Serrallonga 1640: LA DECLARACIÓ SUMARIAL D'EN SERRALLONGA\nEl procés sumarial conté les declaracions i confessions del bandoler narrades en primera persona.\nLa relació i el detall dels fets que s'hi recullen és tan extensa que alguns historiadors pensen que hi ha part de narracions induïdes pels jutges i relators del procés (els reus es limitarien a assentir , sota la pressió de la tortura, als delictes que els anirien relacionant les autoritats). El que queda clar, no obstant, és que el procés és una indiscutible i privilegiada font d'informació per a conèixer la història del bandoler i dels homes de la seva quadrilla.\nEl text que podem llegir (utilitzant el català en les confessions dels reus o declaracions dels testimonis i el llatí per les aportacions dels jurats) és indèntic en tots els casos: hi ha una aportació dels jurats en llatí i acte seguit van desfilant les declaracions dels reus, qui van explicant els robatoris comesos i la relació de fautors o col·laboradors que tenien.\nUn mateix fet pot estar relatat per diferents protagonistes. Així, per exemple, en el volum tercer podem trobar un mateix succés relatat en les confessions del Fadrí de Sau, de la Joana Macissa i del mateix Joan de Serrallonga.\nLa narració dels fets és en primera persona , aportant la sensació al lector de ser un testimoni privilegiat de la història.\nEl volum tercer, mecanografiat i disponible en el servei del fons digitalitzat Almirall, conté la declaració d'en Joan Serrallonga (precedida de la de Joana Macissa) a partir de la seva pàgina 637.\n"Et dixit a mi entench quem han capturat y pres per lo que jo ha alguns anys que vaig per lo present principat de Cathalunya robant axi per algunes cases de aquell com per haver robat en molts y diversos camins reals y perpetrades moltes morts..."\nAixí comença la declaració d'en Joan de Serrallonga, així s'obre la porta al coneixement de la seva vida real, més enllà de la llegenda.


Sofia Inn Apartments Residence Sofia Bulgària - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSofia Inn Apartments Residence72 Patriarh Evtimii Blvd., Sofia Centre, Sofia, Bulgària - Veure al mapaExcel·lent8,4Basada en27comentarisSofia Inn Apartments ResidenceVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 32 fotosExcel·lent ubicació 9,2Veure al mapa9,2UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionat\nDistàncies i informació bàsicaaeroports a prop7 kmAeroport de Sofia (SOF) - Sofia139 kmAeroport de Niš Constantí el Gran (INI) - Nisestacions de tren i autobús200 mEstació de Metro de DK Metro Station950 mEstació de Metro de Serdikahospitals i clíniques850 mHospital Pirogovfarmàcies750 m24 Hour Pharmacy Neomedbotiga de conveniència650 m2Wins ShopRetirada d'efectiu300 mATM\nSobre l'allotjamentDescripcióSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Sofia, no busqui més enllà de Sofia Inn Apartments Residence. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Monument 1300 anys, Centre de Salut Kibea, Casa-Museu Peyo Yavorov donen a aquest hotel un encant especial. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Sofia. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen magatzem d'equipatge, centre de negocis, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, premsa. L'ambient de Sofia Inn Apartments Residence es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com parc infantil, jardí. Sofia Inn Apartments Residence és una elecció inteligents per a viatgers a Sofia, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatescriptorireproductor de DVD/CDarticles de tocadorestris de cuinasala d'estarassecador de cabellforn microonesservei de planxacalefaccióneveraTV satèl•lit/cableempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantAmerican Express is not accepted. Comentaris recents de clients


Racó DC: No ets tu, sóc jo #1\nA les 20:34\nAi, ai! Sembla ben bé escrit per en Charles Dickens...\nés vostè parent de Kevin Spencer?\nAl veure el títol el primer que he pensat és que estava fent un homenatge a la cançó de missa que diu:\n"Sóc jo, sóc jo, sóc jo senyor,\nqui voldria amb vos parlar.\nNo és el pare, ni la mare, sinó jo senyor,\nqui voldria amb vos parlar..."\nPerò veient que no és el cas, deixi'm que li comenti que com a mínim en la seva época no hi havia pàrkings on deixar els nens després de les activitats escolars. D'aquesta manera els pares poden portar els nens a les 8 del matí i no recollir-los fins les 8 del vespre, hora en que els posen a dormir. Veu, sempre n'hi ha un de pitjor.\nDe tota manera, ja tinc ganes de saber com va ser la seva adolescència. Suposo que els traumes infantils el convertiren en un emo no?


El Barça encarrila els Quarts de Copa, el Granollers ho tindrà difícil\nDiferent sort per Barça i Granollers a l'anada dels Quarts de final de la Copa del Rei. Mentre el Barça va deixar encarrilat el pas a la Final a 4 guanyant de 4 gols a la pista del BM Aragón, el Granollers va caure de 5 a casa contra l'Atlético i veu gairebé impossible donar la sorpresa contra el potent equip matalasser. Recordem que els partits de tornada es juguen d'aquí un mes, el 27 de març\nArriben els quarts de la Copa: Granollers-Atlético i BM Aragón-Barça\nAquest dimecres es posen en marxa els quarts de final de la Copa del Rei. Els partits d'anada es juguen avui 27 de febrer, i la tornada serà d'aquí un mes, el 27 de març. El Barça juga l'anada al camp del BM Aragón, mentre que el Granollers rep el potent Atlético de Madrid a l'Olímpic vallesà.\nEl sorteig de Vuitens de final de la Champions ha estat benevolent amb el Barça que es toparà amb el Bjerringbro-Silkeborg. Els danesos han acabat quarts del grup teòricament més fluix dels quatre –per darrera de Kielce, Metalurg i Gorenje Velenje– i no haurien de ser un gran problema pels de Xavi Pascual que només han perdut un partit aquesta temporada.\nEl Barça B de Toni Gerona va guanyar un partit molt disputat a la pista del BM Torrelavega. Els locals van ser un os dur de rosegar pels joves jugadors blaugrana que tot i la diferència que reflecteix el marcador final, van haver de suar de valent per doblegar un rival que va aconseguir recuperar-se en diverses ocasions de les "estirades" del Barça.\nEl Fraikin Granollers encadena el cinquè triomf seguit\nEl BM Granollers ha guanyat aquest diumenge un partit especial per la visita d'un BM Villa de Aranda molt català, dirigit per Magí Serra. El Granollers havia perdut el partit de la primera volta a Aranda del Duero, però aquest Fraikin és un equip molt més madur. L'equip dirigit per Toni Garcia està en ratxa i suma ja la cinquena victòria consecutiva.\nLa 20a jornada de la Lliga Catalana Juvenil femenina té com a partit més destacat la visita del líder, l'Amposta, a la pista de La Roca (3r) a les 13 hores del dissabte. Els dos equips arriben separats només per dos punts, i amb el Granollers entre els dos equips.\nPàgina 331 de 382\nCH Montbui\t - CH Igualada\nHandbol La Garriga\t - Handbol Riudellots


Paz Padilla, indignada: “Sento vergonya dels empresaris, posen en risc tothom”\nPaz Padilla no té pèls a la llengua, el que ha demostrat en moltes ocasions. La presentadora ha aprofitat la finestra que suposa el seu Instagram per enviar un parell de missatges que evidencien que està molt indignada amb la gestió que s’està duent a terme durant la crisi del coronavirus.\nEn primer lloc ha explicat per l’èxode de madrilenys que han fet cas omís a les indicacions de les autoritats sanitàries i han viatjat fins a les segones residències: “Podria haver anat a Cadis amb la meva família i no ho he fet per protegir. Sento vergonya d’una Espanya que jo sempre considerava solidària. L’arribada màxima de madrilenys al meu poble Zahara de los Atunes, en el qual no estan preparats per abastir l’augment de la població. Posen en risc la seva gent gran, se’m trenca l’ànima! Per donar-vos passejos per la platja i prendre-us unes cerveses…. Us prego que feu el mateix, que us fiqueu a casa i protegir el més dèbil”, deia fa un parell de dies.\nAra ha volgut anar més enllà i ha criticat directament als empresaris. “Estic molt indignada. M’ha trucat un teleoperador d’Orange per oferir-me més megues i li he recriminat que no estigués treballant des de casa, perquè se sentia perfectament altres teleoperadors al seu voltant. Li he dit que havia de treballar des de casa perquè ens ha de protegir a tots i que li digués al seu cap que ho havia de fer perquè estem en màxima alerta”, explica.\n“Si tothom està passant l’alerta per alt, això no acabarà mai. Això serà interminable. Si us plau, pensem en grup i no individualment. Empresaris, si no voleu que això sigui una catàstrofe heu de frenar ja, perquè per voler guanyar diners i no perdre en aquestes dues setmanes, això acabaran sent mesos. Protegiu els vostres treballadors, que no pot ser que estiguin treballant sense mascareta i guants. De fet, quan he anat a fer la compra la caixera m’ha dit que només tenia guants, però que el cap li va dir que no se’ls posés perquè no donava bona imatge. Prenguem consciència, que això és un problema global i ens hem d’ajudar entre tots, no pensar només en els diners“, ha clamat.


Carn picada Vegana Beyond Mince - Associació comerç Premià de Dalt\nHome / Alimentació i begudes / Carn picada Vegana Beyond Mince\nBeyond Mince, És una de les millors marques de substitutius càrnics del mercat, 100% vegetal.\nCarn picada vegana Beyond Meat elaborada amb proteïna de pèsol. Conté 15 g de proteïna per 100 g de producte. Usa-la en les teves receptes preferides.\nCarn picada Vegana Beyond Mince quantity\nCategories:Alimentació i begudes, Salut i cura personalTags:carn, vegana\nSigueu els primers a ressenyar “Carn picada Vegana Beyond Mince” Cancel·la les respostes\nAmetlles ecològiques Varetes de peix Guojons Linda McCartney


