[ÒPERA EN TEXANS] | IN FERNEM LAND\nHavia d’arribar el dia en que en parlés, algú ja m’ho havia demanat i jo m’havia escapolit de l’escomesa, com diu la genial frase d’en Joaquim Maria Puyal.\nAra, arran d’un canvi de impressions al respecte d’aquest programa, efectuada entre amics i de manera casual, he pensat que potser ja va sent hora de que digui que Òpera en Texans, el fenomen televisiu de la televisió catalana, és un programa que no m’agrada.\nNo ho vaig dir a IFL quan va començar, per allò de no influenciar a ningú, que és el que em dieu que faig i que com sabeu no m’agrada gaire. Al cap i a la fi penso que dir-ho ara quan en Ramon Gener, a qui no tinc el gust de conèixer tot i que com és lògic he coincidit en representacions i concerts varis, m’ho agrairà ja que després d’haver assolit un èxit inqüestionable, un ressò mediàtic sorprenent i haver rebut una quantitat de premis i reconeixements molt notori, el que pugui dir jo al blog en aquest moment, no deu importar-li gaire.\nTan sols vaig mirar el primer programa en directa, programa dedicat a Carmen de Bizet, tots els altres, i no tots, els he vist al web de TV3 i he anat escollint títols en funció de la meva curiositat i preferències. El resultat final sempre és el mateix, no m’agrada, però voldria matisar-ho, ja que penso que un no m’agrada i prou, no és del tot correcte.\nRamon Gener és un magnífic comunicador, coneix bé del que parla, potser vol fer-se massa el simpàtic i emfatitza totes les seves intervencions fins l’extenuació del telespectador, que sóc jo. No puc ni vull parlar per boca de tothom, ja que a part de no ser just, segurament l’esgarraria tenint en compte l’acceptació del programa.\nLa primera temptació és voler saber a qui va dirigit el programa, a qui vol enganxar en Ramon Gener?, a qui no ha anat mai a l’òpera?, aleshores òbviament no és un programa per a mi o potser a qui va a l’òpera però vol aprofundir en nous repertoris i coneixements?, si és així tampoc és per a mi, ho sento, però l’Òpera en texans, d’òpera no me’n ha ensenyat gran cosa i encara me’n fa esoltar menys. Òbviament per experts tampoc deu ser-ho, en això hi estarem tots d’acord, oi?.\nPensem doncs que és un programa per a no iniciats, curiosos i amb ganes de iniciar-se. El plantejament que fa en Ramon Gener, més enllà de la simpatia, o no, que em pugui produir la seva manera de comunicar, és bo, ja que intenta amb mitjans molt actuals i de manera força didàctica, barrejar llenguatges per tal de fer un maridatge entre la música que pretén donar a conèixer i diversos mitjans actuals a banda del omnipresent piano que utilitza en petites dosis. I és que tot el que és música, està tractat en petites cèl·lules com tenint por d’atabalar a aquells que en principi haurien d’estar interessats en escoltar-ne molta, no us sembla?. Mai escoltarem una ària sencera, un cor, o un quartet, com si fos quelcom insuportable i un veritable perill en el medi televisiu, fent-nos acabar prement un altre canal en el temut comandament a distància.\nAquí rau el gran problema d’aquesta Òpera en texans. Si el programa voreja la mitja hora, dubto jo que si ajuntem tota la música, anem més enllà dels cinc o set minuts, la resta és xerrameca més o menys desbordada, ja sigui d’el mateix Ramon Gener o ja sigui dels col·laboradors que participen en cada programa, que poden parlar-nos de coses ben interessants com l’omnipresent i ara “ociós” Ferran Adrià en el programa dedicat a Fidelio, però que alhora de la veritat res em va aportar per intentar endinsar-me a la genial partitura beethoveniana i en canvi em va privar d’escoltar l’ària de Florestan per Jonas Kaufmann, que el mateix Gener ens acabava de dir que era cabdal, preciosa i difícil i en canvi va despatxar en 30 segons mal comptats. Voleu dir que és la millor manera?\nM’ha interessat conèixer com Ramon Gener vol fer que el públic s’apropi a dues òperes tan complexes com Tristan und Isolde i Fidelio.\nCal que les persones que s’apropen a l’òpera coneguin d’entrada dues òperes com aquestes?, segurament no, ja hi entraran més tard o potser mai, tant se val!. Dubto jo que algú que hagi vist els trenta minuts del programa dedicat a Tristan und Isolde, si un dia es decideix a anar a veure-la en directa, el programa li hagi servit per descobrir-la. Gener pretén que amb un genial resum que fa amb la primera frase musical del preludi del primer acte i l’últim acord del “Liebestod”, els espectadors sentin la crida de la mística wagneriana. Està bé el que diu, però no ho pot enllestir així, mentre la resta del programa entrevista a veïns d’Arenys de Munt parlant de l’amor i la parella, en unes mini entrevistes de gran interès humà però que per explicar-me el Tristan und Isolde de Wagner no em serveixen un borrall. Pur farciment per esgotar 30 minuts on el gran wagnerià que diu ser Gener, és incapaç de fer-nos emocionar amb la música més emocionat escrita per Wagner.\nLa televisió ens podria ajudar molt a fer-nos créixer el interès per una obra, tot , tot buscant produccions i interpretacions referencials, escollint els fragments més colpidors i les imatges més idònies per fer-ho atractiu als ulls d’un espectador modern interessat per l’òpera. Per molt bon comunicador que sigui en Ramon Gener, el “Libestod” s’ha d’escoltar i sentir, mai explicar, sobretot si no n’escoltes ni un trist fragment.\nEns parla de la gran importància de l’ària de Florestan i escoltem una frase i mitja. Ràpidament talla, no sé si per por a que el públic es cansi, per no pagar drets d’autor del material audiovisual que utilitza, o per sortir més ell en pantalla, però el cas és que mai escoltareu una ària sencera, ni tan sols una de Puccini que són curtetes, no, ni en aquest cas, s’escolten petits fragments musicals i molta xerrameca, a vegades interessant, no diré pas el contrari, però no estic segur que siguin adients per allò que jo creia que pretenia el programa. Aquest va ser un dels motius per els quals desprès de la Carmen i Il Trovatore, vaig decidir que l’Òpera en texans no m’agradava.\nJo vull aprendre, vull que em parlin de coses que desconec o si les conec que m’ho facin entendre o veure des de un punt de vista nou. No és el cas. Vull també que no em tractin com un ignorant al qui s’ha d’ensenyar tot i com si fos un infant. Tot sovint és cau en la temptació de voler ensenyar l’òpera partint de zero, pensant que els nostres oïdors ho aniran captant de mica en mica, com qui aprèn a conduir, i l’experiència musical mai és així. Portem un bagatge adquirit, moltes vegades inconscient, que potser caldria que fos agitat per adonar-nos que ja el tenim, aquest hauria de ser l’habilitat de Ramon Gener.\nLa música s’ha de sentir per tal de que ens produeixi emocions i per sentir-la estic d’acord que es poden facilitar mitjans per tal de que ens arribi amb més facilitat. Un mitja audiovisual eminentment visual com és la TV, pot fer-ho molt bé. De fet moltes músiques, operístiques o de concert dels grans compositors clàssics, han arribat al gran públic acompanyades de imatges cinematogràfiques que han captat l’atenció del espectador convertint-lo en un interessat oïdor. Parlar de Així parlà Zaratustra de Strauss en el 2001 de Kubrick, la cavalcada de Die Walküre a Apocalypse Now de Coppola o el concert per a clarinet i orquestra de Mozart a Out of Africa de Sydney Pollack, entre milers d’exemples possibles, em sembla suficient.\nTambé dir que qui més públic ha portat als teatres d’òpera des de fa 61 anys ha estat sense cap mena de dubte The Great Caruso, la pel·lícula de Richard Thorpe protagonitzada per Mario Lanza i allà se’n escoltava molta d’òpera. Pensem-hi. Sembla que a Gener li faci por que escoltem gaire música, quina paradoxa, oi?\nEm sembla que les intencions són molt bones, però voldria que algú em digués que gràcies a Òpera en Texans ha descobert una òpera i l’ha gaudit de dalt a baix.\nQui té interès per l’òpera hi acaba arribant, en algun moment o altre de la seva vida, segur. Ara, si un ximple (amb tot el respecte del món), em fa aturar en mig de la Plaza Catalunya fent-me cantar(?) el Toreador de Carmen, sincerament dubto molt que quan la facin al Liceu faci que em gasti els molts calerons que costa una entrada. Estic molt equivocat?\nAquí uis deixo tres exemples d’Òpera en Texans:\nTristan un Isolde\nper Joaquim a 11 d'Abril de 2012\nCategories: infernemlandades, Opera, TV • Tags: infernemlandades\n← L’ÀNIMA DEL LICEU: MAGISCHE TÖNE\nDER ZWERG D’ALEXANDER VON ZEMLINSKY →\nTotalment d’acord amb el teu post. Vaig sencer el programa dedicat a Salome. Els talls musicals eren mínims i la major part del programa es dedicava a una entrevista amb l’Angel Cases sobre el striptease (arran de la dansa dels set vels). Certament tampoc sé veure a qui s’adeça aquest programa, o almenys en aquest format tant reduït, tot i que penso que la idea pot ser bona, encara que el resultat final no m’ho sembla pas.\n11 d'Abril de 2012 a les 7:41\nJo suposo que deu voler interessar a tots aquells que l’òpera els fa mandra, bàsicament un públic molt jove, però no estic segur que tots els defensors del programa tinguin aquest perfil.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:10\nPer a gent que hi va al teatre i voldria aprofundir en obres i repertoris no és, que jo tampoc vaig passar de Carmen. Però tinc un conegut a qui sembla que el programa li agrada moltíssim. És veritat que no ha servit per acabar-lo d´engrescar el parell de cops que m´ho ha comentat i m´he ofert a fer-li de cicerone, però ja em sembla bé la iniciativa si serveix per a que alguns descobreixin que l´òpera no és un munt de senyores gordes fent gorgoritos. I creu-me: hores d´ara encara calen Ramons Geners que anunciïn la bona nova.\n11 d'Abril de 2012 a les 7:46\n1. No hay peor sordo que el que no quiere oir. Quien a estas alturas de la película no sepa que “l’òpera no és un munt de senyores gordes fent gorgoritos” es que no quiere saberlo o le importa un pimiento (ni siquiera puede ser tonto: no son precisamente los tontos sino más bien los listillos los responsables de semejantes disparates).\n2. Los Ramons Geners de este mundo –listillos donde los haya– no se dedican en absoluto a anunciar buenas nuevas. Con sustituir un cliché estúpido por otro les basta y les sobra.\n3. Los predicadores de clichés, así culturales como de cualquier otro tipo, son de por sí peligrosísimos, pero más lo es nuestra propia condescendencia, nuestro reirle el chiste al simpático listillo de moda. He creído oir en su comentario algo de esta tonadilla.\n11 d'Abril de 2012 a les 16:07\nsempre buscant en l’inconscient… 😆\n11 d'Abril de 2012 a les 22:18\nJo aquest tòpic de les senyores gordes que fan gorgoritos em fa força ràbia i si són gordes i fan un gosrgoritos prodigiosos, què hem de fer amb elles? el que van fer amb la Voigt a la ROH?\nEl que estic segur que no és l’òpera és el que em volen fer creure a Òpera en Texans, un gran anunci de mitja hora, envoltat d’una pretesa voluntat de guanyar adeptes a la secta.\nSi fem un repàs de com vam arribar tots nosaltres a l’òpera, de ben segur va ser molt més senzill. Jo no serveixo ja que ho porto al ADN i parlo seriosament. No recordo quin va ser el motiu que em quedés bocabadat davant la ràdio quan emetia música clàssica, òpera, zarzuela, comèdies musicals o cançons\n11 d'Abril de 2012 a les 22:17\nEstic d’acord amb tu Joaquim, especialment pel que fa al contingut i l’estructura del programa, i en l’èmfasi de la seva persona. No el considero un programa de divulgació, en absolut. Més aviat em recorda al penós intent del programa “Sota terrra” (canviar Gener per Carbonell) que pretén despertar l’interés del gran públic per l’arqueología. Per cert, després de moooooolts anys, vaig tornar a veure The great Caruso fa un parell de setmanes i vaig pensar que allò sí que tenia grans dosis de divulgació. Reprenent el post, no crec que aquest programa sigui de gran utilitat per la humanitat ni que desperti grans curiositats.\n11 d'Abril de 2012 a les 8:59\nAlgú que no sap que és l’òpera i veu el Gran Caruso, si quan acaba vol escoltar-ne més, està perdut o guanyat\n11 d'Abril de 2012 a les 22:21\nJo estic d’acord amb Xavier C. Estem en un món en què tot va ràpid, molt ràpid, massa ràpid. Jo, si puc, no me’l perdo mai.\nRamon Gener és un bon comunicador. Sí, de vegades és extenuant, tens raó, Joaquim, però cal dir que el que diu s’entén. I això no sempre passa.\nNo tot el públic té un nivell 0/10 amb un gran talent per desenvolupar. Tothom, qui més qui menys, té alguns talents desenvolupats o a mig desenvolupar.