Cuines obertes al saló: avantatges i idees - Sincro\nNormalment en un habitatge solem trobar el saló a la zona de la casa amb més il·luminació natural. Al tirar el mur de la cuina fem que l’habitatge estigui menys compartimentat, deixant que la llum natural flueixi més fàcilment. Una cuina amb llum natural sempre té més encant, i crea una atmosfera més agradable i confortable, a més suposa un estalvi en el consum elèctric.\nSens dubte és un dels avantatges més evidents. Tirant envans s’aconsegueix més espai útil i incrementar la sensació d’amplitud. Per aquest motiu, és una solució ideal per a habitatges petits.\nFacilita les tasques\nUna cuina oberta permet cuinar amb més comoditat i disposar de més espai per moure’s. A més agilitza les tasques de passar els plats de la cuina al menjador.\nMés vida familiar i social\nPermet integrar la cuina en l’ambient social de la casa, creant un espai on la comunicació entre les persones és més fluïda. Un punt de reunió on mantenir una xerrada amb la família o amb els convidats mentre prepares el menjar, fent que cuinar sigui una tasca més divertida.\nTambé cal dir que compta amb alguns desavantatges:\nSoroll i olors\nSeria la principal desavantatge d’una cuina oberta. Igual que la llum flueix entre els espais, les olors i el soroll inevitablement també. El soroll de la campana, dels estris mentre manipulem el menjar, l’obertura i tancament de portes dels armaris… poden ser una mica molestos per als qui es trobin a la sala, veient una pel·lícula o llegint tranquil·lament per exemple. Una manera d’evitar aquest problema és instal·lant un campana extractora potent i silenciosa.\nPerò també els sorolls provinents del saló (nens cridant, la televisió, etc.) poden ser un handicap per als que vulguin concentració i tranquil·litat per cuinar.\nEl desordre i la brutícia que es genera mentre es cuina queden més exposats als convidats que es troben a la casa. Per aquest motiu les cuines obertes necessiten més ordre i neteja. En una cuina tancada pots amagar el desordre tinguent la porta tancada i et permet netejar-la en el moment que més et vingui de gust.\n5 exemples de cuines obertes dissenyades per Sincro\nPer finalitzar aquest article us compartim 5 reformes realitzades per l’equip de Sincro. Tots ells tenen en comú que disposen d’una cuina oberta, però com podreu veure cadascun presenta una manera diferent d’integrar la cuina a l’espai.\nSeparades per una península\nFont: projecte de reforma Estruch – Sincro\nEn aquesta reforma es van unir dos pisos per la qual cosa es va aconseguir una zona de dia molt més gran. Es va optar per un espai obert molt lluminós perquè la família amb dos fills poguessin passar més temps de qualitat junts. La nova distribució va permetre guanyar espai suficient per instal·lar una gran península composta per un espai per cuinar i una petita taula de menjador per a menjars més informals, a part d’obtenir un espai d’emmagatzematge extra. A més, per donar més dinamisme i separar visualment la cuina de la sala es van utilitzar dos materials diferents per al terra.\nSeparada per una estructura\nFont: projecte de reforma Lepanto – Sincro\nD’aquest projecte destacar l’estructura central, revestida amb taulons de fusta, que compleix dues funcions. D’una banda disposa d’armaris columna per a albergar espai d’emmagatzematge i els electrodomèstics de cuina, i per l’altra serveix com a moble de TV. D’aquesta manera es va aconseguir un espai ben comunicat però proporcionant certa independència a la cuina i al saló.\nSeparada per un muret baix\nFont: reforma Cardenal Cisneros – Sincro\nPer optimitzar un pis amb pocs metres quadrats es van tirar tots els envans, d’aquesta manera es va aconseguir una distribució més oberta i funcional. En aquest cas per separar la cuina del saló es va construir un mur baix, on per una banda es recolza un dels flancs de la cuina distribuïda en paral·lel, i per l’altra banda el respatller del sofà.\nFont: projecte Aragó – Sincro\nEn aquest cas es va optar per ubicar la cuina en distribució lineal en una de les parets deixant-la totalment oberta al saló-menjador. Com que és una cuina moderna i minimalista de línies rectes fa que s’integri molt bé en el conjunt de l’espai.\nFont: reforma de pis Poblenou – Sincro\nPer als qui no estiguin convençuts de tenir una cuina totalment oberta, hi ha una altra alternativa, les cuines semiobertes. D’aquesta manera es minimitzen els desavantatges dels ambients integrats, evitant, per exemple, l’olor i el fum mentre es cuina. En el projecte d’aquesta imatge es va obrir un forat a la paret i es va instal·lar una porta corredissa de doble fulla per comunicar la cuina amb el menjador i el saló.


Nou llibre: “Som una espècie violenta?” / Universitat de Barcelona – Lo Campus diari\nNou llibre: “Som una espècie violenta?” / Universitat de Barcelona\nData publicació 20 setembre 2013 22 setembre 2013 per redacció\nEdició i presentació del nou llibre: “Som una espècie violenta? La violència humana explicada des de la biologia i la psicopatologia” (Publicacions UB / Ominscellula),\nEl llibre és un assaig divulgatiu, rigorós i clar, que s’ha escrit a sis mans: Xaro Sánchez, psiquiatra al Verslavingszorg Noord Nederland (Països Baixos); Diego Redolar, professor de psicologia a la UOC; Enric Bufill, neuròleg al Departament de Neurologia del Consorci Hospitalari de Vic; Francesc Colom, responsable de l’Àrea de Psicoeducació i Tractaments Psicològics de l’Hospital Clínic de Barcelona; Eduard Vieta, cap dels serveis de Psiquiatria i Psicologia de l’Hospital Clínic, i David Bueno, professor del Departament de Genètica de la Universitat de Barcelona. Son un grup d’opinió interdisciplinari en neurociències que publiquen regularment articles i treballs sota el nom col·lectiu de “Cervell dels Sis”.\nLa presentació es farà el dilluns 30 de setembre, a les 19 h, a la Casa del Llibre (Rambla de Catalunya, 37, Barcelona).♦\nLlibre: “Som una espècie violenta?”\nTenim la sensació de viure en una societat en què la violència és gairebé sempre present en alguna de les seves múltiples i variades formes, com ara l’assetjament, la violència de gènere i el terrorisme. D’on sorgeix aquest potencial agressiu? Som violents per naturalesa o per cultura? Hi ha patologies associades a l’agressivitat, o es tracta només d’una qüestió moral?\nFins fa poc, totes les aproximacions a aquest tema es feien des de la sociologia i la psicologia, i es fixaven principalment en l’educació i l’aprenentatge. Els avenços en neurociència, genètica i psiquiatria, però, han aportat dades molt valuoses sobre l’origen biològic i evolutiu dels comportaments agressius i sobre la seva íntima relació amb el funcionament del cervell. Sense menystenir la importància de l’aprenentatge, aquest llibre explora, amb un to divulgatiu i amè, els aspectes biològics i psicopatològics de l’agressivitat humana, i aporta nous coneixements que intenten donar resposta a una pregunta cabdal formulada reiteradament al llarg de la història: som realment una espècie violenta?♦\nNova conferència de la “Butaca Casademont”, iniciativa de la UdG, la Fundació Jaume Casademont i l'E...\nUn estudi d'alta divulgació sintetitza la vida i obra de Ramon Llull i 150 anys d'investigació sobre...


Cala Domingos, Sa Ràpita o Cala Mondragó algunes zones que coneixerem\nSant Llorenç: L’Escola Municipal d’Estiu del municipi ha obert ja les seves portes als 166 nins i joves i Bus gratuït per a alumnes de Batxiller i de Graus Formatius de l'IES Llorenç Garcies i Font\nAGENCIA MANACORNOTICIAS 04/07/2018 - 01:14:00\nL’Escola d’Estiu de Sant Llorenç arranca amb 166 inscrits. L’Escola Municipal d’Estiu del municipi ha obert ja les seves portes als 166 nins i joves que han decidit participar en aquesta iniciativa municipal. Una iniciativa, impulsada des del departament d’Educació i Joventut amb la regidora Alícia Duran al capdavant, i pensada per a facilitar les coses als pares i mares que han de seguir treballant mentre els fills ja tenen les merescudes vacances escolars.\nL’Escola d’Estiu d’aquest any està organitzada per l’empresa Lúdic; empresa concessionària, amb una llarga experiència en projectes d’escola i qui ja va ser responsable del servei al 2017. Cada un hi trobarà el seu lloc, perquè tothom s’hi trobi a gust i es puguin desenvolupar diferents activitats amb graus de dificultats adaptats a l'alumnat, l’escola s’ha dividit en dues: el centre de vacances i l’estiu jove. La primera pels més petits, de 3 a 11 anys i la segona pels nostres joves des de sisè de primària. Ambdós grups realitzaran tallers experimentals i creatius, jocs, sortides i un bon grapat més d’activitats que els mantindran actius des de les 09:00h a les 14:00h.\nMargalida Sansó, tècnica de l’àrea d’Educació de l’Ajuntament assegura que sempre “s’intenta agafar a monitors del nostre terme municipal, ja que així també col·laborem en el món laboral...\nSí, també hi haurà aigua. Tot i que el gruix del cursos es farà al CEIP Mestre Guillem Galmés també anirem dos dies per setmana a la piscina municipal. Ens remullarem contra el calor. D'entre totes les activitats programades cal destacar les excursions dels divendres. I és que cada setmana visitarem una platja diferent de l’Illa. Cala Domingos, Sa Ràpita o Cala Mondragó seran algunes de les zones que coneixerem. A més, abans d’acabar el curs, hi haurà una excursió especial a Hydropark pels més petits i a Aqualand pels més grans.\nPer acabar, i com no podia faltar per un estiu de 10, no faltarà l’acampada. Inclosa amb la inscripció, els nins de 1r, 2n i 3r aniran al casal de la Colònia de Sant Pere mentre que els de 4t i 5t aniran amb tendes de campanya a Ca’n Arabí a Binissalem. Allà mateix on aniran els de l'estiu jove, qui hi estaran alguns dies més. Un estiu per no oblidar que acabarà el 31 de juliol amb una gran festa de cloenda.\nLes escoles d’estiu són una manera de desconnexió i alhora de seguir actius durant l’estiu. Un lloc per fer amics, créixer i conèixer els valors de compartir, respectar i aprendre d’una manera lúdica. I perquè ningú tingui una excusa, tots els usuaris de sa Coma i Son Carrió ja han pogut venir amb el bus gratuït que els transportarà cada dematí a una nova aventura.\nBus gratuït per a alumnes de Batxiller i de Graus Formatius de l'IES Llorenç Garcies i Font. L'Ajuntament posa un autobús gratuït a disposició dels alumnes de Batxiller i de Graus Formatius que cursin els estudis del curs 2018-2019 a l'IES Llorenç Garcies i Font (Artà). Per poder obtenir una plaça a l'autobús, és necessari estar empadronat al municipi de Sant Llorenç des Cardassar, acudir a l'Espai 36 de Sant Llorenç (de dimarts a divendres, de 10.00 a 14.00 h) o a la Delegació de Son Carrió (de dilluns a divendres, de 09.00 a 14.30 h) i dur una fotografia tamany carnet.\nCala Millor llueix un any més la Bandera Blava. El passat dilluns, 2 de juliol, els representants del Consorci de Turisme de Son Servera i Sant Llorenç des Cardassar han hissat la Bandera Blava a la platja de Cala Millor. Un any més, les platges dels municipis de Son Servera i Sant Llorenç des Cardassar han obtengut la distinció de la Bandera Blava que atorga la Fundació per a l’Educació Ambiental (FEE) i que reconeix el compliment dels criteris de legalitat, sanitat, neteja, seguretat i informació mediambiental. Enguany les platges que han obtengut la distinció són es Ribell - sa Marjal, Cala Millor (Son Servera i Sant Llorenç) i sa Coma.