Entrevista a Jordi Cuerva, futur president d'Igualada Comerç - La Veu de l'Anoia\nEntrevista a Jordi Cuerva, futur president d’Igualada Comerç\n“Hem d’oferir un comerç d’excel·lència”\nEm dic Jordi Cuerva Castellano, tinc 40 anys, casat i pare d’un nen. Tinc també una gossa Sant Bernat que és l’expectació de la meva botiga, la Tara. Regento la botiga Snowfun i actualment soc vicepresident d’Igualada Comerç.\nJordi ets vicepresident o ja t’han nomenat president d’Igualada Comerç? Quan ho fareu públic?\nSóc vicepresident. Encara no hi ha data del canvi de titularitat ja que hi ha unes pautes a fer per aquest canvi, a més a més tenim uns mesos de molt enrenou nivell comercial (slow show, night running… ) i estem establint unes bases per millorar l’entitat .\nCom es nomena algú president d’una associació? Entenc que per junta però quin és el procediment? Què s’ha de fer per formar-ne part i quins requisits es necessiten?\nPrimer ha de dimitir el president, s’han de presentar les eleccions, s’han d’esperar 15 dies mínim per si hi ha més gent que es presenta a la candidatura, i si es així hi haurien eleccions. Més enllà de la figura del president es tracta d’una junta que entra nova amb moltes ganes de millorar les coses.\nEstem parlant d’una junta nova?\nLa part més executora sí.\nQuanta gent hi ha a la junta? Què s’ha de fer per formar-ne part i quins requisits es necessiten?\nA la junta hi ha unes 20 persones. Per formar part de la junta, s’ha de venir a l’entitat, hi ha un límit de gent a la junta però en el cas de ser més, també s’hi té cabuda en grups de treball. Quanta més gent tens de més rams, més informació i més i diferents punts de vista. Una de les premisses que es demanen és implicació total i ganes de millorar l’entitat.\nQuants associats teniu? Què s’ha de fer per fer-se’n? I quina quota paga un associat d’Igualada Comerç?\nAl voltant dels 300 associats. Has d’anar a les oficines i donar-te d’alta pagant una quota al mes. Són 300€ l’any repartits en 6 mesos i cada dos mesos es paguen 50€.\nI amb aquests preus l’entitat pot sobreviure?\nNo, l’entitat també rep ajudes/subvencions de l’Ajuntament, de la Generalitat, de la UE…\nFeu formació als associats? De quin tipus?\nSí, abans teníem la confederació, ara ens venen per la Generalitat.\nPer què els formadors no es trien que siguin d’aquí i que coneguin el territori?\nEls formadors venen estipulats per aquestes institucions que ens fan les ajudes, són paquets tancats. De tota manera l’Associació és lliure per fer coses\nQuanta gent treballa a Igualada Comerç?\nDues persones. El gerent i la secretària.\nPer què no feu més descomptes quan feu activitats comercials?\nLa gent s’acostuma als descomptes i demanen molt, fins i tot el 30%, amb això no surten els números, el lloguer, el sou… no podem. El client ha de valorar l’excel·lència en la nostra feina. El tracte personalitzat. Et podria dir que jo em conec a quasi tota la gent que fa snowboard a Igualada\nLes activitats que es fan per promocionar el comerç Igualadí es fan de manera participativa entre els associats , només la junta o diferents persones d’altres àmbits que poden aportar idees? Tinc entès que temps enrere es comptava amb un grup de gent extern, diguem-ne líders d’opinió que es va fer durant una temporada i va acabar amb res. Fareu quelcom a l’estil o que voleu fer de nou ara que entres com a president?\nAquest és un dels camins que demana molta implicació … sí, es vol reconstruir alguna cosa que no va acabar de funcionar perquè potser hi havia massa gent formant-ne part i per tant impossible de poder compaginar tantes agendes. Hem de tenir clar que no som el centre del món i que hem de formar part de la societat. Tenim ganes de recuperar-ho però hem de primer establir unes bases per poder anar fent les. Ara mateix estem millorant molt amb esdeveniments, imatge… però és un procés lent que no es pot fer un dia per l’altre.\nCom és que després de les edicions que s’han fet del REC no s’arribi a un acord entre les dues entitats?\nEl tema és que jo compro un producte, n’he de vendre un altre i he de tenir-ne un benefici. Com a botiguer estar al REC no és rendible. Sí que ho és per una marca, doncs aquestes es miren de treure productes que els costa de vendre perquè els ha caducat la temporada. Les marques també deixen anar un rèdit de diners que els serveix per fer marca i nosaltres no ho tenim. Com a associació entenc que està molt bé, perquè posa a Igualada al mapa, arriben 100.000 persones… però no és suficient, nosaltres hem intentat fer les mil i unes per arribar a una entesa, però això ve de més amunt, és un factor d’imatge de ciutat. S’han de voler implicar a la ciutat. Si el REC es vol que funcioni com a ciutat, l’has d’implicar. No pot ser que el REC només sigui del Rec en avall, has d’intentar que també en participin els comerços del Rec en amunt. Ja ens hem cansat de demanar-ho. Aquesta setmana és REC i és també l’slow shopping i intentarem fer activitats i descomptes dins de les nostres humils possibilitats, més no podem fer.\nREC.0 és una empresa privada amb marques de fora. Tot el benefici que es fa se’n va fora de la ciutat. Abans potser hi guanyava el sector de la restauració, però ara ja ni això. Es fa vida al Rec i no es va més enllà. El REC.0 és un negoci amb data de caducitat.,mentres anirà quedant gent pel camí.\nLa gent ha de saber valorar si volen un comerç ambulant de 5 dies o un de 360 dies. Nosaltres amb el nostre dia a dia poc podem fer i menys amb aquests preus. Els del REC tenen un any per poder pensar, són bons en disseny i comunicació… però treballen un any vista perquè sigui així.\nUs va millor el canvi de dates del REC? Per què?\nJo intento donar-li la volta, i això que sóc dels més afectats ja que venen marques que tinc a la botiga, però de mica en mica veus que hi ha el que les marques tenen més estoc, el que no venen… Nosaltres tenim ja un mes sencer de descomptes amb totes les mogudes comercials (running, fira, slow shoping ) que organitzem o hi col.laborem, ja no ens ve d’aquí. Tenim un mes sencer de descomptes.\nQuè creus que li fa falta a Igualada per millorar el seu comerç?\nIgualada li falta capital, li falten diners. Empreses que vulguin invertir. Ens falta molt oci. S’hi està treballant des de l’Ajuntament però ens corre pressa. Hem d’aconseguir, com diu el Marc Castells, fer un centre comercial obert de carrer.\nQuina relació teniu amb les altres associacions de la ciutat (Nou Centre Igualada i amb el Casc Antic)?\nDe moment cadascú fa la seva. Ens agradaria establir bones relacions. Llàstima que hi hagi tantes associacions. Podríem anar junts i arribar més lluny i seria millor econòmicament parlant per a tots. No és el mateix fer un esdeveniment que te’l financis tu o que es faci entre tots.\nFes-me cinc cèntims de com veus el comerç de la nostra comarca respecte a altres…\nNo ens creiem capaços de tenir una forta potència comercial, Ho hem sigut, ho vam perdre i ara no ens creiem que ho siguem . Estem acomplexats… per sort hi ha molts botiguers en ganes de fer coses.\nFem un balanç del comerç igualadí, diga’m dues : debilitats, amenaces, fortaleses i oportunitats\nDebilitats: Som descreguts, les comunicacions no són bones, hem de millorar-les com a botiguers, cap al client també de cara a les relacions institucionals.\nAmenaces: que la gent deixi diners fora d’Igualada i els hàbits de compra.\nFortaleses: l’excel·lència de vendre, som comerç de proximitat.\nOportunitats: Som mediterranis, ens agrada sortir. El comerç està tornant a les ciutats deixant de banda els centres comercials. Hem d’educar les noves generacions a valorar les coses… ensenyar-los a vendre. Una altra oportunitat que pot ser interessant és el tema de la universitat que ens pot portar gent.\nPrevious articleUn any més sense Corredor Mediterrani\nNext articleAvui es celebra una nova edició de la Xallenger a Capellades


About: Jeux d'eau (Ravel)\nJeux d'eau (Jocs d'aigua) és una peça per a piano de Maurice Ravel composta el 1901. La va dedicar al seu mestre Gabriel Fauré i l'estrena va tenir lloc el 5 d'abril de 1902 interpretada per Ricard Viñes, gran amic del compositor. La partitura porta en epígraf una citació de Henri de Régnier: «Dieu fluvial riant de l'eau qui le chatouille». L'execució de l'obra dura aproximadament uns cinc minuts. Encara que la reputació de "debussyste" i d'impressionista de Ravel s'inicia amb aquesta obra, Jocs d'aigua, en aquest cas és en Liszt (A la vora d'una font, 1855 i Jocs d'aigua de la vil·la d'Este, 1883) on cal buscar les fonts del compositor. Fauré tenia els Jocs d'aigua en gran estima, però Saint-Saëns no va voler veure en aquesta peça d'avantguarda més que una «cacofonia». Tanmateix l'obra va tenir ràpidament un gran èxit, va afirmar definitivament la personalitat musical de Ravel i va tenir una influència sobre alguns dels seus contemporanis com, per exemple, Debussy (Preludis, Estudis). La seva brevetat i la seva dolçor la fan una pàgina preuada en els concerts. Jeux d'eau, compassos 1 & 2 (ca)\nJeux d'eau (Jocs d'aigua) és una peça per a piano de Maurice Ravel composta el 1901. La va dedicar al seu mestre Gabriel Fauré i l'estrena va tenir lloc el 5 d'abril de 1902 interpretada per Ricard Viñes, gran amic del compositor. La partitura porta en epígraf una citació de Henri de Régnier: «Dieu fluvial riant de l'eau qui le chatouille». L'execució de l'obra dura aproximadament uns cinc minuts. Jeux d'eau, compassos 1 & 2 (ca)\nJeux d'eau (Ravel) (ca)\nfreebase:Jeux d'eau (Ravel)


Temps idealistes | Santi Vila\nVagi per davant que, en general, sempre he desconfiat dels qui sobrevaloren la importància del futur. Una cosa és predicar i l’altre donar blat, diuen a Castella, i és evident que alguns parlen molt alt, però, ben mirat, encara no han fet mai res. Com va escriure Lewis Mumfort, la meva utopia és la vida real, aquí o a qualsevol lloc, portada, això sí, fins als límits de les seves possibilitats ideals.\nDesconfio dels qui en nom d’un pretès futur millor no dubten a proposar decisions arriscades i fins i tot estan disposats a imposar sacrificis greus a les generacions d’avui, aquestes sí, ben presents i palpables. Dit en paraules de Todorov, salva’ns Déu meu dels qui ens voldrien fer caure en l’error, però estalvia’ns encara més si cap els qui voldrien imposar-nos la veritat, unívoca i incontestable. La història està plena de banys de sang, justificats sempre per alguna causa noble que no és segur que sense bullangues no hagués acabat arribant per la via de les reformes dialogades i paccionades, segons la més nostrada tradició.\nDit això, el procés sobiranista que viu Catalunya, en la mesura que pot ser inclòs en la família de les utopies reconstructores, em resulta simpàtic fonamentalment per cinc raons. En primer lloc perquè aquí i a tot arreu, somiar un futur millor sempre ha fet el quotidià més suportable, especialment quan aquest està ple de dificultats i sacrificis. Com sinó, aquest país hauria resistit els ajustos de més de 6.300 milions d’euros sobre el pressupost de la Generalitat d’ençà del 2010?\nSegonament, les utopies, en la mesura que són crítiques amb el present i ambicioses amb el futur que projecten, sempre són instrument de progrés i canvi social. Són rebels i inconformistes i això, només pot ser saludat amb alegria pels esperits avançats. No ha de resultar estrany que en uns temps tardorals i d’esgotament del marc constitucional vigent, així com d’expectatives frustrades amb una economia de mercat incapaç de posar-se, novament, al servei de la societat, la independència de Catalunya sigui vista com l’oportunitat per a un veritable moment fundacional.\nDel procés sobiranista m’interessa, també, la seva apel•lació a la responsabilitat moral personal, l’exigència de determinació i compromís cívic al conjunt de la ciutadania. Així, les contínues reivindicacions del paper de la societat civil enfront de les institucions i especialment enfront dels partits són una manera nítida de reclamar, per a la societat, la definitiva sortida de la seva autoculpable minoria d’edat.\nEn aquest sentit, i aquesta és la quarta raó que em fa empatitzar amb el procés, la utopia sobiranista és una oportunitat per fer net. Una bona manera de regenerar les institucions i de deixar enrere uns temps i unes pràctiques proteccionistes, caciquils i corruptes dels que no van sentir cap tipus de rubor a manipular els símbols nacionals més valuosos per a instrumentalitzar-los al seu servei i fins i tot per a l’enriquiment personal.\nFinalment, i cinquena raó, vista la incapacitat de l’estat espanyol a l’hora de fer de la diversitat un valor i no un problema, dotar-nos d’un estat propi esdevé un imperatiu moral necessari per a protegir una llengua i una identitat de fondes arrels històriques que es nega a desaparèixer, malgrat les contínues envestides i discriminacions que pateix. Un imperatiu moral que no només ha de servir perquè el nou Estat defensi la nostra llengua i cultura, sinó que ha de ser garantia de diversitat i convivència entre les diferents comunitats que avui conviuen a Catalunya.\nCertament, però, fer una truita sense trencar cap ou, com pretenen alguns, és missió gairebé impossible. És evident que un procés de ruptura amb Espanya només pot ser traumàtic, en la mesura que és evident que una Espanya sense Catalunya difícilment seria viable.\nPerò evolucionin com evolucionin els fets, el que resulta inqüestionable és que la mobilització ètica, estètica i veritablement èpica que protagonitzen centenars de milers de catalans és una oportunitat magnífica per deixar enrere el que ens fastigueja i refundar novament, el pacte entre ciutadans i institucions.\nJa ha quedat clar que no crec en el futur idealitzat ni en els xerrameques que prediquen el Cel a la Terra. És evident que de somnis no es viu, però sense somnis no val la pena viure ni és possible, segurament, millorar la pròpia vida i la dels nostres conciutadans. Per això reivindico vincular estretament la consecució de la utopia a la realitat, plenament conscients del que volem i el que tenim a guanyar i del que no estem disposats a perdre!\nArticle publicat al diari ARA el 5 de gener de 2015