\nEl meu pare, sense anar més lluny, no va suportar ni el primer programa, perquè deia que era un programa per a lluïment personal. També he de dir que el meu pare no té un nivell 0 i té molts talents desenvolupats.\nPerò sí que hi ha molta gent que té el talent adormit, i només cal una petita espurna per engegar aquesta curiositat. I molts altres tenim un nivell 0,5/10 que necessitem que ens facin una aturada en tot aquest ritme massa ràpid que portem dia a dia i ens tornin a cridar l’atenció sobre coses “lentes”. Una ària sencera, segons de qui, és molt llarga per al ritme que portem avui en dia. Cal una aturada per poder “meditar” les 3h d’una òpera qualsevol, escoltar-la amb la concentració que es mereix.\nÚtil, el programa? Sincerament, crec que sí. La prova és el gran èxit que té.\nQui vulgui informació més profunda acaba venint a IFL, a la Mei o a altres blocs i webs més especialitzats. Segurament gràcies a Ramon Gener tindràs encara més visites, gent interessada. I si no, al temps.\nCom sempre, gràcies Joaquim.\n11 d'Abril de 2012 a les 9:16\nJo no vull que vagi tan ràpid que Tristan und Isolde es limita a deu compassos. Que vagi tan ràpid és dolent i si no ensenyem que hi ha coses que necessiten el seu temps de cocció no ens fem un favor precisament, ni a nosaltres ni als altres.\nEva, i quin nivell acaba tenint una persona quan s’acaba el programa?, quin nivell d’òpera vull dir. És que el problema és que d’òpera se’n parla poc i se’n escolta menys i difícilment puc entendre com el contingut del programa, algú pot interessar-se per escoltar-ne en directa. El talent adormit de l’òpera vols dir que el desperta en Ferran Adrià en el programa de Fidelio o uns minuts més de Jonas Kaufmann?\nEls que vinguin de can Gener a IFL s’espentaran 🙂\n11 d'Abril de 2012 a les 22:29\nNo sé res de nivells, en realitat podria esborrar tot això dels nivells, perquè és fals i subjectiu. Però sí que tot allò que ajudi a crear una llavor pot fructificar. Potser en aquell moment només hi ha una llavor, o potser s’ha regat, o potser simplement hi haurà un record que es recuperarà anys endavant. Potser vindran a IFL i no s’espantaran tant. De fet, tothom pot agafar allò que vulgui. I benvingut tot plegat.\nGràcies per fer tot el que fas. De nou.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:18\nJoaquim, estic molt d’acord amb el que dius, però també ho estic amb el que exposa l’Eva. Jo he vist tots els programes i penso que, a banda dels excesos, Gener es un bon comunicador, el programa es força atractiu, però ni es d’òpera (encara que una òpera sigui l’excusa) ni, per descomptat, per amants a l’òpera. Tampoc es un programa per crear aficions, ja que tot i que conec molta gent que li agrada, ningú d’aquests ha anat corrent a comprar una entrada després de veure el programa. Per tant, per a mi, no deixa de ser un “divertimento” televisiu amb una fotografia molt interessant, i que té l’òpera com excusa,com ho podria ser la gastronimia o la jardineria, tot i que penso que en aquests dos casos es parlaria molt més de menjar o de plantes del que es parla d’òpera a “òpera en texans”.\n11 d'Abril de 2012 a les 9:55\nAleshores Josep, si Òpera en Texans no és un programa d’òpera i és un divertimento, encara m’agrada menys, ja que no fa gaire favor a l’òpera, ans al contrari, ja que pot crear confusió\n11 d'Abril de 2012 a les 22:32\n¿Tiene realmente éxito este programa? No lo sé, pero la hora en que lo tiene relegado Canal 33 no parece la de un programa primetime. Hemos visto unos cuantos (grabándolos para verlos después) y la verdad es que conocimientos de ópera o curiosidades que desconociéramos, nada de nada, o sea que estamos de acuerdo con lo que dice Joaquím. No hemos oído un aria entera, pero nos hemos enterado del porqué los canelones se llaman Rossinni, o que un jugador de hockey puede tocar un aria operístico con una serie de botellas cava bien alineadas. Eso sí, en todos los programas se percibe un ego enorme del Sr. Gener, que a nosotros no nos resulta tan buen comunicador ni simpático como parece ser que lo es para otros.\n11 d'Abril de 2012 a les 10:13\nParece que si, que tiene éxito. No hubiera hecho una segunda temporada de no haber sido así, pero dudo que tenga una tercera, los últimos programas han superado con creces la inutilidad de los primeros.\nRamon Gener ha muerto de éxito y en vez de intentar subir el listón, se ha subido a la parra.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:35\nTotalment d’acord amb el que dius sobre el programa. Jo l’he vist un parell de vegades per internet (ja saps que ací tenim TV3 vergonyosament censurada) i m’ha fet la impressió de que els responsables tenen por d’avorrir el públic deixant-los escoltar una ària sencera, i això per un programa d’òpera és inviable. No tinc gens clar ni què pretenen ni a quí es dirigeixen.\nTots hem escoltat, abans de que se’l carregaren, el “Clásicos populares” de RNE. En aquest programa sí que s’escoltava música, s’animava al públic nou a aprofondir al món de la música clàssica i no s’avorria al públic que ja tenia coneiximents ni se’ls tractava com a xiquets. Una llàstima que ni el propi Fernando Argenta va saber exportar el programa a altres formats i altres públics, perquè el programa infantil que feia a TVE era prou roïn. I tot i així, s’escoltava molta música.\nEn la única cosa en la que no estic d’acord és quan dius que ni Fidelio ni Tristan und Isolde són adequades per un nouvingut a l’òpera. Jo crec que depén de nouvinguts, potser els agradarà més una d’aquestes que un Donizzeti o un Puccini. Cadascú té un gust diferent. Fidelio va ser una de les meues primeres òperes i des de la primera escolta, em va agradar molt més que altres òperes més populars.\n11 d'Abril de 2012 a les 10:35\nJo no puc servir d’exemple, amic Titus. No tinc noció del que era la meva vida abans de conèixer la música. Tampoc serveix que les dues primeres òperes que veiés en directa al Liceu, fossin Billy Budd i Lohengrin, però no em sembla que Tristan und Isolde sigui l’òpera de Wagner ideal per fer un programa iniciàtic com suposem que és aquest. Fidelio t’haig de donar la raó que té elements molt mes atractius, però de Wagner penso que altres òperes poden ser més atractives, i això que Tristan und Isolde és segurament la meva. Molt estàtica, interioritzada i profunda, si algú entra a l’òpera amb aquesta, de ben segur tenim un crack al davant.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:40\nDons mira, jo també opino que es un programa d’entreteniment amb la opera com a fil conductor però que no pretén en cap moment introduir a la gent en el mon de la opera, crec que intenta fer veure que els temes de les operes estan molt mes interioritzats en el nostre dia a dia del que pensem. No soc assídua al programa i de fet n’he vist poquets, però la veritat es que quan el miro no em desagrada i el trobo entretingut.\n11 d'Abril de 2012 a les 10:59\nA vegades penso que ens equivoquem de dalt a baix quan volem apropar tant l’òpera als nostres dies, sobretot tenint en compte que a l’òpera el més important és la música i el cant, i aquests són el que són, per molt que els vestim amb texans.\nNo totes les òperes, ni molt menys, tenen la transcendència que ara els volem donar. Alguns compositors si que varen anar molt més enllà del que pretenien la majoria, que era omplir teatres i fer diners, i ara sembla que tot sigui transcendent, i si no ho és ja tenim el director d’escena modernet que s’apropia duna nova dramatúrgia per explicar-nos a La Cenerentola l’explotació de la dóna per una societat masclista, arribant a menysprear al mateix príncep i marxar sola a buscar-se la vida lluny del conte, com vaig veure fa molts anys en una producció de Spoletto. Demencial!\nAquest programa no pretén ni això i tenint els mitjans que té el seu abast, em sembla malbaratar-ho per acabar sent un programa tan sols d’entreteniment, però el que acaba important més a la TV és precisament l’entreteniment, n’hem parlat diverses vegades.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:48\nAdemás en esa producción de Spoleto Angelina se suicidaba(!!!).\n11 d'Abril de 2012 a les 23:03\nPodria ser bo, però acaba sent un exercici de megalomania exagerada i artificiosa.\nSi per parlar de Salome hem d’acabar escoltant a l’Àngel Casas hi ha alguna cosa que no lliga.\nPotser és el títol el que indueix a l’engany i ho hauria de deixar en Texans i prou.\nPer cert, el títol ja em sembla erroni o premonitori, els texans és aquella peça de vestir informal que la combinem amb tot. L’òpera mai pot ser informal, necessita d’una predisposició i també diria que preparació que l’allunya d’aquesta pretesa informalitat i combinar Salome amb Àngel Casas o Fidelio amb Ferran Adrià per portar nou públic a l’òpera és ridícul i poc fructificant.\nÉs ben bé allò de més val caure en gràcia que ser graciós, que no sé si és una dita gaire catalana però si molt entenedora.\n11 d'Abril de 2012 a les 11:33\nA l’òpera els protagonistes han de ser els cantants, aquí són comparses d’un comunicador que ven “aria fritta” com diuen els italians.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:51\nEstic completament d’acord amb el que dius, Joaquim. I amb el que dieue en molts dels comentaris. No m’agrda gens. Sembla un programa per exaltar el seu presentador.\nEm sap greu que en un temps de crisi tant greu, que afecta tant la cultura i per extensió la música. Televissió de Catalunya esmerci els diners en un programa que no fa, en realitat, res per a difondre i fer conéixer l’òpera\n11 d'Abril de 2012 a les 11:54\nI les gravacions del Liceu que tenen pendents d’emetre? o en podrien repetir de les més antigues i aprofitar per tal de que un bon comunicador ens faci veure coses d’allò que es representa, alhora que ens permet escoltar òpera, pot fer molt per captar adeptes.\nCal saber-ho fer i de ben segur no cal gastar-se molts diners en la producció, ja que el més important és la representació d’òpera, no les cadires, els pianos, bars i restaurants que de ben segur deuen pagar per sortir.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:55\nBo!, pobret…l´has deixat pelat!..jijijiji! (al programa,clar! ).\nA mi, hi han alguns que he vist i m´han resultat curiosos com el de “Pagliacci” comparant amb “Queen”..d´altres m´han avorrit soberanament com el de “Carmen” i d´altres que han intentat fer-ho xulo com el de “Tosca” i l´han acabat fen-t´ho massa….xof!.\nPer a nosaltres no és més que un programa al que li treiem moltíssims punts febles perquè entenem i sabem del que està parlant. Pense que voldria ser un programa per a gent jove ( 13-18 anys) però arriba a ser un no sé què a mitjes però, a la fí és el que ens dona la societat actual una informació a mitjes i superficial. Si vols saber algo, hauràs d´anar a buscar-ho. Jo el veig així i, com sempre, programes mitjanament “culturals” a les hores en les que s´emet i en el canal secundari…..canal 33….a poc públic arribarà. És el que tenim.\n11 d'Abril de 2012 a les 11:57\nEm miraré aquest de I Pagliacci….\nUna persona de 13 a 18 anys mira el 33 a aquella hora?\nJo crec que la informació no és ni tan sols a mitges.\n11 d'Abril de 2012 a les 22:57\nA mi el programa en general m’agrada, pero m’agrada perquè s’hi parla d’òpera, i tot allò on es parli i es digui algo ja m’agrada. Ara, comparteixo amb tu alguns temes, al principi en Ramon em feia gràcia, però ultimament també m’ha cansat una mica tanta xerrameca, es cert que desde el primer moment també he trobat a faltar més música, treuria algunes escenes com el que ja s’ha comentat del Hockey amb les ampolles i posaria més estones de música, certament duren molt poc, quan ja la tinc als llavis tallen i som-hi a una altre cosa.\nCom a mitjà de divulgació em sembla bona idea, de debò, crec que en Ramon té molt poder divulgatiu, i es cert que et fa coneixer l’òpera, el que no fa és endinsar-te en ella, viure-la, pero crec que aquest primer pas de apropar-la si que ho han aconseguit!\n11 d'Abril de 2012 a les 14:14\nInsisteixo que a un programa d’òpera s’ha de parlar poc i escoltar molta música. El que és parla ha de ser prou interessant per fer-nos quedar a escoltar i veure l’òpera, aquest és el repte.\nPenso que Pretty Woman, amb l’escena de la Roberts a La Traviata, va fer més per l’òpera que no pas tots els programes d’en Gener.\nPerdoneu; ja sé que és un ILF: un IFL, però amb un error a l’ordre de les lletres!!!\nPer cert, coincideixo amb el tema de La Traviata i Julia Roberts a Pretty Woman: segur que molta gent va voler imitar l’escena i , com a mínim, anar a l’òpera un cop.