VIOLÈNCIA CONTRA LA DONA - TOTLLEIDA\nPer Octavi Pereña i Cortina\t Última actualització Jun 5,2019\nConversant amb uns amics sobre la violència en general, un d’ells va dir quelcom que no havia sentit mai: Si Jesús va dir: “Perdoneu els vostres enemics”, com es que no perdona Eva? A vegades es fan declaracions sense haver analitzat a fons el problema. Si de veritat es vol saber si Déu va perdonar o no Eva s’ha d’anar a l’origen de la història per saber-ho. Es ben coneguda la història del fruit prohibit. Per a molts és una faula. Si és així, és completament impossible conèixer la condició humana. Com que crec que el relat d’Adam i Eva és història, intentaré tenint en compte el relat bíblic donar resposta a la pregunta que se’m va fer a micròfon tancat.\nEl Creador va posar Adam en el paradís d’Edèn “perquè el conreés i el guardés” (Gènesi 2:15). Quan encara no se sabia què era suar, a Adam se li va manar que fes de pagès. Disposava per alimentar-se de tot el que conreava, llevat “de l’arbre del coneixement del bé i del mal” (v.17). Perquè la creació funcionés bé calia que el Creador posés uns límits a la llibertat de l’home: No podia menjar el fruit d’un dels arbres que hi havia en el jardí. La prohibició va ser una prova per descobrir si era o no un súbdit fidel. Amb la prohibició li va informar de les conseqüències de la desobediència: “El dia que en mengis certament moriràs” (v.17). La desobediència d’Adam com a cap de tota la humanitat va tenir la seva conseqüència: La mort s’ha estès fins els nostres dies i seguirà fent-ho fins el darrer dia.\nEva va jugar el seu paper en la desobediència d’Adam. “I la dona va veure que l’arbre era bo per menjar i que era agradable als ulls , i que l’arbre era desitjable per adquirir saviesa. I ella va prendre del seu fruit, en va menjar i en va donar també al seu marit, que era amb ella, i ell també en va menjar” (3:6). La conseqüència immediata va ser: “I es van obrir els ulls de tots dos, i es van adonar que anaven nus, i van cosir fulles de figuera i es van fer uns faldars” (v.7). Amb els seus esforços van intentar recuperar l’estat de puresa original, però van fracassar. L’amistat amb Déu es va trencar i es “van amagar de la presència del Creador entre els arbres del jardí” (v.8). Però el Senyor no els va deixar abandonats a la seva sort: “Els va fer túniques de pell per a Adam i la seva dona, i els va vestir” (v.21). Les túniques de pell tenen un significat. Va ser necessari que Déu matés uns animals, molt probablement uns anyells que simbolitzen “L’Anyell de Déu que esborra el pecat del món” (Joan 1:29). La túnica de pell amb la que déu va vestir Eva contesta la pregunta que el meu company em va fer: Déu va perdonar el pecat d’Eva. Encara que el pecat sigui perdonat, en el temps té conseqüències. Em limitaré a citar-ne una que crec que el meu company tenia en ment quan em va fer la pregunta: “I el teu desig serà vers el teu marit, i ell et dominarà” (v.16). El pecat va trencar les bones relacions que hi havia entre l’home i la dona. Aquesta declaració del Senyor conté el germen de tot el greuge que l’home pot arribar a fer-li a la dona. La primera manifestació de violència masclista es troba en Lèmec que “va prendre dues dones” (v.19). Es un canvi de mentalitat vers la dona. Amb la poligàmia s’obre la porta a tots els excessos que l’home pot arribar a fer-li a la dona.\nEs ben conegut que Caín va matar el seu germà Abel. “I Adam va conèixer novament la seva dona, i ella va infantar un fill i el va anomenar Set: Perquè Déu va dir ella, m’ha donat una altra descendència en lloc d’Abel, que Caín va matar” (4:25). Caín i Abel inicien dos llinatges de caràcter espiritual que caminen l’un al costat de l’altre al llarg de la història. El de Caín el constitueixen tots els que tenen Satanàs com a pare espiritual i que es caracteritza per la violència en general i la que es fa contra la dona en concret. Amb Set s’inicia la dinastia dels qui són fills de Déu i que s’hi entra per la fe en Jesús. Dinastia que es caracteritza pel seu pacifisme i pel respecte a la dona en concret. És un resumen molt comprimit. Hi trobarem més llum quan en el Nou Testament l’apòstol Pau escrivint als cristians d’Efes tracta el tema del matrimoni, ensenyança aplicable a les relacions home-dona en l’àmbit social. Un tema que s’esquiva i que trobant-se en la Bíblia és Paraula de Déu: “Sotmeteu-vos els uns als altres en el temor de Déu” (Efesis 5:21). Doncs bé, aquest sotmetre’s l’un a l’altre en el temor de Déu és la base de l’estabilitat matrimonial i del canvi de mentalitat vers la dona. L‘anarquia en el matrimoni com en qualsevol altra institució crea desordre perquè no hi ha autoritat reconeguda que dirigeixi. Déu és l’autoritat suprema que delega autoritat al marit: “Esposes sotmeteu-vos als propis marits, com al Senyor, perquè el marit és el cap de la muller, com també el crist és el Cap de l’església, i Ell és el Salvador del cos. Així que, tal com l’església està sotmesa al Crist, així també les mullers als seus propis marits en tot” (vv. 22-24). Hem de tenir en compte que el matrimoni és una analogia de la relació de Crist amb la seva església. Si no s’entén això es impossible entendre el matrimoni cristià. “Marits estimeu les vostres pròpies mullers, així com també el Crist va estimar l’església, i es va lliurar Ell mateix per ella…Així que els marits han d’estimar les pròpies mullers com els propis cossos. Qui estima la seva muller s’estima a si mateix…Però, que cadascú de vosaltres també estimi la seva muller com a si mateix, i la muller respecti el seu marit” (vv.25,28,33).\nAquest text sobre el matrimoni ens transporta á l’Edèn quan el Creador va instituir el matrimoni abans que el pecat pogués fer la seva malifeta: “Per això l’home deixarà el seu pare i la seva mare, i s’unirà a la seva dona, i tots dos seran una sola carn” (v.31 i Gènesi 2: 22-24). Crist restaura la relació que el pecat va trencar.\nOctavi Pereña i Cortina 83 posts 0 comments\nEl Subdelegat del Govern a Lleida, José Crespín ha visitat, acompanyatdel president d’AECC Lleida, Enrique Serrano les instal·lacions de l’Associació Espanyola Contra el Càncer\nEls vocals de Connectem Lleida augmenten la seva participació a la Cambra de Lleida.


L'Institut Guttmann i TMB, compromesos amb la mobilitat per a tothom | GenTMB\nLa presidenta de TMB, Mercedes Vidal, i el director de l'Institut Guttmann, Josep Maria Ramírez, presenten l'acord de renovació del conveni entre totes dues entitats per al foment de l'autonomia personal de les persones amb discapacitat.\nAlbert Piqué - Raquel Díaz, Responsable de Responsabilitat Social i Gabinet de Premsa / 06.04.18 - 15:16h\nL'acte s’ha fet al vestíbul principal de l'estació de metro de Badalona Pompeu Fabra, i ha comptat amb l'assistència del regidor de Badalona Justa i Inclusiva, Francesc Ribot. Tot seguit, s'ha dut a terme un dels tallers de coneixement de les xarxes de transport públic en què participen regularment pacients de l'Institut Guttmann en procés de rehabilitació, i que ha estat conduït per tres voluntaris de la companyia, M. del Mar García Guantes, Vicente Martínez Cardoso i Antonio Vicente Escalona, que han dedicat hores del seu temps lliure a la realització d'aquesta acció solidària.\nAquestes activitats permeten posar en valor el nivell d'accessibilitat de les xarxes de transport públic de TMB, i mostrar-lo a persones amb necessitats especials de mobilitat, aportant-los confiança, seguretat i contribuint així a la seva autonomia en l'ús del metro i del bus.\nEls tallers de coneixement de les xarxes de transport públic són la principal línia de voluntariat corporatiu de TMB, ja que els dinamitzadors són treballadors i treballadores que fora de la seva jornada laboral participen d'aquestes activitats. L'any passat, 632 treballadors van participar en algunes de les accions de voluntariat de la companyia.\nCultural / Educació / Accessibilitat / Atenció al client / Civisme / Mobilitat / RSC\nUn 76.5% dels treballadors i treballadores de metro diuen “SI” a la proposta de pròrroga de conveni\nTMB participa en els exercicis de ciberseguretat organitzats pel CNPIC\nSaps quina mascareta has d’utilitzar en cada cas?\nEl Banc dels Aliments agraeix la col·laboració de TMB\nActivació de les barreres del control d’accés a l’edifici de Zona Franca\nVisita guiada i gratuïta a l’exposició ‘Diàlegs intrusos’ al MNAC\nEl Patge Reial xateja en directe amb els nens de la família TMB\nFinalitzat el projecte 5S a la cotxera de Material Mòbil de Sant Genís\nCayetano Rodríguez, conductor del CON de Zona Franca, ens ha deixat


[Prèvia J19] Començar l'any amb bon peu Prèvies\n[Prèvia J19] Començar l'any amb bon peu\nEl primer equip de l’AE Prat visita diumenge l’Atlético Levante a la Ciutat Esportiva de Buñol. Els potablava cercaran iniciar l’any amb un triomf a domicili a la Comunitat Valenciana.\nEl 2020 comença pel conjunt pratenc amb un nou desplaçament. El Prat viatja fins a Buñol per veure’s les cares amb el filial del Levante. Un duel que obre l’any nou on els de Dólera cercaran una victòria que els segueixi donant confiança.\nEn el capítol de baixes, Pedro Dólera no podrà comptar amb Gerard Puigoriol ‘Putxi’, per acumulació de targetes. Serà dubte fins a última hora Capa.\nEn l’aspecte positiu, Alberto Padilla podria ser novetat i tornar a una convocatòria després de recuperar-se de la seva greu lesió.\nDiumenge visitem un dels filials del grup, l’Atlético Levante. El conjunt granota arriba al matx en catorzena posició amb vint-i-un punts, set més que el Prat. Els de Luis Garcia Tevenet vénen de guanyar per zero gols a un l’Ejea a terres aragoneses. Pel que fa a l’aspecte realitzador, han aconseguit anotar setze gols (0,89 de mitjana),i han encaixat vint-i-quatre gols (1,33 de mitjana) en les divuit primeres jornades de lliga.\nRival: Atlético Levante (14è classificat amb 21 punts)\nHorari: diumenge 5 de gener de 2020, a les 11.30h\nEstadi: Ciutat Esportiva de Buñol, Buñol.\nÀrbitre: Lou Ballano (comitè aragonès).


No hi una política més covarda que apujar els impostos als assalariats, per Jordi Barbeta\nNo hi ha una política més covarda que apujar els impostos als assalariats\nNo hi ha política més covarda d’un govern perquè li quadrin els comptes que apujar els impostos als assalariats abusant de la seva indefensió. Els assalariats no poden escapar d’Hisenda perquè els retenen els impostos abans de cobrar el sou. Als que no viuen d’un sou, la llei els ofereix mil i un camins per escaquejar-se. Sol dir Bernie Sanders que no és el Congrés que regula Wall Street, sinó que és Wall Street qui regula el Congrés. Es refereix que les lleis econòmiques i especialment la fiscalitat solen obeir els interessos de les grans corporacions i dels propietaris de grans fortunes. Donald Trump és el primer president de l'era moderna que s’ha negat a fer pública la seva declaració d’impostos i no serà perquè paga molt, sinó perquè possiblement no pagui res. El multimilionari Warren Buffet va reconèixer que pagava menys impostos que la seva secretària gràcies a l’enginyeria fiscal permesa per les lleis. Això també passa aquí. El govern de Mariano Rajoy, que més de dretes no podia ser, va apujar els impostos als assalariats amb el pretext de combatre el dèficit, però el resultat va ser que el nombre de rics amb fortunes iguals o superiors als 50 milions d’euros va augmentar només l’any passat el 40%. El 2018 eren 800.000 persones. A aquests els recàrrecs a l'IRPF dels assalariats els provoca un fart de riure.\nEl vicepresident Aragonès ha anunciat un acord amb els comuns que presumeix de progressista perquè apuja els impostos. Si ens considerem demòcrates, haurem d’acceptar i acatar els pressupostos que aprovi el Parlament de Catalunya ens agradin o no. Ara bé, establir com a dogma de fe que apujar els impostos és progressista és molt discutible, sobretot si, com és el cas, l’augment de la fiscalitat continua afectant principalment els assalariats i en general la classe mitjana. Parlen de rendes altes referint-se a qui cobra 90.000 euros l’any, la qual cosa és una absoluta demagògia que només serveix per presumir d’ideologia i per amagar la impotència d’intervenir les grans fortunes. No he tingut temps de trobar dades de Catalunya, però a Espanya els que declaren més de 90.000 euros són el 2,2% i aporten el 25% de la quota líquida. La majoria són assalariats, perquè els alts directius que cobren més de 100.000 euros dissimulen els seus guanys en forma de bonus, dividends o stock options, que tributen sempre per sota. Per no parlar de les grans fortunes que, refugiades en SICAV i SOFIMI, els beneficis de les quals tributen a l'1 o al 2%. Això és el que no hi ha manera de canviar, per descomptat, des de Catalunya, i sense cap interès de fer-ho a Espanya.\nL’augment de la fiscalitat continua afectant principalment els assalariats que no tenen manera d’escapar-se de pagar. El Govern parla de rics referint-se a qui cobra 90.000 euros l’any, la qual cosa és una absoluta demagògia que només serveix per presumir d’ideologia i per amagar la impotència d’intervenir les grans fortunes\nD’entrada s’ha de dir que el Govern de la Generalitat no té prou poder per determinar la política econòmica del país. No té poder i, quan intenta exercir el poc que té, el govern espanyol i el Tribunal Constitucional li tomben lleis i decrets per deixar clar qui mana. Ara el govern català presumeix de progressista, la qual cosa voldria dir que aconsegueix una redistribució important de la riquesa. Tanmateix, segons les previsions ―previsions― del Departament d’Economia, la nova fiscalitat incorporada als pressupostos catalans suposarà un augment de la recaptació de 173 milions el 2020 i de 543 milions a partir del 2021, això si tot va bé. I això no canvia res. Ni tan sols és una amenaça a l’economia catalana com sostenen alguns exagerats. L’impacte és del 0,07 del PIB català el primer any i del 0,23 el segon. Res que no es pugui assumir si de debò servís per alguna cosa més que per proclamar que el Govern és d’esquerres.\nSí que té un impacte psicològic la sensació que Catalunya és un país amb elevada pressió fiscal en relació amb el seu immediat competidor com és la Comunitat de Madrid, decidida a esdevenir el Delaware espanyol. L’anunci dels pressupostos catalans, si té algun efecte, serà per incentivar el canvi de domicili fiscal dels que tenen sous elevats i perquè els catalans s’emprenyin definitivament amb el seu govern quan a més d’enterrar els seus morts hagin de pagar una morterada pel fet de ser catalans i no espanyols. Alerta!