4 hotels amb activitats per a nens sense sortir d'Espanya\n4 hotels amb activitats per a nens sense sortir d’Espanya\nHotels amb activitats per a nens n’hi ha molts, però no tots estan tan prop de casa com ens agradaria o com necessitem si tenim poc temps o si viatgem amb bebès o nens molt petits. Si aquest és el teu cas, si estàs buscant un hotel proper que ofereixi diferents activitats divertides per a nens aquí, a Espanya, avança, segueix llegint perquè en l’article d’avui et proposem visitar alguns allotjaments excel·lents en dos llocs privilegiats: Galícia i Catalunya. Comencem amb la ruta?\nHotels amb activitats per a nens a Galícia\nTradicionalment, la majoria dels hotels amb activitats per a nens es trobaven en el sud d’Espanya, en les meravelloses costes del litoral espanyol que garanteixen sol i platja durant els mesos d’estiu i part de l’hivern. Afortunadament, el sector hoteler del nord d’Espanya va saber veure l’interessant que és atreure als seus hotels, hostals i resorts a les famílies amb nens petits que, lògicament, necessiten uns serveis d’animació turística especials pels més petits de la casa.\nÉs el cas de dos dels molts hotels amb activitats per a nens que hem trobat en terres gallegues. Parlem del Talaso Atlàntic i del Casa Antiga Do Munti. Vegem una petita descripció de cadascun d’ells (pots ampliar la informació de cada hotel prement sobre el seu nom):\nHotel Talaso Atlántico. Un hotel familiar amb unes àmplies i còmodes instal·lacions que ofereix als més petits de la casa activitats d’oci i animació de tot tipus.\nCasa Antiga Do Munti. Aquest hotel rural familiar està enclavat en un dels paratges més bells de Pontevedra i aprofita al màxim la zona verda que ho envolta per oferir als nens més actius tot tipus d’activitats esportives a l’aire lliure.\nHotels amb activitats per a nens a Catalunya\nCatalunya és una altra d’aquestes regions d’Espanya perfectes per trobar hotels amb activitats per a nens enmig de la naturalesa, una naturalesa perfectament conservada i que s’ha convertit en el somni daurat d’ecologistes i amants de les activitats a l’aire lliure en família.\nEt confesso que és difícil triar entre tantes ofertes de qualitat, però anem a intentar-ho proposant-te que visitis dues dels millors hotels amb activitats per a nens que pots gaudir a l’estiu, primavera, tardor i hivern: el Blaumar Hotel i el Cerdanya EcoResort. Una breu descripció de cadascun d’ells:\nBlaumar Hotel. Si busques un hotel familiar a la costa, el Blaumar Hotel de Salou pot ser la teva destinació vacacional perfecta. En aquest hotel les habitacions han estat ampliades i condicionades per cobrir les necessitats de les famílies amb nens. Un altre avantatge: el Blaumar està a cinc minuts d’una de les destinacions més divertides de la Costa Daurada: PortAventura.\nCerdanya EcoResort. El Cerdanya EcoResort és un dels exemples perfectes del que haurien d’oferir tots els hotels amb activitats per a nens que es publiciten així: serveis de mini club monitoritzats per professionals, parcs infantils, excursions i passejades adaptats a l’edat dels participants, spa familiar, piscina climatizada, parc d’activitats amb granja…\nDiferents ofertes d’oci i temps lliure amb serveis exclusius per a bebès, nens i adolescents. Tot el que necessiten els pares per gaudir d’unes vacances perfectes en família amb activitats divertides per a grans i petits.\nCom veus, pots trobar diferents hotels amb activitats per a nens aquí mateix, a Galícia i a Catalunya, dos simples exemples de la meravellosa oferta hotelera que gaudim al nostre país. Vols que et donem més suggeriments per a les teves properes vacances familiars? Demana’ns-ho!


Teixar, de Vinyes Domènech, qualificat Vi de Finca - DO Montsant\nEl passat divendres dia 12 de juny el DOGC va publicar la concessió de la qualificació de “vi de finca” al Teixar de Vinyes Domènech\nEl Teixar de Vinyes Domènech és el primer vi de la DO Montsant i el quart de Catalunya que se li concedeix la prestigiosa qualificació de “vi de finca”. Es tracta d’un reconeixement, concedit per l’INCAVI, que a més de les característiques singulars i climàtiques, distingeix els vins de raïms procedents d’una mateixa finca en propietat, que segueix uns protocols més exigents per part de la DO, quant a producció, rendiments i puntuacions per la seva qualificació i que tenen una categoria i un prestigi tant nacional com internacional al llarg de deu anys.\nLa finca de Teixar de Vinyes Domènech ve del nom d’un paratge de Capçanes conegut com la Font del Teixar, conté parcel·les d’una superfície de 3 ha i es troba ubicada en un espai natural protegit, de gran bellesa i valor ecològic, entre la serra de Llaberia i el Montalt. En aquesta zona, envoltada de muntanyes amb boscos de pins i sotabosc mediterrani, l’orografia és molt irregular, fet que afavoreix la intensitat dels vents i una menor insolació, oferint un microclima únic.\nLes vinyes reconegudes són vinyes velles de garnatxa peluda.


La Policia Local d'Elx deté dos menors per robatori amb violència un altre jove\nSuposadament, van aprofitar per agafar la víctima del pit i aconseguir una medalla d'or que portava al coll, sortint a l'acte a la cursa\nLa Policia Local d'Elx va detenir dos menors per un presumpte robatori amb violència un altre jove, dissabte 16 d'abril, cap a les 23 hores. Els fets van passar a les immediacions del Parc Municipal, sent mobilitzades després dels mateixos patrulles del cos de seguretat municipal, que es van entrevistar amb la víctima, un menor de 14 anys, el qual va relatar que mentre es trobava amb un grup de quatre amics, se'ls va acostar una desena d'individus, també menors d'edat, que van començar a increpar-ne un.\nL'agredit, en intentar defensar el seu amic, va ser blanc d'insults i amenaces. En un moment donat, dos dels menors, suposadament, van aprofitar per agafar-lo del pit i aconseguir una medalla d'or que portava al coll, sortint a l'acte a la carrera. Després de tornar a ser amenaçats amb represàlies si comunicaven el succés a la policia, els quatre amics van abandonar la zona per demanar ajuda de manera segura, aportant les descripcions.\nEfectius de la Policia Local van trobar els suposats agressors gràcies a la descripció precisa façalitada, admetent estes que havien tingut una disputa amb un altre grup en ser objecte de comentaris despectius.\nDe les investigacions que van efectuar els agents locals, es va determinar concretant que dos d'esta desena de menors, de 13 i 14 anys, van ser els presumptes agressors, contactant immediatament amb les seues famílies perquè acudissin a dependències policials per recollir-los, quedant citats per personar-se davant de la Fiscalia de Menors d'Alacant.


L'Associació Catalana per al foment de l’Economia del Bé Comú (ACFEBC) ha iniciat aquest any una nova àrea de desenvolupament personal, en línia amb la filosofia de l'EBC expressada per Christian Felber durant la conferència que va impartir a Barcelona el desembre de 2017.\nEns recorda que l'EBC és un model holístic que no només està orientat cap a l'exterior, sinó que treballa a l'interior de la persona.\nDestaca que el sentit de la nostra vida neix des de l’"escolta interna" i dels nostres valors, buscant i “sentint” al costat dels altres cada vegada més profundament en la recerca del bé comú.\nPer això, la persona és el punt de partida. En aquest sentit, la col·laboració per a la transformació social a l'EBC sorgeix i ha d'anar unida a la transformació personal.\nAixò implica que els membres de l'EBC han de practicar en les seves vides els mateixos valors que ajuden a canviar el seu entorn social.\nAixí, una persona pot facilitar millor el canvi social quan parteix del seu ésser interior i està en procés de desenvolupar les seves capacitats i talents, perquè això li permetrà contribuir millor al benestar personal i social.\nEn aquesta línia, l'ACFEBC ha iniciat enguany Tallers de desenvolupament personal per a tots els seus membres i simpatitzants.\nD'altra banda, a l'Assemblea Federal, celebrada aquest any 2018 a Madrid, es va manifestar gran interès pel tema del desenvolupament personal de l'EBC, i hi ha altres camps d'energia que també han iniciat accions en aquest sentit. S'han elaborat tests i qüestionaris individuals i familiars per conèixer el balanç personal. També es crearà un grup de treball per unificar propostes, pautes de millora personal i poder facilitar eines per a tothom.\nLes necessitats actuals requereixen pràctiques i solucions que incloguin la transformació personal amb la social. Per això, entre tots plegats podem experimentar, crear, imaginar i generar propostes que enforteixin la unió entre tots, per contribuir al millor funcionament de les pràctiques per al bé comú, col·laborant així en la millora de la nostra societat.\nBalanç - Questionari individual\nAnnex: Accediu al document (pdf 771.73KB)\nAutotest del bé Comú\nAnnex: Accediu al document (xlsx 39.15KB)


De ciutadans a usuaris (i d'usuaris a ciutadans) (Antoni Maria Piqué)\nDe ciutadans a usuaris (i d'usuaris a ciutadans)\n2 min. 08/02/2014 00:00\nCompartir informació… i fer que passin coses. És una definició de periodisme que faig servir sovint. Ho acompanyo de diverses imatges: la portada de The Washington Post del 9 d'agost del 1974: " Nixon resigns " [Nixon dimiteix]. Una recepta de maduixes amb xocolata. Una pinya de jugadors del Barça. Etcètera. Són representacions diverses de compartir informació i fer que passin coses: el president dimiteix, les postres són servides a taula, el Barça guanya. Fa deu anys, compartir informació i fer que passin coses estava a l'abast de ben pocs.\nL'últim diari llançat a Madrid va consumir uns 70 milions d'euros. Imagini's els costos d'una ràdio o una tele. Avui no. Aquestes barreres d'entrada per compartir informació i fer que passin coses han saltat pels aires gràcies a la xarxa i a les xarxes. "L'auge de l'autocomunicació de masses -explica el sociòleg Manuel Castells-, que augmenta la capacitat que nosaltres, l'audiència, produïm els nostres propis missatges, desafia potencialment el control empresarial de les comunicacions i pot canviar les relacions de poder en l'esfera de la comunicació".\nMasses sense entitat\nGosaria dir que aquesta anàlisi és estranya. Entre altres coses perquè les "masses", a la xarxa i a les xarxes, no tenen entitat. A l'inrevés, la xarxa i les xarxes són una llarga cua de varietat, mestissatge, diversitat, pluralisme, confusió i complexitat que desafia totes les teories. És un xou continu d'aquest món líquid -el real- que s'expressa d'una manera que no podíem ni somiar. La "lògica de masses" no el descriu prou bé. Ara qualsevol ciutadà pot recuperar i exercir el dret a la informació, que és seu i no només dels que tenen els recursos per posar-hi carn i ossos. Qualsevol pot compartir informació… i fer que passin coses. Per això m'agrada tant el lema del dossier que demà publica l'ARA ("De ciutadans a usuaris"), però el contrari ("D'usuaris a ciutadans") és també veritat.