\nAra, per mi, la millor combinació de cinema i òpera és Moonstruck (Hechizo de luna), amb Cher i Nicolas Cage. No em canso de veure-la periòdicament!\n12 d'Abril de 2012 a les 9:33\nÉs cert, Joaquim. El Liceu n´és ple de gent deutora de Pretty Woman: comencen a aplaudir quan encara no ha acabat la música i deixen de fer-ho al instant per aixecar-se i fotre el camp 🙂\n12 d'Abril de 2012 a les 11:08\nDe hecho, en el programa de La traviata en texans, Mr. Gener habló casí más de Pretty Woman que de La traviata (y por supuesto se vieron más fragmentos de la película que de la ópera)\n12 d'Abril de 2012 a les 19:16\nTV3 ja havia tocat aquest tema amb Nit d’Opera, crec que es deia, amb molt més éxit. Un format més llarg, comentaris més profunds (de superficials també n’hi havia, per abastar un públic més ampli), del presentador, del convidat (sempre del mon de la ópera, i a poder ser del nostre païs) i de’n Roger Alier, tot un expert. No hi havia massa música, pero és clar, després en feien la ópera sencera!! Quantes no hauré gravat…\n11 d'Abril de 2012 a les 14:29\nJo veia cada divendres el programa de Marcel Gorgori, i recordo que era un gran éxit, doncs durant molts entreactes al Liceu amb coneguts meus comentavem el programa passat o el personatge conegut que havia anat convidat, etc. aquell sí que era un programa genial per a tot tipus de públic, tan públic habitual a l’òpera com iniciats, tan de bo torni algun dia, realment era molt molt interessant.\nEn quant a Òpera amb texans, he vist un parell de programes quan ha coincidit si no doncs no…., no he fet gaire per a coincidir …. tot el contrari amb el programa de Marcel Gorgori que no m’ho perdia, o si tenia un sopar o un viatge doncs programava el video, pero NO M’HO PERDIA MAI, era tan tan entretingut i el presentador realment transmitia la passió per l’òpera i era super simpàtic i les entrevistes amb els coneguts ( cantants, actors, polítics, etc, eren molt interessants), jo crec que va ser un gran èxit , tot i que lògicament Roger Alier era un plus important i prestigiós, era un tàndem perfecte, imagino que l’audiència seria molt alta.\nôpera amb texans no m’acaba d’agradar … tot i que el presentador sembla molt simpàtic i té bones idees, però no sé….no acaba d’engrescar–me la veritat, jo crec que s’hauria de fer un estil de programa com feia Marcel Gorgori. bé, és la meva humil opinió. 😉\n11 d'Abril de 2012 a les 16:55\nPues a mí ese programa de Gorgori/Alier lo encontré “demasiado” didáctico, pero efectivamente se dedicaba íntegramente a la ópera. No obstante el Sr. Alier, persona muy capacitada pero que a menudo se lía, dejó perlas como las siguientes: que Shirley Verrett cantó una\nEboli espléndida -cierto- al lado de Montserrat Caballé, pero que aún estuvo mejor cuando regresó al Liceu para cantar de nuevo al lado de Caballé “Norma”. Shirley Verrett, lamentablemente nunca volvió al Liceu, ni para “Norma” ni para nada. En otro programa nos dijo que a continuación veríamos por fin “Lucia di Lammermoor” con su ballet. No vimos ningún ballet, sencillamente porque “Lucia…” no tiene ballet…Y así unas cuantas cosas más. Sin ir más lejos en la presentación del programa de zarzuela que vimos en Cornellá hace pocos días el Sr Alier dijo que “La verbena de la paloma” era una zarzuela en tres actos (?) y que el tercero contenía muy poca música. “La verbena…” -que pertenece al género chico- sólo tiene un acto, eso sí dividido en tres escenas y su duración no sobrepasa los 75 minutos.\nNo pongo en duda los conocimientos del Sr. Alier, pero prepara poco sus programas y no contrasta datos, con lo que siempre que le veo le pillo en errores y si pretende ser didáctico ha de vigilar mucho lo que dice y escribe porque puede confundir a quienes le siguen. En persona puede tener lapsus, pero en programas grabados -que puede revisar y corregir- no. En cierta presentación en TV-3 nos anunció un reparto de una “Carmen” que se ofrecía a continuación y no acertó un solo intérprete, ni tan solo el teatro en que se representaba.\nTengo dos libros de zarzuela escritos por él. El primero es mayormente un refrito de los textos de las contraportadas de los discos publicados en su momento. Más tarde alegó que lo había escrito su hermano y él sólo lo firmaba. El segundo es algo mejor, pero siempre le cazo errores.\nDigo esto porque yo no veo actualmente televisión, excepto los telediarios de TV-3/3.24 y no he visto ningún programa de Ramón Gener, por miedo a encontrarme con explicaciones tales como que el MI va después del RE, como sucedía en el programa de Gorgori/Alier.Tengo la impresión de que no me he perdido nada interesante por lo que llevo leído en este post y en los comentarios.\nIndudablemente el programa de Gorgori/Alier prometía y daba mucho más. Además contaba con entrevistas interesantísimas y escuchábamos fragmentos completos, a veces comenzados por una voz y terminados por otra, lo cual, aún siendo poco serio, no dejaba de interesar. Es probable que aquél programa creara adictos o curiosos por la ópera. Por lo que he leído del de Ramón Gener, considero muy improbable que lo haya conseguido.\nComo mis padres poseían hermosas voces líricas, es muy probable que mi interés por el canto y la música en general me viniera dado al engendrarme, pero la chispa para mi afición a la ópera me la produjo la visión de “El gran Caruso” que ví dos veces y media la misma tarde en el cine Pelayo, lo demás ya vino rodado.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:46\nSoy de los que aprecio a Roger Alier, y pienso que su manera de divulgar la òpera esta a años luz de Gener, aunque tampoco me gusta demasiado que explique que una cabaletta sea un simple trote de un caballo…jeje…pero al lado de estas perlas tambén analiza con rigor cuando quiere. Pero es verdad que de vez en cuando las dice buenas. Hace poco me partia de risa en casa en el programa que hace los miércoles por la noche en Catalunya Música. Hablaban de la Sly del Liceu con Carreras del 2001 o 2002. Pués aseguró y juró varias veces, junto con el presentador Gorgori, que no existía grabación de esa òpera. Que era una lástima. Y yo quedé “pasmao” porque delante mio tenia una grabación (y con Carreras!) en CD, con su bonito emboltorio todo negro y muy bien acabado. Y adquirida durante las funciones de Sly en el propio…Liceu!\n12 d'Abril de 2012 a les 0:12\nMe corrijo…la compré poco tiempo después de las representaciones, porque precisamente es la grabación de esa misma Sly del Liceu!\n12 d'Abril de 2012 a les 0:21\nPues existen como mínimo dos versiones en CD anteriores a la que tu tienes: una con Deborah Polasky y Gerhard Unger como cantantes más conocidos, grabada en Hanover en 2000 y otra -muy mala de sonido- de 1999 con Carreras y Daniella Dessí.\nAdemás cuando me trajeron mis primeras óperas en LP de USA (en 1954) en el libretto de “La traviata” -grabación Cetra- figuraban todas las óperas de Wolf-Ferrari grabadas y ésta estaba incluída, pero no sé si la han pasado a soporte CD. No se indicaban los cantantes, sólo los títulos que Cetra tenía a disposición de una enorme cantidad de compositores, incluídos algunos poco frecuentados como Fioravanti.\nLos gazapos que se le “pillan” a Roger Alier dan para un libro entero. En unos fascículos que publicó en “La Vanguardia” -que creo que aún conservo en algun lugar- llegó a decir que Renata Tebaldi y Franco Corelli habían cantado juntos “Andrea Chênier” al Liceu, cuando Corelli sólo actuó en dos funciones de “Tosca” y no volvió más y Tebaldi jamás cantó la ópera de Giordano en dicho teatro.\n12 d'Abril de 2012 a les 0:48\nQuise decir “en el Liceu”, pero me ha salido al Liceu- Pido disculpas\n12 d'Abril de 2012 a les 1:01\nNit d’Arts era un programa operístic decap a peus, molt conservador en la forma i en el fons, però com a mínim et donava l’oportunitat de veure una òpera sencera 🙂\n11 d'Abril de 2012 a les 23:04\nComparteixo la teva visió, Joaquím. Crec que els que coneixem òpera no som el target del programa. Però ben bé, no sé si el públic target (previsiblement, joves als qui se’ls fa descobrir el desconegut món de l’òpera) acabarà enganxant-se.\nPer mi el millor programa d’òpera ha estat “Nit d’Arts”, amb el Marcel Gorgori i el Roger Alier. Aquesta “estranya parella” aconseguia interessar tant al públic entés com al no entés.Molta gent del meu entorn, que sabia que m’agradava l’òpera, s’apropava a mi per comentar-me el programa, sabent la meva qualitat de fanàtic.\n“òpera en texans”? Bé , millor alguna cosa que res, oi?\n11 d'Abril de 2012 a les 15:52\nJo penso que li demanem massa, a aquest programa, i potser objectius que no s’ha plantejat. Jo no el veig com un programa per engrescar algú perquè vagi a l’òpera immediatament, ni tan sols per fer-lo sentir música, i no crec que ho pretengui, d’entrada. És més aviat un programa que vol desvetllar una curiositat, un interès que faci que la persona pensi: “Ah, doncs això no és un “rollasso” com semblava” o, “Ostres, tu, qui m’havia de dir que això era d’una òpera” o que vegi l’òpera com una cosa tan normal com altres músiques o propostes. A partir d’aquí, potser algú pensa en prendre un disc d`àries a la biblioteca o en sentir una arieta al Youtube o alguna cosa així, i ja veurà llavors si l’agrada o no. O no ho pensa, però potser ja té una visió de l’òpera que no és només allò que una senyora grassa canta i la maten i només ho veuen rics i és avorrit i llarg.\nVist així, no és un mal programa, i està ben fet i, segurament, aconsegueix aquesta intenció de trencar alguns tòpics o de canviar la imatge del fet operístic, apropant-lo més, d’una manera breu i immediata. És un primer pas. Nit d’arts o programes amb més música seria el segon pas, on arribar quan ja has trencat el gel.\n11 d'Abril de 2012 a les 16:12\nTotalmente de acuerdo, bocachete.\n11 d'Abril de 2012 a les 18:53\nAys, el wordpress me mata con el nick , me hace poner dos comentarios para que me salga el correcto en el primero !\n11 d'Abril de 2012 a les 18:54\nTotalment d’acord!! Tocat!\n11 d'Abril de 2012 a les 20:12\n11 d'Abril de 2012 a les 21:49\nPerò és que l’òpera pot ser molt llarga i avorrida fins i tot per els que ens agrada. Com el programa d’en Gener, que malgrat durar 30 minuts no m’acaba d’oferir res i als quinze ja he plegat.\nHi ha molt mitjans per fer interessar als neòfits, i penso que parlant és la menys interessant.\nHi ha molta documentació que amb el degut suport pot esdevenir definitiva per interessar a algú que no en té ni idea i tot això jo no ho sé veure amb aquests texans.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:57\nBocachete, estic absolutament d’acord!!\n12 d'Abril de 2012 a les 9:45\nNit d’Arts va encertar en fer confluir públic molt divers. Jo no soc gaire de’n Gorgori i de l’Alier, però he d’admetre que van aconseguir fer un programa d’òpera amb cara i ulls.\nAra s’ha baixat el llisto. Millor això que res?, vols dir?\n11 d'Abril de 2012 a les 23:09\nSi el programa no es lo que parece ser, mejor cambiar el nombre.\nYo realmente creía que sus pretensiones eran captar nuevas audiencias para la opera.\nA mi Ramón Gener me pone los pelos como escarpias con esa energía y vitalismo estudiado , esos desplantes ante la cámara y la poca música que me ofrece.\nTratar a los jóvenes de estúpidos es el mayor error de los que ya no lo somos.\nMuy probablemente si algún despistado se acerca a una representación, un disco, o un Youtube de opera con los datos recavados en este programa, no entenderá nada.\n11 d'Abril de 2012 a les 17:42\nMe apunto esta:\n11 d'Abril de 2012 a les 23:13\nVoldria que algú ens digui un dia el “share” del programa, ara que aquestes informacions estan tant al dia: quants espectadors reals té, quin és el target (no crec pas que sigui els amants de l’òpera).\nCom a divertimento televisiu ho puc entendre i no m’interessa.\nCom a programa divulgatiu, em sembla totalment nul.\nPerò potser no deixa de ser un simple programa de 30′ a TV que ha acabat sent un èxit del presentador?\nBona tarda-nit a tothom!\n11 d'Abril de 2012 a les 18:06\nPerò aleshores més val que l’anomenin en Gener amb Texans, i un dia ens parli de cuina, l’altre de cine, l’altre de motos, futbol o òpera, per acabar no parlant de res i mostrar-nos les seves habilitats comunicatives\nAmb la presentació ja vam veure què vindria, però amb la Carme, va ser encara més decebedor. Malgrat tot he anat mirant per curiositat alguns més a la carta i, per mi, la cosa ha empitjorat. Després dels cotxes del Fidelio i el jiji-jaja del cor de famosos amb l’Alier fent cara de pòker, considero que el programa no té res què ensenyar.