AMPA Thau Sant Cugat: La importància del paper dels delegats i delegades\nLa importància del paper dels delegats i delegades\nPer Joana Barbany.\nJa fa cosa de 5 anys que des de l’AMPA es va començar a pensar en la necessitat de tenir una figura que fes de vehiculadora de les informacions entre pares i mares, AMPA i Direcció i que fos més propera a les necessitats i peculiaritats de cada grup classe.\nPer aquest motiu el curs 2007 – 2008 es va crear la figura de DELEGAT (encara que seria millor parlar de “delegades” ja que les dones en representen més del 90%).\nEl delegat o delegada ha de fer de pont entre les famílies dels diferents cursos i l’AMPA, és a dir, n’ha de vehicular les iniciatives, transmetre i fer circular les informacions i ser el referent per tots els pares i mares. Això no treu que en casos puntuals qualsevol persona que ho vulgui pugui venir a les assemblees de l’AMPA o es pugui entrevistar amb la direcció del Centre. De la mateixa manera, les informacions o decisions que es prenen per part de la Direcció del Centre es comuniquen a l’AMPA, que a la seva vegada ho transmet als diferents delegats i delegades que cal que ho facin arribar a tots els pares i mares de les classes respectives.\nDes que es va crear la figura de Delegat, una quarantena de pares i mares han assumit aquest paper… Entenem que el paper “frontissa” que juga és bàsic i molt important, i per això us animem a tots a provar-ho ni que sigui una sola vegada al llarg de l’escolarització dels vostres fills i filles.


VISITEM MADRID AMB 2n DE BATXILLERAT | Salesians Mataró\nVISITEM MADRID AMB 2n DE BATXILLERAT\nPublicat el dia 6 d'abril de 2022 5 d'abril de 2022\n1/04/2022 Carla Martínez (alumna de 1r de Batxillerat B)\nUn viatge de fi de curs molt esperat entre els alumnes\nAquesta passada setmana, els alumnes de 2n de Batxillerat van poder fer el seu viatge de fi d’etapa visitant Madrid i el seu entorn.\n“Ha estat una experiència increïble on he pogut connectar amb els companys de manera molt més propera i ens hem cohesionat com a grup.”\nDesprés de dos anys sense poder realitzar cap viatge de fi de curs, aquesta última setmana de Març ha estat l’hora de tornar a fer-los. En aquest cas, no s’ha pogut fer el viatge de sempre a Berlín, però els alumnes han tingut l’oportunitat de visitar Madrid i altres llocs propers com Toledo i Segovia.\nHa estat un viatge en el qual han pogut ser autònoms, independents i demostrar la seva responsabilitat davant aquesta situació de viatjar i tenir temps lliure. Han pogut conèixer amb més profunditat la història i la cultura d’Espanya.\nAlguns dels llocs destacats els quals van visitar van ser: la Catedral i aqüeducte de Segovia, el museu del Prado i el centre de Madrid i fins i tot, van poder passejar pels carrers de Toledo i pel monestir de San Juan de los Reyes.\nUna altra activitat que han destacat ha estat l’experiència de poder veure un musical en directe. Els alumnes van poder gaudir dijous a la nit, del musical de grease, on van gaudir i van quedar impactats per l’obra i la novetat de poder viure una experiència així.\nAlguns dels alumnes afirmen que aquest viatge els ha permès desconnectar dels estudis i poder gaudir de la companyia que moltes vegades no valoraven. Ha estat un viatge amb un objectiu cultural, però per altra banda, també la part més humana, on es buscava gaudir dels amics i poder tancar aquesta etapa tant important per a ells d’una manera diferent i única.\nEn definitiva, els alumnes han viscut una experiències que recordaran per sempre. Companyia, aprenentatge, cultura i desconnexió resumirien molt bé aquest viatge. Un fi d’etapa rodó abans de finalitzar un curs complex i ple d’emocions.\n“Ha estat un viatge on hem pogut exprimir cada segon, experimentar i sortir de la bombolla dels estudis.”\nCategories: Butlletí, Destacat.\n← Bon dia | Dimecres 06/04/2022\nMataró i Bamako impulsen el lideratge juvenil en la construcció de pau al barri de Niamana →


Grau de Treball Social - Grau - Estudia a la UIB - Universitat de les Illes Balears\n» Inici » Estudia a la UIB » Grau » Degree in Social Work » GTSO Majorca\nL'objectiu general del títol de grau de Treball Social és formar professionals amb els coneixements científics bàsics necessaris per capacitar per a l'exercici professional com a treballador/a social.\nLa formació està orientada a preparar professionals amb competències per a la intervenció social amb una comprensió àmplia de les estructures i els processos socials, el comportament humà i el canvi. Es treballaran competències fonamentals de la relació d'ajuda i les relacions micro i macro socials, i competències específiques per a la intervenció amb persones, famílies, grups i organitzacions en situacions de vulnerabilitat i/o malestar social o psicosocial. A més, els alumnes aconseguiran la competència per entendre, parlar i escriure la llengua anglesa.\nLa professió de treballador/a social presenta un ampli ventall de sortides professionals, i el seu concurs és sol·licitat en l'Administració pública (local, insular, autonòmica i central) i les organitzacions no governamentals (ONG). El grau de Treball Social permet desenvolupar la professió de treballador/a social, entre altres, en els sectors següents:\nServeis socials d'atenció primària dels ajuntaments i mancomunitats.\nServeis socials especialitzats per a sectors de població i problemàtiques:protecció a la infància i la família, atenció a les dones, atenció a persones amb discapacitat, atenció a persones immigrants i refugiades, serveis de salut, hospitals, salut mental, justícia, mediació, institucions penitenciàries, etc.\nCap d'estudis: Dra. Fernanda Caro Blanco


Esparreguera crea un centre de dia per als interns amb demències - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEsparreguera crea un centre de dia per als interns amb demències\nEl nou edifici serà un servei pioner aplicat a aquest tipus de residències de gent gran\nLa residència de Can Comellas arxiu\nLa residència de Can Comelles d'Esparreguera serà pionera en la incorporació d'una unitat de demències a les instal·lacions ja existents. Pròpiament serà com un centre de dia pensat per donar servei a les persones que ho necessitin dins de la mateixa residència. Es tracta de la construcció d'un edifici adossat al de Can Comelles actual, en una intervenció que té un pressupost de 122.000 euros. És l'obra de més valor de les que es realitzaran en aquest mandat.\nL'Ajuntament d'Esparreguera ja ha aprovat el projecte bàsic i executiu. Salvada la gestió administrativa, la previsió és que estarà en servei a la tardor vinent, després de quatre mesos d'obres.\nLa unitat de demències serà en un nou edifici amb una superfície de 85 m2 i podrà acollir fins a 15 persones amb un grau de demència avançat. Hi haurà una cuina i un lavabo. Es prestarà assistència de dia i a les nits els pacients aniran a dormir a les seves habitacions.\nLa regidora de Serveis Socials i de la Gent Gran de l'Ajuntament d'Esparreguera, María Vallejo, ha destacat, segons explicava ahir al web municipal, que «els tràmits per dur a terme aquesta actuació s'han reduït a la meitat gràcies a encomana la gestió a l'empresa Sumar Acció Social».\nÉs una obra inclosa en el pla d'inversions municipal. La regidora de Serveis Socials i de la Gent Gran María Vallejo afirma que és la mesura més idònia per descol·lapsar la residència assistida de Can Comelles i que, malgrat que s'han fet i s'estan fent altres millores a la residència, aquest serà el projecte més important que es durà a terme a Can Comelles durant aquest mandat.


ESCRITS EFREM: de març 2009\nSembla que darrerament la gent -oh, quina bonica paraula: la gent!- no es preocupa massa per la política, hi ha culpable i te nom propi, la nostra amiga la Desafecció, els seus símptomes s'escampen entre les cada cop més inflades porcions de la població ricpaïsenca. Desafecció, passotisme, típica tara de nen consentit i malcriat. És que no votem perquè els polítics encabat de les eleccions faran el que vulguin i són tots iguals i els perjudicats de tot serem els mateixos de sempre i a veure qui te la millor excusa per no fer res. Sembla que sí, el símptoma és clar: retòrica ploramica del nen malcriat. Si veiéssim la nostra integritat moral o física amenaçada prou que interessaria la política, però no, mentre hi hagi el plat a taula seguirem menyspreant les llenties -en aquest cas la política. Malauradament sembla ser que mentre hi hagi el plat a taula el malmarit estúpid i mandrós seguirà escopint al plat en comptes de posar-se el davantal. Quina pena. Llarga vida a la crisi i que el bacallà no ens arribi amb llacet, d'aquesta manera potser en comptes d'esperar plorant anirem a cercar-lo i ens cuidarem més dels que acompleixen el complicat art de tallar-lo. Aquesta crisi no farà net ni serà la solució però socialment com a mínim constitueix una bona bufa, que sempre s'agraeix perquè comences a adonar-te que no tot al món és cotó fluix ni la culpa és sols dels polítics. La gran qüestió que amaga la desafecció política i que pel nostre drama no es curarà amb cap crisi és l'estancament, jeure en l'avantatge de la comoditat per comptes de superposar-nos-hi anant sempre més enllà; el gran problema de fons de la desafecció és haver perdut il·lusió en la mirada col·lectiva que somiava dirigir-se als estels, el no voler mirar més enllà dels nostres propis nassos.\nes troba enmig de: Ètica, Política\nLa manifestació del 7 de març i la jihad hispànica. Marxa a Brussel·les.\n(I si encara hi ha algú que no ho entén: ànims!)\nes troba enmig de: Catalunya, Política


Nou detingut a Lleida per un robatori amb violència contra una dona - Teleponent\nInici Succesos Nou detingut a Lleida per un robatori amb violència contra una dona\nNou detingut a Lleida per un robatori amb violència contra una dona\nUna ciutadana, que caminava pel carrer, va ser assaltada per un home que li va estirar la cadena d'or del coll\nImatge de GoogleMaps del carrer Anselm Clavé\nMossos d’Esquadra van detenir ahir a Lleida un home, de 21 anys, de nacionalitat marroquina i veí de Lleida, com a presumpte autor d’un robatori amb violència en grau de temptativa.\nLa detenció és el resultat d’una investigació iniciada el passat dia 17 d’agost, després que una dona ens denuncies que havia patit un robatori amb violència.\nEls fets van passar pels volts de les 23.15 hores al carrer Anselm Clavé, quan una ciutadana, que caminava pel carrer, va ser assaltada per un home que li va estirar la cadena d’or del coll i, quan es disposava a fugir, li va caure al terra i va ser recuperada per la víctima.\nLa investigació iniciada pels Mossos d’Esquadra va permetre identificar al presumpte autor del robatori, que va ser localitzat i detingut ahir, pels volts de les 20.35 hores, al carrer Cardenal Remolins de Lleida.\nEl detingut, el qual té antecedents, passarà properament a disposició judicial davant del jutjat d’instrucció en funcions de guàrdia de Lleida.\nArticle anteriorDetenen un noi de 19 per robar rotlles d’acer inoxidable de 450 quilos a Almacelles\nArticle següentQuin temps farà pel darrer cap de setmana d’agost?