La Diputació explica el suport als municipis del Maresme en Atenció a les Persones | Consell Comarcal del Maresme\nInici La Comarca La Diputació explica el suport als municipis del Maresme en Atenció a...\nLa Diputació explica el suport als municipis del Maresme en Atenció a les Persones\nEl Consell Comarcal ha estat l’escenari triat per la Diptuació de Barcelona per explicar als alcaldes i regidors de Benestar Social del Maresme la política de suport als ajuntaments que du a terme l’àrea d’Atenció a les Persones. En el decurs de la reunió, celebrada ahir, es van detallar els projectes de col·laboració municipal i es va avançar la línia de treball que es començarà a aplicar el 2014.\nLa presidenta de l’Àrea d’Atenció a les Persones, Mercè Conesa, va anunciar que la Diputació mantindrà per al 2014 els quatre àmbits en els quals ha fonamentat la seva col·laboració amb els municipis: suport econòmic, ajut al projecte, suport teconològic i servei de formació i capacitació. Tot i això, va avançar que incorporarà novetats pel que fa al funcionament i va demanar la col·laboració d’ajuntaments i Consell Comarcal per tal d’anar definint la nova fòrmula de treball.\nEl president del Consell Comarcal, Miquel Àngel Martínez i Camarasa, va agrair a la Diptuació el seu acostament al territori i el suport que dóna al món municipal i a les entitats supralocals. Per la seva banda, els alcaldes i regidors van anar exposant els temes vinculats a l’àrea de Serveis a les Persones que més preocupen als seus respectius municipis.\nLa informació lliurada per la Diputació als representants municipals del Maresme sobre el suport que l’Àrea d’Atenció a les Persones ha donat al Maresme durant 2013 es concreta en les següents aportacions:\nBENESTAR SOCIAL: 1.099.809,15€\nSALUT PÚBLICA I CONSUM: 693.870 €\nIGUALTAT I CIUTADANIA: 680.279€\nArticle anteriorQUEDEN PLACES als curs de preparació proves accés CFGM a l’escola d’adults Timó de Montgat.\nArticle següentEl Consell Comarcal posa en marxa un programa de formació per a dones


Les voreres pam a pam\nLes reformes de sis grans eixos no redueixen la sensació de greuge\nEls vianants denuncien pèrdua d'espai a Barcelona davant de motos i terrasses\nDissabte, 22/11/2014 | Actualitzada 26/11/2014 - 16:26\nEntre tots. Barcelona en obres / CARLA FAJARDO\nLes voreres de Barcelona creixen amb les reformes urbanístiques del mandat de l'alcalde Xavier Trias, això és un fet, però per a molts barcelonins vianants la sensació és una altra: pam a pam, van perdent espai públic. En els 10 quilòmetres que sumen el passeig de Gràcia i el de Sant Joan, els carrer Balmes, les avingudes de la Diagonal i del Paral·lel i la ronda del General Mitre (les sis joies de la corona de l'urbanisme de Trias, gairebé 70 milions d'euros d'inversió), les voreres han crescut fins a 7,5 metres a la Diagonal, 5,7 a Mitre o 4,5 a Balmes. I, no obstant, les sensacions són unes altres, com hem pogut palpar en el debat obert a Entre tots aquesta setmana: les terrasses, els aparcaments per a motos, els usos indeguts (de les bicicletes) fan que molts vianants es pensin que estan en guerra per les seves voreres i, el que encara és pitjor, que l'estan perdent.\n«El problema és que s'han ampliat les voreres sense adaptar la normativa a aquesta nova realitat. Això ha fet, per exemple, que a Balmes les noves voreres estiguin ocupades per motos i que a la Diagonal proliferin els negocis de restauració que legítimament voldran instal·lar-hi terrasses», sosté Gerard Domínguez (investigador de 25 anys) que viu a mig camí entre aquestes dues vies.\nEl Gerard és el vianant en una conversa ciutadana que ha impulsat EL PERIÓDICO. Núria Moreno, de 50 anys, és la propietària (en aquest cas, d'una cafeteria al passeig de Sant Joan), i Sergio García (28 anys, funcionari) és el motorista. El Gerard admet que en les reformes impulsades per l'ajuntament hi ha millores: il·luminació moderna, wi-fi, reducció de falques, integració de carrils bici... Però totes aquestes millores no consolen el vianant, que se sent derrotat perquè «la importància d'aquestes reformes radicava en l'ampliació de les voreres amb tot el que això hauria de suposar pel que fa a conquista dels vianants», diu el Gerard. I aquesta conquista s'ha vist minvada amb el beneplàcit de les ordenances.\n«A Balmes es queixen perquè les motos aparquen en semibateria. És normal, un dels problemes d'aquesta ciutat és la quantitat de motos que hi ha, 2 de cada 10 ciutadans tenim moto. S'ha d'aparcar en un lloc o altre i la normativa et permet aparcar gratis en semibateria sobre la vorera si aquesta té més de tres metres», defensa el Sergio, malgrat que ell no acostuma a fer-ho. El Sergio, a diferència del Gerard, creu que és el trànsit rodat (i en particular, les motos) el que hi surt perdent. Per una banda, hi ha la reducció de carrils («al passeig de Sant Joan, per exemple, han deixat només un de pujada i un altre de baixada, les motos no podem avançar, perdem agilitat i rapidesa») i per l'altra, el foment del carril bici («és molt còmode per a qui l'utilitza, tenen un carril per a ells sols..., però la visibilitat en alguns trams és difícil i molts no respecten els semàfors»).\nPRIVILEGIS / El Gerard, ciclista a més de vianant, en discrepa. «No s'ha volgut treure privilegis a cotxes i motos», i insisteix que les polítiques tendeixen a afavorir les motos: «De la mateixa manera que els cotxes no poden aparcar en qualsevol lloc i si ocupen espai públic han de pagar zona blava o verda, no té sentit que a les motos no se'ls apliqui una política similar. A més, no estan ocupant la calçada, sinó la vorera, l'espai reservat als vianants, amb tots els inconvenients que això suposa», argumenta.\nÉs difícil acostar posicions entre un i altre bàndol de la trinxera, llevat que hi hagi un tercer adversari en la lluita per la vorera. I tots dos coincideixen: bars i restaurants. El Gerard recorda que «durant el mandat de Trias s'ha duplicat el nombre de llicències de terrasses, hi ha hagut més flexibilitat amb l'ordenança i s'ha facilitat el seu auge». Una situació que porta el Gerard, i amb ell molts dels participants al nostre debat a la web, a augurar que les terrasses conquistaran el Paral·lel i la Diagonal, on «han anat obrint negocis de restauració que al final ocuparan legítimament espai públic», diu.\n«El carrer és més ample, poden ampliar la terrassa i això suposa més negoci», apunta el Sergio. Però aquest argument, a la Núria, li recorda el conte de la lletera.


Trama Festival: d’abril 2015\nTrama és una mostra de músiques d'arrel de diferents muntanyes d'Europa. Bellver de Cerdanya i els seus voltants són l'escenari d'aquest festival, que comença amb més de 15 propostes musicals en la seva primera edició.\nLes propostes del Pirineu català tenen un pes especial en la programació amb la voluntat de dinamitzar els projectes musicals de casa nostra, no obstant, el ventall va molt més enllà del Pirineu i s'obre cap a altres zones muntanyoses d'Europa.\nLa música d'arrel és un altre dels punts importants de cadascun dels grups que hi participen, ja sigui des d'un punt de vista més tradicional o més innovador. El públic que passi pel Trama trobarà diversitat en les propostes, des de les més festives i populars a les més arriscades i experimentals, amb el denominador comú de tenir unes arrels lligades als seus territoris.\nTrama neix amb l'esperit de dinamitzar i servir d'aparador per als músics pirinencs, i alhora un lloc on conèixer, intercanviar idees i inquietuds i teixir una trama amb la resta de participants.\nPublicat per culturabellver a 2:43 Cap comentari:


L'Audiència Nacional espanyola rebaixa a sis mesos de presó la condemna als rapers de La Insurgencia - directa.cat\nL'Audiència Nacional espanyola rebaixa a sis mesos de presó la condemna als rapers de La Insurgencia\nLa Sala d'Apel·lació rebaixa de 2 anys i 1 dia de presó al mínim legal de 6 mesos i un dia als 12 membres del grup de rap La Insurgencia i multa de deu euros diaris durant 4 mesos per enaltiment del terrorisme\nRoda de premsa en suport a La Insurgencia / Redacció El Salto\nDe dos anys i un dia, a sis mesos i un dia. La sala d’apel·lacions de l’Audiència Nacional espanyola ha rebaixat a la quarta part la condemna imposada el desembre del 2017 als dotze membres del col·lectiu de rap La Insurgencia, evitant així que els joves entrin a la presó.\n“La condemna segueix sent inacceptable per fer cançons. No pararem fins a aconseguir l’absolució, encara que la nostra gent ja ens ha absolt”, ha afirmat en el seu compte de Twitter Sahid, un dels joves condemnats per les lletres de les seves cançons.\nDes del Poder Judicial expliquen que, en la nova sentència, l’Audiència Nacional afirma que els acusats van exaltar de forma reiterada i/o van justificar actes terroristes, però ara té en compte que les organitzacions terroristes esmentades en les cançons de la Insurrecció estan “ja desmantellades”, en referència al GRAPO, ETA i al PCE(r).\nEn la sentència, de 97 pàgines, de la qual ha estat ponent el magistrat Enrique López, s’insisteix que les cançons, difoses per YouTube i que haurien arribat a més de 40.000 persones, “encaixen en un discurs de l’odi que va més enllà del dret a la llibertat d’expressió i de la creació artística”.\nAudiència Nacional espanyola condemna La Insurgencia rap\n« Confinats al CIE de Barcelona un grup de joves fugitius de la repressió marroquina al Rif\nMilers de persones “hi tornen a ser” un any després del 20-S »


Més de 70 varietats a la Fira de la Cervesa Artesana de Tàrrega el dissabte 4 de juny – Comarques de Ponent\nMés de 70 varietats a la Fira de la Cervesa Artesana de Tàrrega el dissabte 4 de juny\nLa plaça del Carme de Tàrrega acollirà el proper dissabte 4 de juny la quarta edició de la Fira de la Cervesa Artesana, organitzada conjuntament entre l’Associació Agrat i Cerveseria Matoll. Un total de 13 productors oferiran més de 70 varietats de cerveses elaborades de forma artesana entre les que hi haurà noves propostes amb poma, pera i préssec segons va explicar Jordi Segarra, portaveu de Matoll.\nL’objectiu d’aquesta edició és potenciar les petits degustacions motiu pel qual en els vasos s’ha marcat una línia. També s’estrenarà ‘El catòdrom’, un espai en el qual s’oferiran maridatges de cervesa amb xocolata i tasts de cervesa. La gastronomia serà present durant tota la jornada, al migdia s’oferirà la ja tradicional paella i a la nit el restaurant La Cava elaborarà dues cassoles. Per amenitzar la jornada hi haurà actuacions musicals en directe de Morena Tradipatxanga, Diga’ls-hi Inquiets i Kerman; el concurs de ‘El Gran Dictat’ i el divertit ‘Escala-birres’.\nL’alcaldessa, Rosa Maria Perelló, va destacar la importància de donar suport a aquest certamen ja que “en els últims anys els productes de proximitat han augmentat de valor al costat d’iniciatives empresarials que veuen en aquest sector una sortida professional”.\nCorre-tapes per quatre restaurants el divendres\nLa gran novetat d’enguany serà el “Destxapa’t”, un corretapes per diferents restaurants de Tàrrega que tindrà lloc el divendres 3 de juny a la nit. Els participants recorreran 4 locals gastronòmics (Novum, Ateneu, Dpans i Kirikú) on tastaran una tapa acompanyada del maridatge d’una cervesa artesana escollida per a l’ocasió. Tots els participants tindran un obsequi i les places són limitades (preu: 15 euros · Reserves a les xarxes socials d’Agrat Tàrrega i agrat@agrat.cat).


Impost turístic: sí o no? | card.cat\nImpost turístic: sí o no?\nPublicat el 11 de Juliol de 2016 per Serafí Lliteres\n“Los ingresos del Govern han crecido de forma espectacular el primer semestre del año gracias al alza de sus impuestos, pero de poco le va a servir al Ejecutivo porque lo que entra por un lado sale por el otro: el dinero que envía el Ministerio de Hacienda en concepto de IVA ha caído con respecto a los seis primeros meses del año 2015 de forma que todo queda compensado”.\nDe fet la qüestió que planteja el títol no hauria d’estar només dirigida a l’impost turístic, sinó que hauria de fer referència a la resta d’imposts autonòmics que pagam la gent de les illes.\nEs pot dir que qui no vol pagar un euro diari d’impost turístic no cal que vengui a fer turisme, però de que ens serveix que els nostres visitants paguin un impost turístic si tanmateix aquest no revertirà en beneficis a la nostra terra i segurament anirà a fer més quilòmetres inútils d’AVE o a qui sap què? De què serveix que els illencs paguem 5 cèntims més cara la benzina, un impost que posà el PP d’en Bauzá la passada legislatura i fou durament criticat per l’oposició, però que a dia d’avui encara és ben vigent? De que serveix que recaptem un vergonyós impost de successions (herències), qui em pot explicar el perquè hem de tornar a pagar un impost damunt un bé el qual el nostre familiar ja ha pagat en vida?\nEs podria pensar que els doblers que envia el ministeri d’hisenda en concepte d’IVA és un concepte equitatiu per a totes les comunitats autònomes, però res més lluny de la realitat. Com podeu llegir a aquesta explicació es tracta d’una metodologia “compleja”, que és com es solen definir aquestes coses quan no volen que ningú els entengui i quan tampoc els hi interessa que ningú les sàpiga explicar.\nPer acabar i deixar palès que aquesta injustícia en forma d’imposts no és cosa de fa dos dies us deix aquest vídeo a on Joan Lladó, qui fora Conseller d’Interior de les Illes Balears, a data de febrer de 2015 explicava el que passa de forma sistemàtica d’ençà que es tenen accés als comptes de l’estat i que és el mateix que diuen avui les paraules de la periodista del diari Ultima Hora que podeu llegir a les primeres línies d’aquest text.\n2 comentaris a “Impost turístic: sí o no?”\npau quina el 12 de Juliol de 2016 a les 14:30 ha dit:\nel problema ido no es l,import turistic q trob q es ben necessari sino q la resta q comentes.\npd: per cert a Roma cobren sis euros per persona i dia. i noltros per posar dos euros quasi hem hagut de implorar a la Verge Maria. sempre serem especials…\nSerafí Lliteres Maçanet el 12 de Juliol de 2016 a les 16:32 ha dit:\nClar, el fet és que per molts d’impostscque paguem, aquests just fan que restar competitivitat a les illes i passen a engreixar les butxaques deks grans constructors de les obres faraòniques que mai es fan aquí