\nEs una altra arma de distracció massiva!\n11 d'Abril de 2012 a les 19:22\nni res que ensenyar ni ridícul que remuntar.\nmassiva al 33?\n11 d'Abril de 2012 a les 23:17\nSí que es cert que aquest programa no es sant de la meva devociò però he de dir que el veuen persones que conec del barri i que no son amants de l’òpera.Ho explico perqué quàn vaig al gimnàs sempre porto posat el Mp3 i escolto lírica,lògicament,doncs bé aquests “veins” que saben que vaig al Liceu i que sobretot escolto òpera ara entenan la meva falera i es en funciò del programa de Ramón Gené que els hi encanta….\n11 d'Abril de 2012 a les 19:29\nPerò més enllà del programa, saps si aquestes persones han escoltat òpera després de veure el programa?\n11 d'Abril de 2012 a les 23:19\nPersonalmente, tanto entusiasmo me resulta más que cargante. He visto varios programas de las dos temporadas y cada vez se habla menos de ópera y más de chorradas que no tienen nada que ver. Os propongo una comparación, para los que tengáis tiempo y entendáis inglés con la ópera Madama Butterfly:\nPrograma de Ramón Gener:\nY programa de Nicolas Reveles de la Ópera de San Diego:\nLos dos de media hora y divulgativos, para gente que parte de cero, uno con contenido (Reveles) y otro sin él (Gener). Uno con muchos medios económicos malgastados y otro de bajo presupuesto pero que realmente enseña algo. Y por cierto, eso del piano ya lo hacía Reveles hace años (ver minuto 20)…\n11 d'Abril de 2012 a les 19:42\ngràcies, Marga, per la Reveleció!\nper cert, tinc amics que pensen que és un bon programa de publicitat de pianos, botigues, bars, restaurants..\n11 d'Abril de 2012 a les 19:56\nel del Gener, és clar\n11 d'Abril de 2012 a les 19:57\nYa lo había pillado, el pobre Reveleció no patrocina mucho, excepto unas cuantas grabaciones al final del programa.\nCualquier día vemos al Gener bebiendo una Moritz o comíendose una pizza Casa Tarradellas, jajaja\n11 d'Abril de 2012 a les 20:49\nCierto Marga, muchos anuncios, algunos descarados (la casa de pianos) y otros, bares y restaurantes que de manera más esporádica aparecen en el programa.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:59\nD’acord amb tu, Joaquim. No entenc perquè la tv ha d’infantilitzar el públic per fer un programa divulgatiu. Per molt que l’espectador a qui es volen dirigir tingui pocs coneixements. Tots podem aprendre coses noves, sempre.\nNit d’arts estava molt bé, en aquella época no el vaig saber aprofitar com ho faria ara, però potser va ser un dels motius -més- pels quals vaig acabar acostant-me a l’òpera. En canvi no he sigut capaç de veure sencer cap programa de l’Òpera en texans, ho vaig intentar el primer dia i vaig fugir.\nMarga, moltes gràcies per l’enllaç, desconeixia aquest programa americà i realment el contrast és enorme. Només cal veure, a les retransmissions del MET, com aprofiten els entreactes per continuar la tasca divulgadora. No és el mateix perquè allà es tracta d’un public “captiu”, ja interessat en l’òpera, però sí una petita mostra més de per quin motiu els americans son els reis de l’espectacle. Tan de bò prenguessin més nota aquí.\nAixò que ha dit en Fernando em sembla definitiu\n12 d'Abril de 2012 a les 0:00\n11 d'Abril de 2012 a les 23:22\nEstic completamente d’ acord amb el teu post Joaquim. Sols afegir una cosa, cert que hi ha pocs fragments musicals, pero els pocs que hi ha tampoc te’ls deixa sentir ja que ell sempre esta a sobre parlant.\nCom trobo a faltar el Marcel Gorgori i el seu Nit d’arts… El millor programa d’ opera que s’ha fet a la tele.\n11 d'Abril de 2012 a les 20:35\nLa televisió ofereix unes possibilitats enormes per fer divulgació de l’òpera i sobretot s’ha de ser valent i no voler quedar a terreny de ningú, volent acontentar amb una simpatia desbordada a l’audiència.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:25\nPer cert, algú té algun enllaç per baixar-se el Nit d’Arts? Recordo alguns programes, fantàstics, visca el Marcel Gorgori i el Roger Alier, però ja fa uns quants anys… crec que llavors tenia els nens tan petits que no aguantava ja passades les 10, i mai podia arribar a veure l’òpera sencera…\n11 d'Abril de 2012 a les 20:46\nYo sempre que puc, miro aquest programa. A mi m´agrada. Es diu que potser no té un bon “share”. Y que !. Els “programas del corazón” a la TV potser els tenen alts i val la pena veurel´s ??. Per a mi es, com ja s´ha dit, un divertiment cultural. També entenc, que per a molts seguidors d´aquest bloc es poca cosa, ja que el nivell de coneixement de l´opera es molt alt entre els que hi escriuen.\nPerò és que quan vols veure un programa del cor, saps el que et trobaràs, però en aquest cas no.\nNo es tracta de tenir un gran nivell o no, es tracta de que el que ens donen interessi i tinc seriosos dubtes.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:27\nTotalment d’acord amb el que diu la majoria. Al principi em va fer molta il·lusió que al 33 fessin un programa d’òpera, però al cap de 3 0 4 programes em va deixar d’interessar, ara ja no se ni el dia que el fan. Ramon Gener es fa ommnipresent sempre, no para de parlar i no et deixa escoltar res, a part que parla de tot menys de l’òpera en qüestió i el pitjor de tot és que deu ser un programa car.\nPer cert, i parlant de televisió, algú de vosaltres va veure l’especial sobre Albert Guinovart del programa La Sonora, també del 33? Aquest si que va estar bé!\nA mi també m’agradava molt el “Nit d’arts”, a casa el seguíem tota la família. Encara guardo alguns vídeos de les òperes que emetien.\n11 d'Abril de 2012 a les 21:19\nNo el vaig veure, i que jo sàpiga no es pot recuperar a TV3 a la carta.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:28\nM’havien parlat del progarama i el vaig trobar a la web de tv3. Em vaig quedar amb les ganes de sentir òpera.\nHe de dir que la descoberta del teu blog i l’abonament a les retransmisions del Metropòlitan han fet crèixer el meu interès per l’òpera. Ara sé que l’òpera m’agrada.\n11 d'Abril de 2012 a les 21:56\nT’agreixo la floreta Isabel.\nAixò de l’òpera al cinema ha assolit un èxit impensable per els mateixos promotors, tot i que la propera temporada del MET no em sembla tan interessant. O les òperes són molt vistes, o els repartiments no tan espectaculars. Tot i així hi ha funcions que no podem perdre’ns\n11 d'Abril de 2012 a les 23:32\nYo he visto dos o tres programas y la verdad es que tan malo es pecar de exceso como de defecto, demasiado simplista, demasiados tópicos, demasiado simpático, demasiado corto, demasiados medios para nada ¿Es necesario desplazarse a Italia para hacer un chiste y no hablar de Verdi?\n11 d'Abril de 2012 a les 23:08\nCierto!, el viaje a Italia fue escandaloso, ahora se nota que no tienen presupuesto para ello y hay mucha publicidad encubierta.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:34\nPotser he vist deu minuts d’aquest programa. No més. És un format que no m’agrada. I és que no entenc que la divulgació de la cultura d’una manera sencilla i entenedora passi necessariament per formules vulgars, o simplistes en excès. D’alguna manera ens estan dient una cosa molt clara: “No us mostro l’òpera tal com és perque no us agradaria”. Aquest és el missatge que em va arribar en tan sols deu minuts.\nI potser no estic en una posició des de la que pogui donar una opinió justa i equilibrada. No hi entenc de mètodes de comunicació de masses per a divulgar la cultura. Però hi ha una manera de fer-la arribar en la que mai he cregut. Aquesta manera didàctica de fer-nos arribar l’informació al mateix lloc on estem ben sentadets, al sofà, que no haguem de fer cap esforç. I no. No hi ha res més apassionant que “moure’s” per saber d’alguna cosa, buscar-la, trobar-la, preguntar, investigar, descubrir…! I lo que s’apren aixi no s’oblida, i crea interés.\n11 d'Abril de 2012 a les 23:47\nEstic convençut que en Ramon Gener ho podria fer bé. Conec persones que l’han vist fent xerrades sobre òpera i em diuen que era molt bo (vaig estar a punt d’anar a una xerrada/sopar), el problema és que el programa ha agradat molt, tant que ell mateix s’ha crescut a nivell d’egocentrisme malaltís.\n12 d'Abril de 2012 a les 0:04\nAmb tots els meus respectes, jo no hi entenc gaire d’òpera però reconec que gràcies al programa d’en Gener m’està interessant aprofundir en el seu coneixement.\nPer altra banda, i novament amb tots els meus respectes, percebo certa gelosia envers el personatge esmentat pels comentaris en contra de la seva persona i de la seva manera de fer, cosa comprensible atenent la feina que representa per a vostè mantenir aquest bloc diàrianent durant cinc anys i l’aparent rapidessa de l’èxit d’aquest “nouvingut”, qui d’altra banda deu estar molt satisfet que es parli tant d’ell en aquest espai que no es el seu.\n12 d'Abril de 2012 a les 0:36\nBenvolgut Héctor Humbert, benvingut i gràcies per comentar.\nÉs normal que parli d’aquest programa sent l’òpera l’aparent motiu conductor del mateix, i sent l’òpera també un dels motius conductors del blog.\nCom pot imaginar no està en el meu ànim entrar a competir amb ningú i menys amb el Sr. Gener que em consta que té uns amplis coneixements del tema que aparentment vol tractar en el programa, i potser per això i per les ganes que tinc que la Televisió de Catalunya faci un programa digne a l’entorn de l’òpera, que ara no el fa, és el que m’ha motivat a parlar-ne, un cop ha demostrat que com a mínim a nivell d’audiència ha obtingut un gran reconeixement, premis i divulgació, cosa que li dic sincerament que a part de sorprendrem no em molesta gens ni mica. També hauré de reconèixer a partit d’ara, que com a mínim ha aconseguit que vostè s’interessi per l’òpera. Ara bé, no entenc això de la gelosia. Com em puc sentir gelós d’un programa que no m’agrada?, no ho entenc i per altre part si jo no faig cap de programa de televisió, ni és la meva pretensió a la vida, quin sentit té que em senti engelosit d’ algú que en fa un, d’un comunicador que per el que m’han dit sap fer molt millor aquesta feina de divulgador operístic del que ha demostrat al 33?. No ho entenc, la veritat.\nJo voldria un programa de nivell, que ajudés a crear afició, ja no li dic que fos de nivell alt per no espantar a nou vinguts. No entenc com es pot generar afició cap a alguna cosa que en prou feines apareix en el programa.\nPotser crearà un interès que no sabem si es veurà recompensat una vegada els inicialment interessats coneguin una mica més en profunditat allò que els ha cridat l’atenció gràcies a Òpera en Texans. Això m’ho haurà de dir vostè.\nJo cregui’m que em sento molt satisfet del que faig i de la resposta que tinc, tot i que intento apujar-me el meu llistó per no adormir-me.\nEstaria encantat de tornar-lo a veure per aquí i seré el primer en agrair-li a Ramon Gener que em nodreixi de nous infernemlandaires.\nDe tot cor, a disposar\n12 d'Abril de 2012 a les 0:55\nEstic totalment d’acord amb el que dius així com amb el quorum dels teus lector entre els quals tic el plaer de contar-m’hi. Jo em vaig iniciar tímidament amb aquelles “Històries del Liceu” que feia en Joan Lluch a la ràdio. Cada setmana revisava una temporada, escoltaves aries senceres per intèrprets diversos i també hi havia entrevistes a gent del món líric així com anècdotes i acudits. No es veia res, d’acord però omplia molt i, a poc a poc, et prenies el polç del que més t’agradava i t’orientaves si volies comprar un vinil.\nAquest xicot dels texans és simpaticot però també xuleja molt, canta de baríton fent-se acompanyar per un malcarat Flórez, la perla andina i, en conjunt, no crea afició ni ensenya a escoltar, a diferenciar, a establir unes òperes ideals per començar i d’altres més evolucionades. Com es pot fer un programa d’òpera sense posar mai una aria sencera?. Tot sembla fet depressa i corrents i la música, tots sabem que no vol presses. Com les altres arts s’ha de treballar i mimar fins a gaudir dels resultats que s’obtenen quan un ha entrenat una mica l’oïda.\nNo es cap floreta, de debó, aquest “pugrama” altra cosa seria presentat per tu i saps que parlo molt seriosament. Quin dia podrem veure IFL A TV3?. Cal seduir la senyora Terribas. No se’n penediria.\n12 d'Abril de 2012 a les 0:37\nAra si que l’has feta bona, benvolguda Olympia, donant arguments al Sr. Héctor Humbert per creure que estic engelosit del Sr. Gener.\nNo tinc cap intenció de treure el sou a la legió de crítics, musicòlegs i periodistes especialitzats que anhelen una oportunitat com aquesta per fer un programa de divulgació, com el que molts aficionats esperem.