Brussel·les podrà demandar els estats que incompleixin els límits de deute\nUn nou esborrany sobre el pacte fiscal dóna més poders a la Comissió Europea\nEFE Barcelona Actualitzada el 06/01/2012 21:01\nLa Comissió Europea rebrà més poders per portar davant el Tribunal de Justícia de la UE els estats que incompleixin els objectius de dèficit i deute comunitari, segons una proposta inclosa en l'esborrany revisat sobre el pacte fiscal, el nou tractat que tots els estats, tret del Regne Unit, estan negociant per evitar una altra crisi del deute.\nEls països membres, el Consell, la Comissió Europea i un grup d'eurodiputats han reprès aquest divendres les tasques per confeccionar el text. En l'última cimera de desembre els estats es van comprometre a tenir el document a punt a finals de gener i signat al març.\nD'acord amb l'última versió de l'esborrany, "la Comissió Europea pot, en nom de les parts contractants", iniciar una acció legal davant del Tribunal de Justícia de la UE si els països signants incompleixen l'anomenada "regla d'or" o principi d'equilibri pressupostari, segons han indicat fonts coneixedores del text revisat.\nAixò implica més poders per a l'executiu comunitari, atès que en el primer esborrany del pacte fiscal només es donava aquesta potestat als països signants del tractat.\nL'article 8 assenyalava que "qualsevol part contractual que consideri que una altra part contractual ha incomplert l'article 3 (2) pot portar l'assumpte davant del Tribunal de Justícia de la UE".\nL'esmentat article es refereix a la "regla d'or" o fre de deute, que els països signants es comprometen a incorporar en les seves constitucions o legislacions equivalents.\nEl dèficit estructural (sense incloure les despeses i ingressos de caràcter cíclic) no ha d'excedir el 0,5% del PIB l'any, i en l'article 3 (2) consta, a més, l'obligació que els països estableixin un mecanisme de correcció automàtic que s'activarà en cas de desviacions significatives.\nUn altre canvi proposat en el text revisat es refereix al nombre de països de l'eurozona que han de tenir ratificat el tractat perquè pugui entrar en vigor.\nEn la primera versió de l'esborrany el tractat entraria en vigor quan 9 països de l'euro l'hagin ratificat. En el text revisat, el nombre de ratificacions necessàries puja a 15.\nEl tercer canvi introduït en el text és una proposta per incloure, en un termini de cinc anys, el pacte fiscal en els tractats de la UE, cosa que vol dir que el Regne Unit, que es va excloure del pacte, hauria de donar el seu vistiplau.\nPrecisament la negativa de Londres a participar en el pacte ha impedit als altres països membres avançar en una modificació dels tractats, i els ha obligat a procedir amb un tractat intergovernamental o internacional.


Loriguilla obri el termini d'inscripció per a l'Escola de Nadal - Noticias CAMP DE TURIA\nLoriguilla obri el termini d’inscripció per a l’Escola de Nadal\nLa regidoria municipal d’Educació de Loriguilla, ha obert el termini d’inscripció per a l’Escola de Nadal. Enguany es realitzarà entre el 23 de desembre i el 3 de gener, exceptuant els dies festius. El termini d’inscripció finalitzarà el pròxim 16 de desembre.\nLa programació de l’escola comptarà amb diferents activitats i tallers sobre temàtica nadalenca. L’horari de l’escola serà de 9 a 14 hores, amb un cost de 60 euros. També es posa a la disposició dels interessats la matinera, de 08.00 a 09.00 hores, que serà gratuïta per als usuaris habituals i de 16 euros per als altres.\nEl mínim d’escolars per grup, tant en Infantil com Primària, serà de 8 alumnes. En el cas de no arribar al mínim, el cost de l’escola podria variar.\nEls interessats hauran de depositar la fitxa d’inscripció, degudament emplenada, a l’Ajuntament o enviar un correu electrònic a educació@loriguilla.com


El dispositiu policial impedeix el treball dels periodistes per a relatar l'ocorregut\n27 de setembre de 2019 (11:16 CET)\nForn de Barraca Per L'horta\nUn dispositiu de la Guàrdia Civil ha iniciat, aquest matí, un nou intent de desallotjament d'aquells que han acampat en el Forn de Barraca. Aquesta edificació històrica es va convertir en símbol de la conservació de l'Horta, però ara s'està derruït per l'ampliació de la V21. Una ampliació rebutjada per València, els tècnics de la qual van assenyalar com a innecessària, i aprovada pel Ministre de Foment, José Luís Ábalos, que va ser regidor en el mateix ajuntament.\nSegons ha informat Per l'Horta en les seues xarxes socials, el "Forn de Barraca ja és història". Aquest matí, alguna cosa abans de les 7, la Guàrdia Civil ha iniciat un desallotjament que els acampats han titllat de "desproporcionat". Un moment en el qual el mateix dispositiu impedia a Raquel Andrés, periodista de La Vanguardia, exercir el seu treball des de 700 metres de distància.\nFins fa poc més d'una hora, dues persones resistien en la teulada del Forn de Barraca per a impedir el seu desallotjament. No obstant això, quan han sigut expulsats, els tècnics han iniciat una ràpida actuació per a derruir l'edifici emblemàtic.\nL'ampliació és un projecte que data de l'anterior govern, però és el Ministre d'Interior, José Luís Ábalos, nascut a Torrent, en l'Horta Sud, el que finalment ha signat el que suposarà arrasar amb 80.000 metres quadrats d'horta productiva. En la zona a destruir està el mateix Forn de Barraca i l'Alqueria de Bayarri, totes dues de principis del segle XIX. Segons denuncien des de Per l'Horta, part de la responsabilitat recau també en el principal soci del Botànic, el PSPV, que no va presentar al·legacions al pla.\nSegons Per l'Horta, sembla que una persona ha sigut detinguda. Després, la xifra s'ha augmentat a quatre persones. La destrucció d'aquest edifici, que s'ha convertit en símbol de la lluita pel valor ambiental de l'Horta, coincideix amb el dia de la Vaga Mundial pel Clima.


Vídeo de la presentació del sistema HygieneIN | Papelmatic\nHome » Vídeo de la presentació del sistema HygieneIN\nJa està disponible el vídeo del webinar sobre la presentació del sistema intel·ligent HygieneIN per a la gestió de la higiene.\nEl 19 de novembre de 2020 vam celebrar el webinar de presentació d’HygieneIN, el sistema intel·ligent per a la gestió de la higiene desenvolupat per Papelmatic.\nEn articles anteriors ja vam repassar alguns dels avantatges d’aquest sistema.\nEn aquesta jornada, que es va celebrar online, vam aprofundir en les funcionalitats i possibilitats que ens ofereix el sistema HygieneIN.\nEl webinar el presenta el Javier Fernández, responsable comercial de Papelmatic, i també compta amb els testimonis del David Álvarez (cap d’operacions de Claro Sol Facility Services), que ens comparteix la seva experiència com a client i usuari del sistema HygieneIN i de la Miriam Blanc (Managing Parnet d’Iterem) que ens parla sobre la implementació de l’eina.\nPots visualitzar el webinar complet del sistema HygieneIN en el següent vídeo:\nPer a més informació sobre el sistema HygieneIN et pots posar en contacte amb nosaltres a través del nostre formulari de contacte o visitar la pàgina web d’HygieneIN.


Fragments d'escola: de gener 2008\nSense els portàtils tot això era molt més difícil, per no dir pràcticament impossible ja que cada grup classe només comptava amb una sessió de mig grup a l’aula informàtica, en el millor dels casos quinzenal. Aquesta és massa petita per encabir tot el grup. Ara tota la classe pot treballar amb els ordinadors al mateix moment sense sortir de la classe. Només cal anar a buscar-los i amb un moment estan tots engrescats treballant.\nLa lectura de contes i també llegendes en les classes de llengua pot ser un bon exercici. Són curts s’entenen amb facilitat. Tot passa en poca estona i moltes vegades són sorprenents, donen un punt de vista diferent de la realitat. I en català tenim una bona colla de contistes que es poden utilitzar a les classes. No només Quim Monzó, penso en Sergi Pamies, Pere Calders i molt d’altres.\nAquest era un llibre que feia temps que tenia a la llista per ser llegit, però com passa amb molts llibres que resten anys en aquesta llista, no acaben de trobar el moment oportú fins que hi ha casualitat o causalitat que fa que els acabem llegint.\nEtiquetes de comentaris: Llibres, Matemàtiques


