Wikiloc | Boavi i pic dels Estanys, 2953 m, Baborte, 2938 m i Tres Pics, 2651 m, anada per la vall de Canedo i tornada per Sellente Trail\nMountaineering (The best Mountaineering trails in Spain → Catalonia → Tabescán )\nBoavi i pic dels Estanys, 2953 m, Baborte, 2938 m i Tres Pics, 2651 m, anada per la vall de Canedo i tornada per Sellente\n20,129 435 6499\nPIC DE SOTLLO (PER BROATE): Montalto-Boavi-Ref.Broate-Coll Guins Ase-Sotllo-Coll Baborte-Sellente (Mountaineering)\nPic de Certascan (N i S) i Pic i Agulla de Guerossos pel Camí de Llurri i Estanys de Certascan, Estanyosos, Naorte i Closell (Mountaineering)\nPla de Boavi vall de Broate Cascada de broate (Walking)\nViewed 54 times, downloaded 4 times\nExtraordinària circumval•lació, des del pla de Boavi, que ens permetrà conèixer la vall de Canedo on hi trobarem el solitari, amagat, desconegut i gran estany de Canedo. Seguidament ens enfilarem a dos dels gegants de zona, com son els pics del Estanys i de Baborte, que superen àmpliament els 2900 metres, per a continuació seguir la llarga carena que ens portarà al coll de Sellente.\nDes d’aquest coll, abans d’emprendre la davallada per la vall de Sellente i que ens tornarà a Boavi, tindrem la oportunitat d’assolir el proper cim dels Tres Pics.\nUna excursió que s’aparta de les clàssiques de la zona, com poden ser les ascensions al Sotllo i a la Pica d’Estats i que deixen altres cims i valls només a l’abast dels amants dels racons solitaris, i no per això menys atractius i bonics.\nAquesta excursió l’he realitzat tres vegades, concretament el 17 d’agost del 1976, el 21 d’agost del 1983 i el 20 de juliol del 2008; en altres dates també he realitzat diverses combinacions d’ascensions a aquests cims amb d’altres.\nTanmateix és obvi, però cal remarcar-ho, que el traçat està realitzat des de l’ordinador, per aquesta raó pot ser que sobre el terreny el recorregut no s’ajusti exactament a la realitat, però és un itinerari molt evident, i tret del bonic bosc de Boavi, tota la resta la realitzarem per terreny descobert i amb un camí molt ben traçat per la vall de Sellente i molt evident per la de Canedo i per les carenes.\nAquest itinerari també el podeu trobar a les guies “Pallars-Alt Urgell”, itinerari 105 i a la “Mont-roig – Certascan”, itineraris nº 22 i 23.\nAquesta zona de Canedo i Sellente, juntament amb la de Broate, Coma de Sotllo, Becero, Llagona i Bedet, és un dels tresors amagats de les valls de Cardós i Farrera, ja que a la primera els pics de Certascan i Mont-roig s’emporten gran part dels excursionistes i òbviament a la Vallferrera la Pica d’Estats n’acapara pràcticament tots els visitants.\nÉs una excursió d’alta muntanya, on cal anar preparat i tenir coneixements de muntanya. No és una caminada difícil, però ens trobarem amb dos indrets on cal grimpar una mica, i per tant posar-hi més atenció.\nAquests indrets son la part final de la pujada al pic dels Estanys des del coll de Canedo o de Pedres Blanques, així com la unió dels dos talls de l’esmentat coll grimpant el bony que els separa (anomenat agulla de Canedo), si decidim unir-los per la cresta; però si decidim rodejar aquest bony, tant per un vessant, com per l’altre, no tindrem cap problema.\nTambé durant la llarga cresta que uneix el pic de Baborte amb el coll de Sellente, hi ha un sector que aquesta s’estreny una mica, però sense cap dificultat.\nCal recordar que estem a l’alta muntanya, on les congestes, segons la innivació hivernal, poden durar fins a finals de juliol i per tant potser caldrà portar material adequat; concretament durant l’excursió del 20 de juliol del 2008 l’estany de Canedo estava pràcticament glaçat.\nMalgrat la proximitat del pic de Sotllo, el pic dels Estanys té una gran panoràmica sobre els estanys: Closell, Naorte, Certascan, Romedo de Dalt, Colatx, Senó, Guiló, Canedo, Broate, Becero, dels de la coma de Sotllo i del mateix estany de Sotllo.\nEl refugi de Broate no es veu pels pèls des de dalt el pic.\nLa panoràmica des del pic de Baborte i durant tota la davalla al coll de Sellente també és extraordinària i ens permet veure la gran conca lacustre de Baborte des de diferents angles, així com el refugi de Baborte; també veurem els estanys Fondo ó Fons, Sotllo, el Més Alt de Catalunya, i els de la coma de Sotllo, però encara hi ha més estanys per contemplar, un d'ells és l'estany de Canedo, situat en un des indrets més amagats d'aquestes valls; també podrem gaudir dels estanys de Certascan, Punturri, Romedo de Baix, Romedo de Dalt, Senó, Colatx, Naorte, Closell, Becero.\nObviament també gaudirem d'una perspectiva més amplia de la Pica d'Estats. Posats a filar prim, si arribem aviat al pic de Baborte veurem brillar un puntet blanc que ens assenyala la situació del llunyà refugi de Baiau, i si el dia és clar i net, també gaudirem de tot el massís de la Maladeta i de les muntanyes d’Espot\nA tota aquesta basta panoràmica de la que anirem gaudint durant tota l’excursió, dalt del pic de Tres pics hi afegirem els estanys de la Llagona, el de Becero i encara que sembli impossible també es veu l'estany d'Aixeus.\nEn la descripció de la panoràmica m’he centrat bàsicament en anomenar els estanys, que potser és el que costa més de distingir i més si no es coneix bé la contrada; i només he esmentat de passada el massís de la Maladeta i les muntanyes d’Espot, però seria una llista molt llarga esmentar tots els cims que es veuen durant tot el recorregut, perquè des de la Maladeta al Carlit es veuen pràcticament tots!\nPer a començar la caminada ens hem de situar a la vall de Cardós, i arribar fins el poble de Tavascan, allà arrenca la pista al pla de Boavi. És una pista en un estat de conservació deplorable, que sembla fet expressament; però amb paciència i poca velocitat encara es pot anar seguint amb vehicles normals, però que no siguin excessivament baixos.\nSeran uns sis quilòmetres de patiment fins arribar a la presa de Montalto; just passada la presa, a la dreta hi ha un aparcament, darrerament s’ha n’ha habilitat un altre a l’esquerra, just abans d’arribar a l’esmentada presa; si es continua per la pista fins a la tanca que barra el pas al pla de Boavi, també hi ha un petit espai per a deixar-hi el vehicle.\nA la presa de Montalto és on hi ha la cruïlla de pistes, la de Boavi, que segueix recta i la dels estanys de Certascan i Romedo que surt a l’esquerra (totes dues tancades al pas de vehicles).\nLa presa de Montalto és la que recull l’aigua de la Vall Farrera, que és desviada a l’indret de la Farga i per un túnel subterrani arriba a la de Cardós. Per aquesta raó cap estany de la Vall Ferrera té resclosa i en canvi molts de la de Cardós si que en tenen.\nComencem a caminar a la resclosa de Montalto i seguim la pista, arribem a l’últim aparcament i a la barrera i seguim la pista que travessa el bonic pla fins arribar a la seva capçalera on hi ha una sòlida palanca per a travessar el torrent i un magnífic exemplar de pi de 5 soques.\nEn aquest indret, sense travessar la palanca, arrenca un corriol que mena fins els estanys de Romedo; però nosaltres travessarem la palanca i començarem a guanyar alçada, en amplies llaçades, pel magnífic bosc de Boavi.\nEl torrent que acabem de travessar és el resultant de la unió dels torrents de Romedo i de Broate.\nHem guanyat força alçada i sortim del bosc i arribem a la cruïlla amb el torrent de Sellente..\nCreuem el torrent per un precari pont de troncs i pocs metres després arribem a la cruïlla que separa els camins a la vall i refugi de Broate, a l’esquerra; i el camí a la vall de Sellente a la dreta.\nSi teníem alguna possibilitat de trobar algú per Boavi i el camí del bosc, a partir d’ara, que abandonem el camí de Broate, aquesta possibilitat ha quedat reduïda a la mínima expressió.\nEfectivament, girarem a la dreta i seguirem el camí que va remuntant el torrent de Sellente pel seu marge dret en el sentit de l’aigua, per tant el torrent també queda a la nostra dreta.