La CUP denuncia que els ajuntaments garrotxins no aporten el que li pertoca al Consorci d'Acció Social des del 2009 - Olot Televisió\nComentaris tancats a La CUP denuncia que els ajuntaments garrotxins no aporten el que li pertoca al Consorci d’Acció Social des del 2009\nLa CUP Garrotxa ha denunciat aquest matí davant els mitjans de comunicació que els ajuntaments tenen congelades des del 2009 les aportacions anuals que des dels pressupostos destinen als serveis socials i, en concret, a l’ens que n’és responsable, el Consorci d’Acció Social de la Garrotxa. Aquesta congelació, segons la CUP, es va pactar al Consell d’Alcaldes el 2009. Això, segons expressen, no aplica el que realment marca la llei i provoca certs desajustaments que el propi Consorci d’Acció Social ha hagut de compensar buscant els fons necessaris per mantenir els serveis mínims. La CUP sosté que no s’ha deixat d’oferir cap servei, però que s’han ofert de forma precària, i els fons que s’aconsegueixen a banda de l’aportació dels ajuntaments es podrien fer servei per millorar els serveis prestats.\nLa Candidatura d’Unitat Popular denuncia que, des del 2009 fins ara, els ajuntaments garrotxins han deixat d’aportar al Consorci d’Acció Social una quantitat que podria rondar els 2 milions 500 mil euros aproximadament. Creuen que el pacte arribat des dels ajuntaments és immoral i estudiaran si els consistoris estan incomplint la legalitat. Demanen que s’incorpori en els pressupostos del 2016 el cost real dels serveis donats a cada municipi pel Consorci d’Acció Social, que s’incompleixi l’acord del Consell d’Alcaldes de manera immediata, i que es facin públics els números des del 2009 per saber exactament quants diners s’han deixat d’ingressar a serveis socials.\nFerran Vallespí, membre de la Secció Dramàtica d'Els Catòlics: Un èxit total. Hem exhaurit les entrades. Això vol dir que la gent està molt contenta amb la nostra programació de teatre amateur. Ens traslladem a l'any 1932. L'alemany Martin Schulse i…


Notícies :: Notícies de custòdia :: WEB DEL MES: Nous vídeos del projecte Consuma Naturalidad\nWEB DEL MES: Nous vídeos del projecte Consuma Naturalidad\nDimecres 4\tFebrer 2015 - 13:13\nEls vídeos promouen el consum responsable de productes alimentaris apliquen sistemes de producció que afavoreixen la conservació de la biodiversitat.\nA continuació trobareu els 2 vídeos que formen part del projecte Consuma Naturalidad i que us recomanem veure:\n"Ganaderos: los guardianes de la biodiversidad" - Molts dels nostres paisatges ramaders tradicionals es formen per la conjunció del maneig sostenible de les races autòctones adaptades als ecosistemes més diversos, juntament amb la presència d'un gran nombre d'espècies de flora i fauna d'alt valor ecològic. La ramaderia a la Xarxa Natura 2000 es caracteritza per tant per un maneig equilibrat de les càrregues ramaderes en els diferents hàbitats per poder mantenir uns ecosistemes dels quals depenen no només les pròpies cabanes sinó tota la biodiversitat silvestre d'alt valor associada . D'una banda l'autoctonia, els seus productes derivats i les espècies; per una altra els rostres dels que representen aquest fràgil equilibri al llarg dels nostres territoris dia rere dia formen els ingredients fonamentals d'aquesta història. Tot això configura la línia del que representa ser guardians de la biodiversitat del present i futur.\n"Agricultores, guardianes de la biodiversidad" - L'agricultura a la Xarxa Natura 2000 es caracteritza per tant per una gestió equilibrada dels factors de producció en els diferents hàbitats per poder mantenir uns ecosistemes dels quals depenen no només la pròpia agrodiversitat sinó tota la biodiversitat silvestre d'alt valor associada . D'una banda les varietats locals autòctones, els seus productes derivats i les espècies ; per una altra els rostres dels que representen aquest fràgil equilibri al llarg dels nostres territoris dia rere dia formen els ingredients fonamentals d'aquesta història .\nEl projecte Consuma Naturalidad és una iniciativa promoguda per la Fundació Félix Rodríguez de la Fuente i finançada per l'Instrument Europeu LIFE per al Medi Ambient. El seu objectiu principal és contribuir a la conservació de la biodiversitat silvestre del nostre país i especialment la present a la Xarxa Natura 2000, promovent la producció i fomentant el consum d'aliments derivats de les nostres races de bestiar i varietats vegetals autòctones i els mètodes de producció afavoreixin aquesta conservació. El projecte es desenvolupa en dues línies d'actuació, una Marca de Garantia per als productes i una Campanya de Comunicació per als consumidors, amb la finalitat de contribuir a l'aprofitament sostenible dels recursos naturals, de la cultura i les tradicions, evitant que s'abandonin les àrees de producció i la seva activitat econòmica, i resultant en la conservació dels nostres paisatges humans i naturals, posant en valor aliments amb origen en l'autoctonia.\nMés, sobre...: video , consuma naturalidad , custodia agraria , projecte


RACÓ MUSICAL EDUCATIU: RECURSOS DIDÀCTICS: QUI SÓC\nSóc el Lluís, mestre de música i psicopedagog i aquest bloc és per mi una oportunitat per mostrar i compartir algunes de les meves propostes, materials didàctics i creacions vàries per orientar al procés d'ensenyament i aprenentatge de l'educació artística.\nTots els materials que comparteixo estan registrats i te'ls pots descarregar gratuïtament. Si els vols compartir, no t'oblidis de citar-ne l'autoria. Si ho prefereixes, també pots rebre'ls al teu correu. Si els utilitzes a l'aula, agrairé que em facis un feedback, un comentari, propostes, ...\nCom a orientador escolar, ofereixo, serveis d'orientació i assessorament pel que fa a la pràctica educativa a l'aula, creació de recursos o aplicació de diferents metodologies. Contacta amb mi.\nPer conèixer de més aprop l'aplicació d'algunes de les activitats que duc a terme a la meva aula, segueix aquest enllaç: Experiències a l'aula


Normativa de protecció de l'alumne/a\nQuè és l'Aprenentatge Global?\nEls espais d'aprenentatge i butlletins de l'escola\nAprenentatge basat en projectes (ABP) a ESO\nEls Chromebooks a l'escola\nCanal YouTube Vedruna\nELS DE 4t VOLEM CONÈIXER MÉS LA NOSTRA COMARCA\nAquests dies estem treballant la Comarca del Berguedà i per ampliar els coneixements hem realitzat una sèrie d’activitats: creació d’un power point, visita al Consell Comarcal del Berguedà a càrrec de Queralt Cortina, una conferència amb el Sr Adrià Solé, alcalde de Castellar del Riu i amb la Sra Gemma Vinyes, representant de l’àrea de servei del Medi ambient del Consell Comarcal del Berguedà.\nAhir dimecres a la sala d’actes de l’escola els alumnes de 4t vam assistir a la conferencia que constava de dues parts. La primera el Sr Adrià Solé , alcalde de Castellar del Riu ens va explicar com es gestiona un municipi petit amb molts prats i boscos, que no té nucli urbà, on hi ha cases disseminades, i tot i que depenen de molts serveis de la capital de comarca se senten molt orgullosos d’acollir dues festes força importants : la Festa dels bolets i la festa del Pi de les tres branques. Actualment estan treballant perquè en un futur es puguin reobrir les pistes dels Rasos de Peguera.\nLa segona part, la Sra Gemma Vinyes, ens va parlar sobre l’economia de la Comarca del Berguedà: el canvis que s’han anat produint en els tres sectors: primari, secundari i terciari, després del tancament de les mines de carbó i la crisi del tèxtil. Del model productiu actualment molt més diversificat: hi ha un sector agrícola i ramader rellevant. Una indústria que encara manté un paper important gràcies al desenvolupament de nous sectors com l’alimentari. El sector serveis dirigits al benestar de la població resident, com la sanitat i els relacionats amb el sector turístic, (hoteleria, restauració, turisme rural). També va fer referència a l’evolució demogràfica , les comunicacions tant terrestres com on-line i a la promoció dels boscos i Parcs Naturals per un turisme de qualitat on es poden practicar esports d’aventura , caminades, rutes... I la bona praxi en el medi ambient : depuradores d’aigua, deixalleries