\nEl meu lloc ja me l’he fet a mida, i n’estic molt satisfet. M’ha costat esforç i tenacitat, però millors resultats no els hagués somiat mai. Qualsevol altre pretensió seria tan errònia com impossible. Creu-me\n12 d'Abril de 2012 a les 1:03\nCom que no miro mai la tele, ho diré amb estúpida ignorància; però tinc entès que qualsevol programa que canvii d’idea cada dos minuts, que presenti Ferran Adrià en la seva faceta superior al neandertal i que ofereixi testimonis d’enamorats de Sant Feliu de Codines, té l’èxit assegurat.\n12 d'Abril de 2012 a les 1:07\nNo mires mai la TV?. Jo quasi, però mai resulta fins i tot curiós.\nLa formula d’èxit em sembla genial.\n12 d'Abril de 2012 a les 11:44\nMare de Déu! Ha generat més polèmica un sol post d’Òpera en texans que un sol dels post sobre la xoriçada –i encara no dimissió- de l’inoperant i engreït Marco i el cau liceísta! Estic al•lucinant!\n1.\tSi, com dius, Ximo, influeixes en l’opinió de la gent és problema de la gent. Si els falta capacitat de judici crític que comencin llegint Kant. Només s’influeix al feble, al dèbil. Als altres se’ls enriqueix. Cada cas, que s’ho faci mirar. Tu exposes una opinió i benvinguda la discrepància o el reforç argumental. En qualsevol cas estenc la prudència de no parlar-ne perquè una opinió prematura desfavorable hagués estat poc compresa. Ara ja ha passat prou temps per valorar.\n2.\tDe mediocres al poder n’hi ha a tot arreu. Això és Espanya (i Catalunya que també va igual) i els que posen la cara, sovint no són els més indicats.\n3.\tBon comunicador en Gener? Aquest èmfasi excessiu m’esgota però té un registre ample. Ara bé, tècnicament fica la pota a cada programa (o quasi programa): en qüestions musicals o històriques, ja sigui perquè és erroni el que diu o pq ho explica de manera tan parcial que amb pinces, segons com ni s’agafa. Recordo un cas en que parlava de messa di voce i no era allò que explicava o el programa on sortia en Flórez tampoc s’hi va lluir gens i tot el tema dels aguts. O el dia la Carmen i l’apianament del Carreras: mitificació barata del cantant ja que tothom sap que li ho va demanar així en Karajan i en Gener venia la moto com si fos una proesa de’n Carreras que ho és poder-ho fer, però ja m’enteneu). O la palla mental que es fa amb Il trovatore i el cor dels gitanos. Explica coses molt tangencials. Em fa mandra revisar altres programes. No poso més exemples. Hi ha un seriós problema de guió que potser no és tan culpa seva si no com de qui dirigeix el programa i de l’orientació que hi volen donar des de TV3, no ho sé.\n4.\tCoses bones. Ritme i format televisiu malgrat hi hagi poca música. Tal com està la cultura a la televisió, de moment més val que se’l parli. Ara tocaria exigir més nivell.\n5.\tVisca les senyores gordes i les no gordes que fan gorgoritos!\n6.\tDiscrepo de l’opinió del Sota terra. El plantejament televisiu és semblant i la “patoxada” també però l’espectador acaba tenint una informació històrica molt més completa i ben estructurada. Jo que no en tinc ni idea d’arqueologia entenc el pq d’allò que tracten. Es treballa amb una hipotesi i es fa un recorregut d’investigació on es desvetllen qüestions històriques que la gent normal no coneix. Altra cosa és la parafarnàlia… però, senyors/es!, la televisió és espectacle: què espereu?\n7.\tJoaquim si tens èxit amb una cosa en un mónt ant delicat com la televisió millor no canviïs gaire coses: repeteix en la mateixa línia. Per tant, i no el defenso, però entenc que en Gener a la segona temporada no hagi pujat el llistó. El problema és que aquest noi, que sí s’ha dedicat al cant, fa això per cotnacte spolítics i que no té prou base musical ni com a divulgador ni com a estudiós per oferir aquest perfil: per això hi ha el narcisisme. Però el pitjor és el repunt mediàtic que assoleix i que ara el trobarem a tot arreu treient feina a gent preparada per això. Passarà el mateix que amb un altre que jo sé de cuyo nombre no quiero acordarme.\n8.\tExplicar una cabaletta a ritme de cavall trobo que és molt gràfic malgrat el risc d’imprecisió. En això defenso al Gorgori: no és tant greu i si analitzem partitures veurem que hi podem trobar alguns símils…agafats amb pinces però sempre s’ha contrariat a en Gorgori per això i no és tan greu. Pitjor és com diu en Colbrán haver escrit 2 llibres de sarsuela i dir que La verbena de la Paloma és en 3 actes… el problema no és d’ignorància, és de mandra i d’anar fent sobre la marxa. El còctel Gorgori/Alier amb tots els però d’un i altre, funcionava: complia els requisits d’un ampli públic d’òpera en aquells anys.\n9.\tProposo un ILF via internet: realització casolana i tertúlia divulgativa. Com si fos una d’aquestes ràdios o televisions d’internet… com ho tenim senyor Joaquim?\n12 d'Abril de 2012 a les 4:12\nPerdoneu les errades d’escriptura i d’expressió erò és molt tard i tanta xerrameca meva no l’aguanto ni jo!\n12 d'Abril de 2012 a les 4:20\nPerdó, potser és primera hora del dematí: què és un ILF?\n12 d'Abril de 2012 a les 9:18\nBevolgut Albertodossi ILF és In Fernem Land. La proposta era de fer petites tertúlies grabades com les ràdios i elevisions d’internet. Una mica en la línia del neofeixista aquell de l’Eduardo Inda, ex-director del diari Marca, però des d’una vessant sana (perdoneu l’exemple però no recordo cap més exemple).\n12 d'Abril de 2012 a les 23:54\nHola noi, i no en tinc cap dubte que després del teu comentari és possible que si no tenim a la parròquia esgotada, encara en generi més de polèmica.\nNo demano un programa del nivell de les xerrades/conferències de José Luis Tellez, en les que s’aprèn molt, cal dir-ho tot, ja que aleshores espantaríem al personal, però una mica més d’exigència divulgativa penso que és necessària.\nSi el Sr. Gener és capaç de fer un programa d’èxit al 33, vol dir que el públic potencial pot acceptar més nivell.\nEl que proposes al punt 9 no ho tinc previst, però si fem un equip i trobem finançament (bàsic), podem parlar-ne en la trobada que tenim pendent, mai se sap de on pot sorgir una oportunitat de negoci, .\n12 d'Abril de 2012 a les 12:09\nDonç a casa ens agrada molt el programa. Sí que trovem a faltar més música, però després anem al youtube i veiem la que volem.\nEl que sí m’ha frapat és el nivell de rebuig que heu manifestat per IFL, ara veig que el lloc a ón no hi pertanyo és aqui.\n12 d'Abril de 2012 a les 8:05\nHola Jordi. Em sembla bé si us agrada, ara que després tingueu que anar a Youtube a veure allò que el programa no ens mostra ho trobo discutible, ja que penso que seria molt millor que ho oferís el propi programa.\nNo acabo d’entendre aquesta auto exclusió. Pot passar que a vegades no tothom pensi com tu i si fins ara t’havies trobat a gust a IFL, no veig el motiu per que ens deixis de visitar i comentar, però aquesta és una opció personal que en cas de fer-se efectiva, lamentaria molt.\n12 d'Abril de 2012 a les 11:22\nGenial resposte al DSr. Humbert Joaquim, ets un crac. Estic completament d’acort amb la majoria, Opera en texans , programa d’entreteniment vers el mon de l’opera peró al meu entendre no és un programa per introduïr a un public nou dins el mon de l’opera, . Per cert ahir va ser el derrer programa, espero i desitjo que si torna sigui amb un format més serios e instructiu i que realment interesi tant als aficionats com els nou vinguts\n12 d'Abril de 2012 a les 11:28\nAquesta és la clau, que ens agradaria a molts, belvolguda Montserrat, però no ho tinc clar que sigui l’objectiu\n12 d'Abril de 2012 a les 12:11\nUn exemple de programa didàctic i que a mi m’ha fet apendre molt és l’ Històries de l’òpera al Liceu de Catalunya Música.\n12 d'Abril de 2012 a les 12:40\nHola Kiko, benvingut. El programa que esmentes té tot un altre caire.\nEn l’habitual línia del tàndem Gorgori Alier.\n12 d'Abril de 2012 a les 12:53\nHi ha tants comentaris que no m’és possible llegir-los tots. Penso que aquest programa no es per a vosaltres que sou persones 10 en coneixements de l’òpera. Segurament és massa curt, el presentador excessiu (crec que el guió no és d’ell), el programa de Tristany i Issolda va ser el pitjor, etc. etc. Li podeu trobar un munt de defectes però ha agradat molt i penso que això és possitiu. A mi també m’agradat. Si des de fa uns quants anys gaudeixo de l’òpera és gràcies, entre altres coses, al programa Nit d’Arts, i sé d’altres persones a les quals els ha passat el mateix. Jo també vaig veure El Gran Caruso però ara aquest tipus de pel,lícules no interessen i en canvi un programa com Òpera en Texans és molt més efectiu.\n12 d'Abril de 2012 a les 20:00\nQue agradi molt és positiu?\nPodríem discutir-ho, però en tot cas no sé si veritablement aproparà a molta gent a l’òpera, si ho fa, benvinguda serà.\nÒbviament el format de The Great Caruso pertany a uns anys quasi pretèrits, però jo volia dir que allà, aprofitant el que agradava en aquell moment, s’escoltava molta òpera, cosa que no passa ara amb Òpera en Texans, que és el que més em sorprèn d’un programa que vol fer interessar sobre un tema, tractant-lo de manera tangencial.\n14 d'Abril de 2012 a les 12:50\nSi no vaig errada crec que vaig ser jo qui et vaig demanar que opinaves d’aquest programa.\nQuan va començar el vaig agafar amb molt d’interès, però de mica en mica el vaig anar perdent i ara no el mirava. Si que entreté, però jo buscava un altre cosa portant òpera en el seu títol, i he acabat pensant que l’òpera és un pretext per parlar d’altres coses que poden interessar a l’audiència, com si la productora tingués por que mitja hora seguida d’òpera no serà del interès dels telespectadors.\nNo m’ha sorprés gaire els comentaris, doncs In Fernem Land congrega a molta gent a qui aquest programa els aporta pocs coneixements.\nTal i com està fet aquest programa és per emetre’l a TV3, doncs jo penso que el 33 hauria d’encabir programes més especialitzats com ho era Nit d’Arts, on a part de oferir-nos una òpera sencera, els comentaristes aprofundien bastant en aspectes operístics.\nHe trobat molt interessant el debat que s’ha obert en els comentaris.\n13 d'Abril de 2012 a les 11:56\nEls debats i les opinions contrastades sempre enriqueixen i ens donen l’oportunitat de reflexionar molt.\n14 d'Abril de 2012 a les 12:24\nJoaquim; quanta mala llet junta duu el personal!!!!!!. ‘Es flipant. I t’u Joqauim tela….. que no marinera……\nSurt un programa d’òpera amb una nova visi’o i haur’iem d’estar superagraïts, i gaudir-lo com lo que ‘es (aire nou) i deixar de fer el pureta i l’estret, pero NO.\nDe nou surt el ADN destrictiu d’aquests lletrafertis (per a dir-ho finament) que governen certs c’arrec del Liceu, pululen pel foyer i els passadisos; habiten certs sectors de les parts superiors del teatre i certs palcos.\nEl millor favor que li podria-ho fer al Liceu, ‘es anar a l’auditori de Cornella a veure les òperes del s. XX; i els dissabtes anar al YELMO a veure ‘opera de la bona; i tornar a fer al Liceu t’itols que la gent vol i demana.\nLa pregunta ‘es: perquè cada temporada hi ha menys abonats al Liceu?.\nLa resposta ‘es molt senzilla: exceptuant quan ve algun super divo, la resta de la temporada ‘es merda pura carregada d’òperes de compositors contenpor’anis.\nCornella no ‘es gaire lluny; i aleshores estaria-ho tots juntets i contents amb les vostres òperes i produccions i ens deixariu-ho gaudir a la resta de Bohemes, Nabuccos; Batterflys; Rigolettos, Aidas; Trovatores, Carmens, Don Giovannis; Werthers; Lohengrins.\nVeus que senzill es organitzar una temporada d`òpera i tornar a recuperar tots els abonats e inclos augmentar-los, pero avui en dia’es impossible; estem sota una dictadura d;aquests lletrtafertis.\nLa diferència entre Nits Òpera i Òpera en texans ‘es que el primer ‘es un programa en format “dino” (dinosaric) i òpera en texans ès vida.\nGreetings from Xicago.\n14 d'Abril de 2012 a les 12:26\nLamento dir-te que no et sé interpretar.\n14 d'Abril de 2012 a les 12:30\nNoi, no has entès res de res.\n14 d'Abril de 2012 a les 13:09\nM’adreçava al xav, és clar.\n14 d'Abril de 2012 a les 13:10\nA veure si ens aclarim.\nAire nou, si o no? Si és afirmatiu com és que vols desterrar les produccions i composicions modernes a Cornellà i tu quedar-te al Liceu amb les òperes de tota la vida?\nEl teu comentari és tan contradictori en si mateix que no cal perdre gaire el temps, dit amb el més gran dels respectes.\n14 d'Abril de 2012 a les 14:08\nEl problema teu i els de la teva corda es que quan NO es segueix la linia marcada, no enteneu-ho res o es feu els ornis; amb tot el meu respecte.