Premis Talent: Guanyadors i Finalistes\nPremisPresentacióCreaEmprenTransmetHonorDates ClauGuanyadors i Finalistes\nInici | Premis Talent | Guanyadors i Finalistes\nHonor - Mecenatge\nPresident no executiu i conseller de la companyia Grífols, líder mundial en la producció de medicaments derivats del plasma. Llicenciat en Econòmiques, Víctor Grífols va incorporar-se a l’empresa familiar l’any 1973, on va ocupar diversos càrrecs de responsabilitat fins a arribar a ser conseller delegat entre 1985 i 2016. Grífols, multinacional catalana fundada l’any 1940, ha experimentat un procés d’internacionalització espectacular, amb presència a 30 països i venda dels seus productes hemoderivats a més de cent. Compta amb més de 21.000 treballadors, els seus ingressos l’any 2018 van arribar als 4.500 milions d’euros i destina una inversió de 291 milions d’euros en I+D+I. A més, duu a terme una tasca filantròpica a través de la Fundació Víctor Grífols i Lu-cas, creada l’any 1998 de la mà de Probitas Pharma S.A. amb la missió de promoure la bioètica mitjançant el diàleg entre especialistes de diferents àrees de coneixement. Aquesta vocació s’articula mitjançant beques d’estudis, premis i suport a la recerca, entre altres activitats.\nHonor - Benvingut Talent\nPresident de SEAT des de novembre de 2015. En l'actualitat, també és el president del Consell d'Administració de SEAT Metropolis Lab Barcelona. Graduat en Administració d'Empreses per la Università Commerciale Luigi Bocconi de Milà. En 2017 va ser nomenat Alumne de l'Any per representar els valors d'aquesta Universitat com són la professionalitat, la iniciativa, la integritat, la responsabilitat i l'obertura al pluralisme.\nHonor - Humanisme\nActivista cultural i polític Josep Espar Ticó (Barcelona,1927) per la seva contribució al foment de la llengua catalana, l’arrelament del sentiment de país i per les múltiples iniciatives que ha impulsat en el camp cultural i social. Empresari i llicenciat en Dret, Espar Ticó va ser un dels promotors i fundador del diari Avui, la discogràfica Adigsa i la revista Cavall Fort. També va ser gerent del Congrés de Cultura Catalana i va propiciar el III Congrés Catalanista, a més de pertànyer a l’Associació Conèixer Catalunya i la Fundació Universal de la Sardana. Ha publicat mitja dotzena de llibres. Lluitador antifranquista, va participar activament en campanyes com “Volem bisbes catalans” o els Fets del Palau.\nHonor - Solidaritat\nPer la seva missió humanitària envers totes aquelles persones que intenten arribar a Europa fugint de conflictes bèl·lics, persecució o pobresa. La seva tasca solidària es desenvolupa amb la vigilància i salvament de les embarcacions de persones que necessiten auxili al mar Egeu i Mediterrani Central, així com a la denúncia de totes les injustícies que estan passant i que ningú explica. Tot va començar amb unes fotos de nens ofegats a una platja. A Pro Activa Open Arms varen pensar: “Si nosaltres ens dediquem a això i ho fem a les nostres platges, per què allà s’estan morint i ningú els ajuda?”\nTransmet - Llum\nWhite Summer ha sigut creat per la dissenyadora de Moda Miryam Cuatrecassa. Creació marca infantil Mikima. Barcelona 1985 al 1992. Interiorisme locals, oficines, apartaments del 1995 al 2000. Escultures i Art Poveda (1992 al 2008). Creació del multiespai La Bobila de disseny, antiguitats, mobiliari exterior, restauració i fusteria. Del 2000 al 2010. Creació festival White Summer del 2012 fins avui. Creació Espai Dorotea del 2010 fins avui.\nTransmet - Mobilitat\nFabricant d'automòbils amb seu a Catalunya, fundat el 9 de maig de 1949 per l'Instituto Nacional de Industria, l'extint holding industrial estatal. Actualment és una companyia subsidiària del grup alemany Volkswagen, al costat d'Audi, Bentley, Bugatti, Lamborghini i Škoda. Aposta per seguir treballant a Catalunya.\nTransmet - Comerç\nEmpresa de Barcelona per a tota la seva trajectòria de 175 anys, per la seva aposta de ciutat i involucració amb el teixit empresarial català i barceloní.\nTransmet - Turisme\nPeriodista turístic de trajectòria reconeguda que ha dedicat bona part de la seva vida al sector aportant informació i també formació i reflexió al turisme.\nTransmet - Energia\nEnginyer Industrial. Ha treballat 35 anys a ENHER. Entre altres càrrecs, cal esmentar: president de SACME, operador del Centre de Control de Generació i Transport de Gran Buenos Aires, i presideix la Subcomissió de sector Elèctric al Col·legi d’Enginyers Industrials de Catalunya. Ha col·laborat amb el CATN amb la redacció del Llibre Blanc per la Transició Nacional de Catalunya. Document sobre “l’abastament de l’energia“. Es defineix com a defensor de totes les tecnologies de generació respectuoses amb el medi ambient i en especial d’aquelles que contribueixen a la reducció del GEH (Gasos Efecte Hivernacle), entre les que es compta amb l’energia nuclear.\nTransmet - Medi Ambient\nDoctorat en Ciències Ambientals (UAB, 2002) i magíster i llicenciat en geografia a la Universitat Autònoma de Barcelona. També és llicenciat en Estudis Catalans per la Universitat de Perpinyà. La seva tasca pedagògica en l'àmbit de l'educació ambiental va començar l'any 1978 al Parc Natural del Montseny. Durant el temps que va estar com a responsable de Can Lleonart, complementant les tasques d'educació ambiental, es van aconseguir diferents línies de recerca orientades al coneixement del mitjà.\nASSOCIACIÓ CATALANA DEL VENDING\nTransmet - Consum\nL’Associació Catalana del Vending es constitueix com a entitat defensora dels interessos de la distribució automàtica (maquines ) a Catalunya i amb afany de professionalitzar el sector. Ha elaborat una guia del bon operador de vending amb els requisits mínims que ha de complir una empresa de vending per a donar un bon servei al client. Aquests requisits són d’obligat compliment segons la normativa vigent.\nELENA CASTELLS POCH\nEmpren - Llum\nÉs interiorista freelance formada en Disseny d’interiors a l’Escola de disseny i art EINA i a la Scuola Politecnica de Milà. Actualment desenvolupa projectes per a tot tipus d'habitatges a Barcelona i voltants, amb capacitat per gestionar obres a nivell nacional.\nEmpren - Mobilitat\nÉs un vehicle ecològic i silenciós que pot circular per zones verdes i restringides als vehicles convencionals, disposa d’una mecànica més senzilla que els vehicles de combustió, i per tant suposa menys despeses de manteniment. Cost Subvencionat!\nEmpren - Comerç\nEmpresa de Lleida. Sastreria online que reinventa el món de la moda tot venent un producte artesanal, sense descuidar l’assessorament en 3D o en botiga.\nEmpren - Turisme\nAgència de viatges receptiva i empresa d’activitats amb seu a Sort que treballa tot el Pirineu, principalment Pirineu de Lleida. Ofereixen experiències de senderisme actiu, aventura i turisme sostenible a la natura. Implicats en el territori, utilitzen guies locals, producte de proximitat i estan innovant amb productes vinculats a la sostenibilitat ambiental.\nWATTIA INNOVA OLOT\nEmpren - Energia\nEmpresa d’enginyeria, especialitzada en sistemes d’automatització i integració d’energies renovables. Ha realitzat un edifici Espai Zero, energèticament 100% autònom respecte a la xarxa elèctrica que marca el camí que pretén desenvolupar la Directiva de la UE, per als edificis d’emissions quasi Zero que serà vigent a partir del 2020, a tots els països de la UE.\nEmpren - Medi Ambient\nFunda fabricada a Barcelona a partir de xarxes de pesca del nostre mar Mediterrani.\nEmpren - Consum\nEl Grup Bon Preu és una empresa catalana del sector de l’alimentació que el 1974 va obrir al públic el primer establiment a Manlleu i el 1988 el primer hipermercat Esclat a Vilafranca del Penedès. El dia d'avui, disposen d'establiments repartits per tot el territori on gaudir d'una àmplia gamma de productes, entre els quals destaquen les seccions de producte fresc.\nEn la política de Recursos Humans, apliquem els principis de la Llei d'igualtat d'oportunitats entre homes i dones.\nTambé, col·laborem constantment amb institucions i serveis públics per aconseguir la inserció de col·lectius amb dificultats per accedir al món laboral. El dia d’avui, tenim més d’un 2% de persones discapacitades en plantilla.\nSón moltes les accions de Responsabilitat Social Corporativa (RSC) que es porten a terme amb l’objectiu de col·laborar amb diferents àmbits i sectors, així com existeix un clar compromís per contribuir al desenvolupament sostenible.\nCrea - 2D\nDissenyador gràfic per l’Escola Elisava de Barcelona.\nActivitats acadèmiques: Professor de disseny gràfic a l’Escola Superior de Disseny Elisava (Barcelona) i a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona. Ha donat classes a l’Escola d’Arts i Tècniques de la Moda de Barcelona i a la Universitat Mediterrània de Turisme.\nIl·lustracions per a mitjans de comunicació: El Periódico, Avui, La Vanguardia, Revista Compartir.\nIl·lustracions per a editorials: Grijalbo Mondadori: Edhasa, Anagrama, Ed. Destino, Multilibro.\nCrea - Mobilitat\nÉs el Sistema per a persones amb discapacitat intel·lectual, física i sensorial i persones amb disfuncions de la memòria que permet realitzar desplaçaments en transport públic amb un guiat precís a través d’una aplicació mòbil i un continu monitoratge dels usuaris des d’una aplicació web. Una solució que segueix el concepte Smart City: utilització de la tecnologia per a la millora de vida del ciutadà.\nElena Rodríguez Román\nDurant 30 anys s’ha dedicat a l’Interiorisme amb molta sensibilitat per transmetre empàticament emocions amb els seus clients, aconseguint que un projecte complexe assoleixi l’equilibri de la senzillesa.\nEn 2007 va crear el seu propi estudi a Barcelona, i en 2017 decideix obrir una nova porta “saltant el Mediterrani” per establir-se a Mallorca. Treballar sense parar i crear espais amb personalitat, elegància i sobretot especials per a cadascun dels seus clients, és el que la segueixen definint.\nSom Helena Puig i diversos col·laboradors que estem en contínua recerca de nous reptes professionals que ens permetin seguir fent el que ens agrada d'una forma tan competent com a innovadora.\nÉs la teva ciutat, mou-te com vulguis.Via app, busca al mapa el patinet de Reby més proper. Escaneja el codi QR i el patinet estarà disponible per viatjar. Deixa el teu patinet en un lloc segur que no impedeixi el pas dels peatons. Fes servir el cap!\nGrans seients, carrers millors. Shotl és una plataforma de mobilitat que uneix múltiples passatgers que van en la mateixa direcció amb un vehicle emotiu.\nÉs la plataforma capdavantera de lloguer de cotxes particulars a Espanya, una comunitat de confiança que millora les teves opcions de transport cuidant el nostre entorn i fomentant les relacions entre les persones.\nCadena de gimnasos que tenen la sostenibilitat com a peça clau per la transmissió de valors i creació pròpia d’experiència.\nReorientació del negoci familiar centrat en la moda femenina cap a un model centrat en l’experiència personalitzada i amb una producció de proximitat de roba infantil. Té botigues a Reus i Girona. Notícia relacionada https://www.viaempresa.cat/empresa/floc-baby-roba-nado_54377_102.html.\nHOTEL 1882 DE BARCELONA\nLa seva política de RSC passa per un compromís amb el barri en el qual està ubicat (zona de la Sagrada Família). S’ha integrat amb el teixit social convertint-se en Punt Escolar, cedint hores dels seus treballadors per la comunitat.\nLa seva missió és proporcionar un servei d’excel·lència en l’acolliment als hostes, combinant disseny, tecnologia i culte a la història de l’edifici, juntament amb un tracte proper i personalitzat. Referent de sostenibilitat i respecte per la natura, utilitzen les darreres tendències en tecnologia neta.\nEmpresa de la Costa Brava que ha sabut evolucionar el seu producte de la simple sortida en caiac a la proposta d’experiències que combinen diferents activitats amb el caiac.\nXARXES RURALS INTEL·LIGENTS DE ESTEBANELL I PAHISSA ENERGIA( EYPESA) és una empresa de distribució amb seu a Granollers, que al municipi de Vallfogona del Ripollès, ha desenvolupat en una zona rural d'unes 25 masies una xarxa intel·ligent, constituïda per 4 petits Centres de Distribució dotats de bateries que subministren energia fotovoltaica auto generada a les teulades de les mateixes masies. Marca camí el del futur de l’emergent tecnologia de la Generació Distribuïda.\nHistòrica empresa paperera de Besalú, que s’alimenta amb una planta de cogeneració d’alta eficiència que obté un REE (Rendiment Elèctric Equivalent) entre el 80 i el 90%, i en alguna part del seu procés fins 100%. Destaca sobre un sector amb un REE a tot Catalunya del 61% de mitjana. La planta de cogeneració de LC Paper, innova constantment i aporta regulació secundaria al sistema elèctric.\nEmpresa instal·ladora en temes d'autoconsum especialitzada en sistemes d’acumulació, que a partir d'innovació tecnològica, la competitivitat dels seus sistemes pot assolir autonomies de consum superiors al 80% del total, que garanteixen el compliment de la Directiva de la UE sobre edificis ”emissions quasi Zero” que serà vigent a partir del 2020.\nMarca de moda sostenible dedicada a allargar el cicle de vida del denim post-consumidor. Reparant, dissenyant, confeccionant i re-filant, creant nous productes ètics i sostenibles.\nLes primeres a treure una col·lecció de roba feta en impressora 3D a l'Estat. Utilitzen una impressora que permet crear gravats, roba i teixits elàstics amb material plàstic que s'escalfa a més de 200 graus i que comporta un residu zero quan torna al seu origen. Aire futurista i urbà.\nSomiem amb un món eficient, sostenible i amable. Ens guia la nostra voluntat de protegir el medi ambient i impulsar el desenvolupament sostenible per transformar les ciutats i fer que siguin ciutats ecològiques més sostenibles i amables.\nÉs una plataforma multifuncional fabricada per a instal·ladors que posa en contacte professionals amb clients finals al mercat d’utilitats.\nATRIOM és un "UBER" d’instal·ladors amb llicència amb la seva aplicació per a instal·ladors, el lloc web del client final, les seves APPs, el seu back-office, les seves normes i preus i el seu centre de suport.\n"Uber" dels instal·ladors que permet definir els estàndards del servei de qualitat, processos de control i unificació i optimització de preus, processos de control.\nL’objecte de Som Mobilitat és impulsar totes aquelles accions o projectes que contribueixin a fer que tots els desplaçaments dels seus socis siguin més sostenibles i contaminin menys el medi ambient, reduint el nombre de vehicles acumulats a les nostres ciutats: dissenyar, produir i finançar nous serveis i productes tecnològics; treballar en xarxa amb altres cooperatives; contribuir i facilitar la creació de comunitats i noves cooperatives fora de Catalunya; contribuir a la creació de grups locals i al finançament de projectes locals; Implicar els organismes públics.\nDaniel Català Egozcue\nIrene Carrión Retamero\nMarc Rius Egozcue\nMarta Bach Seguí\nRafa Pladenas i Jordi Romeu\nDavid Puentes Jurado\nLluís de Arquer Recio