Duchy of Anjou (en)\n1.2 El pas a la corona reial i la dinastia Capet d'Anjou-Sicília\nEl 1331, el comtat d'Anjou fou cedit a Joan, segon fill de Felip VI de França, que el 1350 va pujar al tron de França (Joan II de França), i el 1351 el va cedir al seu segon fill Lluís I d'Anjou. El 1360, el comtat va ser convertit en ducat paeria. Lluís fou adoptat per la reina Joana I de Nàpols, que el va designar hereu, però abans d'arribar al país el tron va ser ocupat per l'anterior adoptat i hereu Carles de Durazzo (Carles III de Nàpols), i va morir el 30 de setembre de 1384. El va succeir el seu fill Lluís II, que el 1387 va ocupar el comtat de Provença als partidaris de Carles de Durazzo, i el 1389, mort Carles, va poder coronar-se rei de Nàpols, encara que al cap de deu anys va ser expulsat pels senyors del regne. El 1400, Lluís II es va casar amb Violant d'Aragó; el 1410, va tornar a Nàpols i va derrotar el rei Ladislau de Durazzo sense poder recuperar el tron. Va morir el 29 d'abril de 1417 i el va succeir el seu fill Lluís III d'Anjou, que va morir el 1434 i el va succeir el seu germà Renat d'Anjou, que va lluitar amb Alfons d'Aragó per la possessió de Nàpols, fins al 1442, quan Alfons es va imposar. Alfons, rei de Trinacria (Sicília) i de Sicília (Nàpols), va prendre el títol de rei de les Dues Sicílies. Renat va fixar la seva residència a Saumur, a l'Anjou, i després a Ais de Provença. A la seva mort, el 1480, i morts el seu fill Joan el 1471 i el seu net Nicolau el 1473, un nebot de Renat, Carles (fill de Carles del Maine, germà de Renat) es va proclamar rei nominal de Nàpols, duc d'Anjou i Maine, i comte de Provença, però va morir el 1481 i l'herència va correspondre al rei Lluís XI de França, i les possessions franceses, així com els presumptes drets sobre Nàpols després de la mort de Violant, filla de Renat, el 1483, restaren incorporades definitivament a la corona (fou donat, això no obstant, en apanatge).\nLlista de comtes d'Anjou\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Comtat_d%27Anjou&oldid=27832326»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 jul 2021 a les 22:39.


- Les tasques domèstiques no són treball. En les economies preindustrials gairebé totes les activitats que realitzaven homes i dones es denominaven treball. Amb la industrialització una part de la producció se separa del lloc de la vida i es comença a produir per als mercats. Malgrat que part important de les activitats necessàries per a la vida continuen realitzant-se a la llar, a partir d'aquest moment perdran la seva categoria de treball.* Per tant qui es fa càrrec del treball domèstic passa a considerar-se socialment que no treballa.\n- El “treball” domèstic no té valor. Aquesta és una creença bastant comuna i no només respecte l’àmbit domèstic, sinó per a qualsevol feina exercida majoritàriament per dones. Adoneu-vos com les feines de major prestigi acostumen a anomenar-se en masculí, per exemple “metges”, malgrat que les dones són des de fa alguns anys al voltant del 70% d’alumnat que finalitza la carrera de Medicina. En canvi, malgrat que ha augmentat la incorporació dels homes a la professió d’infermeria, es continua fent referència a “les infermeres.”\n- L’àmbit domèstic és aquell on els éssers ens formem com a persones, és l’àmbit dels afectes i on es desenvolupen moltes de les competències pròpies de la intel·ligència emocional. Les mateixes competències que es posen de rellevància en l’exercici del lideratge 3.0.\n- És en aquest mateix àmbit on es desenvolupen tota una sèrie de competències transversals. Capacitats d’ampli espectre no específiques d’una ocupació però aplicables a moltes feines i contextos. Són exemples de competències transversals la comunicació, la resolució de problemes, l'organització del treball, la gestió del temps, etc. Aquest video ho il·lustra perfectament\n- Els treballs domèstics suposen al voltant d’un 30% del PIB. L’INE ja va publicar al 2003 “una cuenta satélite de los hogares en España”. En tot cas no deixa de sorprendre’m que aquest any en el càlcul del PIB s’introdueixin activitats il·legals, com el tràfic de drogues o la prostitució, i es segueixi ignorant que el treball domèstic és un dels grans determinants de la qualitat de vida.\nTags: EntornMotivacióRelacions Laboralsconciliació de la vida laboral i familiadiscriminacióeconomiaEspanyaestadístiqueshorariigualtatjornada laboraldona i empresa


PAe - AEVAL, l'agència d'avaluació i qualitat, publica l'Informe de Percepció de la Qualitat dels Servicis Públics\nAEVAL, l'agència d'avaluació i qualitat, publica l'Informe de Percepció de la Qualitat dels Servicis Públics\nEn este informe s'estudia, entre altres aspectes, la percepció dels ciutadans respecte de l'administració electrònica, la seua satisfacció i preferència en els canals d'ús.\nAmb el títol "Qualitat dels servicis públics en temps d'austeritat" l'Agència d'avaluació i qualitat (AEVAL) acaba de publicar l'Informe sobre la percepció de la Qualitat dels Servicis Públics a Espanya corresponent a les dades arreplegades durant 2013.\nEn este document s'aborda l'anàlisi de la percepció dels espanyols respecte de diferents polítiques i servicis públics i la seua evolució en els últims anys. En concret, en enguany d'austeritat, s'estudia la importància que els ciutadans concedixen als servicis públics i el grau de satisfacció amb un ventall ampli de polítiques i servicis sectorials.\nCom altres anys també s'analitzen detalladament les opinions i hàbits dels ciutadans en relació amb els servicis públics de caràcter administratiu i amb l'administració electrònica. Finalment, amb l'objectiu de proposar millores, es detallen, les actituds de la ciutadania cap a l'important programa de queixes i suggeriments.\nDescàrrega de l'Informe "Qualitat dels Servicis Públics en temps d'austeritat (2014)"\nConsulta de tots els Informes sobre la percepció ciutadana dels Servicis Públics


El serval lliura els premis "El comerç parla valencià" | Alzira Ràdio 107.9 fm | Notícia Alzira\nEl serval lliura els premis “El comerç parla valencià”\nAhir es lliuraren els premis de la campanya el “El começ parla valencià”, que ha dut a terme per primera volta l’Ajuntament d’Alzira a través del Serval. Durant la gala de lliurament, els comerciants guardonats van agraïr este impuls a l’ús del valencià als comerços, així com a les xicotetes i mitjanes empreses locals, afectades per la pandèmia.\nLa botiga de vins i productes gourmet Vinetibo i la papereria Vèrtex han estat els dos comerços que han rebut els dos primers premis de 600€ cadascun. Premis que reconeixen l’ús de la llengua valenciana als seus locals, tant pel que fa a la retolació com als textos publicats a la xarxa. Rafa Casterà, gerent de Vinetibo, agraeïx la visibilitat i l’impuls al petit comerç per part d’esta iniciativa.\nDurant l’acte es va fer entrega als participants d’un diploma emmarcat que reconeix la participació de tots els comerços, com també una bossa de ràfia per a fer la compra, amb el lema «Compra en valencià. Jo, comerç local». La bossa ha estat un projecte coordinat pel Servei de Normalització Lingüística de l’Ajuntament de Silla, en el qual han participat i col•laborat vint-i-una agències de promoció del valencià (AVIVA).\nComença la venda de bons de comerç d'Alzira\nDemà finalitza el termini per a demanar la cita prèvia per aconseguir bons de comerç\nL’Ajuntament d’Alzira engega una nova edició dels bons de comerç\nEls propietaris de bars de la plaça Major demanen mesures d'ajuda a la restauració\nCategories Comerç Etiquetes comerç, serval Navegació per les entrades


I on es ara Joan Samarra fill (més enllà d'embargaments al BOPA) després de ser condemnat per injuriar Cinca? - Poble Andorrà\nI on es ara Joan Samarra fill (més enllà d’embargaments al BOPA) després de ser condemnat per injuriar Cinca?\nLes difamacions inventades contra l'exministre, tal i com han recollit fins a sis instàncies judicials diferents d'Espanya i Andorra, són l'exemple de com s'ha intentat ensorrar a la gent dels organismes que van haver de decidir sobre el 'cas BPA'\nMuntatge amb Jordi Cinca i Joan Samarra fet el febrer del 2017 pel mitjà espanyol Crònica Global dins de la campanya de difamació.\n“El jutjat de primera instància número 20 de Barcelona ha condemnat Joan Samarra per intromissió il·legítima a l’honor de Jordi Cinca pel ‘cas Orfund’. La sentència determina que Samarra ha de pagar 7.000 euros al ministre de Finances i contractar als diaris la publicació d’una pàgina on es reprodueixi de manera íntegra la part condemnatòria del veredicte”.\nAquest extracte de la notícia publicada pel Diari d’Andorra el 4 d’abril del 2018 teòricament posava fi a un dels episodis més vergonyosos de la història recent del país. Durant dos anys, mitjans d’Andorra i d’Espanya van estar ‘matxacant’ Jordi Cinca en una campanya perfectament orquestrada i que donava el tret de sortida al fenomen de les ‘fake news’ que en els últims anys s’han fet ja tan habituals a les Valls. Sis instàncies judicials diferents, espanyoles i andorranes, van anar dient una a una que tot era una invenció sense cap tipus de fonament.\nMuntatge amb el llibre que difamava Cinca al costat d’una imatge de l’exministre de finances.\nEn totes es recollia que no hi havia ni una sola prova i en una s’arriba a afirmar que més que una querella era un guió de pel·lícula de cinema on es van inventant diferents escenes sense cap base. Van arribar a fer un llibre ‘Diamantes Sucios’ on es recollies totes les difamacions inventades hagudes i per haver. La Justícia va reconèixer que tot eren calúmnies, però no van condemnar l’autor, Carlos Quílez, perquè es basava en la querella de Samarra i per tant el culpable era només Samarra i no tots els que van difondre les injúries. I després d’haver intentat acabar amb la carrera política de Cinca (únic objectiu de la campanya esponsoritzada) on és ara Joan Samarra fill. On és? Més enllà de sortir al BOPA en múltiples requeriments de constrenyiment o embargament per deutes pendents.\nL’opinió pública ha madurat molt des de llavors, perquè l’allau d’acusacions sense cap tipus de fonament envers les autoritats que van participar en el procés d’intervenció de BPA va ser tan bèstia i tan poc fonamentada que va aconseguir ‘curtir’ una societat verge en aquest tipus de pràctiques. L’enduriment de la pell mediàtica és tan gran que quan va arribar l’infame documental d’encàrrec per difamar el país, no va tenir la més mínima transcendència a nivell intern. El problema d’haver-se inventat tantes animalades on es pren a la gent per idiota (Toni Martí donant un sobre marró amb diners d’un suborn a un empresari i fent-ho just en el moment en què el cambrer ve a prendre la nota perquè quedi constància del delicte) només té com a positiu que a la major part de la població li és igual el que s’inventin (excepte, evidentment, als difamats).\nPotser l’organització d’injuriadors pensa que si aconsegueixen fer desaparèixer Andorra, al mateix temps desapareixerà el cas BPA. És cert, però que l’intent, tot i que l’objectiu sigui utòpic, va deixant reputacions i vides malmeses. L’agrupació d’injuriadors esponsoritzats ha modificat la tàctica. S’han professionalitzat. Van veure el perill de difamar constantment des de dins d’Andorra. Es van adonar que aquí no es poden fer atacs directes perquè podrien acabar a la Comella. S’ha de ser sibil·lí. Els míssils es van deslocalitzar i els han col·locat a l’altra banda de la frontera. Des d’allà es pot atacar Andorra amb certa impunitat. A Espanya el grau d’injúries és de tal calibre des de fa tants anys que pràcticament mai hi ha cap sentència condemnatòria.\nEls objectius també han canviat. Durant la passada legislatura s’atacava les institucions i els seus representants amb l’esperança d’un gir polític perquè entrés a governar algun partit que defensés els seus interessos. I no va ser així. Es van adonar que la tàctica no es podia repetir. Calia anar a destruir un altre pilar del país i arribar al mateix objectiu, la destrucció d’Andorra, per via indirecta. Si no pots tirar l’edifici, rebenta una paret mestra i a veure que passa. I ara estem en aquest nou escenari en el qual l’objectiu és fer caure el sistema financer amb difamacions esponsoritzades en mitjans estrangers. I em ve al cap una frase que em va dir un excàrrec polític respecte a les pel·lícules on surten malvats que acaronen gats i que volen destruir el món: són conscients que destruint Andorra també s’estaran destruint ells mateixos?\nGerard Piqué defensa Andorra i el dret dels youtubers a viure on vulguin\nEs clar. I Jordi Pujol també ha sigut difamat, i el rei emèrit, clar. 😂😂\nVa home va,… Subvencionats. Al banc vam veure els lingots i els díamants. Que feu? Neteja? Aquest país és de tradició contrabandista i pirata, i això serà difícil de desenquistar.\nAu va... says:\nA la Massana encara riem, heu tingut un “oblit” , tambe son a govern….i fent “negocis”….\nEl Joan aquest és un pobre tio, un poca pena. Aires de grandesa dins un esperit de pobresa i feblesa. El problema son els que aprofitant les penúries que passava aquest noi el van fer sortir a explicar qualsevol cosa ves a saber per quina misèria.\nNomés calia seguir quin salesià del sant ermengol va acabar a costa de marfil, de qui era mentor, un mentor i de qui era amant, una infermera avui reconvertida en empresaria de internet. No calia buscar mes.