\nAnem pujant progressivament. Més amunt el camí es desdibuixa però les fites ens assenyalen la direcció correcte per a seguir pujant.\nAquestes també ens indicaran l’indret exacte per on hem de tornar a creuar el torrent, que ara ens quedarà a la nostra esquerra.\nA partir d’aquí el sender torna a ser evident i guanyem alçada en curtes llaçades.\nLa vall comença a eixamplar-se i entrem al gran i bonic planell de Sant Pau.\nUna mica enlairada i amagada a la dreta queda la cabana de pastors de Sellente.\nAquest pla és una extensa i plana prada, indret molt indicat si volem fer l’excursió en dues jornades, ja que també és el punt on es separen els itineraris d’anada i de tornada.\nEn aquest indret veurem a la nostra esquerra el torrent i la petita vall de la Ribera de Canedo, hem de travessar el pla i novament el torrent per a situar-nos a l’entrada d’aquesta vall.\nA partir d’aquí no hi ha camí, i haurem d’anar pujant per on ens sembli millor. A l’inici cal deixar el torrent a la nostra dreta, que segons la temporada pot baixar amb força cabdal.\nA l’inici el pendent és força pronunciat i una mica engorjat; però això només ho és durant la primera part, però a mesura que anem pujant la vall es va obrint i segurament haurem de travessar el torrent varies vegades, segons veiem per on hi ha el millor pas. L’herbei inicial anirà deixant pas al pedregar, i potser a les congestes.\nPrecisament abans d’abandonar la zona herbada passarem pel costat de les ruïnes de l’antiga cabana de pastors de Canedo.\nTambé començarem a veure el coll de Canedo o de Pedres Blanques amb un gran promontori que el parteix en dues parts (anomenat agulla de Canedo).\nVull fer una petita observació sobre aquest coll que esmento com de Canedo o de Pedres Blanques, partit per un promontori, però també hi ha qui separa els dos noms;\nanomenant com a coll de Pedres Blanques el que separa el promontori del pic dels Estanys; i com a coll de Canedo el que separa el promontori del pic de Baborte. Personalment crec que no és ben bé correcte, ja que el doble coll dona a la mateixa coma pels dos vessants, i que el nom de coll de Pedres Blanques ve de mapes antics i poc concrets amb la toponímia d’aquesta zona, (llavors encara més desconeguda) i que el nom de coll de Pedres Blanques és un error, ja que el cim de Pedres Blanques queda apartat, amb el pic de Baborte al mig; així, per acabar de rematar la meva opinió personal, crec que el nom del coll hauria de ser de Canedo, ó “d’Estanys”, però en cap cas de Pedres Blanques.\nTornant a la nostra progressió per la ribera de Canedo, ens anem apropant a la base del coll; preguem perquè hi hagi encara alguna congesta, perquè sinó “menjarem” tartera força estona.\nSi ens hi fixem, a la nostra esquerra veurem una antiga morrena molt ben delimitada, a mesura que anem pujant, aquesta morrena ens queda sempre a l’esquerra, veurem que amaga el gran, bonic i potser glaçat estany de Canedo.\nÉs un estany, repeteixo molt bonic i desconegut, i que difícilment és visible des de altres indrets, per exemple tan des del pic dels Estanys, com des del de Baborte no es veu. En el primer deixarem de veure’l a partir de l’avant-cim i el mateix passa amb el de Baborte. També el veurem durant la primera part de la davallada de la carena del Baborte al coll de Sellente.\nInclús des del pic de Becero, que queda al davant mateix de la Ribera de Canedo i que per tant és un magnífic mirador d’aquesta reclosa vall, l’estany no és veu, ja que la pròpia morrena l’amaga; si el pic de Becero fos uns metres més alt segurament l’estany ja es veuria.\nPer aquestes raons recomano apartar-se uns metres del recorregut per anar a “tocar l’aigua”, i segurament us afegir-ho als pocs mortals que ho hagin fet.\nPer anar al pic dels Estanys hem d’encarar la pujada a la part de la nostra esquerra del coll de Canedo.\nTartera amunt, o congesta (en aquest cas, potser millor els grampons) i acabem d’arribar al coll.\nSi fins ara gaudíem de la vista de l’estany de Canedo, de sobte s’obre als nostres ulls la coma dels Estanyets de Sotllo; un altre racó amagat de la zona i també d’extraordinària bellesa.\nUn cercle lacustre carregat de petits estanys que queda encerclat pels pics de Sotllo, Estanys, Baborte i Pedres Blanques.\nLa pujada al pic dels Estanys és fàcil en línies generals. Hem d’anar remuntant la carena sempre pel vessant de Canedo o per la pròpia carena, en algun moment potser ens haurem d’ajudar una mica de les mans, però sense cap mena de complicació; d’aquesta manera arribarem a un avant-cim.\nAra veiem per primera vegada la punta més alta del pic dels Estanys, ja que fins ara havíem vist aquest avant-cim.\nPer acabar-hi d’arribar haurem de desgrimpar uns metres fins una propera bretxa.\nUna curta canaleta amb molt bones preses ens permet arribar-hi.\nUna vegada a la bretxa reprenem fàcilment la pujada final fins el cim.\nEl cim, la bretxa i l’avant-cim son els que donen la típica imatge de ferradura al cim vist des de la Coma de Sotllo\nSi volem seguir la cresta fins el pic de Sotllo us deixo aquests dos enllaços, el del meu mur:\ni el del wikiloc: https://es.wikiloc.com/rutas-alpinismo/pont-de-la-molinassa-vallferrera-i-pics-dels-estanys-i-sotllo-per-la-cresta-10637774\nUna vegada hagem descansat i gaudit de la panoràmica tornarem sobre les nostres passes; ara la desgrimpada de la bretxa es converteix en curta i fàcil grimpada i poc després arribarem de nou al coll de Canedo.\nAquí se’ns presenten tres possibilitats:\nA: grimpar el bony\nB: vorejar el bony per la dreta (vessant de Canedo)\nC: vorejar el bony per l’esquerra (vessant de la Coma de Sotllo)\nL’opció A és la més elegant i curta a la vegada que presenta alguna dificultat.\nL’opció B és la més fàcil i llarga\nL’opció C: és la solució intermèdia en temps, però el pendent tant d’herbei o de neu és força inclinat.\nNomés puc fer el traçat d’una, i escolliré la B (la més fàcil) ja que no m’atreveixo a fer el traçat des de l’ordinador de la grimpada de l’opció A, ja que no podré precisar amb exactitud el traçat correcte; però la puc descriure una mica, ja que l’he fet en les dues direccions més d’una vegada: la part més “complicada” és la sortida del coll on estem, la davallada per l’altre costat és molt més fàcil. Primer hem de sortir lleugerament decantats pel vessant de la Coma de Sotllo, però ràpidament ens hem de situar al fil de la cresta, ja que serà molt més fàcil trobar-hi millors passos.\nLa sortida del coll impressiona una mica i és on cal fer la grimpada més forta, però aquesta primera grimpada és molt curta i la resta ja és més fàcil. 10 minuts entre una part del coll i l’altre tampoc dona per a gaire cosa més.\nSi malgrat tot preferim rodejar-lo per la dreta, haurem de baixar uns 75 metres per la tartera del camí de pujada, fins que veiem que podem començar a contornejar el bony, i remuntar, igualment per tartera per tal d’assolir la segona part del coll, que és uns metres més baixa que la primera.\nL’opció de rodejar-lo per l’esquerra, jo no l’aconsellaria si encara hi ha neu, perquè la sortida del coll és una canal força dreta; si no hi ha neu, podem rodejar-lo per on ens vingui de gust. A la dreta tindrem tartera i poca inclinació, mentre que a l’esquerra tindrem glever i força inclinació.\nUna vegada situats en la segona obertura del coll de Canedo, haurem d’anar remuntant l’ample llom de la carena. No hi ha un camí clar, però podem trobar-hi alguna fita i més o menys la pujada és molt evident i fàcil; rés a veure amb la pujada final al pic dels Estanys.\nEl cim del pic de Baborte és una amplia plataforma, i segons per on ens moguem podrem gaudir de diferents perspectives, per exemple per veure l’estany de Canedo haurem d’anar a un extrem, per veure l’estany de Sotllo i el Fons, haurem d’anar a l’altre punta, i per veure’n els del cercle de Baborte haurem d’anar a la dreta i per veure els de la Coma de Sotllo, haurem d’anar a l’esquerra.