Producte fitxa tècnica Hama Milano Ratolí Radiofreqüència sense fil Òptica 2400 DPI Dretà Ratolins (00053943)\nInfo modified on: 11 oct 2018 01:35:44\nHama Milano, Dretà, Òptica, Radiofreqüència sense fil, 2400 DPI, Vermell\nHama Milano. Factor de forma: Dretà. Tecnologia de detecció de moviment: Òptica, Interfície del dispositiu: Radiofreqüència sense fil, Moviment de resolució: 2400 DPI, Tipus de botons: Botons premuts, Quantitat de botons: 6, Tipus de desplaçament: Roda. Font d'energia: Bateries. Funciona en qualsevol superfície. Color de producte: Vermell


L'autodeterminaci� necessita una gran majoria - Marta Llorens - Els blogs d'e-noticies\nA CiU tenim clar que la nostra campanya electoral haurà de ser tan austera com sigui possible a causa de les greus dificultats econòmiques, una austeritat que també es veurà reflectida en la reducció del 20% dels ajuts als partits amb representació parlamentària, que dimarts va aprovar el govern. Som conscients que, en una situació com aquesta de crisi econòmica i social, tots hem de contribuir a l’estalvi i els partits no en podem quedar al marge.\nAra bé, el nostre objectiu en aquesta campanya és mobilitzar tots els catalans que tinguin voluntat de participar en un procés que ens dugui a exercir el dret d’autodeterminació. Volem fer arribar a l’últim racó de Catalunya el nostre missatge i el nostre compromís amb el país. Necessitarem una gran força per avançar amb èxit en aquest full de ruta que reclama la societat catalana. No podem iniciar aquest procés amb feblesa i som conscients que sense aquesta força electoral, difícilment podrà dur-se a terme.\nAquestes eleccions que encarem són transcendentals perquè inicien un camí que de ben segur serà dur i difícil, però també ple d’il·lusió i d’esperança. Obrim una nova etapa. És l’hora d’exercir el dret a l’autodeterminació i d’arribar allà on vulguin els catalans, però aquest camí només el podrem recórrer si bastim una sòlida majoria. El 25 de novembre els catalans i les catalanes tenim la paraula.\nEls blogs d'e-noticies - Marta Llorens - L'autodeterminaci� necessita una gran majoria


About: Juan Bort Olmos\nJuan Bort Olmos (València, 1876 - 1936) fou un advocat i polític valencià, alcalde de València i diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República Espanyola. Llicenciat en dret. Militant i dirigent del Partit d'Unió Republicana Autonomista, fou alcalde de València el 1919-1920 i escollit diputat per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1931. Posteriorment fou president de la comissió gestora de la Diputació de València de febrer de 1934 a febrer de 1936.\nJuan Bort Olmos (València, 1876 - 1936) fou un advocat i polític valencià, alcalde de València i diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República Espanyola. Llicenciat en dret. Militant i dirigent del Partit d'Unió Republicana Autonomista, fou alcalde de València el 1919-1920 i escollit diputat per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1931. Posteriorment fou president de la comissió gestora de la Diputació de València de febrer de 1934 a febrer de 1936. (ca)\nJuan Bort Olmos (ca)