La Paeria confia que l’equipament de Pardinyes acabi amb 20 anys d’imatges “indignes” de temporers dormint al carrer - Món Rural\nLa Paeria confia que l’equipament comunitari projectat al barri de Pardinyes per cobrir emergències “estacionals i puntuals” com les derivades de la campanya de la fruita “acabi amb les imatges dels últims 20 anys de centenars de persones dormint de manera indigna i insalubre al carrer”. Ho ha dit a l’ACN la regidora de de Persones, Comunitat i Agenda 2030, Mariama Sall, que aquest dimarts es reuneix amb l’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, i el director general de Migracions, Santiago Yerga, a Madrid, per planificar la campanya de la fruita d’aquest estiu i abordar de manera transversal la situació dels sense papers. Aposten per canviar la llei d’estrangeria per permetre la regularització de les persones en situació irregular administrativa.\nLa regidora explica que es va escollir aquest solar perquè estava qualificat com a equipament comunitari, tenia disponibilitat immediata, té una mida suficient, està dins la ciutat i amb accés a serveis i perquè permetia la distribució equitativa dels equipaments comunitaris amb vessant social a tota la ciutat. Sall explica que la licitació del projecte urbanístic es farà en les pròximes setmanes i calcula la posada en marxa al març de 2022, abans de la campanya agrària de l’any que ve.\nAlguns veïns del barri s’han unit per crear la Plataforma en defensa de la residència de Pardinyes. El seu portaveu, Paco Castillo, assegura que estan “sorpresos i indignats” amb l’anunci de la Paeria de destinar en aquests terrenys, situats al costat de l’Escola-Institut La Mitjana, un alberg per a temporers. Critica “la forma i el fons”, perquè consideren que no és un espai adient per aquest equipament i que no han parlat amb els veïns ni amb les associacions de barri. “Calia i cal un debat de ciutat per decidir-ho”, entén Castillo, que recorda que l’Ajuntament, l’any 2007, s’havia compromès a construir una residència en el solar on ara es vol construir l’equipament comunitari.\nLa regidora Mariama Sall explica, però, que el solar compromès per a la residència és on finalment es va construir l’Institut-Escola mentre que el solar del costat, on es vol construir l’equipament comunitari, no està compromès. Castillo, en canvi, assegura que quan es va construir l’escola, des de l’Ajuntament es van comprometre a canviar l’espai per a la residència al solar del costat i avança a l’ACN que entraran una petició al registre per demanar tota la informació i els informes que la Paeria assegura que ha fet per concloure que aquest era el lloc idoni per a aquest equipament.\nSall assegura que la Paeria ho va decidir en base a uns criteris tècnics i que és conscient que moltes vegades, “per la por o la desconeixença, un equipament comunitari causa rebuig” i que “si s’hagués de decidir a través de la participació ciutadana, no l’acabaries col·locant a cap barri”. És per això, explica que la feina de les institucions és “analitzar quin lloc és el millor per habilitar-ho i reforçar la tasca d’inclusió”. En aquest sentit, assegura que se seguiran fent sessions informatives adreçades als veïns del barri, com ara a la comunitat educativa i als comerciants.\nLa regidora de de Persones, Comunitat i Agenda 2030, ha assegurat que s’està treballant en el pla municipal de gent gran on es recolliran totes les accions municipals que es volen impulsar durant aquest mandat en matèria de gent gran. “Ens ha de permetre una anàlisi en clau territorial, a cada barri, de quanta gent tenim major de 80 anys, quina és la taxa d’envelliment, quin és el nombre de persones grans soles, i paral·lelament, quantes places de residència hi ha a cada barri, analitzar l’oferta i la demanda i a partir d’aquí fer una planificació estratègica de quins recursos s’han de fer a cada zona”, explica. Per tant, el fet que es faci aquest equipament comunitari a Pardinyes, “no exclou que es pugui fer un equipament per a gent gran”, diu.\nLa Cerdanya busca estratègies per incentivar l'ús de l'escorxador transfronterer, en marxa des de fa quatre anys


Comunicat del CCN amb motiu de les declaracions de l’ex comissari de policia José Manuel Villarejo davant el Tribunal Suprem en relació amb e ls atemptats terroristes del 17 A a Barcelona i Cambrils - Cercle Català de Negocis\nby adminccn | gen. 12, 2022 | Actualitat, Comunicats, Sin categoría | 0 comments\nEl Cercle Català de Negocis considera que el comissari Villarejo no ha revelat res que no es sabés amb anterioritat, no ha aportat cap informació rellevant sobre el que ja se sabia fins i tot, no ha dit res que no se sabés abans dels mateixos atemptats de 2017. En qualsevol cas, entenem que les seves declaracions se sumen al constant degoteig d’indicis i proves irrefutables aparegudes des d’aleshores i que apunten al CNI com l’autor intel·lectual dels atemptats del 17 A a Barcelona i a Cambrils, sota la cobertura política jurídica i policial de l’Estat espanyol .\nRecordem que el ministre Margallo, es va avançar més de mig any als fets de les Rambles, amenaçant i justificant un atac terrorista a Barcelona que segons ell s’havia de produir a mitjans d’agost de 2017 tal com finalment va acabar passat sense que això despertés ni les sospites ni la reacció de ningú.\nPosteriorment, les proves publicades pel diari Público demostren que l’imam de Ripoll era un important confident del CNI i, que de fet, va rebre una trucada telefònica del mateix CNI una hora abans dels atemptats de les Rambles.\nRecordem també que el 2015 els Mossos d’Esquadra varen denunciar públicament que agents de la Policia Nacional espanyola, aleshores sota la direcció del ministre Fernàndez Diaz, havien forçat l’avortament d’ una operació policial dirigida pels Mossos d’Esquadra amb la finalitat d’impedir la detenció dels membres d’una altra cèdula gihadista que aleshores operava a Catalunya.\nEls agents de la Policia Nacional varen advertir als membres d ’aquella cèdula gihadista que estaven sent investigats i que la seva detenció era imminent.\nAquella traïció entre cossos policials va permetre fugir als membres d’aquella primera cèl·lula gihadista. Finalment, advertim de la coincident participació d’alguns agents de l’estat en els atemptats de Barcelona i de l’11M de 2004 a Madrid així com el mateix recurs instrumentalitzat al gihadisme islàmic en ambdós casos. Tot plegat són indicis prou sòlids per qüestionar l’autoritat dels atemptats d’agost de 2017 a Barcelona i a Cambrils.\nEn relació amb les darreres declaracions de l’ex comissari Villarejo, considerem que la causa del TS contra ell pot portar-lo a la presó. I un policia a la presó té els dies comptats. A més quedaria fora dels focus mediàtic que ara gaudeix durant el seu judici. Per això considerem que l’ex comissari Villarejo fa aquestes declaracions en forma d’advertiment a l’Estat espanyol; el mateix estat pel qual va treballar i que ara el jutja per depurar-lo. Villarejo aprofita el focus mediàtic de la seva causa davant el TS per llençar un advertiment a l’Estat espanyol: si acaba a la presó tirarà de la manta en relació amb la guerra bruta de l’Estat contra Catalunya i això podria obrir un nou procés sobiranista. Villarejo necessita una sortida digna, l’absolució i la protecció de l ’Estat. De fet, Villarejo no fa altra cosa que demanar el mateix tracte de favor que l’Estat espanyol va concedir als presos polítics catalans. Al cap i a la fi, si aquests varen saber negociar les condicions del seu processament i una amnistia, ell també ho pot fer. Tots ells són engranatges que formen part del mateix sistema que va fer fracassar el procés sobiranista, conscientment o no.\nEl Cercle Català de Negocis considera que a Catalunya tothom amb un cert poder polític (institucions i partits ) era coneixedor de la veritable autoria dels atemptats d’agost de 2017. Aquells atemptats eren una peça clau per donar credibilitat al discurs de la por i de l’amenaça a les autoritats catalanes i líders del procés sobiranista. Sense morts als carrers el relat d ’aquella amenaça no hauria resultat creïble. Així i tot, encara el podríem qüestionar… A parer nostre, ambdues parts buscaven crear una profunda dissonància cognitiva per desmobilitzar les bases sobiranistes. Però ara que l’ex comissari Villarejo s’ha sortit del guió com qui no vol la cosa, tothom es veu en l’obligació de posicionar-se.\nDavant la indignació de la societat civil per la gravetat i la nitidesa de les declaracions de Villarejo els partits sobiranistes ja no poden restar muts com fins ara i han hagut d’improvisar una reacció coordinada davant una evidència tan aclaparadora.\nEl Cercle Català de Negocis considera que la proposta dels partits d’obrir una comissió d’investigació al Congrés dels Diputats, així com les convocatòries de mobilitzacions populars davant la Delegació del Govern espanyol a Barcelona, els ajuda a prendre distància dels fets d’agost de 2017. De fet, els partits sobiranistes han demanat l’obertura d’una comissió d’investigació cada vegada que han sorgit proves sobre l’ autoria dels atemptats sabent que els partits espanyols impedirien la seva constitució. Així en prenen distància, però sobretot els ajuda a defugir de qualsevol responsabilitat per aquells mateixos fets. I, contràriament a l’opinió generalitzada, aquest gest no és un moviment tàctic per esclarir res sinó per obligar a l’Estat espanyol a prendre mesures per fer callar l’ex comissari i buscar una solució política.\nAl cap i a la fi, les comissions d’investigació del Congrés dels Diputats no acostumen a servir per esclarir gairebé res sinó per escenificar un consens polític, un repartiment de rols entre els partits, mentre es dilata la pressió mediàtica en el temps sobre els fets reals i les responsabilitats dels diferents actors. De fet, les comissions d’investigació són la millor manera de tapar les males olors que desprenen les clavegueres de l’Estat i de les seves institucions. El Cercle Català de Negocis considera que en cap cas poden ser una alternativa a la via judicial i a la depuració de responsabilitats penals i no, estrictament polítiques.\nEl Cercle Català de Negocis considera que la Generalitat de Catalunya havia d’haver reaccionat d’antuvi en el mateix moment en que es varen produir les amenaces del ministre Margallo. El nostre govern havia d’haver aprofitat aquella ocasió per deixar clar al govern espanyol i a la comunitat internacional que qualsevol atemptat contra la integritat física dels ciutadans catalans tindria com a conseqüència immediata una de claració unilateral d’independència per motius de seguretat nacional, que se’n responsabilitzaria obertament a l’Estat espanyol i que es prendrien les mesures oportunes per activar la responsabilitat penal internacional de l’Estat (agents i autoritats). Res d’això va passar. És més, considerem que el 17-A el govern va perdre l’oportunitat de declarar unilateralment la independència tot mantenint la convocatòria del referèndum d’autodeterminació per l’1-O en un context extremadament crític que hagués mobilitzat gairebé tothom a favor de la nostra causa.\nPer això, considerem que la ciutadania catalana no pot fer com si aquí no hagués passat res. No hem perdut el partit: ens l’han robat.\nAra que ja sabem amb certesa que hi ha hagut morts amb motiu del procés sobiranista, hem d’exigir responsabilitats al més alt nivell i sobretot, tenim el deure moral d’evitar que aquestes morts siguin en va.\nBigues i Riells, 12 de gener de 2022\nLa data de publicació és: 12-01-2022