\nSi fa bo i no fa vent, és un cim per fer-hi una llarga estada.\nBàsicament el pic de Baborte es pot assolir per tres costats, la via que podríem anomenar com a “via normal”, àmpliament fitada i amb corriol molt ben marcat, hi puja des del coll de Baborte; nosaltres hi hem pujat des del coll de Canedo i en marxarem en direcció al de Sellente; és a dir: “rés de vies normals”.\nDe les nou vegades que he pujat a aquest cim (sis al pic dels Estanys), en guardo un record entranyable de la primera, el ja molt llunyà 13 d’agost del 1968, quan fent un campament d’estiu de l’Agrupament Escolta Enric Borràs, hi vàrem arribar a les vuit de la tarda, després d’haver plantat la tenda, al llavors solitari i pràcticament desconegut, estany de Baborte.\nVeníem del pla de Boet i d’haver pujat a la Pica d’Estats, vàrem arribar a l’estany de Baborte, amb la tenda ja plantada, per “passar l’estona” ens enfilarem als pics de Llats, Lari i Pedresblanques. A mitja tarda, com que “ens sobrava temps” allò del “vinga, va, hi pugem o no?” doncs va ser que si; cap el coll de Sellente, llarga carena (que farem ara per baixar-ne), pic de Baborte, coll de Baborte i de nou tenda a l’estany.\nPer cert en les meves anotacions d’aquell campament, tinc anotat: “Coll de Pedresblanques o de Baborte”. Reafirmant així la meva teoria que dir-ne coll de Pedresblanques al que hi ha entre els pics de Baborte i l’Estanys és un error.\nDissortadament, tard o d’hora haurem d’abandonar aquesta magnifica talaia que és el pìc de Baborte, ho farem per la dreta, per a seguir la carena que mena vers el coll de Sellente. No hi ha ni fites, ni corriol, ni rés, però es tracta d’anar seguint el llom de la carena que durant els primers metres és força ampla i paulatinament es va estrenyent, i haurem de superar diferents bonys, alguns d’aparença respectable, però que pel vessant de Sellente sempre hi trobarem el pas fàcil per a superar-los; aquesta llarga carena també ens permet veure la gran conca lacustre de Baborte i el seu refugi des de diferents angles, i durant els primers metres, també veurem l’estany de Canedo\nFinalment arribem a l’ampli coll de Sellente, a cavall de les valls de Baborte i de Sellente.\nAquí podem deixar el patracols i girar a l’esquerra per a arribar-nos en poca estona fins el pic de Tres Pics.\nÉs recomanable passejar-se per les tres cotes d’aquest cim, ja que cada una ens ofereix petites diferencies entre la gran panoràmica que s’hi domina.\nAquest cim que queda situat com la proa d’un vaixell a sobre la Vallferrera, precisament on aquesta descriu un angle de 90 graus, per tant la dominarem sencera, des d’Àreu fins el port de Boet.\nGaudim àmpliament de la vista i tornem al coll de Sellente, i una vegada allí, recuperem els patracols que hi hàgim deixat i emprenem la baixada per la vall de Sellente, tot seguint el marcat camí.\nEn principi el camí s’apropa al coll de Becero, però sense arribar-hi comença a perdre alçada en marcades llaçades.\nEn un replà hi ha les restes d’una cabana dels enginyers que varen estudiar la possibilitat de fer una presa a l’estany de Baborte,(estudi que afortunadament no va prosperar).\nCabana que ens demostra que no fa gaires anys, era més pràctic anar a l’estany de Baborte des de Boavi (vall de Cardós), que des de la pròpia Vallferrera.\nSeguim baixant i, després d’unes amplies llaçades, arribem de nou a l’extens planell de Sant Pau, on retrobem l’itinerari de pujada.\nA continuació només ens queda seguir-lo per tal d’arribar novament al pla de Boavi i a la resclosa de Montalto, donant per acabada aquesta fantàstica circumval•lació.\nDe l’aparcament de Montalto al final del pla de Boavi: 40mn\nDel final del pla de Boavi a la cruïlla amb el torrent de Sellente: 35mn\nDe la cruïlla al planell de Sant Pau: 1h\nDel planell de Sant Pau a les ruïnes de la cabana de Canedo: 30mn\nDe les ruïnes de la cabana de Canedo a l’estany de Canedo: 40mn\nDe l’estany de Canedo a coll de Canedo: 25mn\nDel coll de Canedo al pic dels Estanys: 35mn\nDel pic dels Estanys novament al coll de Canedo: 20mn\nDel primer coll de Canedo al segon: 10mn grimpant el bony, (20mn si el revoltem per la dreta)\nDel segon coll de Canedo al pic de Baborte: 30mn\nDel pic de Baborte al coll de Sellente: 1h\nDel coll de Sellente al pic de Tres Pics: 25mn\nDel pic de Tres Pics novament al coll de Sellente: 10mn\nDel coll de Sellente al planell de Sant Pau: 35mn\nDel planell de Sant Pau a Boavi: 1h 15mn\nDe Boavi a l’aparcament de Montalto: 30mn\nTOTAL: 9h 10mn (10 mn més si revolten el bony del coll de Canedo)\nNOTA: Per últim, tornar a recordar que el traçat és fet des de l’ordinador, per tant, tot i que he procurat ajustar-lo al màxim, pot ser que el recorregut real no encaixi totalment amb el traçat; però també, repeteixo, que tot l’itinerari és evident, i on no hi ha camí, al ser un espai obert, sense arbres, el traçat o és obligatori o podem caminar per on ens plagui, i si hi ha congestes, ja no cal ni esmentar-ho.\nTambé podeu seguir aquest itinerari d'altres al mur:\nBorda de Boavi, i a l'esquerra camí a Certascan\nPi de quatre soques, ceuïlla a Romedo i palanca de Boavi\nPalanca de Sellente\nCreuar el torrent de Sellente\nTornar a creuar el torrent\n1er Coll de Canedo\nAvant-cim dels pic dels Estanys\nEnforcadura del pic dels Estanys\n2on Coll de Canedo\nMirador de l'estany de Canedo\n1ra Cota del Pic de Tres Pics\n2na Cota del Pic de Tres Pics\n3ra Cota del Pic de Tres Pics\nCruïlla al coll de Becero\nRuïnes d'una cabana de la FECSA


Vallesos 4 - Carpeta - Aquell cruixir de les bigues que no feia cap gràcia\nLa Lola i en Josep de can Tuixells de Lliçà d’Amunt recorden les angúnies amb què els pagesos van afrontar la nevada, amb alts gruixos de neu a les teulades de les masies i feina per atipar el bestiar\nJudit Molins (text)\t, Arxiu de can Tuixells (fotografies)\n“No es va enfonsar cap teulada, però aquells gruixos de neu de més de mig metre, que feien cruixir les bigues, no feien cap gràcia. Va començar sent molt bonic, però tot plegat es va fer molt llarg”.\nAmb aquestes paraules la Lola Nadal i el seu fill Josep Sobrevias, de can Tuixells de Lliçà d’Amunt, resumeixen les angúnies que van passar molts pagesos que van viure la nevada del 1962, amb feina per atipar i escalfar el bestiar i sense poder anar a treballar al camp ni al bosc a fer llenya. “Les teulades cruixien i van regalimar molts dies, sempre anàvem molls”, recorda la Lola.\nSense les comoditats d’avui, la gent de pagès que vivia en masies disseminades va trobar-se amb un munt d’entrebancs el Nadal del 1962. La Lola explica que quan van sortir de la Missa del Gall hi havia tres dits de neu i que, en arribar a casa, encara van entrar uns quants sacs d’esclòfia d’orujo que havien quedat a fora.\nL’endemà, dia de Nadal, ja hi havia dos pams de neu ben bons. Va nevar tot el dia. “Era preciós, però a mesura que avançaven les hores ja no feia tanta gràcia”, diu la Lola. “Travessar el pati de casa s’havia convertit en tota una aventura.\nQuan te n’adonaves, ja hi havia un altre pam de neu”, explica en Josep.\nAquells eren uns anys marcats per l’estretor econòmica i per un viure molt senzill, d’un Vallès que a la banda oriental encara era configurat per pobles plenament rurals, perquè “fins ben entrat l’any 1965 aquí no es va començar a bellugar res que no fos la feina al camp”, com explica en Josep, que llavors només tenia onze anys.\nFa mig segle, a la majoria de cases de pagès encara no hi havia aigua corrent, ni cuines de gas, ni telèfon, ni cap altra calefacció que la llar de foc. A Lliçà d’Amunt, amb poc més d’un miler d’habitants, per trucar s’havia d’anar a can Carnisser Vell, que tenien la centraleta i posaven la conferència demanada, però sovint costava més arribar-hi i esperar la comunicació que anar a peu a trobar qui calia.