\nAire nou en un programa d;opera nou que arribi a tothom; no el programa dino de Nits d;opera.\nLa gent que entra nova a l;opera entrara abans amb una Boheme; un Rigoletto o un Trovatore abans que amb un Peter Grimes o un Mahagony o un Gran Macabre (que per cert vaig estar a l;estrena i fou patetic tothom fugint al descans)\nMes endavant si volen ja aniran a Cornella a veure coses noves, tipo Berlin on tens la Staatsoper (ara tancada per obres); la Deuthsche i la Komishe on es pot veure tot el que vosaltres os agrada i frisseu.\nAra ‘es molt senzill, els espais publics estan lliure, feu un manifest (que ara esta de moda) demanant un espai nou per a fer una temporada d;opera de compositors del segle XX i produccions “sublims” de les vostres i deixeu al Liceu fer una temparada que agrdaria tothom (excepte a teva corda i d’altres que pululen pel Liceu).\nA mi em sembla qui no enteneu res de com evoluciona el mon sou vosaltres que viviu dins de les vostres capelletes i cercles tancats i us passeu la vida mirant-vos el melic.\nSiguem practics, el Liceu no es una ONG que viu de les vostres fantasies, es un negoci;\nSi voleu viure les vostres fantasies creeu un nou espai i no obligueu a els demes abonats a aguantar les llaunes que os agraden.\nUn altre exemple, perque en el concert del 22.4 es van exhaurir les entrades amb dues hores……. Siguem practics i salvem el Liceu; perque sino canvia la cosa, tornarem a finals dels anys 70 (tu ja tens una edat per entredam i no tota aquesta corte que et volta).\nRespetuosament a tu i a tohom\n15 d'Abril de 2012 a les 1:50\nMira xav, ahir no et vaig voler respondre, però avui si. De respecte, malgrat fer-ne ostentació no en gastes gaire.\nProvoques i no cauré en el parany, que és el que potser desitges.\nTot el que exposes res té a veure amb el programa d’en Ramon Gener, res. Treus una bilis perillosa, que no m’agrada i malgrat això no elimino aquest comentari, no és norma de la casa fer-ho.\nPontifiques i exclous perillosament. Ves a saber on ens enviaries després de Cornellà.\nTan sols una única cosa. El Liceu no és un negoci, és un equipament cultural de caire públic pagat amb els diners de tots els contribuents, tots, fins i tot els que no els agrada gens l’òpera.\nSi no tens clar això és inútil seguir alimentant una discussió tan estèril com impossible.\nDel concert del 22 no en saps res o no ho vol saber, informat si us plau.\nMalgrat tot, a disposar.\n15 d'Abril de 2012 a les 3:10\net veig molt desinformat en gestió i activitat cultural. Hi ha molt a respondre. Però m’atanso a uns pocs punts perquè no tinc ganes d’entrar massa.\nEl Liceu ha de progamar variadament. I en aquest punt la gestió del Teatre se salva. Si vols títols arxipopulars ves al’Òpera de Sabadell que tenen un pressupst 15 vegades inferior (coses de la política i lesinstitucions corruptes d’aquest petit país anomenat Catalunya) i a més amb gent catalana i donant les oprtunistats que els cercles viciosos d’agents i influències d Liceu han impedit.\nSi vols salvar el Liceu que dimiteixi la cúpulai que el gestioni personal que provingui del món musical no de l’administració i la política.\nEl Liceu no ha de ser u espai de recaptació de nous públics. N’ha d’incororar és cert, però no ha de ser un teatre excessivament populista com tu vols. Ha de se un reflex del que és la seva societat.\nPer cert, el teu cinisme si tingués pinzellades d’humor tindria certa validea però signar “respectuosament a tu i tothom” després d’escriure les coses com les has escrit, diu poc a favor teu. La teva capacitat pontificadora requereix de majors mires per avaluar. I amb això no dic que no tinguis rao en algun punt.\nAra bé aquesta defensa tan aferrissada de l’Òpera en texans denota que ets un aficionadet, passional -molt lícit- però irreflexiu que no percep l’estructura i l’acondicionament del producte. El programa està ben fet des de la realització televisiva però hi h tantes explcacions parcials, matisables per imprcises i distorsionades qu fa una mala divulgació. I una mal divulgació és terrible. Si en comptes de només veure, escoltessis més el qe diu i, potser, tinguessis una mica més idea de llenguate, història i estètica de la música t’haguessis adonat d’imperfeccions greus. Culpa de qui siguin, de’n Gener o dels guionites, de la productora,… En fi, salutacions.\n16 d'Abril de 2012 a les 1:33\nEl Liceu, un equipament cultural de caire public?. PASSAT IMPERFECTE\nSi no ens possem el chip tots plegats de que viure de la sopa boba de les subvencions s’esta acabant, es voler amagar el cap sota l’ala.\nSi malgrat tot no es vol canviar el motllo (‘es molt comodo l’actual); en dos o tres temporades (maxim 2015 s;haura de tancar el teatre perque la pilota sera tant gran que no voldra cap institucio.\nLa temporada 2012-2013 ja veurem con acaba i mira que encara no hem acabat la 2011-2012.\nDel concert del dia 22 nomes et dire. que abans que sortis el concert esmentat del cor i l’orquestra; ja hi havia un projecte de portar a 3 megadivos al Liceu (com a pista et dire que canten sovint a Alemanya a els estiu).\no la gestio del Liceo es privatitza i funciona com una empresa que ha de donar beneficis a els seus accionistes, o s’haura de tancar el teatre;\ni aleshores que?\n15 d'Abril de 2012 a les 13:23\nTens una capacitat per embolicar-ho tot sorprenent.\nQuina llàstima que ho lliguis tot al mateix cabàs i encara no hagis entès la veritable essència del concert del dia 22. O potser et penses que la gent va esgotar les entrades en quatre hores per la quantitat de divos que venien? Què trist voler comercialitzar en un acte com aquest! on ningú cobra i el que es paga és el mínim exigible per cobrir despeses. Quina manca de delicadesa xav.\nQuè faràs quan Cristina Obregón canti Lulu?, o no voldràs pas que aquesta part de concert anem tots a Cornellà?\nSi creus que el mecenatge vol dir comercialitat de la programació tens un concepte del mecenatge molt esbiaixat. Si així hagués estat sempre, les grans obres artístiques de la humanitat no s’haguessin fet mai, començant per el comte Güell i Gaudí.\nUn mecenes deixa els diners a una institució per prestigiar-lo a ell, és publicitat per a ell i t’asseguro que el prestigi del Liceu, fins el nyap del Sr. Marco mai havia estat tan alt.\nSi el públic deixa d’anar al Liceu, com a l’Auditori o al Palau, no és per altre cosa que per diners o és que potser a tu no et passa?. El més còmode xav és el model que tu vols, un model que artísticament ens portarà a la mort i diguem si us plau a quin teatre d’òpera del món es porta a terme aquest model.\nAra, tu deus ser d’aquells que ho vols privatitzar-ho tot, oi?\nÒbviament el teu món no és el meu món, i la teva sectària cultura tampoc.\nAmb aquest comentari penso que han quedat prou clares les nostres profundes divergències, jo no insistiré.\n15 d'Abril de 2012 a les 13:41\nvius al passat, i el cafelito para toHos s’ha acabat.\nJa ho veuras ben aviat.\nLa temporada 2014-2015 ‘es aqui al costat.\nTots els punts de vista en aquesta vida son respetables, malgrat no hi estiguis d;acord\n15 d'Abril de 2012 a les 14:14\nEn això t’haig de donar la raó (per ara), i les futures temporades són una amenaça, amb aquest model.\nPer això també es fa el concert del 22 i la carta que el mestre Boder va enviar al Sr. Joan Francesc Marco era ben explícita, al respecte.\nUna vegada més t’equivoques i jo no sóc partidari del cafelito para todos, en absolut.\nDe ben segur els que volen el teu model i que tenen la paella pel mànec, imposaran el cafelito para unos pocos, los de siempre.\nI amb aquest comentari si que dono per definitivament tancada la meva participació en aquest apunt.\n15 d'Abril de 2012 a les 15:10\nSuposo que ja saps el que farà el Sr. Marco amb la carta del mestre Boder. És senzill……\nok. tema tancat.\n16 d'Abril de 2012 a les 2:53\nSí, farà passar-se-la per allà on li dona prou gust.\nHi ha una anècdota de Brahms que va per aquí. S’explica que estava llegint un diari on hi sortia una crítica d’un concert amb obres seves i algú li va preguntar quelcom semblant a:\n– “Què opina de la crítica que té al davant?”\nI Brahms va respondre:\n– “D’aquí a una estona la tindré darrera”.\n16 d'Abril de 2012 a les 17:08\nVeritablement genial en Johannes\n16 d'Abril de 2012 a les 19:55\nHe vist dos programes d’aquest paio nomes recordar-ho em donen vasques\n13 de Mai de 2012 a les 18:00\nVisió d’una principiant:\n– el programa és només per a principiants, i convé veure’l enregistrat, per poder saltar-se les enquestes populars, els famosismes televisius i demés xorrades\n– el programa ha aportat coses a aquesta principiant. Parlant de “Carmen”, per donar un exemple:\n– em va ensenyar el motiu musical de la mort i això em va ajudar posteriorment a reconèixer els leitmotivs en general\n– em va donar a conèixer al Bieto i la versió genial del Liceu amb l’Alagna\n– em va mostrar la variant pianissimo del “je t’aime” a “la fleur que tu m’avais jetée” introduïda pel Carreras\n– em va deixar assedegada corrent al youtube a devorar versions de l’obra, a llegir el llibret i la novel.la d’en Merirmée\na més, pensoque el Gener és molt bon comercial. Quan jo ja m’havia començat a introduir a l’òpera per altres motius, però encara no tenia la mínima intenció de trepitjar el Liceu, al veure la publicitat que va fer em va semblar com un pecat no anar a veure “la Boheme” o “Adriana”\n1 de Juny de 2012 a les 17:49\nSi no t’has adonat que intenta transmetre la seva passió per la opera no entenc perquè et dediques ha criticar programes. Ho sento molt però no has entès el més bàsic de la comunicació, transmetre, en aquest cas, emocions.\n28 de gener de 2013 a les 20:52\nTu ho has dit millor quer jo, intenta transmetre, jo penso exactament el mateix\nMoltes gràcies per comentar, torna quan vulguis, sempre seràs benvingut\n28 de gener de 2013 a les 22:50


El documental ‘Bonet, Villaronga, Mesquida’ dona el sus a l’Atlàntida Film Fest 2018 – Blog-Notícies\nEl director Cesc Mulet ha explicat que el documental pretén reflexionar sobre el valor de la paraula cantada, escrita i filmada, que és també l’eina de la cantant Maria del Mar Bonet, el poeta Biel Mesquida i el realitzador Agustí Villaronga.\nEl paisatges i el campanar de Santa Maria, els assajos del darrer disc ‘Ultramar’ de Maria del Mar Bonet al teatre Principal i els fragments de les pel·lícules de Villaronga vesteixen aquest film amb la veu en ‘off’ de Biel Mesquida, que fa de narrador.\nTambé s’hi mostra com els tres creadors varen poder confluir en un mateix projecte que va ser, precisament, la pel·lícula de Villaronga inspirada en la novel·la de Blai Bonet ‘El Mar’. A la cinta, que es va estrenar l’any 2000, hi podem veure les aparicions en forma de cameo de Biel Mesquida i Maria del Mar Bonet, que recorden aquesta experiència.\nARA Balears.cat / AINA RIERA SERRA Palma 28/05/2018\nPublicado 29/05/2018 por admin in category "Medios\nMarc Recha estrena el film intimista ‘La vida lliure’ ambientat a la Menorca de finals de la Primera Guerra Mundial\tLes produccions “Tierra firme”, “La vida lliure” i el documental “Penèlope”, al London Spanish Film Festival


Presentació de la Pubilla i l'Hereu del Vinyet 2017\nL'Ermita del Vinyet ha acollit l'acte de presentació de la segona promoció de Pubilla i Hereu del Vinyet\nL'Associació de Veïns del Vinyet, de la mà del seu president, Daniel Gras, ha realitzat aquesta tarda, la presentació de la segona promoció de la Pubilla i Hereu del Vinyet a l'Ermita de la Mare de Déu del Vinyet, i aquest any l'honor a recaigut en Júlia Barceló i Ezequiel Rubinowicz.\nENLLAÇ A LA GALERIA DE FOTOS DE LA PRESENTACIÓ DE LA PUBILLA I L'HEREU DEL VINYET 2017\nLa Pubilla sortint Tesa Maluquer ha fet la passada de la banda a la Pubilla entrant Júlia Barceló, i en Xavi Alcàzar (Hereu de la Penya Espanyolista) a petició de l'Hereu sortint Marc Martínez que no ha pogut estar present, ha fet la passada de la faixa l'Hereu entrant Ezequiel Rubinowicz. Tesa i Marc van tenir l'honor de ser la primera Pubilla i el primer Hereu de l'Associació de Veïns del Vinyet fent créixer el pubillatge de Sitges al qual cada vegada se sumen més entitats i associacions. Moltes gràcies a la Pubilla i Hereu sortints per un any de pubillatge amb molts somriures i simpatia.\nL'acte ha comptat amb la presència de diverses autoritats polítiques municipals.\nEn acabar, tots els assistents han estat obsequiats amb una copa de cava, de vi, un refresc i aigua.\nMoltes felicitats a la Pubilla i l'Hereu del Vinyet 2017.