Restaurant Ca l'Amador - Josa del Cadí\nLa cuina de Ca l’Amador és …\nPERSONAL, ATREVIDA, RESPECTUOSA, CURIOSA I TRADICIONAL!!!\nCa l’Amador va ser inaugurat el 7 de Juliol del 2000.\nA Josa de Cadí, un dels pocs pobles que estan dins el parc natural del Cadí Moixeró, el Diego i els seus pares (Diego i Virginia) van començar un nou projecte per a les seves vides. La família sempre ha tingut un vincle molt gran amb Josa: la casa pairal on es troba el restaurant era dels avis.\nTenia clar que volia ser cuiner i tenir un restaurant a Josa. Va estudiar 5 anys hosteleria i va continuar l’aprenentge 5 anys més, adquirint experiència en grans restaurants. Amb 22 anys va obrir aquest restaurant amb els seus pares.\nDes del primer moment en Diego va apostar per una cuina molt personal sense oblidar mai el que implica estar situat als Pirineus.\nDurant tot aquest recorregut el restaurant de Ca l'Amador s'ha anat enriquint i s'ha anat guisant amb moltes col.laboracions, tant de treballadors com d'amics, clients, cuiners, músics, escultors, dissenyadors, productors, bodeguers,... tots han fet que la cuina i l'estada a Ca l'Amador sigui per fer sentir a les persones com a casa.\nEls migdies: de 13:00 a 15:30 h\nEls vespres: Consulteu\nReportatge revista Cuina\nPremi Millor Cuiner 2015\nACN: Entrevista per la concessió del premi\nMillor Cuiner 2015\nLa 7mana Pirineu: sobre la concessió del premi Millor Cuiner 2015\nPresentació de la revista Proper\nLa Vanguardia: recepta de sardines amb mel i mató\nDiego i Roger\nInici --- El restaurant --- Reserves --- La carta --- Premsa\nJosa de Cadí ---\nReserves: 973 370 046 --- info@calamador.cat


Fragments de camins i curses: de gener 2011\nTrotem sempre que trobem una petita baixada i fins i tot en algun tros pla, però el Marcel va molt castigat, i jo tampoc estic per massa alegries. La 105 serà la nostra darrera fita. Encara no és del tot fosc i rodegem un camp per anar a buscar un camí evitar fer un desnivell innecessari. Ja el tenim. Comença a ser necessari el frontal per mirar el mapa, però podem seguir el camí sense dificultat. Dubtem d'anar a buscar una altra fita, però no ho veiem del tot clar (bé més aviat ho comencem a veure tot molt fosc) i ja no deixem primer el camí i després la carretera en baixada fins arribar a l'Espulga Calba. Veiem llums en moviment en un turó proper on hi ha la fita que hem renunciat anar a buscar. Calculem que tenim temps de sobre. Ja som al carrers del poble, buscant la pujada al castell. Arribem en 5-47, 14 fites i 81 punts. Gairebé no hem nececcitat el frontal.\nPublicat per Ricard Masferrer a 22:53 Cap comentari:\nResum orientador en lloc de resum atlètic ja que pràcticament aquest any tan sols he fet orientació. Només he tret el nas en dues curses de muntanya al llarg de la temporada, la cursa nocturna dels Mussols i la cursa del Farell. I m'he oblidat completament de l'asfalt i del que és córrer una cursa portant un ritme regular. Encara que sembli mentida ocasionalment sento nostàlgia per retrobar aquelles sensacions.\nHe debutat en la categoria H35. Tenia ganes de córrer en una categoria on suposadament les fites eren tècnicament més difícils i les curses més llargues, tal com a mi m'agraden, i en la que no rebria cap pressió per assolir posició de podi. De fet el meu objectiu no era un altre que no doblar el temps del guanyador, per altra banda, objectiu gairebé sempre assolit. De fet i per diferents motius, enguany no he fet massa curses de Copa Catalana.\nHe participat també en la Copa Barcelona sprint. M'agraden aquest tipus de curses molt diferents a les curses clàssiques d'orientació. Són molt ràpides amb poc temps per pensar, moltes fites a trobar en poc espai, molta facilitat per cometre errades i en les que es corre amb una gran tensió i amb el cervell pensant constantment.\nVa ser precisament en la darrera cursa de la Copa Barcelona a Sant Cugat en la que després d'una primera part de temporada en un bon estat de forma fruït d'un entrenament regular em vaig trobar molt cansat i amb molt mal de cames que em va posar sobre al pista de que alguna cosa no acabava de rutllar.\nVaig participar en alguna cursa més, entre elles la meva cursa nº 100 d'orientació a Peguera en un entorn i un terreny magnífic en el que malgrat l'esgotament que arrossegava vaig gaudir molt. Després d'unes quantes proves em van diagnosticar una manca de ferro important que va suposar estar gairebé dos mesos aturat fins començar a recuperar uns nivells normals.\nFins a mitjans de juliol no puc entrenar de nou. Des d'aleshores no ha estat fàcil recuperar la forma. He necessitat força temps. Podríem dir que ara ja em començo a trobar bé una altra vegada.\nAquest també ha estat el segon any de les Rogainings. També són curses molt divertides on la resistència física hi juga un important paper, així com la compenetració amb el company d'equip amb qui fas las cursa. Ens ho hem passat molt bé amb el Joaquín i estem molt satisfets sobre tot de la darrera, la Rogaining de El Corredor on es va sortir una cursa rodona.\nCursa popular de Calella\nAl llarg de l'any he combinat la participació en les curses i els entrenaments, amb sortides a la muntanya tan en solitari com acompanyat. És una activitat que cada cop m'agrada més, sobre tot, l'exploració de nous camins.\nAcabo la temporada amb gairebé 1800 km a les cames. He sortit a córrer 191 dies i totalitzat 222 hores d'activitat física. En el meu historial atlètic sumo 227 curses de diferents distàncies i modalitats i 109 d'orientació.\nPer la propera temporada em plantejo seguir participant en la categoria H35 tractant d'assolir millors resultats, així com també en les rogaining. Possiblement també participi en alguna cursa de muntanya o asfalt i el que és del tot segur és que continuaré gaudint de la muntanya i la natura amb l'exploració de nous camins i indrets.


Conferència prèvia amb Antoni Colomer\nPikovaia Dama (La dama de piques)\nDilluns, 17 Gener 19:00\nLa Comissió de Música del Cercle del Liceu va convocar la conferència prèvia a l'òpera Pikovaia Dama (La dama de piques) de Piotr Ilix Txaikovski, que es representarà al Gran Teatre del Liceu del 26 de gener al 12 de febrer. La conferència var ser impartida per Antoni Colomer, gestor cultural, crític i divulgador musical.\nLa luxosa posada en escena de Gilbert Deflo ens transporta a una època pretèrita que subratlla el retrat mordaç que Txaikovski proposa: una generació esvaïda de la Rússia tsarista, amagada sota l’aparença d’una amable descripció del regnat de Caterina la Gran. La cort, els carrers i les ribes dels rius de Sant Petersburg surten en una partitura que intencionalment recrea les formes musicals del segle xviii, incorporant referències a la música popular i religiosa sense sacrificar mai el fervorós lirisme del compositor. Al costat d’Eugene Onegin, representa la gran aportació de Txaikovski al camp de l’òpera.\nRecital amb Natalia Labourdette i Albert Mena\nL'univers romàntic de Pauline Viardot\nConferència amb Martín Llade\nSimfonies de la vida


Una quarantena de diorames s’exposen fins el 15 de gener a la Masia de Can Malla a la 34a Mostra de Pessebres | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nUna quarantena de diorames s’exposen fins el 15 de gener a la Masia de Can Malla a la 34a Mostra de Pessebres\nLa Masia de Can Malla va acollir aquest diumenge la inauguració de la 34a Exposició de Pessebres, que organitza l'Associació Pessebrista. La mostra es pot visitar fins al 15 de gener. Es poden consultar els dies i horaris d'obertura a www.palauplegamans.cat o a www.pessebrepalau.cat. La inauguració va comptar, un cop més, amb la col·laboració de l'Agrupació Sardanista, que va fer-hi una ballada de sardanes al migdia.\nEntre la quarantena de pessebres i diorames que s'hi poden veure, en destaca un de molt especial que en realitat està format per tres escenes. Aquest any s’ha dedicat al centenari de Els Pastorets d’en Folch i Torres i són tres escenes d’aquesta obra. Està ubicat en una petita sala. Quan el visitant hi entra un automatisme fa que s'aixequi un teló d'una finestra alhora que sona una veu en off acompanyada de música. La veu relata l'escena que el visitant pot veure-hi i l'automatisme fa que s'abaixi el teló i aquesta canviï, fins que es completen les tres escenes i la història que les relata. A més dels pessebres i diorames, els visitants que vagin a Can Malla hi poden veure altres exposicions com una amb objectes i curiositats del món pessebrista. També s'ha habilitat la Sala dels Fragments de Pessebres que obre les portes a interpretacions més contemporànies, així com dels sentiments que desperten.\nMig centenar de persones van acudir a la inauguració per poder escoltar els parlaments que obrien l'acte, de l'Alcaldessa de Palau-solità i Plegamans, Teresa Padrós, i el president de l'Associació Pessebrista de la vila, Jordi Pujol. Van estar acompanyats en la visita inaugural de diversos regidors i regidores de l'Ajuntament. Jordi Pujol va fer un repàs del que es podia veure a la mostra, i va agrair el suport d'entitats com l'Agrupació Sardanista i Farrigo-farrago, entre d’altres. Pujol va fer un esment especial als pessebristes “pel seu esforç i per la seva dedicació, que moltes vegades els treu temps d’estar amb les seves famílies, a les que també agraeixo la seva paciència”.\nTeresa Padrós va tancar els parlaments destacant la gran importància de les entitats i de la seva implicació en el moviment social de la vila: "És molt important la col·laboració entre les associacions i entitats de Palau-solità i Plegamans. Des de fa anys comprovem com s’entenen per mantenir tradicions tan maques com aquesta, i que des de l’Ajuntament hem de seguir potenciant".\nUn dels diorames de la mostra\nL'alcaldessa, Teresa Padrós, mirant un dels diorames\nEls pessebristes han fet obres d'art\nL'alcaldessa i alguns regidors durant la inauguració