Bloc de BalearWeb |Page 17, Chan:13961322 |RSSing.com"\nShowing article 321 to 340 of 10235 in channel 13961322\nGALERÍA FOTOGRÁFICA: CÁDIZ 2ª Parte (ESPAÑA)\ny del Real\nde la Agri-\nto a la Cons-\nto a Francisco\nc/ Isabel la\nto a Miguel\nto a Francis-\nto a José\nto a Rubén\nto a Ramón\nto a José Miguel\nto al Almi-\nde la Ala-\nto a Manuel\nnio de Padua\n«¡A las Cor-\ntes! ¡A las\n«La plaza de\nnio el día de\nla jura de la\nción de 1812»\n«Día de Mercado\nen la playa»\nto Villar" I»\nto Villar" II»\nto Villar" III»\nde la Palma y\ndel Real VI»\nde La Caleta»\nPalma, 26 de julio de 2013\n[26/07] «The Alarm» - Setmana Tràgica - «Emma Goldman: The Anarchist Guest» - Berthelot - Santos - Adler - Gordo - Rueda Pérez - Oiticica - Fuentes - Sas - Cristofoli - Bassa - Monclin - Perlman - Mallo - Silvia Mistral\n- Àngel Bassa: El 26 de juliol de 1980 és enterrat a Gardana (Provença, Occitània) l'anarcosindicalista Àngel Bassa. Havia nascut el 2 d'octubre de 1920 a Granollers (Vallès Oriental, Catalunya). Durant la guerra civil, enrolat en les columnes de la Confederació Nacional del Treball (CNT), lluità al front d'Aragó. Amb el triomf feixista passà els Pirineus i patí les penúries de gairebé tots (camps de concentració, companyies de treballadors, etc.). Lluità contra l'ocupació nazi i amb l'Alliberament participà en la reorganització de la CNT. En 1949 va ser nomenat secretari de la Federació Local de Meyreuil. Va fer de miner a l'explotació carbonífera de Biver a Gardana fins a la seva jubilació i durant 25 anys --fins a la seva mort-- va ser secretari de la Federació Local confederal de Gardana. Trobem articles seus en Boletín Interno CIR i Espoir.\n- Roger Monclin:El 26 de juliol de 1985 mor a Sant Laurenç de Var (Provença, Occitània) el militant llibertari, pacifista integral i escriptor Roger Monclin. Havia nascut el 31 de gener de 1903 a Reims (Xampanya, França) i després d'uns curts estudis va esdevenir representant de perfumeria, professió que el va portar a recórrer tot França. La seva trobada amb el periodista i escriptor llibertari Victor Méric va canviar sa vida i es va adherir a la «Lliga dels Combatents de la Pau», creada per Méric en 1929. Dos anys després, va prendre part en la creació de la revista pacifista i antimilitarista La Patrie Humaine, esdevenint-ne l'administrador i compartint-ne la direcció amb Robert Tourly entre 1933, any de la mort de Méric, i 1939, tot defensant una total independència del periòdic. Orador i propagandista, va atacar irònicament, en les seves conferències i articles, el militarisme triomfant, el negoci de la venda d'armes i els crims de la «justícia» militar. El setembre de 1936 va visitar la Barcelona revolucionària, però no com a combatent, sinó per fer locucions per a Ràdio CNT. L'agost de 1939, alguns dies abans de la declaració de guerra, va desertar i va passar amb altres dos companys a Bèlgica, d'on partiran cap a Noruega i després a Suècia. Amenaçats d'expulsió, van ser ajudats per militants pacifistes que els van amagar en una cabana al bosc durant l'hivern de 1939 i 1940. Detingut el maig de 1940, va ser internat en un camp a Suècia fins a l'octubre de 1942. Però de tornada a París, va ser detingut i requerit nombroses vegades per la policia i per la Gestapo, per acabar pres el setembre de 1943 i fins al febrer de 1944. Després va exercir diversos oficis, des de comptable a periodista, sense oblidar el de venedor ambulant. En 1943 va entrar en el Sindicat de Correctors gràcies a Louis Louvet. Després de la guerra, va participar en la revista Défense de l'Homme, i va militar en la Unió Pacifista de França. És autor de nombroses obres, com ara Les damnés de la guerre. Les crimes de la justice militaire (1914-1918) (1934) --aquesta obra serà la base del guió de la pel·lícula antimilitarista d'Stanley Kubrick Paths of glory (1957)--, Victor Méric. Sa vie, son oeuvre, par ses amis (1934, amb altres), Les crimes des conseils de guerre (1934), Gaston Couté, poète maudit (1880-1911) (1962) i Quelque part... ailleurs: roman autobiographique (1990, pòstum), entre d'altres.\n- Fredy Perlman:El 26 de juliol de 1985 mor a Detroit (Michigan, EUA) l'escriptor, editor, músic i activista llibertari Fredy Perlman. Havia nascut el 20 d'agost de 1934 a Brno (Moràvia, Txèquia) --aleshores Txecoslovàquia. En 1938, just abans de l'annexió nazi, sa família emigrà a Cochabamba (Bolívia) i en 1945 s'establí, després de passar per diversos indrets (Mobile, Alabama, Brooklyn, Queens), a Lekeside Park (Kentucky, EUA). En 1952 estudià al Morehead State College de Kentucky i entre 1953 i 1955 a la Universitat de Califòrnia, LosÁngeles (UCLA). Quan era redactor del periòdic universitari The Daily Bruin, una discussió amb les autoritats administratives universitàries sobre l'elecció dels editors el portà a treure, amb un grup de companys, un publicació alternativa independent,The Observer, que s'havia de repartir a les parades de l'autobús i a l'entrada de la universitat ja que el rectorat en prohibí la distribució al campus. Entre 1956 i 1959 es matriculà en filologia anglesa a la Universitat de Columbia, on conegué Lorraine Nybakken, que esdevindrà sa companya durant la resta de la vida. Aviat, però, desvià els seus estudis cap a la filosofia, la política i la literatura europea. En aquestaèpoca es va veure força influenciat per un dels seus professors, el sociòleg C. Wright Mills. A finals de 1959 amb sa companya realitzà un viatge amb motocicleta pel país. Entre 1959 i 1963 s'establí a Manhattan, on treballà amb John Ricklefs en anàlisis estadístics dels recursos mundials. En aquestaèpoca participà en diverses activitats pacifistes antinuclears amb el grup dramàtic anarquista The Living Theatre, entre d'altres. Durant la tardor de 1961 fou detingut durant una asseguda reivindicativa a Times Square. Després es convertir en l'editor de The Living Theatre i publicà The new freedom, corporate capitalism i l'obra de teatre Plunder. En 1963 la parella abandonà els Estats Units i, després de viure un temps a Copenhaguen i a París, s'establí a Belgrad. A la capital sèrbia realitzà un master en economia i es doctorà en dret a la Universitat de Belgrad, amb una tesi titulada «Conditions for the development of a backward region», que causà un gran escàndol en alguns sectors universitaris. Durant el seu últim any a Iugoslàvia, fou membre de l'Institut de Planificació per a Kosovo i Metohija. Entre 1966 i 1969 la parella va viure a Kalamazoo (Michigan, EUA), on exercí de professor de ciències socials a la Western Michigan University, magisteri que tingué certes crítiques ja que establí unes classes i títols propis i autònoms de la universitat. En 1966, amb Milos Smardzija, un dels seus professors de Belgrad, traduí el llibre d'Isaac Illich Rubin Essay on Marx's Teory of Value i en publicà la introducció sota el títol «Essay on commodity fetishims». El maig de 1968, després de dos setmanes de docència a Torí (Itàlia), marxà, amb l'últim tren abans que la circulació ferroviària fos tancada per la vaga, a París, on participà activament en els disturbis de carrer; també prengué part amb el comitè de fàbrica de Citroën en l'ocupació del Centre Censier de la universitat parisenca. En tornar a Kalamazzo l'agost, amb Roger Gregoire, va escriure el llibre Worker-Studen Action Committees. May 68. El gener de 1969 acabà d'escriure The reproduction of daily life. En aquest any abandonà la universitat i fundà a Kalamazzo, amb altres companys, la majoria estudiants, la revista Black & Red, de la qual s'editaren sis números. La redacció i la maquetació es va fer al domicili de Perlman i la impressió al Radical Education Project d'Ann Arbor (Michigan, EUA). Durant la primavera de 1969 viatjà per Europa i a Iugoslàvia va escriure Revolt in socialist Yugoslavia, que fou prohibida per les autoritats comunistes i qualificada de«complot de la CIA». L'agost de 1969, amb sa companya, s'establí a Detroit, on va escriure The incoherence of the intellectual; també traduí a l'anglès, amb altres, l'obra de Guy Debord Society of the spectacle, versió que fou criticada pel seu autor. En 1970 amb un grup de companys creà a Chicago la cooperativa editorial Detroit Printing Co-op, que durant aquella dècada tirà Black & Red i nombroses publicacions i llibres de l'esquerra nord-americana. Entre 1971 i 1976 treballà força, publicant llibres, com araLetters of insurgents (1976) o Manual for revolutionary leaders (1977), o traduint-ne, com ara l'obra de Piotr Arshinov History of the makhnovist movement, la de Volin The unknown revolution o la de Jacques Camatte The wandering of humanity (1975). Durant aquests anys, començà a tocar el violoncel en orquestres de cambra durant els caps de setmana. En 1971, amb sa companya, realitzà un viatge amb cotxe per Alaska. En 1976 va ser operat al cor, experiència que li ajudà més tard per escriure i representar l'obra Who's Zerelli?, on criticava l'autoritarisme dels estaments mèdics. Entre 1977 i 1980 es dedicà a estudiar història i realitzà viatges amb Lorraine a Turquia, Egipte, Europa i llocs històrics dels Estats Units. En 1980 començà una història de Detroit i dels seus voltants (The Strait), que con va concloure. La parella ajudà --amb articles (Anti-Semitism and the Beirut Progrom, The continuing appeal of nationalisme, etc.), mecanografiant, corregint proves, etc.-- en la redacció de la revista antiautoritària The Fifth Estate. Entre 1982 i 1983 treballà en la redacció d'una de les seves obres més reeixides Agains his-story, against Leviathan!, on planteja com lluitar contra la civilització contemporània des d'una perspectiva anarquista. En 1983 s'afegí a la secció de corda de la Dearbon Orchestra i el juny de 1985 interpretà els quartets de Mozart i de Schumann en un programa de Physians for Social Responsability. Fredy Perlman va morir el 26 de juliol de 1985 durant una intervenció quirúrgica cardíaca al Henry Ford Hospital de Detroit (Michigan, EUA). En 1989 Lorraine Nybakken publicà la biografia del seu company, Having little, being much, a la impremta de Black& Red.\n[27/07] Congrés Internacional Obrer Socialista - Setmana Tràgica - AIA - CENU - Dalmonti - Bruno - Izquierdo - Vallejo - Jiménez Pérez - Pastor - Cartañà - García Altamira - Roumilhac - Cortese - De Jong - Cochet - Foz\n- Gustavo Cochet: El 27 de juliol de 1979 mor a Funes (Santa Fe, Argentina) el pintor, gravador i escriptor anarquista Gustavo Cochet. Havia nascut el 6 de maig de 1894 a Rosario (Santa Fe, Argentina). Son pare era francès i feia de mestre d'escola primària rural a la zona d'Esperanza i San Jerónimo Norte; sa mare era argentina de mare indígena. Després d'uns anys al camp estudiant primària, va marxar a Carlos Pellegrini i a Maciel, on son pare havia estat traslladat de mestre. A Maciel començarà a treballar com a aprenent de telegrafista. En 1912 va deixar la casa paterna i es va instal·lar a Rosario per dedicar-se a la pintura alhora que feia de telegrafista a Correus. Va estudiar amb el pintor César Caggiano i a Buenos Aires amb Thibón de Libián i Walter de Navazio. En 1915 va emigrar a Barcelona (Catalunya) i en 1917, després de treballar en diversos oficis, es col·locarà al taller de restauració de Josep Dalmau, marxant de la galeria d'art barcelonina del mateix nom que presentava exposicions d'avantguarda (Picasso, Torres-García, Nonell, Miró). En aquestaèpoca Pere Daura l'iniciarà en el gravat. En 1919 va realitzar la seva primera exposició, a la Galeria Dalmau de Barcelona i l'any següent es casarà amb la catalana Francesca Alfonso, instal·lant-se la parella a París. En 1921, per ser fill de francès, va haver de realitzar el servei militar actiu, que acabà l'any següent. En 1922 també naixerà son primer fill, Fernando. En 1923 va realitzar la seva primera exposició a París, a la Galeria Fabre; després exposarà a les galeries parisenques Barreiro i Berheim, i a les barcelonines Syra, Laietana i Busquets. En aquesta època compartirà pintura i restauració. En 1927 va exposar a Brussel·les i naixerà son segon fill, Víctor, que només visqué uns mesos. En 1928 retornà a Barcelona i va fer exposicions al Museu d'Art Modern de Madrid, a Bilbao i a Perpinyà. Aquest mateix any va tornar a Rosario, deixant sa família a Barcelona, i després de sis mesos tornarà a la capital catalana. En 1929 va treballar en els decorats dels pavellons de l'Exposició Internacional de Barcelona. En 1919 va marxar a París i dos anys després de bell nou a Argentina, aquest cop amb sa família, compartint casa amb Minturn Zerva i freqüentant Berlengieri, Bikandi, Guido, Musto i Schiavoni. En 1932 publicarà en l'editorial Luft la primera edició del seu llibre Diario de un pintor. En 1934 retornarà amb sa família a Barcelona i es posarà al servei de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i militarà en la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). En 1935 realitzarà diversos treballs per a la FAI sobre el paper que havia de jugar l'artista en la revolució. Durant la guerra civil realitzarà diverses feines artístiques per al Moviment Llibertari Espanyol (MLE), especialment la seva col·lecció de 22 aiguaforts Caprichos, on descriu l'horror de la guerra. També realitzarà il·lustracions per als periòdics anarquistes Tiempos Nuevos i Tierra y Libertad, on també escriurà articles sobre art i avantguardes i sobre el paper de l'art en una societat lliure. Va participar en la Federació d'Artistes Independents de la CNT salvant obres artístiques del pillatge i de la destrucció. En 1937 publicarà, en plena guerra, la segona edició del seu Diario de un pintor. Aquest mateix any va organitzar una retrospectiva de la seva obra a la Pinacoteca del Passeig de Gràcia de Barcelona, on també presenta una sèrie de 12 xilografies titulades Estampas populares i la sèrie Caprichos. També en 1937 va crear el Casal de la Cultura obert a la plaça Catalunya de Barcelona, substitut dels salons oficials burgesos. En 1939 es va exiliar a França i d'allà passarà a l'Argentina, on residirà definitivament. En 1941 va ser nomenat professor de pintura a la nova Escola d'Arts Plàstiques de Santa Fe, dirigida pel català Josep Planas Casas. En 1943 exposarà al Museu Provincial Rosa Galisteo de Rodríguez i publicarà El grabado (Historia y técnica). En 1945 obté el primer premi del Saló de Santa Fe i publica un llibre sobre el pintor i gravador francès Honoré Daumier. En 1947 s'instal·larà a Rosario i publicarà el llibre Entre el llano y la sierra. En 1948 va ser nomenat professor adjunt a la Facultat d'Arquitectura de la Universitat Nacional del Litoral i en 1953 titular de la mateixa càtedra fins al cop d'Estat militar de 1955. En 1950 va fundar l'emblemàtic «Grupo Litoral» (Leónidas Gambartes, Juan Grela, Carlos Uriarte, Francisco García Carrera i Santiago Minturn Zerva). En 1955 començarà a fer classes a l'Escola de Belles Arts de Pergamino (Buenos Aires), fins al 1963, i un carrer d'aquesta ciutat de Buenos Aires portarà el seu nom. En 1964 cau malalt, es intervingut quirúrgicament i ha de romandre dos mesos internat. En 1967 viatjarà a Espanya, on romandrà tres mesos i recuperarà una considerable quantitat de pintures del seu període europeu. En 1968 el Museu Municipal de Belles Arts Juan B. Castagnino de Rosario li ret un homenatge amb una exposició retrospectiva i es presenta el llibre Gustavo Cochet, de Mele Bruniard i d'Eduardo Serón. Entre 1969 i 1977 realitzarà un gran nombre d'exposicions, moltes a la Galeria Renom. En 1978 la Galeria Rubbers de Buenos Aires exposarà els seus quadres d'Espanya, França i Argentina entre els anys 1924 i 1973. Després d'un temps postrat al llit, Gustavo Cochet va morir el 27 de juliol de 1979 a Funes (Santa Fe, Argentina). Familiars, veïns i amics de l'artista han patrocinat, a la seva casa-taller de Funes, el Museu Gustavo Cochet.