredulitat dels presents, els agents es van limitar a conversar uns minuts amb l’home i van marxar les tres vegades. A l’hora del tancament de la majoria de comerços del carrer, els agents havien notificat el cas als equips especialitzats de serveis socials i seguien l’evolució de la situació des de la distància passant amb el cotxe patrulla de tant en tant. Passades les deu de la nit, l’home se’n va anar a terra des de la seva cadira inconscient per l’alcohol ingerit. Alguns veïns van trucar al Servei d’Emergències Mèdiques però quan l’ambulància va arribar, l’Eugene havia recuperat el coneixement i, amb una mica d’ajuda, tornava a estar assegut a la seva cadira cantussejant en el seu idioma natal. Els tècnics del SEM, després de preguntar si necessitava ajuda i constatar que rebutjava qualsevol oferta de reconeixement mèdic van marxar.\nA partir d’aquell moment es va manifestar l’enuig d’alguns veïns i comerciants que havien estat seguint l’evolució de la situació durant la tarda. Alguns van expressar la seva indignació perquè la guàrdia urbana “no havia fet res”. “Han estat tres vegades aquí i no l’hi han portat”, comentava una senyora buscant la complicitat de dues persones que miraven l’home. Altres focalitzaven el seu malestar en el propi “vagabund” al qual consideraven un exemple d’incivisme i un agent de degradació del barri. “Si se li permet a la gent quedar-se així plantada, pixant-se a sobre, sense fer res … ¿Què passarà? (…) Cada vegada hi ha més gent així al carrer “. Tot i que després de la mirada de desaprovació d’alguns dels presents va matisar: “És clar, amb la qual està caient, és normal que hi ha gent que acabi malament. Però no es pot estar així al mig del carrer “.\nPassades les onze de la nit, sense la pressió del veïnat i després d’una llarga conversa, dos educadors dels serveis socials municipals van convèncer a Eugene perquè acceptés ser traslladat a passar la nit al Centre d’Acollida Nocturn d’Emergència i així minimitzar els riscos de passar la nit a la intempèrie després d’una important ingesta d’alcohol i davant l’evident incapacitat de procurar-se una mínima protecció contra el fred. L’objectiu de la intervenció no va ser retirar l’home de la via pública sinó una reducció de riscos puntual certament difícil d’explicar a veïns i veïnes impactats per l’evident situació de deteriorament personal d’una persona adulta que s’instal·la a la vorera d’un concorregut carrer comercial. A Barcelona cada nit dormen entre 700 i 900 persones al carrer. A uns 150 metres d’Eugene, en un carrer estret poc transitat, dorm des de fa mesos un altre home en un matalàs instal·lat en un racó però a la intempèrie. No falten els veïns i veïnes que s’acosten a solidaritzar-se amb ell i li proporcionen mantes o menjar i segur que tampoc falten les queixes a l’ajuntament per la seva presència, però mai ha despertat la mateixa activitat veïnal, ni el mateix nombre de trucades a guàrdia urbana , al serveis d’emergències mèdiques o als serveis socials.\nLa molesta presència de l’Eugene en una via pública pensada i imaginada al servei del mercat es converteix en un acte de “incivisme”. Romandre al carrer sense consumir, sense concretar un desplaçament, sense realitzar una activitat productiva, constitueix una font de conflicte més intensa com més gran sigui el valor comercial de l’espai en disputa. La ideologia del civisme traça les línies de normalitat en la base de la utilitat econòmica de l’ús de l’espai urbà, aplicant a emplaçaments d’èxit comercial la lògica dels centres comercials privats. Als veïns que inscriuen la seva activitat quotidiana dins d’aquests límits de normalitat els sorprèn que els cossos de seguretat no actuïn davant d’una evident anormalitat sense qüestionar-se les implicacions d’habilitar a la policia per expulsar una persona d’un espai públic contra la seva voluntat ja seguint criteris discriminatoris.\nQuan no és la molèstia o la censura sinó la compassió el que genera les reaccions de veïnes i veïns, la responsabilitat es desplaça als serveis mèdics i als serveis socials. Un cop més, s’identifica al “sense sostre” o al “vagabund” com un “altre” mancat de drets. Se l’infantilitza fins al punt que es considera desitjable que aquests serveis assumeixin la seva tutela i el traslladin fora de la vista de la ciutadania que suposadament sí que té dret a la ciutat. Pel seu propi bé, es considera que l’administració és responsable d’actuar tot i que la seva presència al carrer no està perjudicant directament a ningú.\nProbablement l’Eugene segueix al carrer. L’acollida d’emergència pot ser un moment per establir un vincle més durador amb els serveis socials i trobar suport, però quan s’acumulen els fracassos i les frustracions, la probabilitat que es faci efectiu aquest vincle i d’iniciar processos de recuperació es fa fa més i més petita. Si es queda en un racó fora de les artèries comercials de la ciutat, en un recinte d’espai públic poc cotitzada, és probable que deixi de ser interpel·lat pel veïnat, les visites de la guàrdia urbana passin a ser una anècdota. Si es manté en un espai marginal, a Eugene només el visitaran els educadors i educadores del Servei d’Inserció Social muncipal o d’alguna de les entitats amb equips de carrer de la ciutat de tant en tant i, sense pressionar-lo, intentessin establir un vincle amb ell per intentar oferir-li un allotjament temporal i un suport social.\nS’assumeix que és responsabilitat de l’administració o, si no, d’organitzacions socials, “treure a les persones” del carrer, en lloc de debatre sobre l’accés a l’habitatge o a un renda garantida de ciutadania. En conseqüència, davant la presència visible de l’Eugene, els veïns i veïnes sol·liciten a l’ajuntament més places en albergs i més dispositius de carrer (ja siguin educadors o policies) que garanteixin que algú traurà a habitants inapropiats de les zones més cotitzades i visibles de l’entramat urbà. En coherència amb les dinàmiques mediàtiques imperants, el qual el sensellarisme preocupa quan s’evidencia de la forma més descarnada sense caure en el compte que la persona que està en un alberg potser té sostre però no una llar.\nS’intenta convertir “els sense sostre” en persones que requereixen un tractament social però la realitat és tossuda. La temporalitat dels allotjaments d’emergència i la manca de sortida provoca recaigudes i desesperació. Sense garantir l’accés a l’habitatge i a una renda mínima, ¿quines són les propostes per a “treure a la gent del carrer” més enllà de l’higienisme urbà?\nciutathigienismepobresasense llarsense sostre\nAnterior Entrada anterior: [Ràdio] Desigualtats i pobresa al “No ho sé” de Rac1\nSegüent Entrada següent: Per què parlar del “sensellarisme” enlloc de parlar dels “sense llar”?