\nSí que hi havia llum elèctrica, però no pas aquells dies de la nevada, que van caure els ploms. “Encara teníem el llum de carbur i el vam voler engegar, però amb aquell tou de neu no vam pas poder anar a comprar-ne”, recorda la mestressa de can Tuixells.\nQuan s’acostava Nadal, les famílies sempre omplien el rebost de la casa i els pagesos procuraven tenir provisions per al bestiar. Per això en Quim Tuixells, que és com tothom coneixia el cap de la casa, havia fet portar precisament la vigília de Nadal un camionet de serradura d’orujo per cremar a l’estufa d’on tenien els pollastres, en un encàrrec que va resultar proverbial. “Sort en van tenir aquells pollets, que això els va ben salvar del fred!”, exclama en Josep.\nAmb 800 o 900 pollets, aleshores a can Tuixells la cria de pollastres era l’activitat principal. No tenien gaire més bestiar: set o vuit vaques per fer llet; quatre truges per criar garrins; algun conill pel gasto i el cavall que sempre hi era –“sense ell no es podia fer res”, recorda la Lola. Fer-se càrrec del bestiar va ser complicat durant aquells vuit dies, començant pel fet que “amb un metre de neu, costava travessar el pati”, que és el que s’havia de fer per anar a la quadra de les vaques, la cort dels porcs i a la pallissa, on tenien el farratge sec per a les vaques.\nSense camió de la llet\nLa complicació més gran, però, va venir per la impossibilitat que durant cinc o sis dies el camió que cada dia portava la llet de les cases de pagès a Barcelona –que conduïa l’Esteve Bometón– passés a recollir la seva producció –uns 75 litres diaris, encabits dins de tres o quatre gerros metàl·lics. I és que llavors, cada matí passava per la carretera el camió que duia la llet dels vaquers lliçanencs al Mercat de la llet de Barcelona.\nEls dies que va durar l’empantanec de la nevada el camió no va poder circular, però a can Tuixells no van llençar ni una mica de llet. “Mai es llençava res.\nAquells dies vam haver d’anar guardant la llet en tota mena de pots i atuells i en vam donar molta als vedells perquè no es fes malbé”, recorda en Josep.\nAl cap de sis dies de parada, quan el pas de la carretera ja va ser obert, l’Esteve del camió va reprendre la portada de la llet cap a la capital, però no va gosar anar-hi sol. “L’hi va acompanyar en Josep Cladellas de can Carreras, que tenia un dels pocs tractors que llavors hi havia, que el va assistir per si el camió s’encallava”, explica en Josep.\nDiàriament, pels volts de les set del matí, en Quim i la Lola de can Tuixells s’havien de carregar a l’espatlla els seus tres o quatre pots de la llet per dur-los a la carretera, al dret de can Carboner.\n“Allò era molt dur, molt”, recorda esparverada la Lola als seus 85 anys.\nAquells dies, per fer aquest camí, enmig del fred i el gel, sort n’hi havia dels esclops, ja que no hi havia calçat com el d’ara. Fets de fusta tova de pollancre, els omplien de palla per poder tenir els peus ben calents. La Lola ens explica que “els autèntics eren els de Galícia perquè tenien tres frens; els d’aquí eren ben plans”.\nDurant aquells dies tampoc no es va poder anar a treballar al camp, colgat de neu com va quedar tot durant més de deu dies, però no se’ls van malmetre les collites. A can Tuixells menaven una vinya i algunes quarteres de terra al regadiu de ca l’Oliveres, on hi conreaven farratge –alfals, trepadella, civada– i naps, remolatxa, blat i una mica d’ordi.\nBen colgats, van sobreviure bé els enciams i també la vinya que tenien per al consum propi, però tampoc no va ser res que fes bona la dita “any de neu, any de Déu”. En canvi, sí que ho havia matat tot, diuen, el fred gèlid i la neu del 1956 i també el cru hivern del 1985.\nNo van ser fàcils aquells dies del Nadal i Cap d’Any del 1962, que els va deixar incomunicats. “Aquells dies no va poder pas passar cap Sagalés”, recorden, com també que “els camins enganyaven, no sabies on era aquell xaragall o aquell altre i no te la podies jugar”. Ara també entrebanca la neu i tant o més.\n“Amb quatre volves de seguida s’atura tot. Avui neva una mica i res funciona”, s’exclamen.\nI després de la neu va venir el fang. “I ja no sabies què era pitjor, perquè el fang entorpia molt a l’hora de fer feina”.\nLliçà d’Amunt emblanquinat per la neu. Foto: Arxiu de can Tuixells.\nLa riera Tenes al seu pas per Lliçà d’Amunt. Foto: Arxiu de l’Ajuntament de Lliçà d’Amunt\nLa Lola i el Josep de can Tuixells rememoren els efectes de la nevada del 1962. Foto: Josep Prims.


Un problema elèctric fou responsable de la terbolesa en l'aigua d'11.700 alcoians | ARA Multimèdia\nUn problema elèctric fou responsable de la terbolesa en l'aigua d'11.755 alcoians\nL'Ajuntament estudiarà la compensació econòmica a tots aquells veïns de la ciutat afectats per les restriccions el el suministrament d'aigua.\nJa es coneix la causa per la qual es va comprometre la integritat de l'aigua d'11.755 alcoians arran del temporal Glòria. Fou un tall en el subministrament elèctric el que va ocasionar que el sistema de qualitat al pou de Barxell deixara de funcionar, amb la consegüent afecció als barris de Batoi, Santa Rosa i Eixample.\nAquest sistema de control de qualitat s'anomena terbolímetre, i és un dispositiu encarregat d'identificar la terbolesa en l'aigua. Per un tall de subministrament elèctric a conseqüència del temporal, el terbolímetre al pou de Barxell va deixar de funcionar, la qual cosa, sumada als problemes de filtracions que presenta aquest pou en episodis de pluja intensa, va fer que aigua térbola arribara a les cases d'11.755 alcoians.\nAquest sistema de control de qualitat fou instal·lat en 2017, després del temporal que va patir Alcoi en desembre de 2016, i des d'aleshores havia aconseguit controlar la terbolesa de l'aigua en cinc ocasions, durant forts episodis de pluja. Recordem que el pou de Barxell subministra aigua als depòsits situats en els Llençols i en Batoi, que en última instància nodreixen d'aigua a Batoi i les zones altes de Santa Rosa i l'Eixample. Tota aquesta informació s'ha donat a conéixer durant el plenari extraordinari celebrat aquest divendres, on el regidor d'Obres i Serveis, Jordi Martínez, s'ha encarregat de fer públic l'informe on es recollien totes les actuacions en la gestió de l'aigua durant arran del temporal Glòria.\nSegons el document, els primers episodis de terbolesa es van registrar el dia 21 de gener sobre els 15.30 h, i no fou fins a les 11 h del dia 24 que les restriccions es van anul·lar, després de l'autorització de la direcció general de salut pública, qui té l'última paraula en aquesta matèria. Martínez ha defensat la manera en què es va gestionar la comunicació d'aquest incident, del qual es va informar a través dels canals de l'Ajuntament d'Alcoi (xarxes socials), mitjans de comunicació local, i l'empresa que gestiona el servei d'aigües en Alcoi -Aqualia-, mitjançant un telèfon d'atenció 24 hores -que va rebre 871 cridades relacionades amb aquest episodi- i el repartiment de papereria en les zones afectades. Segons Martínez, "no era aconsellable la publicació d'informació contradictòria o extensa", ni tampoc ho era "minimitzar l'impacte de tot allò anunciat".\nCritiques i possibles compensacions als afectats\nPer al cap de l'oposició, Quique Ruiz, el subministrament s'hauria d'haver tallat completament en les zones afectades. "Van comprometre la salut pública dels alcoians. Com van ser tan irresponsables de permetre que aigua no apta arribara a les cases d'Alcoi?". El portaveu dels socialistes ha contradit a Ruiz, i és que encara l'aigua no fóra apta per al consum o la higiene personal, era apta per a la resta d'usos, ha recordat. On sí que hi ha hagut consens de tota la cambra ha sigut en la possibilitat de compensar econòmicament els afectats per les restriccions d'aigua; la proposta s'ha aprovat per unanimitat.