\n- Miguel Foz: El 27 de juliol de 1982 mor a Montpeller (Llenguadoc, Occitània) l'anarcosindicalista Miguel Foz. Havia nascut cap al 1898 a Beseit (Matarranya, Franja de Ponent). Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT) de la comarcal de Vall-de-roures (Matarranya, Franja de Ponent), es mostrà força actiu en les lluites socials i laborals contra la dictadura de Primo de Rivera, especialment durant la construcció del pantà del riu de Pena. Durant la II República espanyola destacà en la forta Federació Local de Vall-de-roures de la CNT. En 1931 presidí un míting amb José Dalmau Canals, Miguel Benito Abella i altres. Participà en l'aixecament llibertari aragonès del 8 de desembre de 1933. Durant la guerra civil fou milicià i lluità a la batalla de Villalba de los Arcos; més tard formà part de la col·lectivitat agrària local que l'estiu de 1937 va ser destruïda per les tropes comunistes d'Enrique Líster. Amb el triomf franquista creuà els Pirineus i va ser internat a diversos camps de concentració. En 1940 sa companya Pilar fou repatriada a l'Espanya franquista pel govern feixista de Vichy. Després de viure amagada a Barcelona (Catalunya), aconseguí, no sense dificultats, a finals de 1947 passar a França amb son fill José que havia desertat de l'exèrcit franquista–José Foz (Tario), arribà a ser secretari de la Federació Local de Ganges, però morí sobtadament en 1956 amb 32 anys. Després de la II Guerra Mundial milità amb sa companya en la Federació Local de la CNT de Ganges (Llenguadoc, Occitània) i en la comarcal de Vall-de-roures en l'exili. Poeta aficionat, col·laborà en la premsa confederal (Le Combat Syndicaliste, Espoir, etc.). Sa companya Pilar morí en 1973.\nA partir dara ses trobades siran continuades, es proper diumenge 4 dAgost sa organitzat una trobada a nes Molinar, amb un parell de colles de gegants convidades, diumenge 11 dAgost Alaró, diumenge 18 d'Agost Sancelles, divendres dia 23 dAgost Son Rapinya, diumenge dia 8 de Setembre Calvià, dissabte dia 14 de Setembre arriba sa XVII Trobada de Gegants de Palma, juntament amb el Consell de Mallorca, que celebra sa seva VII de Mallorca, i sa darrera confirmada, diumenge 15 de Setembre Bunyola, com es pot veure un mes bastant ple de trobades.\nHan confirmat sa seva assistència, Parets del Vallés, colla convidada de Catalunya, Campos Ajuntament, Santa Maria del Camí, Consell de Mallorca i Gegants i Capgrossos de la Sala.\nCom cada any anirem posant sa informació actualitzada pel Facebook i a naquesta pàgina.\nGALERÍA FOTOGRÁFICA: CÁDIZ 3ª Parte (ESPAÑA)\ndel Real I»\nto a Celes-\nños bajo el\nto a la du-\nquesa de la\nto a Félix\nde la Fuente»\nto a Cayeta-\nno del Toro»\nto a Fer-\nla luna I»\nla luna II»\ny del Real II»\ndel Real III»\nde tren I»\nde tren II»\nto a las Ci-\nc/ de la Gloria\nPalma, 28 de julio de 2013\nCampanyes rebentistes contra els antifranquistes de les Illes (I)\nEn abril de 1912, día 16, se inauguró el Tren de Sóller. La obra iniciada por D. Jerónimo Estades, reuniendo unos capitales, quedaba plasmada en un hermoso tren y en un recorrido difícil que necesitó trece túneles, uno de ellos de casi tres kilómetros.\nEn Alta mar celebré el centenario de la inauguración con un vídeo del pasodoble que para la ocasión compuso Gabriel Moyà y que lleva el título "El tren de Sóller", uno de los poquísimos vídeo que he encontrado de los esquivos músicos mallorquines. También la prensa mallorquina se hizo eco del centenario, así como en su momento, la creación del tren fue celebrada a primera plana como medio que uniría dos localidades que hasta ese momento era más fácil comunicarse por mar que por tierra.\nSantiago Rusiñol debió estar en ese viaje inaugural puesto que tres días después, el 19 de abril de 1912, publica en "La Esquella de la torratxa" este artículo titulado "El tren de Sóller"\nNo crec que hi hagi cap barceloní que no sàpiga o que no sospiti que, darrera d'aquells tinglados tan utils y antipatics que hi han a tot lo llarg deis molls, hi ha el mar, que hi tenim el mar, y que tirant enllà d'aquet mar, damunt d'unes ones que'n direm blaves, perquè si no'n diguessim blaves ningú creuria que es mar, se troba l'illa més daurada, més illa, més lluminosa, més esplèndida y més somniada que puguin marcar les geografies.\nSi els catalans fossim com abans, que, segons ens conta l' historia, encara no veien un moro embarcat ja hi eren darrera; que venia un Roger de Lluria y per si ho volem o ens pertoca, embarcava tot el jovent a la conquesta de terres d'altri, y qui no li agradi que ho deixi; o si tan sois fossim dels del club que encara no arriba una festa vinga treure's roba y a remar per aquella blavor que ja hem nomenat; si'ls calalans no'ns haguessim tornat més aixuts que un llonguet del dia abans, no n'hi hauria ni un que, ab vela o ab rems, nadant o en barco de l' Isleña, no hagués anat an aquell Mallorca, y si tots hi haguessin anat haurien vist un tros de terra que fa favor an el Creador y que fa que li perdonem tantes cosetes que hi ha a mitg fer en aquesta vall de ploralles.\nEl glosador que diu tot això no es ni soci numerari de l'atracció de forasters. Es tan foraster com un altre, encara que no voldria esserho, y si canta les belleses d'aquesta illa meravellosa no es pas que'n vulgui fer l'article, com viatjant de panorames, sinó perquè ho creu de justicia y perquè li té un agraiment. Se veuen tantes coses lletges y tants paisatges sense suc y tants pobles sense lluc, en aquesta terra que habitem, d'un modo interí però molest, que quan se troba un bocí de món que té menos tares que'ls altres y que les montanyes són més nobles, y les planes són més florides, y les cales més verdejants, y el cel més blau, y les terres menos aspres, an té de quedar agrait, y el glosador té moltes tares, però l'agraiment no li manca.\nEn aquesta illa, doncs, en aquet Mallorca, acaben d'inaugurar un tren, tan poc tren, tan poc destorb, tan poc trepitjador de paisatge y esclafador de bellesa, que`l mateíx Ruskin en persona, tan poc aimant de ferrocarrils ni d'altres eines d'anar depressa, a esser bisbe en lloc d' esser esteta, l'hauria vingut a beneir y li hauria dit: «ja pots arrencar, que mentres passis per allí ont passes y t'amaguis aont has d'amagarte y treguis el cap allí ont has de mirar, no ets un tren com els altres trens que xiulen, que ronquen, que escupen, que arrebassen tot lo que troben, que arrenquen boscos y escorxen arbres, que obren ferides sagnants a les roques més venerables y que no més van a la seva. Ets un tren... Lluís XIV ab modos, ab quietut y ab respecte, no fet pera arribar aviat, sinó per a arribar a temps; no fet per a malmetre Mallorca, sinó per a mostrarla als que hi vagin».\nVeshi, creume, barceloní, que me'n donaras mercès. Si hi vas, quan passis la plana y entris a un túnel de tres kilòmetres, y al sortir del fons d'un torrent, vegis la gran vall de Sóller com un pomell de tarongers que t'incensen de tarongina; ab les montanyes allà al fons úniques de forma y de claror, y el poble a baix com flors d'atmetlles esteses a la verdor, y el tren caigui materialment dintre una toia de flors, que entren per les portelles, sentiras a dintre teu que es la primera vegada que t'has omplert de primavera y quasi't sentiras abella, però no de les que treballen, sinó de les que xuclen flors per a anar a fer la mitg-diada; abelles d'illa, abelles somnioses, abelles de contemplació, y sabras lo que es Mallorca.\nPerò correras un perill y es el perill de no entornarte' n.\nQue fet y fet tampoc es perill, perquè com ja diu el ditxo: Aquell que estigui bé que no's mogui.\nY Mallorca no es terra de mouressé'n.\nSantiago Rusiñol: El tren de Sóller (La Esquella de la torratxa, 19 abril 1912, págs. 7 y 9)\nde la Al-\nla capilla y\nEl Yiyo I»\nEl Yiyo II»\nto a las Tre-\ndo una tumba»\nPi i Margall»\nPalma, 30 de julio de 2013\n[30/07] «L'Étendard Révolutionnaire» - Setmana Tràgica - Míting a la Mutualité - Romans-Ville - Delannoy - Masereel - Puig Elías - Vivancos - Fontana - Failla - Carrasquer - Gambáu - Nouvellon - Duval - Silvestre\n- Joan Puig Elías:El 30 de juliol de 1898 neix a Sallent (Bages, Catalunya) el pedagog llibertari i militant anarcosindicalista Joan Puig i Elías. Fill d'una família pagesa republicana, va estudiar a l'escola laica del seu poble i magisteri a l'Escola Normal de Barcelona. Influenciat pel racionalisme pedagògic de Francesc Ferrer i Guàrdia i la seva Escola Moderna, va participar en l'escola racionalista Farigola (1918) i va crear l'Escola Natura al barri barceloní del Clot, un centre escolar llibertari, amb una colònia escolar i la revista juvenil Floreal, que sobreviurà en la dictadura de Primo de Rivera. En 1931, amb la proclamació de la República, l'escola es desenvoluparà encara més. Puig i Elías, militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT) des del 1916, va participar també en el moviment sindical, presidint a partir de 1932 la secció de mestres del Sindicat d'Intel·lectuals i Professions Liberals de Barcelona, i va prendre part en els congressos cenetistes, tot defensant l'orientació «Comunista llibertària» que servirà de base a les col·lectivitats socialitzades durant la Revolució. El maig de 1936 va tenir una activa participació en el Congrés de la CNT a Saragossa. Durant la guerra civil, a més de participar en el Comitè Revolucionari del Clot i de Sant Martí de Provençals i en la Comissió de Cultura del Consell Municipal de Barcelona representant la CNT, es va encarregar de la col·lectivització de l'ensenyament, des de l'escola bressol a l'ensenyament universitari, en el si del Comitè de l'Escola Nova Unificada (CENU). L'octubre de 1936, com a regidor de l'Ajuntament de Barcelona, va ocupar-se de la regidoria de Cultura. En 1937 assistí com a delegat de Barcelona al Ple Nacional d'Ensenyament que va crear la Federació Nacional d'Indústria (FNI) del ram, participà en la seva ponència d'estatuts i va ser nomenat secretari d'Organització i Propaganda. També aquell any participà com a delegat del Sindicat d'Intel·lectuals i Professions Liberals de Barcelona en el Ple Regional de Sindicats de la CNT. L'abril de 1938 va ser nomenat subsecretari del Ministeri d'Instrucció Pública de Segundo Blanco González. Amb la victòria de Franco va haver d'exiliar-se a França, on va ser internat en diversos camps de concentració. Després va treballar en l'agricultura i va poder participar en la resistència contra els nazis en el«Batallón Libertad» entre 1942 i 1944. També fou membre de Solidaritat Internacional Antifeixista (SIA). En 1945 va ser secretari d'organització del Comitè Nacional del Moviment Llibertari en l'Exili i, un anys després, es va integrar en la CNT de l'Exili. Entre 1945 i 1948 realitzà mítings i conferències per tota França (París, Tolosa, Montalban, Bordeus, Narbona, Nimes, Marsella, Condom, Tours, Gleny, Agde, Brest, Rennes, Mende, Rouen, Sainte Livrade, Villeneuve-sur-Lot, Cherbourg, Casteljaloux, etc.). En 1947 va ser nomenat secretari de Cultura i de Propaganda del Comitè Nacional del Moviment Llibertari en l'Exili, on desenvolupa una intensa tasca cultural. Després marxà a Amèrica i, després d'un temps a Veneçuela, en 1952 es va instal·lar a Porto Alegre (Brasil), on regentà una llibreria i presidí la Societat Espanyola de Socors Mutus contra la repressió franquista. Va col·laborar en la revista Horizontes (1937) i és autor de diversos llibres, com ara Discursos y conferencias (1936), Origen de la fiesta de Navidad (1938), El hombre, el medio, la sociedad, o Los factores determinantes de la conducta del individuo (1970). Sa companya fou la mestra racionalista Emília Roca. Malalt, Joan Puig i Elías va morir el 5 de setembre de 1972 a Porto Alegre (Rio Grande do Sul, Brasil) i fou enterrat al Cementiri Espanyol.\n- Auguste Nouvellon: El 30 de juliol de 1953 mor a Orà (Orà, Algèria), després de patir una malaltia llampant, l'anarcopacifista, anarcosindicalista i esperantista Auguste Nouvellon, conegut com Pacemulo (Pacifista, en esperanto). Havia nascut el 26 de maig de 1889 a Sars Poteries (Nord-Pas-de-Calais, França). De jove aprengué l'ofici de vidrier durant anys d'aprenentatge itinerant emparat pel seu gremi («Tour de France du Compagnonnage»), alhora que començà a lluitar en el moviment sindicalista. Després marxà a la Península i treballà com a fotògraf ambulant a Alacant i a Catalunya, on esdevingué anarquista. En els anys posteriors residí a Espanya, Marroc i Algèria. En 1946 exercia de president del grup anarcopacifista«Athénée Science et Nature» (Ateneu Ciència i Natura) d'Orà, que arreplegava militants francesos i espanyols, i on impartia un curs d'esperanto. Mantingué estreta relació amb el periòdic anarcoindividualista L'Unique (1945-1956), d'Émile Armand, i durant els anys cinquanta va fer costat i difusió del periòdic Contre-Courant (1950-1968), de Louis Louvet.\n- Antoni Silvestre Franco: El 30 de juliol de 1991 mor a Seta (Llenguadoc, Occitània) l'anarquista i anarcosindicalista Antoni Silvestre Franco. Havia nascut a Sabadell (Vallès Occidental, Catalunya). Des de molt jove milità en les Joventuts Llibertàries i en la Confederació Nacional del Treball (CNT) de Sabadell i treballà com a obrer tèxtil en aquesta ciutat. Amb l'aixecament feixista de 1936 va ser nomenat, juntament amb Joan Geniva Giménez, membre del«Comitè Local de Defensa - Milícies Antifeixistes», creat el 23 de juliol d'aquell any a Sabadell, en representació de la CNT. Entre el 17 d'octubre de 1936 i el 3 de març de 1937 fou conseller cenetista de l'Ajuntament de Sabadell, on ajudà Bru Lladó Roca en la Comissió d'Economia. Durant el conflicte bèl·lic es va enrolà com a voluntari en la Columna Durruti i el maig de 1937 arribà a Reus (Baix Camp, Catalunya). Amb el triomf feixista passà a França. Després de la guerra s'instal·là a Seta i treballà com a descarregador als molls. A l'exili milità en la CNT i en Força Obrera (FO). En 1962 va ser nomenat secretari de l'Aliança Sindical --Unió General de Treballadors (UGT), Sindicat de Treballadors Bascos (STB) i CNT-- de Seta. Antoni Silvestre Franco va morir el 30 de juliol de 1991 a Seta (Llenguadoc, Occitània) a resultes d'una intervenció quirúrgica.