“La vida allà és una aventura”, Xavi Mas, vicepresident del CEF Can Mir\nEntrevista a Xavi Mas, vicepresident del Club Escola de Futbol (CEF) Can Mir, una entitat rubinenca que coopera des de l’any passat amb la població senegalesa de Bouloukounda\nper Núria Hueso Rubí. 02 de desembre de 2019 17:22\nEl club de futbol de Can Mir de Rubí lidera un projecte esportiu únic a la ciutat que treballa perquè qualsevol persona, sense fer cap mena de discriminació, pugui jugar a futbol en un entorn en el qual no es valora la competitivitat o qui marca més gols, sinó la germanor i la pràctica esportiva com una forma d’integració social.\nPerquè el Can Mir, un humil club amb un camp de sorra que encara està esperant l’anhelada i promesa gespa, ha aconseguit formar un equip de futbol de persones amb diversitat funcional, entrena a menors no acompanyats que viuen a Rubí, i ensenya futbol a qualsevol jove que vulgui jugar, sense importar els seus recursos econòmics o, literalment, el seu pes.\nUn dels seus projectes solidaris més importants del CEF Can Mir està a milers de quilòmetres d’aquí, a la població senegalesa de Bouloukounda. Per segon any consecutiu viatja en un gran vaixell material esportiu i altres objectes que permetin a les persones que viuen allà ser més autosuficients. Perquè no volen fer caritat sinó ajudar a millorar les canalitzacions d’aigua, construir un camp de cultiu més proper i que els infants puguin jugar a futbol amb botes en comptes de fer-ho descalços o amb xancletes.\nJustament d’aquest projecte solidari parlem amb el vicepresident del CEF Can Mir, Xavi Mas, a qui l’experiència li va marcar per sempre i li va inspirar a escriure el llibre “Bouloukounda: el llegat del Baobab”.\nDediques el llibre a les dones, l’autèntic sosteniment de la societat passada i futura. Explica’m el perquè.\nLes dones de Bouloukounda porten el pes de la societat, allà i gairebé a tot el país. Tot ho fan elles perquè els homes han hagut de marxar a treballar a Dakar, la capital, o a l’estranger, com és el cas del Mbanding Dramé, que ens acompanya i porta quinze anys vivint a Espanya per poder viatjar un cop a l’any i enviar diners. Amb 300 o 400 euros pot viure la seva família i els seus fills estudiar. Allà no hi ha feina.\nQui és el Mbanding Dramé?\nÉs amic nostre. El vam contractar per fer la jardineria del club.\nCom sorgeix la iniciativa de Bouloukounda?\nHi havia molts pares i mares que ens deien que no sabien què fer quan les botes de futbol es quedaven petites. A més se’ns acumulava material esportiu i vam pensar d’enviar-la a algun lloc. Al Mbanding ja el coneixíem i sabíem que al seu poblat, que està molt abandonat, són molt aficionats al futbol. Vam començar a contactar amb gent d’allà i l’any passat els hi vam fer el primer enviament.\nCom és la vida allà?\nA les 7 del matí ja estan les nenes de 14 i 15 anys treballant, traient aigua del pou, fent la bugada, a l’hort...Ells porten el pes de tot, a 39 graus tot el dia.\nLa vida allà és una aventura, és una cultura molt diferent. Tot és molt lent, per això ara quan tornem ens hi estarem més dies perquè l’any passat ens vam passar la major part de la setmana esperant, o bé un autobús, o una negociació, que arribés el material que havíem enviat...\nQuantes persones hi viuen?\nL’hospital més proper està a...?\n50 quilòmetres. Pensa que hi ha una sola sala de parts, tota plena de floridures i humitat, sense esterilitzar...\nAquest any torneu i heu aconseguit recollir més d’un centenar de parells de botes perquè els infants i joves no juguin a futbol descalços o en xancletes.\nI més de mil peces en total entre roba i altres coses. L’any passat portàvem molta roba de futbol i llapis de colors per a l’escola però quan vam estar allà ens vam adonar de les carències reals que tenen. El professor d’allà té 300 nens i quan fa un examen l’ha de copiar 300 vegades per cada nen, una feinada impressionant. Li portem una fotocopiadora però allà no tenen electricitat. Per sort hem pogut enviar-li ja per vaixell un generador de benzina, que allà és molt barata, i dos ordinadors, més capses amb roba, botes i altre material.\nCom sorgeix la idea d'escriure un llibre?\nAl tornar d’allà encara ho tenia fresc. De fet aquest any volem fer una pel·lícula. Ens agradaria filmar-ho tot i estem cercant una càmera petita per poder-ho fer o algú que s’animi a ajudar-nos.\nFins a on voleu arribar amb aquesta iniciativa?\nNo ens hem fixat un límit. Volem que tinguin una vida millor i ara bàsicament ens interessa acabar el col·legi, apropar la zona de cultiu on van les dones, que el tenen a dos quilòmetres caminant, instal·lar una bomba al pou i canalitzar l’aigua fins a l’hort.\nL’altre projecte que tenim en ment, tot i que aquest any no l’acabarem és habilitar una zona de primers auxilis per curar petites ferides, tampoc es pot fer molt més sense els permisos governamentals. Aquest any instal·larem la caseta i buscarem a una persona encarregada per a cada cosa i que ens demani el que necessita.\nUna altra cosa que ens preocupa molt són les deixalles. Allà no tenen cap tipus de reciclatge, volem ensenyar-los a fer compostatge tot i que, curiosament, els dies que vam estar no hi havia males olors ni deixalles a la vista. Vam generar més escombraries nosaltres en una setmana que no pas ells en tot un any.\nHeu pensat alguna vegada en fer algun intercanvi?\nM’agradaria molt però tinc dos temors molt grans. No tenen tele, ràdio, notícies...no tenen res. Quan vam arribar allà era la primera vegada que veien un blanc, una nena plorava perquè no n’havia vist mai cap. Portar un nen aquí pot ser un xoc molt gran i potser contraproduent. Ara bé, una persona de 18 anys, amb uns estudis podríem provar-ho però sabent d’on venen i ficar-los en una societat de consum tan bèstia com la nostra...crec que pot ser molt dolent per ells. I sabent que després hauran de tornar. No m’estranya que després s’hi juguin la vida per venir aquí. Crec que no és la solució i el més saludable és intentar que ells allà visquin una mica millor.\nRubí futbol projecte solidari CEF Can Mir senegal Boloukounda xavi mas


Wikiloc | Ruta Tuc de Somont (x Plan des Artiguetes) (Vall d'Aran)\nSenderisme (Rutes Senderisme a Espanya → Catalunya → Mont )\nTuc de Somont (x Plan des Artiguetes) (Vall d'Aran)\n962 90 5\nVista 1627 vegades, descarregada 25 vegades\na prop de Mont, Catalunya (España)\nNormalment aquest pic si accedeix des del Coth de Varrados o des de Vilac. Nosaltres el vem pujar des del Plan des Artiguetes. Un cop arribat al Plan, no deixar el cotxe al parking del Saut deth Pish, continuar per la pista, no cal 4*4, fins arribar a una bifurcació. Deixar el cotxe en el creuament i continuar a peu per la pista de la dreta fins al final. Al arribar a una cabana de pastors (Cabana de Mont), vem deixar el camí i vem anar camp a través en direcció sud. Primer hem de passar un llom en forta pujada, després continuem flanquejant, sempre en direcció sud, fins a veure el Tuc de Somont. Per arribar al cim, hem de pujar una última pendent força inclinada fins al cim.\nPer baixar, vem agafar un camí que es veu des de dalt del cim(i que passa pel costat de un petit llac), que va al Coret de Mont. No arribar al Coret, y agafa run cami que s'en va cap a la dreta, anar baixant, un cop arribat a un petit pla, no continuar recte, sino que em de girar en direcció NO per continuar baixant (en aquest punt, el camí no hi és i haurem d'anar intuint-lo). Continuar baixant fins a la cabana de Mont, continuar per la pista fins el cotxe.


Torre Bassas guiarà els estudiants rubinencs a la recerca d’ajuts a l’estudi - Ajuntament de Rubí\nTorre Bassas guiarà els estudiants rubinencs a la recerca d’ajuts a l’estudi\nTorre Bassas guiarà els estudiants rubinencs a la recerca d’ajuts a l’estudi L’Espai Jove Torre Bassas incorpora l’Espai d'orientació i recerca de beques i ajuts per a la continuïtat dels estudis, un servei destinat a assessorar els joves de Rubí sobre les opcions d'ajuts als estudis postobligatoris https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/torre-bassas-guiara-els-estudiants-rubinencs-a-la-recerca-d2019ajuts-a-l2019estudi https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/torre-bassas-guiara-els-estudiants-rubinencs-a-la-recerca-d2019ajuts-a-l2019estudi/@@images/image/preview\nL’Espai Jove Torre Bassas incorpora l’Espai d'orientació i recerca de beques i ajuts per a la continuïtat dels estudis, un servei destinat a assessorar els joves de Rubí sobre les opcions d'ajuts als estudis postobligatoris\nL'alcaldessa, Ana María Martínez, i el portaveu de C's, José Abadías, han presentat el projecte (foto: Localpres)\nL’objectiu de l’Espai d'orientació i recerca de beques i ajuts per a la continuïtat dels estudis, que ja ha entrat en funcionament a l'Espai Jove Torre Bassas, és dotar d’eines els estudiants de la ciutat que els permetin salvar els impediments que apareixen a l'hora de continuar els estudis postobligatoris, tant universitaris com no universitaris. Aquestes eines comprenen la informació sobre com accedir i com demanar els ajuts existents però també posa a disposició dels usuaris un servei d’acompanyament per facilitar els tràmits del procés de sol·licitud de les prestacions.\nL'horari d'atenció d'aquest nou servei és de dilluns a divendres de 17 a 21 h a l'equipament del carrer de Sabadell, número 18. La informació que s’ofereix en aquest servei també es podrà trobar properament a l’apartat d’Educació del web municipal.\nEl servei està inclòs en els pressupostos d’enguany fruit de la negociació entre l’equip de govern i la formació Ciutadans-Partido de la Ciudadanía (C’s). L’alcaldessa, Ana María Martínez, ha reivindicat la voluntat del govern de situar les polítiques d’infància i joventut com una de les prioritats de la seva acció: “Els infants i els joves han de ser presents en totes les decisions que prenem com a administració. I molt especialment en totes aquelles polítiques que repercutiran de forma directa en les seves oportunitats de futur”. “No ens podem permetre perdre talent a Rubí, l’hem de fomentar i això suposa destinar-hi recursos econòmics”, ha afirmat Martínez.\nDe la seva banda, el portaveu de C’s, José Abadías, ha definit aquesta iniciativa com una obligació: “Invertim perquè els nostres fills puguin anar a la universitat o bé estudiar Formació Professional”. Abadías ha coincidit amb l’alcaldessa en la necessitat de cuidar el talent dels estudiants de Rubí: “Si volem talent, cal invertir en educació i aprofundir en les relacions amb el teixit empresarial de la ciutat”.\nEl projecte preveu evolucionar amb la intenció de destinar recursos econòmics municipals per ampliar l’oferta de beques ja existents. Això serà en una segona fase, ja que primer cal analitzar la demanda existent per concretar la manera i les quantitats a destinar amb el propòsit que els impediments econòmics no siguin un fre a l’itinerari acadèmic dels rubinencs i rubinenques. Per definir les futures línies d’ajuts municipals a l’estudi, el Servei d’Educació treballarà amb els instituts de la ciutat per conèixer les necessitats i mancances dels estudiants que volen continuar els seus estudis més enllà de l’educació obligatòria.