María Patiño va revelar que havia tingut una trobada important | Europa Press\nMaría Patiño va confessar que havia començat una relació important\nper Daniel H. Marín 08/04/2022 13:17h\nMaría Patiño, una de les presentadores més populars de la petita pantalla, va confessar que havia conegut en persona Victòria Frederica. La periodista estava il·lusionada amb aquesta nova relació, però ara ha descobert que una altra dona s'ha creuat pel seu camí. Estem parlant de la seva antiga companya Paz Padilla, humorista i actriu de professió.\nMaría Patiño va revelar a Socialité, programa que presenta els caps de setmana a Telecinco, que havia tingut una trobada amb la neboda del rei, Victòria Frederica. Viuen al mateix barri, una de les zones més exclusives de Madrid, i totes dues estaven passejant les seves mascotes. La gallega va fer broma amb aquesta nova amistat i fins i tot va arribar a dir que algun dia menjaria amb la infanta Elena, mare de Victòria.\nMaría Patiño s'ha convertit en la cara més amable de la petita pantalla | Europa Press\nMaría s'ha quedat realment sorpresa en veure que Paz Padilla ha seguit els seus passos i l'andalusa ha anat molt més enllà. Paz ha tingut una cita amb la neboda del rei perquè totes dues estan relacionades amb el món de les influencers. L'antiga presentadora de Sálvame ha publicat una imatge al seu Instagram que demostra la seva bona relació amb la jove.\nMaría fa molt de temps que treballa a la premsa del cor i sap perfectament el que ha de fer per no cridar l'atenció. No se sent còmoda sent protagonista de cap notícia, vol que el públic en parli per la seva feina. Però gaudeix d'una connexió especial amb els seus espectadors de Socialité, per això els va explicar allò de Victòria.\nMaría Patiño ja coneix la nova amiga de Paz Padilla, Victòria Frederica | Catalunya Diari\nPatiño ha descobert que la neboda més glamurosa de Felip VI té una nova amiga que fa unes setmanes formava part de Telecinco. La presentadora va ser acomiadada d'un moment a l'altre i la revista Lecturas va anunciar la notícia a la portada. Aquest atreviment no ha agradat gens a Paz, que ha demandat la cadena perquè creu que el que ha passat podria ser il·legal.\nMaría Patiño coneix els plans de Paz\nMaría estava il·lusionada perquè pensava que havia connectat amb Victòria Frederica, però tot ha canviat des de l'aparició de Paz Padilla. La filla de la infanta Elena no vol saber res del món del cor, per això ha fet amistat amb l'humorista. Ella ja no forma part de Telecinco i guarda una relació estreta amb el món de la moda.\nPatiño sap que Paz, la seva antiga companya, ha posat a treballar els seus advocats perquè considera que el seu acomiadament va ser improcedent. La gaditana està dolguda perquè havia signat un contracte de cadena, és a dir, li havien promès diversos programes. De sobte, però, van decidir prescindir del seu talent i l'excusa que han posat no ha estat aprovada per cap espectador.\nLa mare d'Anna Ferrer va tenir un enfrontament amb Belén Esteban: 'La princesa del poble' el va ofendre i ella va decidir sortir del plató. Els seus responsables consideren que aquest gest és intolerable, per això no vol continuar comptant-hi. Tot i això, no és la primera persona que abandona les instal·lacions de Telecinco abans d'acabar les seves funcions.\nMaría Patiño va presumir de la seva relació\nMaría els va explicar als espectadors de Socialité que el gos de Victòria Frederica havia entaulat un bonic vincle amb la seva gossa. La neboda del rei va adoptar la seva mascota fa unes setmanes, gest que també va estar carregat de polèmica. És una espècie exòtica, un gos llop txecoslovac que requereix massa cura.\nPaz Padilla ha publicat una fotografia que demostra que ella també coneix el nou company de Victòria. Anna Padilla, filla de la comunicadora andalusa, ha estat testimoni d'aquesta bonica trobada. Totes tres estan unides per una mateixa passió: el món de la moda.\nAnar a portada Última hora Televisió Última hora María Patiño Última hora Paz Padilla Última hora Victòria Frederica\nJoaquín Prat li explica a la seva parella que s'operarà


Trieu Format Text Box i Shape Objecte Objecte i Shape Posició i Mida ▸ Posició i MidaS pestanya\nIntroduïu una amplada per a l'objecte seleccionat.\nIntroduïu una alçada per a l'objecte seleccionat.\nAncora la selecció com a caràcter. L'alçada de la línia actual es modifica perquè coincideixi amb l'alçada de la selecció.\nFeu clic a un punt base de la graella i a continuació introduïu les noves dimensions per a l'objecte seleccionat en els quadres Amplada i Alçada.\nSeleccioneu el punt de referència per a l'opció d'alineació horitzontal seleccionada.\nSeleccioneu el punt de referència per a l'opció d'alineació vertical seleccionada.\nConserva l'objecte seleccionat entre els límits de la disposició del text al qual està ancorat l'objecte. Per a situar l'objecte seleccionat en qualsevol lloc del document, no seleccioneu aquesta opció.\nAjusta l'amplada al text\nAmplia l'amplada de l'objecte fins ajustar-lo a l'amplada del text, en cas que l'objecte sigui més petit que el text.\nAjusta l'alçada al text\nAmplia l'alçada de l'objecte fins ajustar-lo a l'alçada del text, en cas que l'objecte sigui més petit que el text.


L’audioguia filosòfica - GRAF\nL’audioguia filosòfica «Els pensadors visiten el museu» té l’objectiu de complementar les visites guiades dels museus amb una mirada filosòfica per tal de reflexionar i pensar amb els sentits les implicacions discursives de l’art.\nA la marató d’enguany, Martí Peran, Andrea Soto Calderón i Edgar Straehle ens acompanyaran altres museus de la ciutat amb aquest propòsit.\nDimecres 15, 12h– Martí Peran al Centre d’Art Contemporani Fabra i Coats. Audioguia de l’exposició Matèria primera\nMartí Peran, professor de teoria de l’art a la Universitat de Barcelona, exploraràles qüestions filosòfiques que es plantegen a la producció de diversos artistes assentats a Barcelona, com ara Oriol Vilanova, Luis Guerra o Xavier Arenós.\nDijous 16, 11h– Edgar Straehle al MUHBA. Audioguia de l’exposició Imatges per creure. Catòlics i protestants a Europa i Barcelona, segles XVI-XVIII\nEdgar Straehle, doctor en filosofia per la Universitat de Barcelona i tècnic superior d’història al Museu d’Història de Barcelona (MUHBA), ens parlarà sobre la representació de l’infidel i els processos de la Inquisició a l’exposició Imatges per creure.\nDijous 16, 12h – Andrea Soto Calderón a La Virreina. Audioguia de l’exposició Barcelona vista desdel Besòs\nAndrea Soto Calderón,investigadora en estètica contemporània a La Virreinai a Paris 8, reflexionarà sobrela representació fotogràfica de les classes subalternes i la transformació contemporània de Barcelona a través de fotografies de Patrick Faigenbaum.