Catalunya i les no-solucions – IDEES\nImatge del discurs del rei Felip VI el dia 3 d'octubre de 2017. Il·lustració: César Cromit\nEl passat 27 de novembre, el ple del Parlament Europeu va rebutjar de forma aclaparadora una esmena presentada per l’eurodiputada d’ERC (Grup dels Verds) a l’Informe bianual sobre la situació dels Drets Humans a la Unió Europea, en la qual es demanava el reconeixement del dret a la lliure autodeterminació de “tots els pobles de la Unió”. L’esmena que demanava un pronunciament de la Cambra sobre aquest tema va ser rebutjada per 487 vots en contra, 170 vots a favor i 37 abstencions.\nTot i que sigui interessant fixar-nos en el nombre de vots en contra, no ho és menys saber qui hi va votar a favor. Van ser els diputats de l’extrema esquerra europea, el grup dels Verds i l’extrema dreta identitària, és a dir, la delegació italiana de diputats del grup “Identitat i Democràcia”, sota el lideratge de Mateo Salvini i els membres del “Moviment 5 Estrelles”.\nÉs rellevant constatar que, vist aquestes dades, la reivindicació del dret d’autodeterminació es troba en mans de l’extrema esquerra i d’amplis segments de l’extrema dreta identitària, amb un afegit verd de significat imprecís. Es tracta, per tant, d’una reivindicació allunyada de l’àmplia centralitat europea, amb inequívoques connotacions desestabilitzadores per al procés d’integració, que en cap cas no pot reconduir-se a una qüestió de drets humans.\nNo només es tracta que les democràcies de capçalera en la Unió siguin “democràcies militants” que exigeixen adhesió positiva als elements de les seves respectives Constitucions definits com a intangibles. També cal deixar clar que la realitat d’allò que podria assimilar-se a la pràctica d’aquest dret contradiu els suposats avantatges del seu exercici per a la resolució de conflictes nacionalistes.\nEl referèndum com a vehicle de l’autodeterminació\nD’una banda, el referèndum, l’instrument que és el vehicle de l’autodeterminació, pateix un ampli i estès descrèdit. La manipulació populista a què es presta per la seva naturalesa binària l’allunya d’aquest pretès caràcter de decisió racional sobre un assumpte d’especial transcendència com aquest. Els seus efectes divisius en la societat que recorre a aquesta institució, tradicionalment anomenada de democràcia directa, són visibles. I la seva suposada eficàcia per a resoldre per sempre més conflictes territorials aparentment intractables té molt de miratge.\nSe sol subratllar –i amb raó– l’asimetria dels efectes dels plebiscits d’autodeterminació. Mentre que l’eventual triomf del “sí” suposa el final de la discussió perquè la independència es torna irreversible, la victòria del “no”, és a dir, el manteniment de la integritat territorial de l’Estat, no clausura la polèmica perquè s’entén que, una vegada el dret d’autodeterminació és reconegut, aquest no s’esgota en el seu exercici, sinó que es confirma. D’aquesta manera, mentre per als no secessionistes que, tanmateix, poden admetre una consulta en determinades condicions, es tracta d’un acte de decisió, per als nacionalistes, aquest reconeixement té naturalesa normativa i sempre està a punt per ser exercit fins que es compleixi l’objectiu per al qual es reclama.\nAixí ha succeït al Canadà, tot i que convé precisar que el famós dictamen del Tribunal Suprem canadenc que va habilitar la celebració del referèndum de secessió a Quebec va rebutjar de manera concloent que la província francòfona fos titular del dret d’autodeterminació. No era l’autodeterminació com un dret inexistent al Canadà, sinó el principi democràtic el que legitimava la consulta quebequesa en els termes i amb les limitacions que el mateix Tribunal establia en el seu dictamen, entre les quals la precisió essencial que un resultat favorable –que els secessionistes no van obtenir– no implicaria per si mateix la secessió de Quebec, sinó que tenia com a efecte únicament comprometre el Govern federal a emprendre una negociació “de bona fe” sobre els termes en què aquesta secessió podria dur-se a terme.\nTampoc a Escòcia el referèndum sobre la independència celebrat el 18 de setembre de 2014 no ha resolt la qüestió. Segueix sobre la taula una exigència renovada pels nacionalistes escocesos per a celebrar una nova consulta, encara que sembli descartada l’eventualitat d’una iniciativa unilateral del secessionisme escocès en desafiament de la legalitat constitucional britànica i de la competència sobirana del Parlament de Westminster.\nCom a conclusió inicial, no és possible sostenir que l’autodeterminació sigui un dret humà en l’àmbit de la Unió Europea, on no hi ha casos de discriminació sistemàtica d’una part de la població, ni hi ha situacions colonials, excepte la situació de Gibraltar sota domini britànic, sobre la qual les Nacions Unides han reiterat que la via per a la descolonització del territori no és l’autodeterminació, sinó la reintegració del territori a la sobirania espanyola. En aquest sentit, el recent i concloent pronunciament del Parlament Europeu és una expressió inequívoca d’una pretensió sense audiència.\nL’instrument del referèndum pateix un ampli descrèdit. La manipulació populista a què es presta per la seva naturalesa binària l’allunya del pretès caràcter de decisió racional sobre un assumpte d’especial transcendència\nPerò tampoc no pot al·legar-se que estem en presència d’una reivindicació pretesament transversal. Al voltant del dret d’autodeterminació s’arrengleren a Europa l’esquerra populista radical i l’extrema dreta identitària, la qual cosa dona un indici sòlid del fet que es tracta d’un recurs –l’autodeterminació– al qual aquestes tendències netament anti-europees atribueixen, amb raó, un gran potencial desestabilitzador per al procés d’integració europea que rebutgen.\nFinalment, la pràctica d’aquest dret tampoc no avala aquest argument tan conreat segons el qual un referèndum resol un conflicte territorial en termes democràtics. Aquesta versió “funcional” de l’autodeterminació sens dubte inspira bona part dels que es declaren partidaris d’un referèndum territorial a Catalunya i alhora anticipen la seva posició contrària a la independència d’aquesta comunitat.\nPolarització i divisió interna\nNo hi ha cap precedent que avali aquest suposat efecte balsàmic d’un plebiscit d’autodeterminació. Més aviat pot afirmar-se que es tracta d’un procés divisiu, binari i simplificador, que inevitablement força la polarització i aprofundeix la ruptura interna del cos polític en el qual l’expectativa de secessió substitueix el sentit integrador de la política democràtica i de les seves institucions representatives. Una societat en la qual amb prou feines coexisteixen dos projectes polítics radicalment incompatibles sembla condemnada a la pitjor collita. Dit d’una altra manera, l’expectativa que ens podem separar li treu sentit a l’esforç de viure junts.\nPrecisament el factor que ha continuat persistint és la polarització i la divisió interna de la societat catalana, que sembla condemnar-la a un llarg període d’empobriment cívic. La ruptura interna de Catalunya és l’efecte més visible que, amb seguretat, es podia esperar del procés.\nÉs, alhora, l’efecte que menys importava als qui el van patrocinar, impulsar i consumar. Encara avui, la història recent es vol reescriure en termes d’èpica nacionalista en comptes de reconèixer el que ha estat: una catàstrofe social i política.\nCatalunya té moltes facetes, és cert. Però la independència actuant com a línia divisòria de la societat catalana ha solidificat les posicions i actituds que abans oferien un apreciable grau de fluïdesa. I aquest retrat no és gens positiu.\nL’octubre de 2019, els professors Josep María Oller, Albert Salamanca i Adolf Tobeña, van fer públic un estudi titulat en anglès “Pathways and legacies of the secessionist push in Catalonia” que constitueix un descens aclaridor i inquietant a la realitat política i social catalana. L’estudi constata la polarització i l’“atrinxerament” de les posicions al voltant del clivatge independència/Espanya (“unionisme”, en diuen els autors). Una polarització que segons es desprèn de les dades analitzades té lloc a partir de 2010 i assoleix el seu punt més alt l’any 2012.\nHi ha dues conclusions que tenen un significat d’extraordinari valor. D’una banda, els autors afirmen que les dades “contradiuen la descripció habitual del gran augment del secessionisme com una reacció d’ira contra el “profund greuge” de la sentència del Tribunal Constitucional que va modificar determinats articles de l’Estatut d’autonomia que havia votat una minoria de ciutadans”.\nAl contrari, afirmen que va ser “molt més decisiu el període fins a les eleccions autonòmiques del 25 de novembre de 2012. En efecte, aquestes eleccions van marcar el punt de partida definitiu de l’onada secessionista quan el president català d’aquell moment, Artur Mas, encapçalant un partit nacionalista moderat, va perdre la majoria al parlament autonòmic. Des d’aquell moment, la majoria parlamentària va dependre d’una varietat de forces secessionistes i el Govern va optar per la secessió d’Espanya com a estratègia dominant”.\nLa qüestió etnolingüística\nHi ha una segona conclusió tan important o més que l’anterior que també mereix ser destacada. Seguint les tesis de Thomas Jeffrey Miley, que havia negat la consideració de l’aposta sobiranista catalana com una forma de “nacionalisme cívic”, els autors d’aquest estudi subratllen que el factor etnolingüístic és determinant en l’alineament independentista, de manera que “els intents precipitats de disfressar la realitat que afirmaven que tant els encesos discursos com l’acció política de totes les forces secessionistes han estat sempre inclusius, no poden ocultar la forta segmentació de les preferències dels ciutadans segons la divisió que estableix la frontera etnolingüística”.\nAquesta és una realitat, incòmoda per a moltes orelles del nacionalisme, però que també una part del mateix nacionalisme confirma quan, com succeeix amb determinades declaracions d’ERC, afirmen que la independència no és possible si la meitat dels catalans la rebutgen. Una mica més de la meitat. La independència mai no ha estat una opció majoritària i ha estat necessària una abstenció històrica com la de les passades eleccions del 14 de febrer perquè les forces declaradament independentistes sumin una lleugera majoria de vots; majoria de vots en termes relatius que amb prou feines assoleix al 28% del cens electoral. Encara més, ni tan sols pot afirmar-se que els vots a forces declaradament independentistes es corresponguin íntegrament amb aquesta mateixa opció respecte del debat sobre la independència.\nLa recerca d’un independentisme no nacionalista és l’oxímoron amb què una part del sobiranisme d’esquerra vol formular un missatge presumptament cívic que superi la frontera etnolingüística que defineix de manera absolutament majoritària als partidaris de la secessió. I si busquen independentistes no nacionalistes, d’aquests que votarien “sí” en un referèndum vestint la samarreta de la selecció espanyola, és perquè el sobiranisme és conscient d’aquesta mancança decisiva. Però també sap que no és l’única. Mentre el perfil dominant de l’independentista sigui un ciutadà català d’origen, la llengua d’ús familiar i social del qual sigui exclusivament el català, visqui a la bombolla cultural i informativa dels mitjans autonòmics oficials o subvencionats i se situï en els segments de renda mitjà-alt i alts, la independència podrà comptar amb els dos milions que, mil amunt o mil avall, s’han apuntat a totes les escenificacions, processos participatius o ratificacions il·legals a les quals se’ls ha convocat.\nPer això, davant l’atrinxerament del nacionalisme rural de Waterloo, hi ha un altre nacionalisme que proposa lliurar la batalla de la independència per l’esquerra perquè no sigui cosa de rics insolidaris. Aquest és l’enllaç d’ERC amb el Partit Socialista i el valor afegit que busquen els republicans. Però que l’independentisme busqui una alternativa a si mateix no és una altra cosa que donar voltes al mateix error.\nL’independentisme ha estat una perillosa fantasia, sí, però amb efectes negatius molt reals. La collita de frustració encara s’ha de recollir. “De la mà de l’independentisme, Catalunya s’ha llançat insensatament al precipici”, afirmava el columnista de La Vanguardia, Antoni Puigverd, que parlava d’una “sortida coherent amb la tradició catalanista que busca, des de sempre, fer compatible la pervivència de la cultura catalana i de l’eix econòmic barceloní amb la visió inclusiva i oberta d’Espanya (una Espanya que es reflecteix en una Constitució redactada per dos catalanistes)”. Una profunda sensació de fracàs s’ha assentat en la consciència de bona part de la societat catalana. Determinades inèrcies històriques i culturals semblen conduir sempre al fet que aquesta sensació s’evacuï com a victimisme, sempre a la recerca de l’adversari insensible, impositiu i uniformador, que busca el fracàs de Catalunya. De com Catalunya sigui capaç de transformar aquesta frustració en una cosa diferent de la malenconia nacionalista i de com decideixi transformar la frustració, dependrà gran part del futur d’Espanya quan hem d’afrontar reptes col·lectius formidables.\nLa recerca d’un independentisme no nacionalista és l’oxímoron amb què una part del sobiranisme d’esquerra vol formular un missatge cívic que superi la frontera etnolingüística que defineix de manera majoritària als partidaris de la secessió\nAgradi o no, si l’opció és la ruptura, abans es trencarà Catalunya que no pas Espanya. És el que ha passat en un procés de divisió interna que s’ha reproduït al si del mateix nacionalisme, com demostra la fragmentació de la seva oferta electoral. El nacionalisme continua vivint essencialment en els mateixos supòsits de la construcció nacional tal com s’entenia al segle XIX. Però ja no hi som. L’experiència democràtica espanyola i el procés d’integració europea són factors estructurals del nostre ordre politicojurídic que no poden tenir una resposta des del nacionalisme amb una pulsió de rauxa rupturista abocada a instal·lar Catalunya en el fracàs i la frustració. A partir de la necessitat de reconstruir la convivència, els eixos econòmics, i una diversitat que la Constitució mai no va assumir com a destructiva de la unitat sinó com a fonament essencial del marc de convivència, serà possible una reconsideració, certament amb bones dosis de catarsi, d’allò en què consisteix la identitat de Catalunya (si és que la identitat pot predicar-se sense referència a les persones) i si aquesta aboca els seus defensors declarats a un joc de suma zero, ja sigui lingüístic, cultural o electoral, contra els que segons ells amenaçarien la continuïtat d’aquesta identitat.\nLa pluralitat i el reconeixement de la diferència\nEn general, el nacionalisme identitari té un seriós problema amb la pluralitat. La pluralitat és una font permanent de frustració per als que es neguen o són incapaços de reconèixer-la. Com sol passar amb les comunitats dominades per la disciplina identitària, el nacionalisme exigeix cap enfora el que nega, o difícilment accepta, cap endins (el respecte a la diversitat, el reconeixement de la diferència). La política lingüística en una comunitat essencialment diglòssica, en la qual l’ús habitual del català i el castellà es reparteixen en la població –amb clar avantatge del castellà, és cert– amb un segment gens menyspreable de parlants que utilitzen indistintament una o una altra llengua, és, potser, l’exemple més clar d’aquesta dissociació entre una realitat social plural i una estructura política on continua dominant les pretensió d’hegemonia cultural i social d’un nacionalisme esdevingut independentisme, és a dir, decidit a promoure el seu programa de màxims.\nEn la mesura que la realitat social es resisteixi a aquesta mena d’assimilació, la frustració del nacionalisme creixerà i pot generar nivells de tensió i de pressió que, al seu torn, reforçaran la polarització. Una mena de cercle viciós que es nodreix de les “no solucions” que disposen d’un ampli repertori: des de l’afectada nostàlgia d’un llunyà austriacisme que idealitza la posició de Catalunya en la monarquia hispànica, fins a un cert arbitrarisme d’operacions d’enginyeria constitucional de viabilitat dubtosa que recorden la frustrada negociació al Canadà per reconèixer Quebec com a “societat diferenciada” perquè, com ha observat agudament el professor José María Castellá, aquests acords de singularització són propis dels períodes constituents, però difícilment s’incorporen posteriorment al marc constitucional d’un Estat compost on s’ha consolidat una distribució territorial del poder en una quantia tan significativa com en el cas d’Espanya.\nUn canvi de dinàmica\nDes del meu punt de vista, hi hauria d’haver pocs dubtes sobre el fet que la solució –si és que existeix “la” solució– haurà de venir d’un canvi en la dinàmica política catalana. Un canvi que encoratgi una solució –o l’inici d’una solució– des de dins de la societat catalana i que, sens dubte, no passa per prioritzar els principals actors de la polarització sinó els que estiguin disposats a jugar en el marc de convivència comuna, inclosa la seva possible modificació. Estem parlant de compromisos que seran parcials, de negociacions inevitables, complexes però necessàries, que només poden abordar-se des del compromís amb l’estat de dret i que han de ser, en primer lloc, acords al si de la societat catalana en el seu sentit més ampli, també cultural i econòmic. Mentre el territori central, que és en el qual es generen les solucions, no torni a aparèixer en la societat catalana imposant-se a la polarització, al maximalisme i a l’elogi de comportaments inconstitucionals, la malenconia orteguiana, aquesta que acompanya els esforços erms, continuarà definint aquest període d’antipolítica.\nLa situació a Catalunya està congelada en el pitjor moment de la seva història recent. L’1 d’octubre de 2017 es presenta com un cim del qual l’independentisme no pensa baixar, incorporant aquella votació com una font de legitimitat no només aliena sinó enfrontada al marc constitucional.\nL’independentisme ha quedat atrapat en la fantasia de l’1 d’octubre i en la subjecció que li imposa el destí dels seus líders, ja sigui a presó o la fuga. El socialisme es troba no menys condicionat pels compromisos que el mantenen al Govern i per les seves pròpies fantasies que han portat un sector gens menyspreable del PSC a jugar amb la idea d’una consulta d’autodeterminació sota diferents formes. El centre-dreta no nacionalista es debilita encara més entre la desmobilització del seu electorat. Per la seva banda, la irrupció de la dreta alternativa i identitària a l’escenari català hi afegeix un nacionalisme espanyol que amaga, després de la seva aparent força emergent, els límits d’aquesta crida a la recuperació d’un essencialisme de signe contrari que, segons el seu candidat, arriba al Parlament Catalunya per “acabar amb l’estat d’autonomies.” A Catalunya, massa gent es beneficia de la polarització com per pensar que aquesta tendència pot acabar-se en un futur previsible.\nMés que jugar a l’exercici d’idear solucions teòriques, –que sempre té un component voluntarista–, caldria començar per definir les condicions en les quals pot reprendre’s aquesta conversa destruïda, si és que volem anar més enllà de la ‘conllevancia’ amb períodes intermitents de desestabilització. Perquè a Catalunya ha deixat d’existir qualsevol realitat reconeixible d’espai públic tal com s’ha d’entendre en una societat democràtica pluralista. La polarització, la unilateralitat en les accions i actituds del nacionalisme, la desfiguració i la falta de pluralisme i neutralitat dels mitjans de comunicació públics i la subjecció partidista a la qual es troba sotmès, tret d’excepcions, el quadre institucional, il·lustren aquesta destrucció a la qual s’uneix la inhibició de la societat civil acostumada a una relació de dependència del poder polític, de vegades simbiòtica, d’altres parasitària. Sense modificar aquestes condicions, aquestes premisses d’una conversa col·lectiva que tingui sentit, no és possible concebre expectatives.\nLa fallida interna de la societat catalana s’ha disfressat de conflicte entre els catalans i Espanya, quan es tracta, en primer terme, d’un desacord radical entre catalans. Unes eleccions com les del 14 de febrer podrien suggerir que el nacionalisme potser pugui alimentar esperances que aquesta ruptura es resolgui amb el desistiment dels seus adversaris. D’altres, potser, creguin que arribats a aquest punt el deteriorament social i econòmic donaria un bany de realitat catàrtic. Ambdues hipòtesis tenen molta part de miratge i, en qualsevol cas, serien indesitjables per purament desastroses.\nUn nacionalisme essencialment ancorat en les aspiracions independentistes i una idea vuitcentista de nació de matriu etnolingüística difícilment pot erigir-se en interlocutor per a un Estat constitucional del segle XXI, si no accepta les seves transformacions estructurals d’ordre jurídic i cultural i un procés d’integració europea institucionalitzat. En una de les seves visites a Espanya, vaig tenir l’oportunitat de conversar amb Stéphane Dion, el polític canadenc pare de l’anomenada “Llei de la claredat”. Li vaig preguntar directament quina era, al seu parer, la diferència respecte d’aquest tema entre Catalunya i Quebec, o més aviat entre Espanya i Canadà. La seva resposta va ser igualment directa i concloent: “l’article 2 de la Constitució i la Unió Europea”.\nJavier Zarzalejos Nieto és jurista i polític basc. Llicenciat en Dret per la Universitat de Deusto, ha desenvolupat la seva carrera com alt funcionari. Actualment és director de la Fundació per a l'Anàlisi i els Estudis Socials (FAES), un think tank vinculat al Partit Popular. Durant el període 1996-2004, va ser Secretari general de la Presidència del Govern espanyol: des d'aquest càrrec, l'any 1999, va ser un dels encarregats d'iniciar les converses amb ETA a la ciutat de Zurich. També ha exercit de subdirector general de Difusió Informativa del Ministeri del portaveu del govern espanyol, secretari adjunt del Consell Hispano-nord-americà del Ministeri d'Assumptes Exteriors i conseller d'Informació de l'Ambaixada d'Espanya al Regne Unit. Zarzalejos dirigeix la revista Cuadernos de Pensamiento Político, editada per la FAES, on ha escrit diversos articles sobre el final d'ETA, les alternatives al canvi al País Basc, la identitat i la política a Espanya o el populisme i el nacionalisme radical. En les últimes eleccions al Parlament Europeu, va ser elegit eurodiputat espanyol dins del bloc del Partit Popular Europeu (PPE).