Seguint amb el seu pla d'expansió, Ametller Origen ha obert la seva primera botiga a Platja d'Aro.\nAmb aquesta nova obertura l’empresa d’alimentació saludable ha generat una vintena de nous llocs de treball, entre líders de torn i encarregats de secció, venedors i mossos de botiga.\nAmetller Origen és una empresa d’alimentació especialitzada en productes frescos i elaborats de qualitat. D’aquesta manera, ha consolidat un model de negoci d’integració vertical, controlant des de l’origen els productes que ofereixen a les seves botigues, tant la seva fruita i verdura com els productes elaborats.\nEl grup està format per més de 1.500 treballadors, camps de cultiu i fruiters al llarg de tot l’eix de la mediterrània i un obrador central de productes elaborats.\nEl de Platja d'Aro és el cinquè establiment d'Atmetller Origen a la província de Girona. Ens en parla amb més detall Gerard Ferrer, que és el gerent de l'establiment a Platja d'Aro.


377,2 milions de validacions al metro i els autobusos entre gener i agost\nInici > 377,2 milions de validacions al metro i els autobusos entre gener i agost\ndimarts, 20 setembre, 2016 - 17:13\nEn el marc de la Setmana de la Mobilitat les administracions responsables del transport públic en l’àmbit de l’àrea i la regió metropolitana de Barcelona han fet balanç de les últimes dades de demanda.\nEntre gener i agost del 2016, el conjunt dels serveis de TMB van transportar 377,2 milions de viatgers, el 0,5% més que en el mateix període de l’any anterior. Són dos milions més de validacions, que haurien pogut ser uns quants més sense la conflicitivitat laboral que ha afectat sobretot el servei de metro.\nLa xarxa de metro registra un descens de l’1,5% en l’acumulat dels vuit primers mesos, que s’explica en part també per les interrupcions del servei programades per obres de millora, que han estat de més abast que les de l’any anterior. La utilització de la xarxa d’autobusos, en canvi, ha crescut un 4,8% en el mateix període. Els serveis turístics, no integrats, registren també un saldo positiu del 4,3%.\nMàxim històric a la regió de Barcelona\nEn l’àmbit de l’AMB (36 municipis), la demanda ha augmentat un 1,1% entre gener i agost i supera els 434 milions de viatges, segons explica en un comunicat . El conjunt del sistema de transport de la regió de Barcelona ha registrat un increment de la demanda de l’1,6%, equivalent a 9,6 milions de viatges, fins a assolir el màxim històric de 623,3 milions.\nLa tendència és, doncs, a un creixement de la utilització del transport públic, al compàs de l’evolució de l’ocupació i de la qualitat de l'oferta. Per això el conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, va vaticinar que aviat s’assoliran els 1.000 milions de viatges anuals en l’àmbit de l’ATM de Barcelona l'any 2020.\nLa Generalitat preveu assolir els 1000 milions de viatgers de transport públic el 2020 https://t.co/0tcwwOC4Gn  pic.twitter.com/56bjgIXD9A \n— Territori (@territoricat) 20 de setembre de 2016 \ndivendres, 23 setembre, 2016 - 11:06\nSource URL: https://noticies.tmb.cat/empresa/3772-milions-de-validacions-metro-autobusos-entre-gener-agost


MALETA DEL QUIXOT | Biblioteques Escolars de la Ribera d'Ebre\nL’any 2015 celebrem el 400 aniversari de la publicació de la segona part del Quixot, El ingenioso caballero don Quijote de la Mancha (1615). I al 2016 també la mort de Cervantes.\nAlguns centres docents han fet una exposició d’aquesta obra, un racó de personatges o una selecció de lectures de diferents versions de l’obra. Com a la biblioteca de l’escola de Ginestar o a la biblioteca de l’Institut Julio Antonio de Móra d’Ebre.\nDes de la mediateca del CRP els hi hem ofert aquesta maleta del Quixot amb propostes diverses:\nMaleta LIJ QUIXOT CRP RIBERA D’EBRE\nRECOMANEM també els recursos de www.inh.cat


Núm. 2. Recensió de “Els vegetals a Mallorca…” de Jaume Mercant, per Ferran Sabaté – SCHF\nAutor de l’article: Dr. Ferran Sabaté, Societat Catalana d’Història de la Medicina.\nJaume Mercant: Els vegetals a Mallorca. Segons el manuscrit del farmacèutic cartoixà Fra M. Cortés (1820).\nPalma de Mallorca, Editorial El Tall, 2021.\nEs tracta de la reproducció facsímil d’un quadern manuscrit, de 21×15 cm, amb tapes de cartolina tova, de 55 fulls i 110 pàgines. Porta per títol: “Diccionario de los vegetales de Mallorca y de las semillas sembradas para la historia natural y de sus usos descubiertos hasta el presente”. Esta datada a l’any 1820 i, sota el títol hi afegeix “al uso de Fr. M. C. Cartujo”.\nAquest quadern manuscrit forma part dels pocs documents conservats –escrits o impresos-, de l’antiga Cartoixa de Valldemosa a Mallorca. Després del decret de desamortització eclesiàstica, promogut pel ministre espanyol Mendizabal l’any 1835, es produí també l’exclaustració dels monjos cartoixans. No obstant, Fra Marià Cortés va seguir a la farmàcia del monestir de Valldemosa fins al 1839, com a monjo apotecari.\nLa reproducció facsímil d’aquest quadern de botànica insular mallorquina, s’acompanya d’un estudi preliminar del doctor Jaume Mercant, on ens parla de la medicina i farmàcia monàstica practicades per diverses ordres religioses durant l’Alta Edat Mitjana; exposa una breu història de la Cartoixa de Valldemosa i la seva farmàcia, des de la seva fundació fins al segle XX.\nA continuació ens parla de la biografia de l’autor: Josep Francesc Cortés Coll (1777-1840?), natural de Manresa, que va agafar els hàbits de monjo llec cartoixà el 2 de febrer de 1802, quan tenia 25 anys, a la cartoixa de Jesús de Nazaret de Valldemosa. Sense més estudis que els de l’experiència, va arribar a responsable de la farmàcia monàstica. Va escriure uns apunts de botànica, que foren trobats entre l’escassa documentació localitzada desprès de la desamortització, que estan datats al 1820.\nEn aquest manuscrit es descriuen per ordre alfabètic en castellà, llatí i català les plantes de l’illa de Mallorca tot distingint entre sis tipus: oficinals, pastures, arts, jardí, comerç i comestibles. El total de plantes anomenades és de 1754, de les quals 573 (33%) són medicinals (Officinalis). A algunes els hi atribueix més d’un ús.\nL’autor d’aquest llibre, Jaume Mercant, és un estudiós de la història de la ciència. La seva tesi doctoral va versar sobre “Historia de la Farmacoterapia: siglos XVIII y XIX. La farmacia monástica de la Real Cartuja de Valldemosa” (Universitat Autònoma de Barcelona, 2008), on fa un detallat estudi de la matèria mèdica d’aquest període, en base a la documentació conservada d’aquest monestir. Ha participat en la redacció de la monumental “Història de la Ciència a les Illes Balears”, i ha publicat articles sobre aquests temes.\nAquest quadern manuscrit de fa 200 anys, ens dona constància de la pervivència de la llengua catalana en l’àmbit de la ciència –particularment en les ciències naturals, la botànica i la terapèutica- des de principis del segle XIX, com nosaltres hem posat de manifest al llibre: “Inicis del lèxic científic català modern. Ciència en català als segles XVIII, XIX i XX” (Josep M. Calbet Camarasa, Ferran Sabaté Casellas, Elisenda Sabaté Pérez. La Seu d’Urgell, Editorial Salòria, 2016. 2a edició).\nSabaté, F. (2021) – “Recensió de : Els vegetals a Mallorca. Segons el manuscrit del farmacèutic cartoixà Fra M. Cortés (1820)”, de Jaume Mercant. E-Col·laboracions núm. 2. Blog de la Societat Catalana d’Història de la Farmàcia [en línia]. Disponible a https://schf.cat/num-2-recensio-de-els-vegetals-a-mallorca-de-jaume-mercant-per-ferran-sabate/\nAnteriorArticle anterior:Novetat bibliogràfica: La farmàcia a bord de l’expedició de MagallanesSegüentArticle següent:Conferència de Josep M. Rovira sobre la professió d’apotecari als segles XVII-XIX


Residència Flocon d'Or en Les deux alpes, Informació i Ofertes | Estiber\nResidència Flocon d'Or\nEscull les teves dates per Residència Flocon d'Or\nInformació i serveis de Residència Flocon d'Or\nLa residència Flocon d'Or, ubicada al cap d'amunt del poble de 'Les 2 Alps', gaudeix d'una situació privilegiada. Els apartaments poden alcollir des de 2 fins a 10 persones segons la capacitat. Tots disposen de cuina totalment equipada, dutxa i WC separats i balcó o terrassa. A la vostra disposició també trobareu: guarda esquís, bugaderia, pàrquing cobert i privat i pàrquing descobert gratuït. La zona comercial i els remuntadors es troben a 800 metres, havent un servei de transport gratuït.\nLa residència Flocon d'Or, ubicada al cap d'amunt del poble de 'Les 2 Alps', gaudeix d'una situació...\n350 M Accés a TS du Diable 1650 (LES 2 ALPS)\nPreguntes freqüents per Residència Flocon d'Or\nHi ha wifi al Residència Flocon d'Or?\nPuc aparcar a prop del Residència Flocon d'Or?\nCom són les habitacions del Residència Flocon d'Or?\nLes habitacions del Residència Flocon d'Or disposen dels següents serveis Televisió, Calefacció, Dutxa o Banyera, WC, Kit de Tovalloles de pagament, Kit de sábanas, Mantes, Cafetera, Rentavaixelles, Cuina, Microones.\nQuin és l'horari d'entrada i sortida del Residència Flocon d'Or?\nL'horari d'entrada al Residència Flocon d'Or és A partir de les 16:00 hores i el de sortida de Fins a les 10:00 hores.\nQuina distància hi ha entre l'hotel Residència Flocon d'Or i els accessos a pistes?\nEl Residència Flocon d'Or està a uns 350 M de Accés a TS du Diable 1650 (LES 2 ALPS), 800 M de Accés a TC Jandri Express Centro (LES 2 ALPS) de les pistes d'esquí.\nAdmeten mascotes a Residència Flocon d'Or?\nSí, el Residència Flocon d'Or permet l'entrada d'animals. Es prega avisar amb antelació.\nQuant costa una nit al Residència Flocon d'Or?\nPots aconseguir alguna cosa molt econòmica si consultes les ofertes de Estiber a Residència Flocon d'Or. Ara mateix pots veure tots els preus aquí


Detinguts cinc acusats de gihadisme a Catalunya i Madrid que es preparaven per atemptar\nL'operació té relació amb un dispositiu del passat gener a Barcelona\nLa Guàrdia Civil carregant al cotxe material comissat al pis dels detinguts per jihadisme a Lleida. Imatge de l'1 de juliol de 2016.\nAN/San Fernando de Henares Quico Sallés 13/10/2021 3:29 pm\nEl jutge de suport del Jutjat Central d’Instrucció número 6 de l’Audiència Nacional, Joaquín Gadea, ha enviat a la presó cinc persones acusades de gihadisme i pertinença a banda armada. Segons han informat fonts judicials, quatre dels detinguts vivien a Catalunya, Barcelona, i un cinquè es trobava a Madrid detingut per altres delictes. De moment, ha pres declaració a quatre, i en els propers dies prendrà declaració al que resta pendent, que serà clau per desentortolligar el cas. Tots tenen nacionalitat argelina.\nSegons les primeres perquisicions, estaven llestos per atemptar tot que els preparatius no eren per perpetrar cap acció de manera “imminent”. El jutge considera que un d’ells exercicia el paper de líder i de captador de la cèl·lula. Se l’acusa de pertinença a bana armada, adoctrinament i tinença d’armes i explosius. En tot cas, consideren que el grup podria perpetrar una acció amb certa facilitat logística a la vista de com tenien els preparatius per actuar i del material requisat durant la investigació policial.\nLa investigació i la detenció guarda relació amb la detenció per part de la brigada d’informació de la policia espanyola a Barcelona el passat mes de gener amb tres individus de nacionalitat argelina. Una operació on van participar el Centre Nacional d’Intel·ligència, l’Europol, l’FBI i els serveis d’intel·ligència argelins. De fet, un dels detinguts era un retornat amb ple coneixement del funcionament de les armes. Durant l’escorcoll al domicili que ocupaven els pressumptes gihadistes es va trobar molt material informàtic que després de ser analitzat ha facilitat la nova detenció.\nSegons apunten fonts pròximes al cas, el rol assumit per un dels detinguts era de lideratge i d’adoctrinament. Tres en canvi actuaven com adoctrinats a les seves ordres, en una situació absolutament jeràquica. A més de la policia espanyola, han col·laborat altres cossos policials i serveis d’intel·ligència aliats en la causa contra el gihadisme.\nAudiència Nacional Gihadisme jihadisme\nJa 13/10/2021 6:45 pm\nLa Soraya fent de les seves altra cop.\nVendetta 13/10/2021 9:12 pm\nNo volem akets assasins per catalunya\nCompte 14/10/2021 10:18 am\nSabent com les gasta el estado podrit, o sels acusa falsament, o els estaven utilitzant per fer mal a los desafectos, com ja han fet tantes vegades.