Escola Sant Martí BCN – Tallers d’aprenentatge\n17 desembre 2008 6è (2011-2020) 2\nEls nens i nenes de P-3 viuen en el seu primer any d’escola moltes emocions, sensacions i experiències. S’enriqueixen amb tot tipus d’aprenentatges nous i aprenen a treballar en equip tot i les mancances pròpies de l’edat.\nEn aquest sentit neixen els “Tallers d’Aprenentatge”. Un espai on els alumnes s’agrupen en petits equips i aprenen a jugar. Sí, sí, a jugar!!!\nGràcies als “Tallers d’aprenentatge” milloren la seva autonomia ja que sovint han de realitzar les activitats sense el suport de l’adult. Però això no vol dir que el mestre no participi ja que és el moment més encertat per avaluar individualment un petit grup de nens i nenes aprofitant les agrupacions per racons.\nAquí teniu unes fotografies de les diferents activitats.\nEL NADAL A L'ESCOLA LA TARDOR - Parc de les Planes\n2 comentaris a “Tallers d’aprenentatge”\nAnonymous 9 gener 2009 at\nÉs un bloc fantàstic!\nMoltíssimes gràcies per fer-nos partíceps i per la feina que esteu fent amb tots els nens i nenes!\nAnonymous 16 gener 2009 at\nUn treball molt interessant.\nJo sóc mestre i vaig estar treballant en un centre de Viladecans que funcionava amb aquest métode de treball. A primer de primària, els alumnes havien aconseguit un nivell d’autonomia extraordinari respecte el que estem acostumats a veure en el dia a dia.\nQuè tingueu molta sort en aquesta experiència.\n7 juliol 2020 1\n19 juny 2020 11\nPublicació de barems un cop resoltes les reclamacions i...\nAmygexia en L’ESCOLA A CASA\nLisagexia en Els de 4t ens desplacem\nhttp://rsiahkf.shoppy.pl/ en PETITS MOMENTS DE P4\nLisagexia en QUI DESCARREGA ELS VAIXELLS DEL PORT?\nproduct reviews en Preinscripció i matriculació i Jornada de portes obertes\nRebost Selecciona el mes juliol 2020 (3) juny 2020 (22) maig 2020 (15) abril 2020 (17) març 2020 (5) febrer 2020 (15) gener 2020 (14) desembre 2019 (18) novembre 2019 (18) octubre 2019 (14) setembre 2019 (7) juliol 2019 (4) juny 2019 (29) maig 2019 (20) abril 2019 (29) març 2019 (20) febrer 2019 (16) gener 2019 (11) desembre 2018 (19) novembre 2018 (14) octubre 2018 (6) setembre 2018 (5) juliol 2018 (2) juny 2018 (16) maig 2018 (15) abril 2018 (15) març 2018 (12) febrer 2018 (21) gener 2018 (11) desembre 2017 (13) novembre 2017 (18) octubre 2017 (11) setembre 2017 (1) juliol 2017 (1) juny 2017 (14) maig 2017 (27) abril 2017 (26) març 2017 (22) febrer 2017 (17) gener 2017 (10) desembre 2016 (28) novembre 2016 (24) octubre 2016 (11) setembre 2016 (2) juliol 2016 (5) juny 2016 (35) maig 2016 (34) abril 2016 (26) març 2016 (26) febrer 2016 (23) gener 2016 (7) desembre 2015 (29) novembre 2015 (38) octubre 2015 (17) setembre 2015 (5) juliol 2015 (2) juny 2015 (26) maig 2015 (40) abril 2015 (22) març 2015 (17) febrer 2015 (11) gener 2015 (21) desembre 2014 (9) novembre 2014 (11) octubre 2014 (6) setembre 2014 (2) juliol 2014 (2) juny 2014 (27) maig 2014 (28) abril 2014 (20) març 2014 (21) febrer 2014 (11) gener 2014 (22) desembre 2013 (16) novembre 2013 (27) octubre 2013 (16) setembre 2013 (7) juliol 2013 (6) juny 2013 (10) maig 2013 (18) abril 2013 (10) març 2013 (9) febrer 2013 (13) juny 2012 (7) maig 2012 (11) abril 2012 (23) març 2012 (14) febrer 2012 (8) gener 2012 (9) desembre 2011 (2) novembre 2011 (6) octubre 2011 (7) juliol 2011 (1) juny 2011 (2) maig 2011 (26) abril 2011 (1) març 2011 (15) febrer 2011 (6) gener 2011 (1) novembre 2010 (7) octubre 2010 (3) juny 2010 (1) maig 2010 (1) abril 2010 (5) març 2010 (3) febrer 2010 (5) desembre 2009 (10) novembre 2009 (2) octubre 2009 (1) juny 2009 (2) maig 2009 (2) abril 2009 (3) març 2009 (3) febrer 2009 (3) desembre 2008 (2) novembre 2008 (1)\n26 novembre 2013 132\n6 maig 2016 22\n23 maig 2015 8


Santiago Vidal: «El 9.N tenim dret a votar, per descomptat» | Nació Solsona\nSantiago Vidal: «El 9.N tenim dret a votar, per descomptat»\nEntrevista al magistrat de l'Audiència en la qual assegura que el 1714 teníem un sistema judicial en català, més àgil i garantista | "M'agradaria que la primera sentència de la República catalana fos la del cas Millet", assegura\nper Quico Sallés, Barcelona | 10 de març de 2014 a les 08:11 |\nSantiago Vidal, en un moment de l'entrevista. Foto: Jordi Borràs/ND\nSantiago Vidal (Sant Sadurní d'Anoia, 1956), és jutge. Un magistrat de l'Audiència que destaca per dir les coses pel seu nom. Ha publicat un llibre imprescindible "El set pecats capitals de la justícia" (Ara Llibres) amb el que explica les vergonyes d'un sistema judicial sense cap mania. Confessa els pecats però també redempció per solucionar-los. Ho explica a la sala de vistes on gravem l'entrevista. Hi veu la solució en la futura República Catalana.\n-Set pecats capitals de la justícia, hi ha dret a confessió?\n-La idea del títol se'm va ocórrer de seguida, per trencar estigmes i obrir les finestres en aquest món tant endogàmic. Parlo de casos concrets que mostren les no virtuts que dissortadament encara té la justícia espanyola.\n-En aquests exemples concrets cas Bretón o el Cas Garzón que ajuden la dificultat d'aquest servei públic que és la justícia?\n-Un dels problemes són les inèrcies. A més d'acceptar que som un poder de l'estat, això per descomptat, hem d'acceptar sobretot que som un servei públic. Molts dels meus companys a vegades em recriminen aquest concepte de servei públic. “Què som com els bombers o el transport?”, em repliquen. I jo els dic que una cosa no té res a veure amb l'altra, nosaltres som un dels tres pilars de l'Estat però per exercir les nostres funcions constitucionals a més de tenir poder, hem de servir al ciutadà.\n-I com a servei, què necessita?\n-Celeritat en les resolucions, amabilitat al tracte, utilitzar un llenguatge que s'entengui i no tractar amb supèrbia... Això no m'agrada d'alguns dels meus companys que actuen com si fossin superiors i som iguals que els altres.\n-Quan parlem de justícia parlem de procés. Sense un procés que iguali tothom no hi ha justícia, i vostè a aquest procés el titlla de decimonònic i importat de Castella..\n-És així. Miri, a Catalunya abans de 1714 teníem un procediment judicial que es feia en català -ara té gairebé un paper residual amb un 10% de casos tramitats en català-, tenia unes lleis molts garantistes i molt àgils. En canvi el sistema castellà sempre ha tingut un excés de burocràcia, confonen garanties amb temps, amb la durada del procés i no té res a veure. Com exemple contraposat hi tenim els països nòrdics on els processos judicials no tenen més de 30 folis, estan digitalitzats...\n-Digitalització! Gran concepte\n-Sí, de fet, en aquests sumaris de mil folis, de folis importants només n'hi ha 25.\n-Per què aquesta animadversió al digital?\n-Per inèrcies, per atavismes, perquè allò que s'ignora fa por. La típica frase “sempre ho hem fet així”. Jo ho entenc en jutges de seixanta anys que molts ni escriuen a l'ordinador, de fet al Suprem n'hi ha que escriuen amb l'estilogràfica, i un funcionari ho transcriu. Però en la resta de la carrera judicial, en la qual el 70% tenen menys de 45 anys i la majoria són dones, no hauria d'existir aquesta por. No entenc perquè ara com ara qualsevol resolució s'ha d'imprimir en paper, notificar al procurador, aquest a l'advocat, aquest contesta en un escrit... Amb un mail trigaríem en un dia en el que avui hi esmercem una setmana.\n-En el llibre explica que es jubilen uns 100 magistrats l'any, 50 que agafen excedència -a l'advocacia- i altres per morts... i l'Estat retalla els jutges interins o tenim ple de jutjats vacants. Una dada esfereïdora. Això és un dèficit democràtic...