Juanjo García : Mourinhada?. Només una “c”\nMourinhada?. Només una “c”\nÉs una “c” la que evidencia el caràcter d’un polític local. Només és una lletra, però d’una importància cabdal.\nPerquè al Ple Municipal extraordinari celebrat ahir, com deia en Joan Vicente del Grup Municipal Socialista, els que van presentar la moció amb acusacions i injuries contra el Govern Municipal, un cop demostrada la falsedat de les seves afirmacions, només havien d’optar per a retractar-se i, en canvi, van continuar decidint retratar-se.\nAmb seguretat, utilitzar la “c” i reconèixer que no han existit ni pagaments indeguts ni actuacions fraudulentes, perquè així ho demostren els diferents informes tècnics i jurídics, hagués possibilitat també un bon retrat desprès de la retractació.\nEl fruit hagués estat un retrat d’humilitat i d’autocrítica i que, fins i tot, podria traslladar simpatia dins del morbo que representa una rectificació a unes actuacions i acusacions, contrastadament falses, que ja han durat massa temps.\nI, en canvi, el resultat és una imatge que trasllada arrogància i una autocomplaença malaltissa que, per alimentar un ego desmesurat al que només se’l pot sadollar amb flashos mediàtics, acaba posant de manifest una ignorància supina més pròpia d’un actor frustrat que d’un servidor públic. (Si parlessim de futbol, ahir vem tornar a veure i patir una "mourinhada")\nPerò possiblement el més greu no són les acusacions ni les difamacions, que també. Lo més punible, políticament parlant, és enganyar a la ciutadania per a mantenir aquest fals protagonisme que van aconseguir amb un furt legal i que van perdre ara fa cent dies demostrant, alhora, una simple, però preocupant, mala fe manifesta.\nEra qüestió de “c”.\nPublicat per Juanjo a 9/23/2011 07:30:00 a. m.\nAnònim 23 de setembre de 2011 a les 11:12\nContra les difamacions calen actuacions. Aquest senyor no canviara la seva forma de ser i fer, per tant es obligació vostre tallar d'arrel tot aixo. Els jutjats son per tothom. Si ell hi va demandant un simple lapsus administratiu en els pressupostos (sap perfectament que vicealcalde i tinent d'alcade es la mateixa figura) que no podeu fer vosaltres... endavant!


VilaWeb ofereix a cinc periodistes joves l'oportunitat d'aprendre com fem el diari i per què\nEls cinquanta vídeos més curiosos de VilaWeb TV (II)\tEls cinquanta vídeos més curiosos de VilaWeb TV (II)\nVilaWeb ofereix a cinc periodistes joves l’oportunitat d’aprendre com fem el diari i per què\nDurant el juliol, el diari farà un curs d'estiu de periodisme, per al qual demana voluntaris\nCom a part de la celebració dels vint-i-cinc anys de VilaWeb, el diari ofereix al juliol una oportunitat única per a joves periodistes: cinc periodistes de menys de trenta anys podran conèixer a fons VilaWeb, saber com es fa, la filosofia que hi ha darrere del nostre projecte i la manera com hi treballem.\nSerà amb un curs en el qual prendran part l’editora del diari, Assumpció Maresma; el director, Vicent Partal; el cap d’estil, Jordi Badia; i alguns redactors i opinadors.\nEl curs es farà els primers dies de juliol virtualment, per videoconferència, i constarà de cinc sessions de dues hores cadascuna. En aquestes sessions, els cinc periodistes convidats podran dialogar amb els responsables del diari i aprendre tot allò que considerin convenient per a la seva formació. També hi haurà una hora més de conversa directa entre el director i cadascun dels alumnes.\nEl curs és completament de franc. Si esteu interessats a participar-hi, només cal que envieu un currículum i una carta explicant per què us interessa VilaWeb a director@vilaweb.cat.\nL’única condició per a participar-hi és tenir menys de trenta anys. En aquest sentit, considerem periodistes tant candidats que hagin obtingut el títol en qualsevol facultat de periodisme com joves que hagin treballat o col·laborat en mitjans o que hi treballin ara.\nEntre totes les propostes que arribin, la redacció seleccionarà les cinc persones que finalment participaran en el projecte. La decisió sobre els seleccionats es comunicarà el dilluns 29 de juny per correu electrònic.