Cloudy Raspberry Pi - Guifi.net - Wiki Català\nCloudy Raspberry Pi\nLa Raspberry Pi és un petit i econòmic ordinador del tamany d'una tarjeta de crèdit, creat principalment per ser utilitzada amb fins educatius i de petits projectes.\nAquesta placa té un processador ARM i diverses interfícies d'entrada-sortida; vídeo, audio, Ethernet, USB, GPIO, etc. És per això que s'ha de fer servir un sistema operatiu preparat per funcionar en aquesta arquitectura i amb els controladors (drivers) corresponents per a fer funcionar aquestes interfícies.\nEn el nostre cas, per instal·lar Cloudy es prepararà la Raspberry Pi amb una distribució ja adaptada basada en Debian com es Raspbian, i un cop fet això es "cloudynitzarà" per afegir tot el contigut propi de Cloudy.\nNota: Aquesta guia, així com diverses proves d'instal·lació de Cloudy, s'ha fet amb el S.O. Raspbian; però es possible que amb una altra distribució basada en Debian funcioni amb els mateixos passos.\n1 Descarregar Raspbian\n2 Instal·lar i configurar Raspbian\n2.1 Opcions addicionals\n3 Instal·lar Cloudy\nAnem a la pàgina oficial i descarreguem la imatge ISO del sistema operatiu que ens servirà de base.\nAlternativament es pot utilitzar una variant de Raspbian, la Raspbian Server Edition, que està preparada sense paquets innecessaris (sistema gràfic, audio, etc.) per a l'us de la Raspberry Pi com a servidor.\nInstal·lar i configurar Raspbian\nGravem la imatge a una tarjeta de memòria SD. Segons el sistema operatiu del teu ordinador pots seguir una d'aquestes guies (en anglès) per gravar imatges ISO.\nA continuació instertem la tarjeta i encenem la placa per a començar el procés de configuració amb l'eina raspi-config.\nBàsicament el que es recomana fer és:\nExpandir el sistema de fitxers per utilitzar tot l'espai de la SD.\nCanviar la contrassenya de l'usuari pi (per defecte).\nCanviar la localització si volem un altra idioma, l'ús horari (timezone) i el mapa de teclat.\nEn opcions avançades; activar el servidor SSH, canviar el hostname i actualitzar la raspi-config.\nSi vols fer més canvis, pots trobar més informació a la documentació de raspi-config.\nNo ens estendrem més en explicar com s'instal·la i configura Raspbian ja que està ampliament documentat a Internet.\nCom s'ha comentat abans, hi ha una versió personalitzada per a funcionar com a servidor, que elimina paquets innecessaris. Aquesta hauria de funcionar igual que la Raspbian original, però es més recomanable fer aquesta adaptació després de manera manual o automatitzant-ho amb l'script que desinstal·la els paquets per a deixar el sistema com a la Raspbian Server Edition.\nPodeu obtenir més informació i descarregar aquest script a la següent pàgina.\nPer instal·lar Cloudy pots seguir les instrucciones per a convertir una instal·lación bàsica de Debian en Cloudy afegint al sistema els arxius i eines específiques de la distribució.\nHo anomenem "cloudynizar".\nRecomanem utilitzar un script per a automatitzar el procés. Pots saber com en la pàgina d'aquesta wiki que explica com "cloudynitzar".\nObtingut de «http://ca.wiki.guifi.net/w/index.php?title=Cloudy_Raspberry_Pi&oldid=4216»\nDarrera modificació de la pàgina: 10 set 2015 a les 18:03.\nAquesta pàgina ha estat visitada 2.709 vegades.


Carcaixent da a conocer el Pacto de las Alcaldías por el Clima y la Energía\nDemà a les 19:00 hores al Centre d’Empreses tindrà lloc una jornada de participació ciutadana organitzada per l’Ajuntament de Carcaixent en relació amb el Pla d’Acció per al Clima i l’Energia Sostenible (PAUS). En aquesta jornada s’exposaran els resultats obtinguts després de l’anàlisi energètic i mediambiental del municipi i es plantejaran les accions necessàries per a complir amb els objectius europeus de mitigació i adaptació al canvi climàtic.\nAixí, a més dels objectius indicats anteriorment, aquesta jornada permetrà obrir un procés participatiu amb tots els agents socials del nostre municipi perquè realitzen les seues aportacions als documents anteriorment descrits i, principalment, al Pla d’Acció per al Clima l’Energia Sostenible (PACES).\nDes de la regidoria de Medi Ambient han traslladat la importància que té la ciutadania en el repte de disminuir el consum energètic i frenar el canvi climàtic des dels nostres municipis, per això la regidora delegada de l’Àrea, Ana Garrigues ha animat l’assistència «és important l’intercanvi d’idees i opinions sobre un tema tan important per al futur desenvolupament de Carcaixent i del planeta en què vivim que requereix actuacions i solucions immediates abans que els efectes de l’escalfament global siguen irreversibles».\nEn la jornada hi haurà panells oberts de participació per sectors, a més de compartir mesures d’estalvi i eficiència energètica. Amb açò es busca un disseny de polítiques locals transparents i democràtiques per a un desenvolupament més sostenible.


Crònica setmanal del CC Peus Quets: Acabant temporada | RiberaBaixa.info\nSí, sols encetem Setembre, però açò va que vola! El dia s’ acurta, perillosament per a uns, afortunadament per a altres, però en una tancada d’ ulls estarem doblant Tots sants i ja sense remei Nadal i Cap d’ Any!\nA partir d’ allà, algun trail combinat amb una mica d’ asfalt i pot ser també un poc de cross i enfilarem la Setmana Santa i les Pasqües. Què manera de córrer he! Pues ala, això, a córrer!\nLa vesprada del dissabte tenim la XXI Volta a Peu de Corbera. Sempre és un 8000 duret de pujades llargues com de grans baixades, enguany una mica menys seriós perquè pareix que per la despistada de la moto que obri la cursa se mengen un quilòmetre deixant la prova en 7K.\nTambé, per despistada d’ algun responsable de circulació en els cantons, se veuen aparèixer en meta un cotxe que ràpidament fan passar sota l’ arc de meta abans de l’ entrada del primer corredor que pràcticament està al tocar. Coses!\nTan ràpid com el temps, Fran Navarro vola ras. A 4:01/km, en 30’20” se berena la volta a Corbera. Fran està fregant la gesta de baixar de 4! Fredi Llinares, lluitant per córrer sota els 4:30/km entra en 34’57” i Pascual Azorín ho fa en 35’30”, sent 3er al podi del Veterans C. Bona carrera dels tres .\nGema Rosell arriba una mica darrere i amb els seus 36’48” també puja al caixó en el tercer lloc de Veteranes B. Alice Rebull fa 4ª amb un crono de 39’13”. Van entrant els Blavets i Blavetes des de Paqui a Pepa passant per Mónica Mira, Àngels Riera, Miguel Ribera i Pepa Baldoví que també puja a podi, 3ª de les Veteranes C. Bravo dones de Peus Quets!\nAl VIIè Gran Fons Nocturn d’ Alfafar en van sis dels nostres, quatre d’ entre ells a preparar la Mitja Marató d’ Estocolm del dia 15 de Setembre. Aquest Gran Fons, relativament jove, ja compta amb una bona acollida entre els Runners. 500 és el límit que marca l’ organització i 500 son els inscrits per a un 15000 pla que recorrerà dos voltes a un circuit totalment urbà ben il·luminat i senyalitzat… que de nit ja sabeu que tots els gats son negres!\nRubén Cerros va més que un Ferrari. Sostenir una mitja de 4:02/km en un 15K és anar molt. 1h00’33” és una proesa. Molt bona cursa, com la de Manu Lena i Yamidh Arias que tanquen la segona i última volta del recorregut en 1h08’24” i 1h14’42”; Yamidh fa 4ª en Sènior Femení.\nSari Roselló, conscient d’ entrenar com cal i regulant amb mètode, entra en 1h21’25”, a 5:26/km. Maribel Soriano i Juan Franco, junts fins al final, creuen meta amb 1h42’38”, sumant la Nocturna d’ Alfafar als entrenament per a Suècia.\nLes vacances, les meues, fan saltar-me, la passada setmana, la 39ª 8K de Benicull, el meu mig poble! I no tanque aquesta crònica sense fer-ne cinc cèntims sobre esta prova que marca l’ inici de les festes.\nPocs del Club. Es celebra en dilluns, en una data on sovint molts estem fora… Bé, el cas és que Yamidh Arias va córrer-la molt i molt a gust. Benicull no és fàcil. El poble, edificat sobre un turó, la Muntanyeta de Benicull, suma un important desnivell positiu de 230m. I això és dur tenint en compte que sols son huit quilòmetres de recorregut. Yamidh doncs fa 38’14” que és una gran carrera. Miquel Morera, 43’12”, Paqui Riera i Emilio Sala, que corren junts 44’44”, i Inma Ortells 48’44”. Sempre entranyable aquesta veteraníssima prova de carreres populars.\nAhir m’ ofegava la calor, avui ja ha plogut i flota a l’ ambient un olor a terra mullada i una sensació de tardor que invita a la nostàlgia i a la serenor. I malgrat aquesta sensació de tranquil·la mansuetud, sé que tot és tan efímer, que encara no haurem anat a Estocolm… que ja estarem tornant!\nA córrer… que el món s’acaba, però gaudim-ne cada segon!\n2018-35-15K NOCTURN ALFAFAR 2\n2018-35-15K NOCTURN ALFAFAR 3\n2018-35-15K NOCTURN ALFAFAR\nPublicació següentGran festa amb simbologia vaquera per al ‘Mig Any Faller’ d’Almussafes\nPublicació anteriorAlmussafes acull el diumenge la final del Trofeu Diputació de frontó


El Gosplan s’instal•la a Barcelona – Gabriel Colominas Bigorra\nEl Gosplan s’instal•la a Barcelona\noctubre 23, 2013 enero 3, 2016 • Gabriel Colominas Bigorra\nL’ala més socialdemòcrata de convergència podria estar perfectament representada per l’alcalde de Barcelona Xavier Trias. Malgrat a vegades ens regali declaracions públiques com aquesta: “Per sortir de la crisi el que es necessita són unes institucions públiques sanejades i crear ocupació i això només es pot fer a partir del món empresarial” Més d’una vegada posa en evidencia el seu desconeixement dels processos de mercat utilitzant la coacció com la seva política de referència. En relació a la prostitució va quedar prou clara la seva posició la vegada que va afirmar que la prostitució és: “La plaga del segle XXI i que havia de perseguir-se amb totes les eines”. Sembla que no arribi a entendre que mentre hi hagi demanda d’un determinat bé o servei aquesta serà saciada per els productors ansiosos de servir al consumidor i guanyar diners. El mateix que passa amb la prostitució es aplicable a les drogues però hi ha gent que sembla que no ho entengui, com és el cas del molt honorable alcalde.\nL’executiu barceloní treu el seu costat més planificador quan legisla sobre el comerç, un terreny on es veu no hi ha lloc per a la llibertat. El passat Sant Jordi desenes de parades van ser multades amb multes entre 40 i 150 euros per no situar-se al lloc exacte al qual se’ls havia assignat. Com hom es pot imaginar no es el mateix situar-se al mig de la Rambla Catalunya que fer-ho en un dels encreuaments laterals o més enllà, però l’ajuntament només va assignar parades a la zona central a partits politics, llibreries, grans parades de roses i algunes associacions determinades, expulsant a les petites parades i als joves amb iniciativa fora de la zona evidentment més comercial i la única que els hi pot permetre tancar el dia amb beneficis. Aquells que per assegurar-se un major volum de ventes van situar-se en llocs buits a la secció central a uns 15 o 20 metres del lloc assignat van ser multats i expulsats. En aquell moment l’ajuntament ja va deixar clar al costat de qui es situava.\nPerò l’últim atac a la llibertat ha ocorregut en un dels carrers més turístics de Barcelona, Les Rambles, on des de fa anys hi passegen milions de turistes han sigut objecte de la sobre-regulació i planificació continuades de l’executiu convergent, però ara la legislació ja és orwelliana. L’ajuntament de Barcelona va decidit que els floristes de la Rambla ja no podrien vendre els imans-souvenir representatius de la ciutat, norma que va entrar en vigència el dia quinze del present mes. Amb una actitud arrogant digne dels plans quinquennals soviètics s’arremet contra la llibertat dels venedors de les parades de flors i només els permet vendre flors i uns mocadors dissenyats per l’Escola Massana per encàrrec de l’ajuntament.\nAquests mocadors només es poden comprar a l’administració pública i el seu preu de venta es de 20 euros. Tenint en compte que els imans que fins ara venien els floristes de la rambla tenien preus compresos entre 1 i 3 euros, ningú hi veu el problema? Les parades van ser multades el mateix dia 15 amb 750 euros cada una i van haver de retirar els imans. Un altre cop la fatal arrogància del planificador obliga a l’individuo a doblegar-se i a limitar-se a dur a terme l’activitat que amb irracionalitat aquest ha dissenya per a ell. Després de tants anys de fracassos seguim caient en els mateixos errors. No se qui creu que la mesura proposada assegurarà la viabilitat de les parades de flors de la rambla però puc assegurar que es impossible que el turista disposat a comprar records a un euro ho faci a vint. Aquest tipus de reglamentacions apareixen quan són els governs els que dissenyen el comerç. Ells seguiran sense entendre que el consumidor és l’únic que decideix que és el que més el satisfà i per tant que és el que el botiguer li ha de vendre.\nUn acercamiento a la teoría de precios