\n-És un dèficit democràtic, buscat intencionadament pel poder executiu... i això posa de manifest que a l'Espanya d'avui dia no hi ha separació de poders. El poder judicial és independent, això sí, ningú et truca per dir que has de resoldre. Però hi ha altres maneres de laminar les nostres funcions.\n-No donar recursos, no cobrir les vacants, restringir l'accés a les cooperacions, -com en casos de corrupció greu com el que s'ha robat Castro, el jutge del cas Noos, en els qual necessites experts com inspectors d'Hisenda que t'ajudin...- Et diuen no hi ha pressupost, que potser d'aquí sis mesos li podrem adjudicar algú... o altres excuses... això és restringir les nostres funcions\n-Vostè diu que la justícia ha de ser justa no exemplar, però a la vista del que explica al seu llibre no és una cosa ni l'altra...\n-Per desgràcia no s'equivoca gens. Ni dictem sentències exemplars, que serveixen de prevenció general a la ciutadania, i arribem tard. El cas Palau n'és un exemple, un cas que en un any o dos hauria d'haver quedat vist per sentència.\n-Quin és l'ideal en països del nostre entorn?\n-Alemanya i el Regne Unit tenen una justícia molt prestigiada. Seleccionen els seus jutges d'una manera diferent a la que ho fem nosaltres que fa escullin persones sensibilitzades a al realitat social i, per tant, preparades per resoldre conflictes i completament independents de què no se'ls pot influenciar en la seva carrera de futur.\n-Com? Influenciar en la carrera de futur?\n-A vegades pensem que la corrupció es portar maletins però també pot ser un “mira si vols ser magistrats del Suprem o del Constitucional... tu mateix...” i això a l'Estat espanyol encara passa.\n-Fa una autocrítica als jutges què no estan les hores que li pertoquen o no passen cap prova psicològica... De fet, vostè confessa una conversa amb el professor Alejandro Nieto amb la que li va aconsellar que abans de fer de jutge fes d'advocat\n-Mai li podré agrair aquell consell. Durant els dotze anys com advocat i torn d'ofici vaig copsar de com un ésser humà és capaç del millor i del pitjor. Així quan ha de decidir tens una experiència imprescindible, molt més transversal. Al sistema anglès no és jutge sinó tens com a mínim 35 anys i no has exercit 10 anys en una professió jurídica. Calen proves psicotècniques com als bombers o els policies.\n-Recuperem el cas Millet i les seves crítiques a la instrucció del cas... jo recordo en un acte com vostè va assegurar que la primera sentència de la República Catalana seria la del cas Millet\n-És veritat. Aquesta primera sentència serà la del juny juliol.. però el tall gros, no serà abans del 2015. Dependrà del que decideixi la ciutadania el 9N, però potser la sentència del Cas Palau serà dictada en un estat diferent.\n-Parla del 9N, senyoria tenim dret a votar?\n-Per descomptat. No és una opinió personal. És una qüestió tècnica, el mateix marc constitucional ho permet amb una interpretació flexible. És legítim, sempre és legítim cridar el poble a votar, però a més és legal.\n-Imagini que el 9N el sí-sí és aclaparador i a vostè li encarreguen crear la nova demarcació i planta judicial de la república catalana, en quin sistema s'inspiraria?\nAmb el dels països nòrdics. Som un país petit i ens aniria de meravella un sistema com el de Bèlgica o Noruega, que tenen un primers jutjats de proximitat d'àmbit pràcticament municipal, a les grans ciutats són de districte. Aquest resolen entre el 70-80% de tots els conflictes. Després hi haurà la segona instància o apel·lació, reclamació de molta importància o delictes greus. I punt. Això que hi hagi tres instàncies...s'hauria d'acabar. Un sistema que en un any es poguessin resoldre la gran majoria dels conflictes\n-És una anomalia l'Audiència Nacional?\n-Sí, no s'hauria d'haver creat mai. De fet, el decret que la crea ho fa com un tribunal d'excepció temporal... i ja porta 40 anys. Ara s'hauria de suprimir.\n-No som un estat autonòmic federal pel que fa a al justícia\n-No, si bé es va traslladar un poder legislatiu o executiu però no es va fer amb el sistema judicial.\n-Vostè també critica la Fiscalia?\n-Un moment, la fiscalia fa bé el seu paper com a garant dels drets de la ciutadania en tots aquells afers que no afecten determinades persones, depenen dels cognoms. Sí que són casos comptats, però són els que tenen una funció exemplaritzant per demostrar que tots som iguals davant la llei. De tota manera, la fiscalia fa molt bé la seva funció en la gran majoria dels casos, és més, hauria de tenir més competències com la instrucció dels casos.\n-Fiscal en el cas Urdangarin?\n-Al seu llibre també ens estireu les orelles als mitjans...\n-Feu bé la vostra feina, gràcies als mitjans s'han descobert molts delictes. Dit això, encara no està assumit el concepte de presumpció d'innocència, i per molt evidents que siguin les proves en un estat democràtic un no és culpable el que ha estat condemnat.\nEl magistrat, en un moment de l'entrevista. Foto: Jordi Borràs/ND\nSanti Vidal, en un moment de l'entrevista. Foto: Jordi Borràs\nSocietat, Justícia, consulta, procés català, Santiago Vidal


Les lletres de l'Uri: d’abril 2008\nBé, ja hem deixat enrere Sant Jordi. Com sempre, els de lletres tenim una feinada de por, els dies abans de tan estimada jornada. Tal com heu pogut comprovar en aquest bloc, enguany m'he decidit pels vídeos; poemes musicats per cantautors catalans o grups de casa nostra. I alumnes i professors fent-ne el playback i la coreografia. Quins cracs, tu! Hem hagut de trobar momentets fora d'hores de classe per fer-los, però hi ha hagut un munt de col·laboracions i, al final, tot a punt! La companya de departament (tot i que de llengua castellana) també ha tret forces d'on no n'hi havia i ha preparat una representació poètica al·lucinant. Des d'aquí el meu reconeixement, també.\nBé, en realitat només volia aconseguir transmetre una mica allò que sento en la diada de Sant Jordi (una mica més enllà dels llibres i les roses) i donar les gràcies a tothom qui m'ha ajudat a dur-ho endavant.\nPublicat per Uri a 8:10:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEls nous veïns de la Iria no semblen gaire sociables: gairebé no tenen tractes amb ningú del poble i no reben visites. Això esperona la curiositat de la Iria i el seu esperit aventurer. Però el que comença amb un joc aviat es converteix en un autèntic misteri i una terrible realitat.\nPublicat per Uri a 18:54:00 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEn aquest llibre trobem històries de boscos i de muntanyes, de rius i d'animals, d'estels i de la lluna, del vent, del mar, de la neu… Els arbres parlen, les muntanyes es belluguen, el sol es casa amb la lluna…\nMil anys de contes de la natura són històries d'abans, d'ara i de sempre per a tots els nens i nenes d'avui.\nPublicat per Uri a 18:51:00 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nFa un any que en Marcel i la seva mare viuen a Orzac, a la caseta delsafores del poble que els va deixar la tia Rose quan va morir. A en Marcelli agrada molt aquell poble situat al peu d'una muntanya que en realitatés un volcà apagat, però hi ha una cosa que li costa molt: fer amics nous.I ara que han començat les vacances es troba sol i no sap amb qui sortir.Li agradaria poder anar amb en René i la seva colla, però no li han ditres. La mare ja li pot anar dient que no ha d'esperar sempre que siguinels altres els qui el vagin a buscar. Ella no ho entén: no és pas tan senzill.