Blanquerna al bell mig de la tempestat. No m’agradaria tenir una desil·lusió | Diari de Tarragona\nBlanquerna al bell mig de la tempestat. No m’agradaria tenir una desil·lusió\nUna institució emblemàtica. Seria una llàstima que aquest oasi pacífic desaparegués de l’indret estratègic de la capital de l’Estat, simplement perquè algú considerés que no tenim res a explicar ni a parlar\n30 de Octubre de 2017 - 09:44 hs\nLa Mirada. Per Josep Maria Martí: 'No m’agradaria tenir una desil·lusió'\nViatjo regularment a Madrid des del 1982. Hi he passat algunes temporades per raons professionals i hi tinc molta gent coneguda entre companys de feina i amics. El tracte personal continuat amb ells m’ha permès tenir en determinats moments de les darreres dècades certa consciència de la imatge que han anat tenint dels catalans en general i com és obvi dels més coneguts, bàsicament polítics i periodistes.\nDels comunicadors en puc posar un exemple molt adequat; fins fa poc la SER, cadena líder de la ràdio espanyola, tenia quatre presentadors catalans en la seva graella de programes i en els moments més estel·lars del dia. Eren gent d’èxit i molt respectada. He tingut ocasió de treballar amb tots ells i puc donar fe que saben del seu ofici i el desenvolupen amb talent i eficiència. El seu prestigi ha estat sempre tan evident que fins i tot els més catalanofòbics ho han reconegut, tot i que no els ha acabat mai de fer el pes que un mitjà de comunicació tingués tantes mirades catalanes a la seva antena.\nEn les meves anades i tornades de la capital de l’Estat, cada cop més esparses, he anat observant canvis en l’actitud de la gent amb qui parlava. La valoració del nostre país i dels catalans cada cop s’ha anat fent menys positiva. S’ha anat passant del tradicional respecte i consideració a un dubte creixent sobre l’abast dels nostres mèrits. Filant més prim he tingut la percepció que la informació que els arriba de nosaltres sobre el que està passant al Principat és molt epidèrmica i poc aprofundida. Em sembla que fa temps és el simplisme en les anàlisis i els tòpics els que dominen el panorama. No han percebut el que s’estava coent a casa nostra malgrat que fa anys que un expresident de la Generalitat els va avisar. Fins que no han vist anar el carro pel pedregar no s’han adonat del desafecte creixent i de l’allunyament d’Espanya de sectors importants de la ciutadania catalana.\nHe fet a peu o amb cotxe mantes vegades el recorregut de la Gran Via, l’artèria central de la capital de l’Estat. Paral·lela a aquesta via hi ha el mític carrer d’Alcalá, la del xotis i també la que té entre els seus veïns dos establiments culturals emblemàtics: el Círculo de Bellas Artes i Blanquerna, l’ambaixada cultural de la Generalitat i en altres temps un lloc de trobada i de diàleg amb Catalunya d’importants sectors de la intel·lectualitat madrilenya. Dissortadament en aquests temps convulsos, el centre no ha estat notícia per les importants activitats que realitza sinó pels atacs ultres i les agressions de tota mena que ha rebut. Dirigeix des de fa uns anys aquesta institució un home de cultura i molt obert al diàleg, l’exconseller Ferran Mascarell. Quan es repassen les xerrades i les exposicions realitzades per Blanquerna, hom s’adona que el programa d’activitats que proposa respira modernitat i voluntat de trobar visions compartides amb els seus veïns madrilenys. Em temo que els temps que vénen no seran massa bons per a la Blanquerna ni tampoc que les circumstàncies afavoriran el tarannà dialogant ni la voluntat d’oferir una imatge de Catalunya fora del bucle polític en què el nostre país està immers des de fa temps. Seria una llàstima que aquest oasi pacífic desaparegués de l’indret estratègic de la capital de l’Estat, simplement perquè algú considerés que no tenim res a explicar ni a parlar, ni tan sols a aquells que consideren una riquesa l’existència de llengües i cultures diferents de l’espriuana pell de brau.\nPerò sóc una persona que té esperança i que pensa que malgrat l’actual tempestat, Blanquerna seguirà intentant mostrar als ciutadans de Madrid, que som alguna cosa més que el que pretén que siguem aquells que defensen, des d’un i d’altre cantó, una visió reduccionista de la nostra realitat. Cada cop que estigui a prop del carrer d’Alcalá no podré resistir la temptació de veure si els baixos de l’edifici del número 44 continuen oberts. No m’agradaria tenir una desil·lusió.\nMor Manolita de Betània als 83 anys\nEl mas riudomenc que va enamorar un empordanès\nEl Trapezi de Reus oferirà un centenar de representacions de circ del 9 al 12 de maig


L'interior de Castelló en avís taronja per forts vents i la resta de l'interior de la Comunitat Valenciana en groc\nL'interior nord de Castelló està este dilluns en avís taronja per forts vents mentre que el litoral nord d'esta província i la resta de l'interior de la Comunitat Valenciana, llevat del sud d'Alacant, està en avís groc, segons la predicció d'Aemet.\nL'interior de Castelló en avís taronja per forts vents i la resta de l'interior de la Comunitat Valenciana en groc AEMET\nEl Centre de Coordinació d'Emergències ha avisat que el risc d'incendis és molt alt a l'interior de Castelló i alt a la resta de la Comunitat a causa d'estos vents.\nAixí, el cel estarà ennuvolat en la meitat nord de l'interior sense descartar alguna precipitació feble, amb cota de neu entre 900 i 1.100 metres. A la resta, intervals ennuvolats disminuint a poc ennuvolat.\nLes temperatures anira en ascens i arribaran fins als 19 graus a Alacant, i els 18 graus en localitats com València, Castelló, Elx i Oriola. Tot i això, este dimarts l'onada de fred arribarà ja a la Comunitat Valenciana i es preveu un descens de les temperatures de fins a 5 graus.


El PP de Granollers vota en contra de sancionar els bancs amb immobles buits - somVallès\nEl PP de Granollers vota en contra de sancionar els bancs amb immobles buits\nLa moció es va aprovar amb els vots a favor del PSC, CiU, ICV-EUiA i Acció Granollers, que la presentava\nDimecres, 29 de gener de 2014 | 11:00h\nLa Junta de Portaveus ha aprovat al ple de Granollers d’ahir una moció presentada per Acció Granollers (AG) en suport de la presentada per la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca granollerina. El PP, però, va votar en contra de la moció, que demanava elaborar un pla municipal d’habitatge i sancionar les entitats financeres que mantinguin pisos buits.\nDe la mateixa manera, el PP granollerí també va votar en contra de la moció presentada per ICV-EUiA i AG per donar suport a Acció Cultural del País Valencià sobre l’arribada de les emissions de Catalunya Ràdio i Televisió de Catalunya a València. La moció va aprovar-se amb els vots a favor del PSC, CiU, ICV-EUiA i AG.\nLa moció sobre l'adhesió al Manifest de la Taula pel Dret a Decidir de Granollers, presentada per la mateixa Taula i amb el suport de PSC, CIU, ICV-EUiA i AG, va aprovar-se amb l’únic vot en contra del PP.\nEn la moció relativa a la defensa del dret a les dones a decidir sobre la interrupció voluntària del seu embaràs i contra la reforma de la Llei Orgànica 2/10 de Salut sexual i reproductiva i interrupció voluntària de l’embaràs, que presentaven PSC, ICV–EUiA i AG, el PP es va abstenir, tot i que demanava al Govern de l’Estat la retirada de la reforma de la Llei Orgànica 2/2010, de 3 de març de salut sexual i reproductiva que projecta el ministre de Justícia popular, Alberto Ruiz Gallardón.\nLa Junta de Portaveus granollerins va aprovar també la moció relativa a la resolució de distribució del Fons de Cooperació Local de l’any 2013, que deixava Granollers sense dotació. La moció, presentada per ICV-EUiA, es va aprovar amb els vots a favor del PSC i del PP, a més dels ecosocialistes; però, CiU i AG es van abstenir.\nTots els grups municipals van estar d’acord en aprovar una moció que rebutjava l’increment de tarifes del transport metropolità.


Solidaritat valenciana | eljuliet\nHe de reconéixer que escoltar la ministra Ana Pastor, en el context d’un fòrum amb l’empresariat valencià, defugir qualsevol compromís amb la construcció del corredor mediterrani i, per contra, apel·lar una volta més a la solidaritat, com a pretés tòtem en estos temps de penúria, no em va provocar ja ni sorpresa, ni vergonya, ni tampoc vergonya aliena, ni tan sols indignació. De fet, no em va provocar res. Des del govern central abusen tant d’eixe concepte quan es dirigeixen a nosaltres, els valencians, que ja és com si no digueren res, com si evidenciaren que d’ells no es pot esperar res (res de bo). Perquè, en realitat, no comprometre’s a prioritzar la construcció del corredor mediterrani no respon a criteris solidaris, sinó més aïna a l’absència de criteri.\nEnric Morera, síndic de Compromís\nLa crisi ha permés posar punt i final a la falòrnia del Levante feliz. Aquell lema dessubstanciat i fal·laç que s’ha esvaït com un terrosset de sucre en ser que va esclatar la bambolla immobiliària. I ara, el que ens trobem és que, com diu el líder de Compromís, Enric Morera, a Madrid mai no tenen diners per al poble valencià. Mentre abans ens deixaven jugar a fer de nous rics (veritat, Camps?), ara som els elegits per a simbolitzar la caiguda en desgràcia, som el cap de turc, el fillet bord que volen exposar a la vergonya pública. I això ocorre amb la necessària connivència de la Generalitat Valenciana, governada (és una manera de parlar) per un Alberto Fabra convertit no ja en delegat de Rajoy, sinó en simple titella muda, i amb la incredulitat d’escoltar, de tant en tant, que algun membre del PSOE demana ara tot el que no van fer mentre manaven.\nOne comment on “Solidaritat valenciana”\nEnhorabonha, Juli. Hauria sigut simplement democràtic que, entre els assistents a l’acte de la ministra Pastor, hagueres estat tu i li hagueres dit a la cara quatre veritats.\nVolia proposar-te que teues reflexions també haurien d’arribar com a article d’opinió a La Veu del País Valencià.\nDes de Picassent, una salutació ben afectuosa cap a Novelda,\nThis entry was posted on 12 febrer 2013 by eljuliet in Economia.