Jota de Saura | La Finestra Digital\nEntrevista Cristina Gómez\nSeria d’idiotes negar la qualitat pel desconeixement. Aprofitant el poc domini global sobre el gènere de la Jota, Carlos Saura provoca que algun atrevit posi com un drap brut aquest documental musical i caigui en el sac públic dels ‘retratats’. A la resta, els ignorants acceptats, ens quedarà un homenatge clarivident i lluent a un cant, dansa i música que, si bé no durant tota l’estona, sí arribarà a fer-nos frapar en diversos moments. Sempre i quan conservem un mínim registre d’oïda o vista.\n“La Jota pertany per dret propi a Aragó” resa l’inici escrit. I comença el menú degustació d’una obra amb més toc de documental-aparador que de pel·lícula. Un recital de jotes successives, cap igual i totes barrejades. I si per dret pertany a Aragó, per dret viatja per tota Espanya, assimilant costums, aromes i actituds (Galícia, Andalusia, ses illes) per vomitar-los després. Cada cop més arriscada i mesclada, la Jota mor allà on neix, on tota música ho fa, a les festes d’un poble, per a culminar el film.\nTot hi té cabuda a Jota de Saura. Des del purisme més fervent, amb draperia medieval de brodats colorats i arracades de natural brillantor femenina, a la modernor estilitzada, amb bàsiques samarretes de Decathlon i cabell lliure. Dels nens en classe inicial als joves ben plantats com paons reials, o els septuagenaris, ballant amb més amor que força. Del flamenc arrugat a la música celta. I de la cançó històrica – especial menció dramàtica al Rosa Rosae de Labordeta – a la gresca gratis. Del cant exempt de moviment al ball exempt de cant. De l’inesborrable tòpic de la guitarra espanyola al violoncel, de l’acordió a la gaita, del piano a una caixa metàl·lica de Pimientón Jauja. Tot un poti-poti sentenciat a ser catedràtic audiovisual de la Jota d’ara en endavant.\nI amb la figura de protagonista en duel entre les castanyoles i el ballarí Miguel Ángel Berna, la pel·lícula es conté en un magnífic escenari. Intuïtivament ample, envoltat de la més absoluta foscor i amb una il·luminació alterada segons l’exacta necessitat de la presa en qüestió. Jocs de miralls i ombres. Brutalitat visual. Paper potenciador sobre el que escriure cadascuna de les danses de saltets incessants i cops de peu, ganivets d’aire. Així és la feina que es va fer durant 11 hores diàries, tres setmanes seguides, als estudis de Los Ángeles de San Rafael, a Segòvia, per on van passar més de 40 músics i 19 ballarins.\nAra bé, et deixa agre. O et pot deixar agre si no coneixes tot el que has de conèixer sobre la Jota. Molt agraït un apunt de contextualització en mig del relat, on s’explica que abans el ball servia per cortejar i ara més per ser lliure, es queda massa sol. Et deixa amb ganes de més i xoques amb la inexistència de cap altre apunt al marge del guió de ball, música i veu. Saura sembla dir “tot el que has de saber, ja ho tens al davant”.\nPorque quiero y porque puedo y porque me da la gana\nLa cançó de Carmen Paris al documental sembla descriure l’aposta que fa el director. Si bé sempre s’havia esperat de Saura un gran cant d’orgull aragonès, el definitiu ha estat específicament aragonès. La seva forta identitat pot condemnar-lo a omplir sales de gent adormida, com el senyor que roncava a la meva dreta mentre mirava la pel·lícula i vam haver de despertar tres cops. O potser les omple de gent entusiasmada, com el senyor de la fila de darrere meu, que movia les mans com un director d’orquestra quan la Jota s’emocionava. El que és segur és que l’opinió de l’estranger relliscarà pel clatell de Saura com un vent fals. I, per sobre de tot, que ha fet l’últim dels seus conjurs on ell volia fer-lo, al voltant d’una càmera a ritme de Jota i amb petjada mañica.\nAra MalikianCarlos SauraGiovanni SollimaMiguel Ángel BernaSara Baras


Un menú de verema mai havia sigut tan glamurós (amb Jean Leon i al Palace)\nSis plats i postres és la proposta del mític hotel barceloní per afrontar el setembre amb bon humor\nL'hotel Palace de Barcelona continua de celebració del seu centenari i ho fa sumant noves propostes gastronòmiques ideals per afrontar la tornada de les vacances amb el millor humor possible. L'última és la que oferiran des de demà fins al 29 de setembre a la seva terrassa. Es tracta del que es coneix com a Sopars de Verema, que es poden degustar sota les estrelles i acompanyats per una esfera inspirada en el llegendari Jean Leon, un dels famosos clients d'aquest històric hotel barceloní.\nLa proposta ret homenatge a la personalitat de Leon, que va forjar a l'hotel algunes de les seves amistats en el món artístic, literari i social, i té els vins del seu celler com a acompanyants del menú. Els elegits són el chardonnay blanc Vi de Finca Gigi i el negre Vi de Finca Le Havre. Dues propostes gestades al celler penedesenc de Jean Leon que acompanyen una sèrie de tapes també d'arrel catalana.\nTerrassa de l'Hotel Palace / ARDUINO VANNUCCHI\nUn assortiment de formatges i un altre d'embotits artesanals acompanyats de tres tipus de pa serveixen per començar una experiència que mira directament al mar amb plats com l'esqueixada de bacallà o un arròs de llagostins. Amanida tipus xató de Vilanova i croquetes de ceps són part d'aquest complet menú de tapes, que surt per 39 euros amb vins inclosos. Les postres són un pastís Tatin de poma acompanyat de gelat de vainilla.\nEntre els clients que vagin a gaudir del menú se sortejarà una visita exclusiva per a 4 persones als cellers Jean Leon. La visita inclou el trasllat des del Palace en un mític 'yellow cab' d'època, idèntic al taxi de Nova York que conduïa Jean Leon el 1949.


Campi qui pugui? – No cal que en facis gaire cas\nCampi qui pugui?\nMoltes eleccions a la vista, i un cert aire de desbandada, segons on. De desbandada i, com ja és tradicional en la nostra política, d’obligació de col·locar o recol·locar segons qui, molt sovint per uns mèrits molt més que dubtosos, professionalment parlant. Per no dir políticament o humanament, també.\nÉs cert que vivim uns temps amb un dèficit greu de lideratges, ara que els que van protagonitzar els darrers anys de la nostra història política són a la presó o a l’exili. I cert també que una certa boirina de por latent difumina la rellevància que s’espera d’alguna institució. Ajuntaments, diputacions i Corts Espanyoles són tres destinacions segures, amb força recorregut temporal i sense gaires riscos. Destins perfectes, ara mateix. De tota manera, i per molt humanes que em puguin semblar determinades actituds i determinats comportaments, la pregunta és on queda el compromís amb una institució a la qual s’ha accedit fa pocs mesos? Aquest és tot el respecte que mereix?\nSón temps estranys i convulsos per a la política catalana i, molt especialment per a les seves primeres institucions: La Generalitat i el Parlament. El cop del 155 ha estat brutal per a molta gent i és fàcil d’entendre actituds de prudència, de por, o de covardia, fins i tot. Però això no impedeix que exigim responsabilitat, valor i coherència als caps de cartell de les diferents formacions. Si els grans partits no tenen la capacitat de substituir una desena o dues de responsables polítics, què en podem esperar, realment? Les vacil·lacions i els moviments excessius mai no apunten res de bo. Ni l’enquistament en posicions impossibles, tampoc.\nFarà bon dia Etern dilema.


Així i tot: Feliu Ventura a la Font del Balç\nFeliu Ventura a la Font del Balç\nDins d'un cicle d'activitats d'estiu molt interessant, l'Associació Cultural de la Font del Balç va programar pel dijous 24 de juliol un concert del cantautor Feliu Ventura.\nNo m'atreviria a dir quanta gent hi havia. Molta. Centenars. Qui ho hagués dit fa uns anys, quan el de Xàtiva venia al Casal Panxo i el coneixíem quatre gats, que arribaria on és ara. La Font del Balç feia goig de veure. El públic esperava tranquilament des de la terrassa i amb força puntualitat el Feliu i el seu acompanyant a la guitarra (no era en Borja Penalba) van iniciar el concert. Va ser un concert tranquil i relaxat amb un públic nombrós, disgregat per la terrassa, poc participatiu (el lloc no ajudava a crear caliu) però receptiu.\nLa vida musical del Feliu crec que va arribar al seu punt més alt amb l'àlbum Barricades de paper i la posterior gira amb Lluís Llach Que no s'apague la llum. Els altres dos discos no estan al mateix nivell. Estels de tela és un treball primerenc amb temes molt senzills i no gaire treballats i Alfabets de futur, malgrat tenir algunes bones cançons, no m'agrada tant com el segon disc.\nSempre ve de gust escoltar bona música i molt millor si és en una terrassa a l'estiu i amb bona companyia.


Nou microsensor per caracteritzar biopel·lícules - UABDivulga Barcelona Recerca i Innovació\nConèixer i analitzar la composició química i biològica de biopel·lícules "beneficioses" trobades a l’interior de bioreactors ofereix l’oportunitat de dissenyar aquests últims adequadament i, en efecte, crear sistemes de tractament d'aigües residuals i corrents gasosos. En aquesta línia, el grup GAB de l’Institut de Microelectrònica de Barcelona IMB-CNM (CSIC), el grup BIOGAP de la Universitat Politècnica de Catalunya i el grup GENOCOV de la Universitat Autònoma de Barcelona han ideat un microsensor per detectar oxigen dissolt i pH en les biopel·lícules del bioreactor.\n(a) Esquema del disseny del microsensor, (b) Obleia multi-analit de polimida flexible fabricada en Kapton®, (c) Sensor multi-analit individualitzat.\nUna biopel·lícula es pot definir de moltes maneres, però de forma resumida podríem dir que és una acumulació heterogènia i molt complexa morfològicament i química de sals, matèria orgànica i microorganismes, entre altres, que creixen adherits sobre una superfície. Hi ha biofilms no desitjats que ens esforcem en combatre diàriament com és el cas de la placa dental. Altres exemples ben coneguts i poc desitjables són aquelles biopel·lícules que creixen a les parets de l’interior d’un desaigua.\nEn el camp del tractament de residus, s'utilitzen microorganismes per eliminar compostos indesitjables de les aigües residuals o dels corrents gasosos contaminats. En aquest cas, però, el creixement d’aquests cultius en forma de biopel·lícules en bioreactors és una alternativa molt interessant per obtenir sistemes de tractament eficients, robustos i compactes. Per a un bon disseny i operació d’aquests bioreactors cal entendre com són, com es formen i com evolucionen aquestes biopel·lícules. Aquestes biopel·lícules tenen sovint gruixos inferiors a uns pocs mil·límetres, fins i tot inferior a uns centenars de micres per lo que els microsensors són eines molt interessants per a l’estudi i la caracterització d’aquests sistemes biològics. Generalment s’utilitzen microsensors comercials de vidre, extremadament fràgils i cars, que permeten la mesura d’un sol compost en un únic punt de la biopel·lícula. Amb l’ajuda d’un micromanipulador es poden mesurar perfils d’aquell compost a l’interior de les biopel·lícules.\nEl treball “A Minimally Invasive Microsensor Specially Designed for Simultaneous Dissolved Oxygen and pH Biofilm Profiling” presenta un nou dispositiu de detecció simultània d’oxigen dissolt i pH especialment dissenyat per a obtenir perfils dinàmics de concentració en l’interior de biopel·lícules.\nEl microsensor desenvolupat consta de dues matrius paral·leles de microelèctrodes, una d'or per a la detecció d’oxigen i una de platí modificat mitjançant electrodeposició d’òxid d’iridi per a la mesura de pH, i incorpora elèctrode de referència i contraelèctrode. Cada un dels microelèctrodes té un diàmetre de 50 micres i la configuració dissenyada en forma d’array de 7 microelèctrodes permet la mesura simultània d’oxigen i pH en 7 punts d’una biopel·lícula simultàniament. La configuració en forma d’agulla permet minimitzar els danys causats a l'estructura de la biopel·lícula durant la seva inserció dins la biopel·lícula i està construït en Kapton, un material flexible i barat. El treball presenta el desenvolupament del sensor i la seva validació en un bioreactor de placa plana en el que s’ha fet créixer un cultiu biològic que degrada sulfur d’hidrogen, un compost altament corrosiu i odorant present en moltes aigües residuals i corrents gasosos com el biogàs.\nAquest treball és fruit de la col·laboració de diversos grups i institucions de recerca, bàsicament, del grup GAB de l’Institut de Microelectrònica de Barcelona IMB-CNM (CSIC), del grup BIOGAP de la Universitat Politècnica de Catalunya i del grup GENOCOV de la Universitat Autònoma de Barcelona, tots ells participants en el projecte ENSURE (ref. RTI2018-099362-B-C21) finançat pel MINECO.