« Blog del Museu del Ferrocarril de Catalunya. Vilanova i la Geltrú\nPalo Alto Market »\n2 gen. 2015 per Daniel García Peris\nHem acabat l’any amb una notícia gens esperançadora per als que creuen que ha acabat la crisi i que hem après que l’educació ha de ser prioritària. El 19 de desembre va tancar la seu que la Universitat Oberta de Catalunya (UOC) tenia a Vilanova i la Geltrú. El problema rau en que no som capaços d’atraure l’interès del món universitari? Aquest és l’article que el 3 de vuit m’ha publicat al respecte. L’escrit també ha estat publicat al meu blog al diari ARA i a Xarxa Penedès.\nEl 3 de Vuit 2-1-15: Sense Seu UOC by Daniel García Peris\nTechnorati Tags: Catalunya, Penedès, Garraf, Vilanova i la Geltrú, Vilafranca, Universitat, UOC, retallades, enoturisme, turisme, economia, política\nEtiquetes:Catalunya, economia, enoturisme, Garraf, Penedès, política, retallades, Turisme, universitat, UOC, Vilafranca, Vilanova i la Geltrú


Telecomunicaciones y Periodismo: Moltes gràcies per l'èxit total de Sant Jordi!!!!!\nTerrassistes fidels 25 de abril de 2022, 3:30\nFelicitats, Catedràtic i Doctor Fondevila!!!!!! El gran triomfador de Sant Jordi!!!!!!\nJoan Francesc Fondevila 25 de abril de 2022, 3:30\nMaría Teresa Gascón Frago 25 de abril de 2022, 3:31\nFelicitats, preciositat! Exitàs!\nJoan Francesc Fondevila 25 de abril de 2022, 3:32\nAngie Solsona 25 de abril de 2022, 3:34\nEsteu radiants!!!!! Felicitats, Joan Francesc!!!!! Ets tot un campió!!!!!\nJoan Francesc Fondevila 25 de abril de 2022, 3:34\nDaniel MHondo 25 de abril de 2022, 4:57\nJoan Francesc Fondevila 25 de abril de 2022, 6:28\nPaqui Lleida 25 de abril de 2022, 6:27\nJoan Francesc Fondevila 25 de abril de 2022, 6:29


2ª XOCOLATADA SOLIDÀRIA – Ampa Cultura Practica\nDes de l’AMPA ens hem tornat a engrescar amb la segona edició de la xocolatada solidària pel càncer infantil que tant d’èxit va tenir l’any passat!!\nUs volem convidar a tots a passar-vos pel pati de l’escola el proper divendres 15 de febrer a partir de les 17h!!! L’AMPA posarà música, coca i xocolata calenta, per compartit una bona estona!! Us hi esperem!!\nAquesta iniciativa sorgeix d’un grup d’associacions que han viscut algun cas de càncer infantil en la seva família. De la unió de totes elles neix el projecte de la xocolatada solidària amb la finalitat de recaptar fons per a la recerca. Una d’aquestes associacions és l’associació MUA Solidaris amb seu a Terrassa. Durant la xocolatada també disposarem dels seus tubulars de BUFF® per valor de 15euros.\nTot el que es recaudi durant la xocolatada anirà integrament en benefici del programa d’investigació pel cancer infantil de l’Hospital Sant Joan de Deu. Per més informació : www.xocolatadasolidaria.org .\nAMPA Cultura Pràctica


Entrevsita a Umberto Pelizzari ( referent mundial de l'apnea ). | Fisioteràpia Tàrrega\nL'apnea com a complement a la teràpia aquàtica. Per ANNA VERDÚ ( membre de la UFAE ).\nAtleta professional, de nacionalitat italiana i referent mundial de l’apnea.\nObté el primer rècord mundial d’apnea profunda al 1990. A partir d’aquí aconsegueix tots els records mundials d’immersió d’apnea existents, al llarg de la seva trajectòria com atleta professional, durant els 11 següents anys. Es retira de les competicions, amb els tres records mundials de les tres especialitats d’apnea.\nHa creat l’escola “Apnea Academy” , escola de formació i recerca d’apnea subaquàtica, a través de la qual organitzen diferents esdeveniments, competicions, cursos, seminaris , per tota Italià i resta del mon . www.apnea.academy / www.pelizzari.com\nActualment, viatja per tot el mon, com a docent en diferents cursos sobre apnea, com a entrenador d’apnea i impartint diferents conferències i seminaris.\nCol·labora de manera voluntària amb diferents projectes i associacions, entre els quals, es troba la col·laboració amb nens afectats d’Atròfia muscular espinal ( AME ).\nUmberto va començar a tenir contacte en aigua amb nens afectats d’AME, fa uns 6-7 anys i a partir d’aquí ha continuat col·laborant amb ells i es pren i parla d’aquests projectes, com un aprenentatge i motivació personal , una experiència molt satisfactòria, on aprèn i es sorprèn dia a dia, amb les reaccions que els nens afectats d’atròfia muscular espinal, tenen en contacte amb l’aigua i que fa que provoquin en ell, emocions molt positives.\nOrganitzen sessions d’aigua de 45’-60’ aproximadament que pot variar en funció de la temperatura de l’aigua. Umberto explica que treballa amb ells amb una temperatura de 30-32 graus i a vegades, quan poden es desplacen a les Termes de “Montegrotto” ( una de les termes més importants d’Itàlia i també d’Europa.\nUmberto introdueix així, el treball d’apnea com a complement al tractament de fisioteràpia que els nens realitzen fora de l’aigua.\nDurant tota la sessió, fa que els nens puguin gaudir de l’apnea i dels estímuls i propietats que els aporta l’aigua a través de diferents jocs, desplaçaments, circuits, exercicis i tècniques de respiració i exercicis de relaxació entre altres. Tot això, fa que poc a poc vagin perdent la por i es vagin adaptant al medi aquàtic, descobrint així, com reaccionen els seus cossos dins de l’aigua.\nDins del món de l’apnea, hi ha diferents tècniques. L’apnea estàtica , l’apnea en diferents posicions i flotacions del cos en l’aigua i l’apnea amb desplaçament passiu a través de diferents circuits, són algunes de les propostes de treball per a dins de l’aigua.\nEls ensenyen unes regles bàsiques en els exercicis respiratoris i ells mateixos aprenen, intueixen i inventen com respirar en apnea segons les seves necessitats a través d’apnees més curtes o més llargues, deixant anar més o menys ràpid l’aire , en funció del treball que volen realitzar i dels músculs respiratoris que volen activar.\nFa que els nens a través de l’apnea omplin els pulmons d’aire i provoquin contraccions del diafragma, fent treballar tota la musculatura del diafragma , musculatura de la caixa toràcica, provocant una millora i un augment de la capacitat pulmonar, millorant així la respiració.\nInspiren augmentant la pressió pulmonar i augmentant d’aire els pulmons.\nQuan han de deixar l’aire, mouen la boca d’una manera semblant al que seria la tècnica del “packing” o de carpa ( tècnica que s’utilitza en el món de l’apnea ), boca oberta i deixant anar bombolles d’aigua.\nEls nens juguen amb la respiració, i ho converteixen així en un joc. És un a gimnàstica respiratòria molt important per a ells.\nEns explica que són nens que respiren instintivament i ells mateixos fan l’apnea, quan van en immersió, sabent que no han de deixar tot l’aire de cop.\nAugmenten la sensibilitat del diafragma a través d’exercicis de respiració ( per sota l’aigua i en flotacions diferents ). Per tant és un treball molt important per tota la musculatura implicada en la respiració.\nFent-los treballar en apnea i portant-los sota l’aigua, poden millorar i milloren molt.\nGràcies a les propietats de l’aigua, augmenten la seva sensibilitat i el treball realitzat dins el medi aquàtic i realitzen moviments que fora de l’aigua no poden fer.\nSenten millor quan es mouen per sota aigua i treballen per tant en apnea, per poder anar en immersió.\nMilloren la capacitat de sentir i gestionar el seu cos, per tant aconsegueixen així més consciencia de tot el seu cos.\nUtilitzen l’aire, es reinventen i busquen ells la seva pròpia tècnica per poder respirar de manera intuïtiva i automàtica.\nConeixent com poden estar afectats els nens amb atròfia muscular espinal, es podria resumir, com un treball molt positiu dins del seu tractament, fent que durant els 45’-60’ que dura la sessió, siguin lliures i feliços.\nSempre i quan no hi hagin contraindicacions, Umberto comenta que seria molt interessant el poder introduir una petita part d’exercicis d’apnea, dins les sessions de teràpia aquàtica, per segons quin tipus de lesió o malaltia, com una part de teràpia complementària.\nUmberto ens parla de la importància de no exagerar amb el treball d’apnea i fer-ne sempre un treball progressiu.\nCal fer una bona història clínica i una bona evaluació, abans de provar aquests exercicis i cal conèixer amb tot detall el que estem tractant.\nActualment, es pot ja trobar evidència científica en el treball d’apnea com a part del tractament d’algunes lesions o malalties, per tant ara és feina nostra com a fisioterapeutes, investigar i compartir tots els nostres resultats en els tractament, per fer que poc a poc tinguem més eines per treballar dins el medi aquàtic i que poc a poc fem créixer la fisioteràpia aquàtica.\nAnna Verdú ( membre de la UFAE : Unitat de fisioteràpia aquàtica especialitzada ) / entrevista penjada en el facebook de la UFAE


La novena edició d'Escena Erasmus comença a rodar, dissabte, a Otos - VilaWeb\nLa novena edició d’Escena Erasmus comença a rodar, dissabte, a Otos\nAmb la representació de l'obra teatral "El viatge impossible" dirigida per Josep Valero\nEl projecte teatral europeu Escena Erasmus de la Universitat de València comença aquest dissabte a Otos la ronda 2021 de Les Petites Europes, organitzada per l’Àrea de Cultura de la Diputació de València en col·laboració amb la Universitat de València.\nEn aquesta novena edició es representa El viatge impossible, que es podrà veure a les 22.30 a la plaça del Llaurador.\nL’obra està dirigida per Josep Valero, amb textos escrits a propòsit per quatre dramaturgs de l’escena valenciana: Daniel Tormo, Guadalupe Sáez, Isabel Martí i Gemma Miralles. L’espectacle està protagonitzat per la valenciana Elena Francés, l’espanyol Nicolás Aranda, els francesos Arnaud Barennes i Sélune Cannizzo, la italiana Allegra Florioli, la suïssa Paloma Gros-Hostettler i l’alemanya Kika Miederhoff.\nEl muntatge es basa en la idea de “viatge” en uns temps en què viatjar és més difícil que mai. L’espectacle fa la reflexió que potser tornar als pobles és una idea sana i efectiva per a reconstruir el nostre món i les nostres vides. Per al director del muntatge, Josep Valero: “L’espectacle en si és un viatge, apel·la a l’ànima dels nostres pobles, als anhels compartits de tornar a celebrar les festes i viure en comunitat, però també hem volgut mostrar l’aïllament que han viscut els nostres majors, el viatge interior que hem hagut de fer en aquest període de confinament”.\nLes Petites Europes tornaran a la Vall d’Albaida: el 30 de juny a Ontinyent, el 16 de juliol a Montitxelvo, el 17 a Llutxent i el 18 de juliol a Albaida, on clourà la ronda de representacions.


Arxiu de Places - Fet Alt Camp\nL’Ò cervesa artesana, creada el 2013 en una antiga casa pairal. Podeu venir a visitar la cerveseria, a tastar les nostres cerveses i a gaudir-ne al jardí d’una casa de poble. Ofereix, de moment, dos tipus de cervesa. d’Istiu i Saison.\nCal Garriga és una casa pairal amb un antic molí d´oli que data de l´any 1819. És aquí on hi trobareu els vins que elabora la bodega familiar, també productes de la comarca i l´oli que elaborem nosaltres mateixos. Podeu visitar la bodega, fer una cata de vins, degustació d´oli Llegir més...\nOli Oliva Verge Extra D.O.P. Siurana, vins D.O.P Tarragona, fruits secs. Qualsevol article i producte relacionat amb el mon del Camp. 125 anys al servei del pagès\nVins blancs varietats macabeu i xarel.lo, rosat ull de llebre ,negre jove ull de llebre-merlot i negre roure ull de llebre-merlot\nA Adernats – Vinícola de Nulles elaborem caves reserva i gran reserva de manera tradicional i artesana així com vins joves, frescos i afruitats; vins amb criança saborosos i elegants; fruit tots ells de les millors varietats de raïm de les nostres terres situades a la Vinícola de Nulles elaborem Llegir més...\nLa bodega, actualment encapçalada per la cinquena generació, fou fundada a l´any 1898. Elaborem i comercialitzem vins blancs, rosats, negres joves i amb criança. Tenim cura de tot el procès, des del control del raïm a les vinyes fins a la seva comercialització. Podeu visitar la bodega i veure tot Llegir més...\nRestaurant situat entre El Pla i Valls. Oferim una Cuina Catalana, basada sobretot en la qualitat del producte i de temporada. Compromesos amb el territori comprem les matèries primeres principalment a productors locals. I tot en un espai bonic i confortable. Una de les nostres especialitats són les “Calçotades”.