Cinc cèntims: Presentació del llibre "La Catosfera literària 08"\nPresentació del llibre "La Catosfera literària 08"\nAhir va ser un dia prou important.\nAl matí vaig anar a passar la primera part d'una prova de francès.\nHavent dinat, vaig agafar el cotxe i em vaig dirigir fins a Vallromanes, on a les 18:30 de la tarda es presentava el llibre La Catosfera literària 08. Com ja he explicat diverses vegades, l'iniciativa sorgeix de Toni Ibáñez. Demana textos literaris penjats en blogs escrits en català. Vol arribar a fer una antologia de 100 posts. Hi participen 140 persones. El llibre es tira endavant gràcies a Cossetània Editors. A mi em trien el post "Idiota, jo?", en el qual parlo de l'origen etimològic de la paraula idiota.\nLa festa de presentació d'ahir va ser molt bonica. Benvinguda de Mariluz Muñoz (regidora de cultura de l'ajuntament de Vallromanes). Presentació de Mireia Martori. Al·locucions de Marc Vidal, Saül Gordillo, Toni Ibáñez i Jordi Ferré. Música de Jar Band.\nUn vespre molt agradable. Les 5 horetes que em vaig tirar entre anada i tornada s'ho van valdre. Els peatges al túnel del Cadí i l'AP-7 de baixada i altre cop a l'AP-7 de tornada, també els dono per ben emprats.\nVaig parlar amb Toni Ibáñez (Entrellum), Jesús M. Tibau (Tens un racó del del món), Francesc Puigcarbó (poliblogaire) i Ferran Genís (El cuirassat Potemkin). Van signar-me el llibre (i jo els seus) Roser Caño (Antaviana), Vicent Sanz (Ilercavònia) i la decidida Mireia Arrogante (Segons literaris).\nPublicat per David Gálvez Casellas a 20:57\nEtiquetes de comentaris: "La Catosfera literària", presentació llibre, Vallromanes\nGràcies, David, per desplaçar-te des de tan lluny. Ens calia un representant andorrà! Va ser un plaer "desvirtualitzar-te".\n18 de maig de 2008 a les 23:29\nEl link Toni Ibañez porta al blog del Puigcarbó!\n18 de maig de 2008 a les 23:31\nGràcies a tu. Ens va quedar pendent una conversa... Ahir no ho vaig voler "forçar" perquè no creguessis que sóc un pesat, però realment voldria que m'expliquessis que et va passar com per posar-te tan malcarat amb els del l'Hora del lector. Tampoc no vaig entendre per què em vas censurar. No em va fer gens de gràcia i m'hagués agradat una explicació raonable i raonada. Suposo que tot arribarà.\nAltre cop, gràcies per la feinada que et vas tirar a l'esquena.\n18 de maig de 2008 a les 23:34\nMarina Arrogante ha dit...\nGràcies David per això de decidida potser és que vam contrastar! Déu ni do el trajecte Andorra-Vallromanes-Andorra! Bé, estic contenta d'haver-te conegut i és clar que et seguiré.\n18 de maig de 2008 a les 23:36\nÉs collonut com ens estem creuant... Mentre jo et deixava un comentari al teu blog, rebia el teu aquí!\n18 de maig de 2008 a les 23:40\nAvui és un d'aquells dies estranys que quasi a tothora he estat connectada a Internet! Mai més! Tinc els ulls i el cap... Uf! Més val no saber-ho.\n18 de maig de 2008 a les 23:55\nSalutacions de nou.\nJo també vaig contribuir en els peatges de l'AP7, però en direcció contrària.\nSi pujo tantes vegades cap aquí dalt com darrerament, li hauran de posar el meu nom a un peatge.\n19 de maig de 2008 a les 7:45\nSí, és la sensació que tenim tots quan mirem de desplaçar-nos d'un punt a un altre de l'anomenat territori català. Una indignitat! Després --quan sóc a Alemanya a l'estiu, per exemple-- no me'n sé avenir de poder viatjar gratuïtament a tot arreu en cotxe...\n"Quin país, quin paisatge, quin paisanatge!" (que deia en Forges).\n19 de maig de 2008 a les 11:05\nOsti David, sembles tot un xaval! has quedat afavorit a la foto, et treu anys!\n19 de maig de 2008 a les 11:34\nJa he tafanejat pel teu bloc i l'he referenciat, ens anem seguint.\n19 de maig de 2008 a les 19:39\nJo també he entrat a un parell dels teus blogs. Per cert, el de Bolaño em va costar d'obrir el primer parell de vegades (se'm va penjar el Firefox). Ara em toca referenciar-te.\nAh, per cert, et repeteixo el que ja et vaig dir en viu i en directe: em costa entendre com pots assumir la tasca brutal de traduir "2666". T'admiro des de la distància (de més a prop penso que estàs una mica tocat). Ànims i endavant les atxes!\n19 de maig de 2008 a les 20:03\nQuè vols dir amb això que sembla que m'hagi tret anys del damunt? Insinues que normalment no semblo un xaval?!? No m'ho puc creure!\nPer cert, m'ha agradat molt el gravat de l'orant cúbic. T'he deixat un missatge al teu fotoblog.\nqUE VAGI BÉ DEMÀ A LA RÀDIO!\n21 de maig de 2008 a les 8:05\nIgualment! Faràs una intervenció puntual o estaràs amb nosaltres (via telefònica) durant la mitja horeta que el Climent i jo estarem xerrant.\n21 de maig de 2008 a les 15:21\nDavid, gràcies pel comentari al meu blog. M'ha agradat. T'hi he deixat una resposta.\n22 de maig de 2008 a les 7:03\nGràcies a tu per passar per casa meva... De fet, jo ja coneixia el teu blog d'abans, d'una vegada que vaig trobar a Google informació sobre paraules relacionades amb "espeluga", "espluga", etc.\n22 de maig de 2008 a les 10:07\nPodeu aconseguir el podcast de l'entrevista a la ràdio?\n22 de maig de 2008 a les 19:31\nLi ho demanaré a la Noemí en nom teu. Et dic alguna cosa.\n22 de maig de 2008 a les 22:22


La Nostra Volta [Surfing 'n' Riding the World]: SURF SPOT #4: Playa Grande, Parque Nacional Sta. Teresa, URUGUAY\nSURF SPOT #4: Playa Grande, Parque Nacional Sta. Teresa, URUGUAY\nSeguint amb les platges per fer surf dins del Parc Nacional de Sta. Teresa al departament de Rocha d'Uruguai, hi trobem un espai natural, gairebé salvatge… Playa Grande, li diuen així i amb raó, la platja és molt llarga i protegida per un bosc d'eucaliptus amb grans dunes de sorra que asseguren la regeneració d'aquesta.\nPer arribar s'ha de caminar uns 20 minuts entre el bosc, el que fa que, fora de l'època estival, no hi hagi gairebé ningú. Potser pots trobar 4 persones caminant per la sorra, fent ioga o prenent un mate… ells són els habitant del bosc de Punta del Diablo; la Male, la Cata, el Rasti, la Cristina…\nPer tot això ens va agradar tant aquest entorn natural de Playa Grande, sobretot els dies de surf, hi pots estar ben tranquil a l'aigua. Potser hi trobes al Piqui o el Ema. Saluda'ls, són surfers amb qui compartir una sessió mística a l'aigua.\nLes onades no són tant bones per taula curta com la platja del costat però per longboard… són increïbles! Onades planetes amb més de 200 metres de recorregut fins a la sorra, a més fèiem coincidir la sessió amb el "sunset"resultant-ne les millors postes de sol!


Lisa Della Casa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n2 febrer 1919\n10 desembre 2012 (93 anys)\nCantant i cantant d'òpera\nComendador de les Arts i les Lletres\nLisa Della Casa (Burgdorf, 2 de febrer de 1919 - 10 de desembre de 2012) era una soprano suïssa admirada especialment en el repertori d'òperes de Mozart i Richard Strauss. De gran bellesa física, va ser sovint comparada amb la seva contemporània i rival, la gran soprano alemanya Elisabeth Schwarzkopf.\nVa formar part del grup de cantants del renaixement líric de la postguerra austroalemanya (Elisabeth Schwarzkopf, Elisabeth Grumman, Sena Jurinac, Irmgard Seefried, Anneliese Rothenberger, Rita Streich, Hilde Güden, Christa Ludwig, Fritz Wunderlich, Hermann Prey, Dietrich Fischer-Dieskau, Anton Dermota).\nVa estudiar amb Margarethe Haeser al Conservatori de Zuric, fent el seu debut a Madama Butterfly de Puccini el 1940 a Biel/Bienne. Va passar diverses temporades en l'elenc de l'Òpera de Zuric, cantant des de la Reina de la Nit a Dorabella, Pamina, Gilda, Serena i Zdenka de Arabella de Richard Strauss al costat de Maria Cebotari que impressionada la va presentar davant les autoritats del Festival de Salzburg. Com a conseqüència Della Casa va debutar al festival el 1947 com a Zdenka en presència de Richard Strauss que profetitzà que un dia seria una gran Arabella. El van seguir debuts a Viena com a Gilda a Rigoletto, La Scala com a Sophie a Der Rosenkavalier, Covent Garden com a La Comtessa de Les noces de Fígaro, l'Òpera Estatal de Baviera a Munic com la titular a Arabella i el 1952 al Festival de Bayreuth com Eva a Els mestres cantaires de Nuremberg.\nVa ser un dels baluards del Festival de Salzburg, on va cantar entre 1947 i 1974 els personatges amb els quals se la identifica més sovint: Donna Elvira i Donna Anna de Don Giovanni, la Comtessa de Les noces de Fígaro, Pamina de La flauta màgica, Arabella, Ariadne i els tres rols de El cavaller de la rosa, primer com a Sophie, després Octavian i finalment una celebrada Mariscala per a la reobertura de l'Òpera de Viena el 1955 i en el mateix paper en el nou teatre de Salzburg el 1960 dirigida per Herbert von Karajan. Della Casa ha estat, igual que Lotte Lehmann i Evelyn Lear, una de les poques en assumir els tres papers de l'òpera.\nTambé va ser favorita al Metropolitan Opera de Nova York on va debutar el 1953 com la Comtessa. En aquest teatre hi cantà fins al 1967 i el 1964 va ser tant Octavian en el tardà debut metropolità d'Elisabeth Schwarzkopf com la Mariscala en un astut enfrontament que significà un cop publicitari a les dues sopranos en un altre temps rivals. També es va aventurar en el repertori més dramàtic com Salomé i Chrysotemis a Elektra de Richard Strauss, Desdèmona d'Otello de Verdi i Tosca de Puccini retornant a papers més lleugers per a no danyar la veu.\nEl 1974 després d'una representació d'Arabella a Salzburg va anunciar de forma imprevista el retir. En homenatge als seus 90 anys, el realitzador Wunderlich Medien va fer el documental Lieber einer Diva on l'entrevisten després de 30 anys d'absència.\nBiografia amb imatges\nISNI: 0000 0001 1473 5698\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Lisa_Della_Casa&oldid=21007405»\nSopranos que han actuat al Liceu\nPersones del cantó de Berna\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 abr 2019 a les 19:12.


La Consellera de Justícia, Gabriela Bravo, ressalta la importància dels jutjats de pau a Pego – Ràdio Pego\nAssegura que «és la justícia més pròxima als municipis» i «són col·laboradors importantíssims de la justícia ordinària, són absolutament necessaris». La Consellera s’ha sorprès quan ha sabut que encara no tenen digitalitzats els llibres de registre i ha anunciat que la Conselleria intentarà impulsar el canvi davant el Ministeri de Justícia qui té la competència. Gabriela Bravo ha mantingut una breu reunió amb la nova associació de Memòria Històrica de Pego i s’ha mostrat molt interessada amb el projecte que li han presentat per recuperar la memòria històrica dels cinc pegolins morts en el camp de concentració de Mauthausen. Així mateix, Bravo ha posat l’accent en la importància de «traslladar a les noves generacions tot allò que va passar perquè no torne a produir-se», en el context de l’arxiu municipal.\nA primera hora de la vesprada de divendres, Gabriela Bravo, Consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, ha visitat el municipi de Pego. La seua primera parada ha estat a l’Ajuntament de Pego on ha estat rebuda per l’Alcalde i representants de l’equip de govern. Allí mateix, al despatx d’alcaldia, la Consellera s’ha reunit amb representants d‘una nova associació pegolina, l’Associació per la Memòria Històrica i amb el director de l’IES Enric Valor de Pego, Paco Morales. Li han explicat que l’associació naix amb l’objectiu de recuperar i reivindicar la memòria dels quatre pegolins que van morir al centre de concentració de Mauthausen i, continuar amb la recuperació de la memòria històrica dels represaliats del franquisme no només en l’àmbit local, sinó principalment, en àmbit comarcal. Una associació que, a través de l’Amical de Mauthausen, participa a l’institut públic.\nDes de l’Associació li han traslladat a la Consellera Bravo «la injustícia que hi hagut amb els quatre pegolins que van morir a Gussen perquè a la resta d’Europa estan ben mirats i ací no s’ha fet res per ells i creiem que hem de corregir esta injustícia» sempre en col·laboració amb l’institut de secundària, han explicat des de l’associació. Un projecte que a la titular de Justícia valenciana li ha semblat «molt interessant, sobretot perquè és importantíssim traslladar i implicar a les noves generacions tot allò que va passar […] no buscant venjança, sinó per a evitar que totes eixes atrocitats tornen a produir-se i la millor forma és educar en igualtat i en valors».\nLa Consellera els ha proposat una reunió a la Conselleria perquè es posen en contacte amb el Director General de Reformes Democràtiques i poder estudiar com es pot recolzar projecte des dels programes posats en marxa per la Conselleria de Reformes Democràtiques.\nDesprés de signar el L libre d’Honor de l’Ajuntament de Pego la Consellera de Justícia, l’Alcalde i la resta de l’equip de govern present, han visitat el jutjat de pau de la localitat on Bravo ha pogut comprovar, amb sorpresa, que «encara no tenen digitalitzats els llibres de registre civil» i ho comparava amb d’altres poblacions de la Marina Alta que ja comptem amb esta modernització. Davant este greuge, Gabriela Bravo ha assegurat que «intentarem impulsar [la digitalització] des de la Conselleria perquè el Ministeri de Justícia, que és el competent en esta matèria, atenga esta necessitat».\nGabriela Bravo ha destacat la importància dels jutjats de pau i ho ha fet explicant que, en primer lloc, «són la justícia més pròxima als municipis», «són els encarregats de dur a terme notificacions, citacions, execucions de sentència, per tant, són col·laboradors importantíssim de la justícia ordinària» el que els fa «absolutament necessaris», manifestava amb contundència. La importància dels jutjats de pau, continuava Bravo, radica també en què «desenvolupen una part importantíssima com és la del registre civil, estat civil, naixements, defuncions…». És per això que «necessiten estar dotats de mitjans personals i materials», afirmava.\nL’Arxiu Municipal de Pego ha estat l’última visita de la Consellera de Justícia. Allí, l’arxiver, Joan Miquel Almela, li ha mostrar algunes de les últimes restauracions dels llibres de la peita, a més del Digesto Romano-Español escrit pel Pavorde Sala, les sentències del justícia de 1591 o el padró dels xiquets i xiquetes refugiats de la Guerra Civil que van vindre a Pego i que estan treballant al departament d’Història alumnes de l’IES Enric Valor de Pego. Gabriela Bravo també ha pogut conèixer la documentació del registre notarial de Pego que encara es conserva a l’Arxiu. Davant la riquesa de documentació de l’Arxiu Municipal de Pego, Bravo ha expressat que «li sembla un luxe estar ací, en este arxiu» i aprofitava el moment per donar «l’enhorabona a l’Ajuntament, al responsable de l’arxiu i a totes les persones que col·laboren perquè estos llibres estiguen tan ben conservats perquè són realment joies».\nReconeixia Bravo que en este cas, des de l’àmbit de les seues competències, no pot aportar molt. No obstant, sí que es brindava, «com a membre del Govern de la Generalitat, a ser una bona mediadora entre la resta de departaments per a recolzar els projectes d’esta localitat».\nL’Alcalde de Pego, Enrique Moll, li agraïa a la Consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques la seua visita i que s’haja reunit amb els representants de l’Associació per la Memòria Històrica i el director de l’Institut que també estan treballant conjuntament per la recuperació de la Memòria Històrica. Enrique Moll li ha entregat tres llibres editats a Pego, el llibre sobre Maria Cambrils, sobre Michel i Pego en blanc i negre perquè conega millor la història de la localitat.\n← La UNDEF es reunix per primera vegada a Pego\nLa segona jornada de voluntariat de ‘Pego Viu’ compta amb la participació de la directora general de Prevenció d’Incendis Forestals →


LA VIA FERRADA CONTINUA GENERANT OPINIONS | Ràdio Sant Feliu\nLA VIA FERRADA CONTINUA GENERANT OPINIONS\n17 de Març de 2016 per Ràdio Sant Feliu\nL’aparició d’un article de Jaume Ramot (Grup de Natura Sterna) al Diari de Girona en contra de la Via Ferrada de Sant Feliu de Guíxols ha generat debat, tal i com se suposa que es pretenia, i hi ha hagut diverses reaccions de les quals donem compte en aquest post.\nPer una banda, Jaume Ramot s’ha adreçat a la nostra emissora mostrant-se en desacord amb el contingut del post de fa uns dies varem inserir en el nostre web en el qual recollíem les impressions que sobre l’escrit ens traslladaven responsables de l’anterior govern, de l’actual, representants dels comerciants, d’empreses del port, hotelers i dels propis usuaris.\nEntretant, se’ns notificava que s’estava arribant a les 500 signatures ciutadanes de suport a la Via Ferrada impulsada a través de change.org i, per l’altra banda, els veïns es comunicaven amb Jaume Ramot amb la intenció de formar un front comú d’oposició a la Via.\nAl mateix temps el regidor de Turisme, Salvador Calabuig declarava a El Punt Avui que es planteja fer les sortides des del Tinglado, l’Associació Guíxols Comerç i Turisme també generava un comunicat, al temps que l’alcalde, Carles Motas, demanava moderació per totes les bandes i que no es criminalitzi l’activitat.\nEn els següents arxius podeu consultar les opinions a les que fem referència amb els seus continguts textuals:\nRÈPLICA DE JAUME RAMOT COMUNICAT COMERCIANTS DECLARACIONS ALCALDE\nL’escola Pedralta de SCD’A entre els centres que faran jornada intensiva


Òscar Briz torna a la càrrega amb un disc realitzat sota el dictat de dos conceptes bàsics: senzillesa i efectivitat. El caire del repertori, amb sabors clàssics, així ho suggeria. Va ser enregistrat amb la intenció de passar el mínim temps possible en l’estudi i transmetre així frescor i energia en la interpretació. El gruix del disc (els 10 temes), es va fer en unes hores en format de trio amb bateria (Victor Traves), baix elèctric, (Nacho Villanueva), guitarra acústica i veu (Òscar Briz) el 14 de juliol de 2015. Posteriorment, es van realitzar diverses sessions a Atomic Studio, amb Mark Dasousa com a productor, per afegir veus, teclats, guitarres elèctriques i altres detalls.\nD’entre les llums i les ombres que ens caracteritzen a tots, cadascú tria el camí pel qual decantarà la seua existència. Des de “Les Màscares”al darrer tema, “Florentina Sunset”, els missatges venen farcits de clarobscurs, amb la reivindicació de la veritat front a la superstició i en un context social actual en el que la indecència s’ha instal·lat definitivament en la conducta de tants missatgers mediàtics, llepaires de la mà que els paga. Per altra banda també hi trobem la ironia per parlar de les necessitats afectives de cada persona pública i cada artista, la impulsiva evocació de les guillotines, un homenatge “als rebels de la classe obrera” i altres temes habituals a l’obra de Briz com ara la perplexitat front al pas del temps, el diàleg amb un mateix com a mitjà de supervivència en un món caòtic i la reivindicació del pensament crític. Finalment, una invitació a prendre les regnes de la vida pròpia tot deixant enrere tares innecessàries, persones amb qui un no es pot entendre, fets biogràfics que encara ens dominen, ací i ara.\nÒscar Briz (Alcúdia, 1965) s’inicia al món de la música als 16 anys, amb C.O.D.A. Pocs anys després, sempre com autor-cantant-guitarrista, posa en marxa Banderas de Mayo amb qui edita tres àlbums entre 1989 i 1992. Més tard, formarà part de grups com The Beat Dealers i The Whitlams, formació amb la qual assoleix un número ú a les llistes alternatives d’Austràlia, lloc on residia aleshores, amb el tema “No Aphrodisiac” i el disc“Eternal Nightcap”, dos Premis Aria al 1996 per millor àlbum independent. L’any 2000, acompanyat d’Els Cors d’Aram, publica el seu primer àlbum en solitari, El temps ja ha arribat (La Destileria). Després, entre 2003 i 2013, editarà Purdesig (Cambra Records), Identitat Aliena (Ventilador Music), Quart creixent (Ventilador Music – Premi Ovidi Montllor a millor disc i Premi Altaveu Frontera), Asincronia (Premi a millor cançó d’autor als Premis Ovidi i als Premis Enderrock 2008), Hotel Paraiso (Picap), L’Estiu (La Casa Calba – Premi Ovidi Montllor al millor disc de pop i a millor cançó en 2011) i Youth (La Casa Calba). Així mateix, al 2007 va estar finalista al premi Puig Porret i un dels músics escollits per representar la cultura catalana, protagonista aquell any en la Fira del Llibre de Frankfurt, Alemanya . Al 2011 va rebre el premi Miquel Martí i Pol (Vall Llach), així com el NeoMúsica de La Cartelera- Levante EMV. Ara edita un nou disc “Entre llums i Ombres”, el 8é de la discografía sota el seu nom.


TAC12 TV - Les arts escèniques arriben al monestir de Santes Creus\nLes arts escèniques arriben al monestir de Santes Creus\nDilluns, 26 Juliol 2021 08:41\nDurant la tarda de diumenge, les pedres històriques del monestir de Santes Creus van compartir protagonisme amb l’art modern. S’hi va estrenar l’espectacle visual i escènic Merdènesis. Ës la proposta amb què han treballat durant deu dies els onze participants d’una nova edició de l’Atelier della Luna que, dos anys després, ha tornat al monestir cistercenc.\nEn aquesta edició l’artista convidat sobre qui ha girat el taller ha estat Marcel·lí Antúnez. Fundador de la Fura dels Baus, ha destacat per les seves instal·lacions interactives i performances mecanotròniques.\nSota la seva tutela i inspiració els alumnes han dissenyat una proposta interdisciplinar que ha transformat part del monestir, convertit en l’escenari de l’espectacle amb l’emprenta de la Fura dels Baus.\nSegons els seus creadors, Merdénesis pretén ser un viatge per un camí de budells que converteix el públic en artistes immortals a la recerca de l’Edén. Fa vuit anys que l’Atelier della Luna va iniciar aquesta aventura a Santes Creus. Des de llavors cada estiu, excepte els dos últims, el monestir de la ruta del Cister ha servit d’espai inspirador per a artistes.\nMés en aquesta secció: « L'incendi de la Conca i l'Anoia, estabilitzat Dos morts i més pacients a l'UCI »


Addicció a l'ultrafons: julio 2014\nPosted by Sergi at domingo, julio 27, 2014 No hay comentarios:\n11 de juliol, 6 de la tarda, Beasain. Dia, hora i lloc que portava molt temps esperant, ja que m’enfrontava per primera vegada a la distància de les 100 milles. Toquen 168 km i 11.000 m+...\nEs dóna la sortida i després dels primers kms de rigor pel poble, enfilem la primera pujada que comença a estirar el grup i a disminuir la conversa, tot i que corro en tot moment acompanyat pel David Lillo. Ja veiem que avui el fang ens acompanyarà constantment. Arribem a dalt i cap avall mentre comença a ploure, fins arribar a Mandubia (km 10) on paro breument a l’avituallament.\nDe nou puja-baixa per camins enfangats i em planto a Zumarraga, km 20 en menys de 2h50’ i de moment cames perfectes. Aquí paro un pèl més, ja que l’avituallament és sòlid i aprofito per agafar forces. Tot i això, tampoc ens encantem i anem cap a Gorla (km 29), on arribem de nit. Aquí el David para una mica més i surto amb un grupet on hi ha el Jordi Pàmies. Anem fent i en grup els kms van passant més ràpid, tot i que torna a ploure, el fang i les relliscades van a més i molts acabem per terra més d’una vegada. Agafem un tram de pedra que rellisca una barbaritat i ens fa baixar a tots (excepte els bascos) amb peus de plom, fins i tot un canari ha caigut i s’ha trencat un braç. Ara ve un tramet, no diré molt corredor, però sí que fem a bon ritme fins arribar a Madarixa (km 43). Primera marató feta, ja porto gairebé 6h30’ i toca agafar forces, carregar aigua i continuar que no ha estat res.\nAra anar tirant cap amunt abans de començar una baixada llarga, recta i enfangada que ens porta fins a Azpeitia (km 53). Un cop aquí, pujada important de més de 1.000 m+ que ens porta cap a Zelatun (km 66) per encarar després la baixada cap a Tolosa (km 77) on arribo ja de dia.\nAquí sí que paro força estona ja que hi tinc una bossa. Canvi de roba, menjar, carregar aigua... i un petit massatge, ja que arribo tocadet del genoll (tot i que finalment ha resultat ser un esquinç a la part superior del bessó, que em tindrà uns dies parat). Els meus amics Jordi Martí i Oriol Pagès em van dir que aquí havia d’arribar relativament fresc perquè encara ha de començar la part dura de la cursa, i jo ja vaig ranquejant...\nSigui com sigui, continuo per pujar cap a Jazkue Gaina (km 87) i baixar fins a Amezketa (km 96). A part d’agafar forces, aquí aprofito per abrigar-me, ja que ens avisen que a dalt del cim fa molt fred. I és que ara ve un tram dur, la pujada al Txindoki, fent més de 1700 m+ que gairebé em maten. Avanço molt lentament però avanço, tots els passos són endavant així que sumen. Arribo a Uarrain (km 108) i començo la baixada. Si la pujada gairebé em mata, la baixada crec que em mata el doble.\nVaig coix i decideixo abandonar. Trec el mòbil per trucar la família i comunicar la meva decisió però no hi ha cobertura, així que continuo cap a Lizarrusti (km 116). Just abans d’arribar, l’Alejandro m’ha vingut a buscar i em diu que els que tinc davant no els tinc gaire lluny, cosa que em sorprèn i alhora m’anima. Agafo forces a l’avituallament, volia plegar però continuo. No queda “res” penso... 52 km.\nAra tram bastant dur, l’Oriol i el Jordi m’havien avisat que el perfil enganya, és un puja-baixa constant, a les pujades costa avançar pel fang i a les baixades cal estar molt atent per no caure a terra. Costa però arribo a Etxegarate (km 130). Aquí tinc la segona bossa així que segona parada important, canvi de roba i agafar forces, mentre la família em mima per intentar fer aquesta tortura menys dura.\nSurto amb el frontal posat, ja que se’m farà de nit pel camí. El proper control és a Sant Adrián (km 139), al mig de la muntanya, però ha pujat la dona del Jordi Pàmies amb la Laia i l’Alejandro, que m’acompanyarà uns 20 km. Diuen que l’Aizkorri és dur, molta pedra, pujada dura... però fer-ho de nit, sobre mullat i amb 140 km a les cames ho fa duríssim. Aconsegueixo arribar a dalt, per crestejar un terreny molt tècnic i baixar com puc entre les pedres fins a Oazurtza (km 148). Fins ara, quan arribava als últims avituallaments, el Jordi Pàmies ja en sortia, però a partir d’aquí ja anirem junts fins al final.\nEl pròxim avituallament és a Mutiloa (km 158), però abans passem per Zerain, on estem allotjats els dos i rebem ànims de la família. Aquí es queda l’Alejandro i el Jordi i jo encarem els últims 10 km. Anem els dos rebentats, coixos, amb son i destrossats de dalt a baix... però a aquestes altures acabarem, sigui com sigui però acabarem. Anem fent al ritme que podem i aquests últims kms passen molt lentament, fins que entrem a Beasain de nou...\nEl tram urbà es fa interminable... però creuem la meta després de 38h03’, en 74ª posició i treient les estelades i rebent els aplaudiments dels bascos.\nHa estat una carrera duríssima, el fang l’ha fet més dura encara (acabem 150 de 270) i han sortit més kms dels teòrics 168 (diuen que uns 180). Però també ha estat una experiència increïble. L’afició que hi ha al País Basc és indescriptible, gent animant al mig de la muntanya, fins i tot de nit i plovent, sempre empenyent-nos, tractant-nos de meravella als avituallaments... Sembla un tòpic però no es pot explicar, s’ha de viure i segur que hi tornaré.\nMoltes gràcies als amics i companys que em van enviar ànims, a Hoko-Esport i el Samu de MC3 per ajudar un boig com jo, l’Anna que m’animava igual que al seu marit (a qui aprofito per tornar a felicitar, Jordi Pàmies ets un tiu gran i ho vas demostrar)... però sobretot als meus pares, la Laia i l’Alejandro que estaven fent-me seguiment i animant-me, fent la seva particular ultra, gràcies!\nAbans d'acabar, he de dir que aquest cap de setmana també es va córrer La Ronda dels Cims, diuen (crec que amb prous arguments) la cursa de 100 milles més dura d'Europa. Hi tenia molts i molt bons amics, felicito als que van acabar i ànims pels que van haver de plegar, el fet de plantejar-se una cursa així ja demostra tenir atreviment!\nPosted by Sergi at martes, julio 15, 2014 2 comentarios:\nPosted by Sergi at domingo, julio 06, 2014 No hay comentarios:


Victòria avorrida al Calderón\nSergi Pedrosa | diumenge, 26 de febrer de 2017\nEl partit ha començat no igual que a Paris, però molt semblant. El joc del Barça ha estat impropi, amb una formació inèdita que ha perdut encara més als jugadors sobre el terreny de joc i han permès moltes facilitats a l'atac matalasser. El mig del camp ha perdut la batalla en un instant, i no l'ha tornada a recuperar. La defensa ha estat massa tova, com és habitual, i al no canalitzar pilotes a través dels migcampistes, els tres d'adalt no podien fer gaire cosa.\nTot i així, els madrilenys tampoc es que hagin firmat un gran primer temps, però la tristesa blaugrana ha provocat algunes ocasions de l'Atlètic que no han aconseguit aprofitar. Cap al final de la primera part, el Barça ha aconseguit maquillar lleugerament la imatge amb uns minuts minimament passables gràcies a l'empeny de Neymar.\nLa segona meitat ha estat tot molt més igualat en quant a poc nivell. Moltes imprecisions i un joc molt pobre que s'ha desequilibrat amb un gol de Rafinha després d'un rebot al minut 63. Desequilibri que poc més tard tornaria a igualar-se amb l'empat de Godín al minut 70. Un empat tan merescut com avorrit.\nA les acaballes, un despropòsit dels matalassers en defensa -semblant als del Barça- ha fet que Messi resolgui amb el 1-2 definitiu.


Oriol Pujol està a un pas d'evitar el judici pel cas ITV\nOriol Pujol està a un pas d'evitar el judici amb jurat pel 'cas ITV'\nDos dels imputats s'afegeixen a l'acord al qual l'exdiputat de CiU va arribar amb la fiscalia\nL'exdirigent convergent va acceptar dos anys i mig de presó per comissions il·legals\nDilluns, 18/06/2018 | Actualitzada 19/06/2018 - 08:39\nOriol Pujol està a un pas d’evitar el judici amb jurat per l’intent de destresa en l’adjudicació d’estacions d’ITV i el cobrament, a través de la seva dona, de comissions per utilitzar la seva influència política a favor dels seus amics, encara que continua existint la possibilitat que l’exdiputat de CiU entri a la presó, acceptaria així dos anys i sis mesos de presó. El procés ha fet un gir inesperat en les últimes setmanes. L’empresari Sergi Alsina i l’ex alt càrrec de la Generalitat Josep Tous tenen la intenció d’afegir-se a l’acord al qual va arribar l’exdirigent nacionalista i que, al principi, tots dos van rebutjar. Els seus advocats defensors han aconseguit que la fiscalia els rebaixi la pena inicial de dos anys i mig de presó. Al primer, l’acusació pública li ha ofert dos anys i al segon, 10 mesos de presó substituïble per una multa. Fonts jurídiques van precisar que encara s’ha de firmar el pacte.\nEl 'cas ITV' ha fet moltes voltes. El setembre del 2017, Oriol Pujol va arribar al pacte amb la fiscalia pel qual acceptava una condemna de dos anys i sis mesos de presó i una multa de 55.000 euros. D’aquesta manera, reconeixia haver cobrat comissions a canvi d’utilitzar les seves influències per afavorir empresaris amics, així com haver participat en l’intent de manipulació de concursos d’adjudicació d’estacions d’inspecció tècnica de vehicles (ITV). L’exsecretari general de CDC es va acollir a l’acord, així com la seva esposa i els empresaris Ricard Puignou i Sergi Pastor. Per contra, Tous i Alsina, amic d’Oriol Pujol, es van negar a acceptar les condicions del pacte. Aquesta actuació va complicar l’assumpte.\nEl rebuig de la jutge\nAl cap de tres mesos, al desembre, la jutge de l’Audiència de Barcelona encarregada de tramitar el judici amb jurat no va acceptar el pacte perquè no havia sigut rubricat per tots els acusats. D’aquesta manera, els enviava tots a judici, inclòs a Oriol Pujol. Però ara, a l’afegir-se a l’acord Alsina i Pastor no se celebrarà el judici amb jurat. Per tant, no s’elegirà els membres del tribunal popular i la vista durarà uns minuts, els justos perquè els acusats ratifiquin el pacte amb l’acusació pública.\nL’acceptació de la pena per part de Pujol suposa d’entrada el seu ingrés a la presó, encara que el seu advocat, Javier Melero, intentarà que això no passi apel·lant a la reforma del Codi Penal que permet la individualització de les penes. L’exdiputat ha acceptat cinc mesos de presó per tràfic d’influències, vuit mesos de presó per suborn i un any i cinc mesos per falsedat. Cap pena no supera els dos anys.


Mostrant articles per etiqueta: comissió - Nou Horta\nDivendres, 05 abril 2019 14:24\nLa comissió de remunicipalització de Godella estudia casos d’èxit d’altres municipis\nLa comissió de remunicipalització de l’Ajuntament de Godella, constituïda recentment per estudiar la viabilitat de retornar a la gestió pública els serveis que actualment estan externalitzats, es va reunir el darrer 2 d’abril per conèixer de primera mà algunes experiències que ja estan funcionant en altres municipis.\nEn concret, es va rebre la visita de Jaume Castillo Cervera, gerent d’Aigües de Sueca; Emili Altur Mena, representant de l’empresa pública de Burjassot CEMEF; i Sergi Machí Felici, gerent de la Mancomunitat de la Rivera Alta. En la reunió també van estar presents Eva Sanchis, alcaldessa de Godella; la tècnica d’AEDL de l’Ajuntament de Godella, veïns i membres del consell de participació ciutadana i representants d’EU, CET i Ciutadans.\nCastillo, Altur i Machí van exposar quins foren els passos que s’havien donat en els seus municipis per a la creació d’eixes empreses públiques o mancomunitats, quins eren els serveis que prestaven, així com les seues experiències positives i negatives, i algunes recomanacions per al poble de Godella. Per la seua part, els integrants de la comissió pogueren preguntar dubtes com, per exemple, quina és la normativa laboral que s’aplica als treballadors i treballadores, i en quin règim econòmic es troben.\nEn paraules de l’alcaldessa, Eva Sanchis, «fou una jornada molt interessant per assentar les bases de cara a la creació d’una empresa pública a Godella o la creació d’una mancomunitat de serveis». Cal recordar que esta remunicipalització podria fer-se bé a través de la gestió directa de l’Ajuntament o bé mitjançant alguna empresa pública, que només podria constituir-se en el moment s’acabe el Pla Econòmic Financer que hi ha actualment en marxa per al pagament d’expropiacions.\nDimarts, 23 Octubre 2018 09:31\nPaterna crea una Comissió amb tots els regidors per a tractar les ajudes a empreses declarades d'utilitat municipal\nL'Alcalde Juan Antonio Sagredo ha anunciat durant el ple extraordinari celebrat avui en l'Ajuntament de Paterna la creació d'una comissió de treball conformada per tots els regidors i tècnics municipals per a estudiar la fórmula que permeta que les tres empreses afectades per l'incendi de Indukern que van sol·licitar la bonificació del ICIO puguen beneficiar-se d'aquesta ajuda.\nAmb aqueix objectiu, el primer edil ha retirat del ple el punt que desestimava la bonificació del ICIO a una de les empreses afectades que la va sol·licitar, però que va presentar la documentació requerida força de termini.\nLa pretensió de l'Alcalde és que la referida comissió estudie aquest cas concret perquè aquesta empresa també puga beneficiar-se de la consegüent bonificació del 95% en la quota de l'impost sobre Construccions, Instal·lacions i Obres ja que “ha fet un esforç molt gran durant tot aquest temps, ha apostat per seguir a Paterna i no ha acomiadat a cap dels seus treballadors”.\nDivendres, 07 Setembre 2018 12:56\nLa Comissió Dues de Maig de Paterna celebra 50 anys d'història i “origenialitats” amb la seua Setmana Cultural\nLa Comissió Dues de Maig, degana de les Falles de Paterna, va celebrar anit l'inici de la seua Setmana Cultural, amb la qual commemora 50 anys d'història. En presència de les seues Falleres Majors, presidents i un centenar de fallers i amics de la Comissió, es va inaugurar l'exposició “Origenialitats”. “Amb aquesta col·lecció d'objectes i documents pretenem mostrar algunes iniciatives úniques que la nostra comissió ha desenvolupat al llarg d'aquests 50 anys i que diuen molt de la nostra forma de ser i entendre la Festa”, va explicar Paco Núñez, comissari de l'exposició. Diversos vestits dels anys 70, peces de l'extingida banda de Cornetes i Tambors, així com de les Majorettes, gran quantitat d'imatges, una maqueta de la ‘gavia’ amb la qual la comissió va participar en la Cavalcada del Ninot i del Regne de València fa ja més de quatre dècades, així com tot tipus de documents gràfics i audiovisuals componen aquesta mostra que romandrà oberta al públic, en la Sala d'Exposicions del Gran Teatre Antonio Ferrandis, fins al 13 de setembre.\nLa vicepresidenta de Relacions Públiques de Dues de Maig, Elena Martínez, va ser l'encarregada de presentar el programa de la Setmana Cultural, acte en el qual va participar Baltasar Avellán, membre de la comissió i faller més veterà de Paterna, així com la Tinent Alcalde de Cultura i Festes, Paqui Periche, qui va anar també Fallera Major d'aquesta comissió. Al costat de l'exposició, dissabte que ve a les 10 del matí se celebrarà una jornada de Pilota Valenciana en el carrer Mariana Colás, mentre que per al dimarts 11 i el dijous 13, a les 19.30 hores, tindran lloc en el Gran Teatre Antonio Ferrandis els debats “Sobreviure a una delegació fallera” i “la re-evolució dels falles”, en el qual participaran un gran nombre de personalitats d'àmbit local i de Junta Central Fallera.