¿I si hi va i li diuen que no el volen? O si li diuen que sí, però no li fan nicas? Llavors encara serà pitjor.Per sort, hi ha dues coses que l'ajuden a passar l'estona: la biblioteca dela tia Rose, que està plena de llibres fins dalt, i la Casa de les Acàcies, unacasa antiga que hi ha a prop de la seva, amb una gran avinguda vorejadad'acàcies i un jardí immens, que el té fascinat. Perquè ell, quan siguigran, vol ser jardiner. La casa sempre està tancada, fa anys que no hi viuningú, i el jardí està abandonat. En Marcel ho sap molt bé, perquè hatrobat un lloc per on ficar-s'hi. És el seu gran secret.Un dia, però, mentre està enfilat en un arbre prop de l'entrada, té ungran ensurt: la reixa s'obre i apareix un cotxe... A partir d'aquellmoment, les coses es complicaran: la Casa de les Acàcies estarà en perilli la vida d'una persona també.En Marcel es trobarà embolicat en tot plegat. Per sort, podrà compartirel seu secret amb algú.\nPublicat per Uri a 18:39:00 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEn Walter és un jove ple d'imaginació i amb problemes per comunicar-se. Ni tan sols a la seva amiga Berta no li diu d'on ve ni on té el pare. I segur que la notícia no s'hauria esbombat mai si no hagués estat per l'embolic aquell del segrest de la policia. Al cap del temps, perquè se sàpiga la veritat, en Walter escriurà tota la història: des del principi, quan va passar allò dels videos, fins al final, quan tots els diaris van publicar la seva foto\nPublicat per Uri a 11:59:00 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 0:40:00 13 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nBatxillerat - "Voleu que vos la cante?" de Jacint Verdaguer\nPublicat per Uri a 17:23:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 15:57:00 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 0:03:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 23:59:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 22:19:00 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 16:40:00 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nL'obra d'Edgar Allan Poe, reflecteix corrents romàntics i de terror, té unes vuit narracions- La màscara de la mort vermella, El pou i el pèndol, L'enterrament prematur, El cor delator, El barril d'amontillat, El gat negre, El cas del senyor Valdemar i Hop-Frog. S'aprècia la destressa de l'autor en el tractament del terror, què destaca per una combinació de lógica i d'al·lucinacions, realistes i misterioses. L'interès que interpreta pel món sobrenatural i fantàstic, són els principals elements que componen la seva literatura de terror.\nPublicat per Uri a 20:43:00 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEn Joel, un noi de Bellvitge de setze anys, no pensa en altra cosa que en fugir de casa seva per voltar pel món. Arribat el moment, s'atura uns dies al poble del seu besavi, un llogarret dels Pirineus habitat per un munt de personatges estranys. Un d'ells, l'Agustí, li demanarà ajut per cercar El llibre de l'hivern, una obra maleïda amagada pel seu avantpassat molt important per a la humanitat. Però abans no ho pugui decidir, una tempesta de neu deixa el poble on són aïllat.\nPublicat per Uri a 20:39:00 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Uri a 17:17:00 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nJeroni Escalè, pintor avantguardista obsessionat per les formes triangulars, hereta un vell casalot a Montredós. Decideix instal·lar-s'hi amb la seva companya Marina i habilitar-hi el seu estudi. La gent del poble explica històries estranyes d'aquells paratges. A l'interior d'una cova hi descobreix sis mòmies sepultades en forma de triangle. Comença a investigar. A la paret de l'estudi hi apareixen els rostres dels morts.\nPublicat per Uri a 17:11:00 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nLa Laia, en Roger i la seva àvia estan fins als nassos de tothom, a casa seva i a l'escola els posen el cap com un timbal. Un dia toquen el dos, disposats a passar-s'ho pipa. Però de vegades les coses es compliquen i s'organitza cada cacau... Temes: Tercera edat, amistat, aventures, anhels adolescents.\nPublicat per Uri a 17:09:00 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nRere una de les obres cabdals de la novel·la negra, La clau de vidre de Dashiell Hammett, jaume Fuster ret un particular homentge a un dels pares del gènere. En aquest volum trobareu disset claus de vidre per resoldre disset enigmes plantejats per l’autor, amb un únic element comú. El detectiu Lluís Arquer, un detectiu peculiar, un perdiguer que fuma en pipa i és un amant apassionat de la música clàssica.\nAtreviu-vos a descobrir el culpable o el mòbil de cada història a través de la deducció.\nPublicat per Uri a 17:02:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Llibres de 3r d'ESO\nPublicat per Uri a 20:46:00 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nLa Holly i en Gerry són una parella perfecta. Parella des de l'institut, s'estimen com si no poguessin viure l'un sense l'altre. Fins que un dia passa l'impensable: ell contreu una greu malaltia i mor. A la Holly li sembla que la vida ja no té sentit, però al cap de poc temps rep un misteriós paquet i en obrir-lo descobreix que, abans de morir, en Gerry li ha deixat unes cartes, una per a cada mes, amb instruccions sobre coses que ha de fer per sortir-se'n. Totes les cartes tenen com a signatura «Postdata: t'estimo».\nPublicat per Uri a 13:14:00 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nZlata té onze anys, viu a Sarajevo i escriu un diari on explica les coses que fa, que descobreix… La guerra esclata a l’exlugoslàvia i el seu diari deixa de ser com els altres de les noies de la seva edat.\nAra és un diari de la por, el sofriment, els bombardejos, el viure sense electricitat, aigua o menjar.\nAra que els conflictes a l’exlugoslàvia sembla que no tinguin solució darrere de negociacions que no s’acaben mai, El diari de Zlata ens obliga a sentir el sofriment de tot un poble i la vergonya i la impotència de no saber què fer davant d’un drama que ens toca molt de prop.\nPublicat per Uri a 19:33:00 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge


Comença la formació d’activistes del Pla antiestigma en salut mental\nUna persona arraulida\nL’objectiu és normalitzar la realitat de conviure amb un problema de salut mental i esdevenir activistes en positiu de cara a la resta de la ciutadania\nAquesta setmana començaran les accions formatives previstes al Pla antiestigma en Salut Mental de Terrassa, impulsat per la Taula de Salut Mental. Entre els mesos de gener i febrer es desenvoluparà la primera formació programada, que s’adreça a persones que visquin o hagin viscut una problemàtica de salut mental i que vulguin treballar i reflexionar al voltant de l’estigma i la discriminació viscuda.\nEs tracta d’una formació de 16 hores estructurada en quatre sessions de quatre hores cadascuna. En aquestes sessions es compartiran experiències entre l’alumnat i la persona formadora, membre de l’entitat Obertament, que també ha viscut en primera persona l’estigma entorn la salut mental. L’objectiu és normalitzar la realitat de conviure amb un problema de salut mental i esdevenir activistes en positiu de cara a la resta de la ciutadania. La primera sessió tindrà lloc aquest dissabte, 18 de gener, al Centre Cívic President Macià. La resta de sessions tindran lloc el 25 de gener i l’1 i 8 de febrer, totes al mateix equipament. Les persones interessades s’hi poden inscriure gratuïtament, a través d’aquest qüestionari.\nNecessitat de lluitar contra l’estigma\nLa Taula de Salut Mental de Terrassa, que aplega l’Ajuntament, l’Associació Salut Mental Terrassa i la Federació de Salut Mental de Catalunya, ha impulsat el Pla Antiestigma en salut mental per reduir l’estigma social que es genera entorn als trastorns mentals i a les persones que els pateixen. L’origen del pla es remunta al 2018, quan la Taula va impulsar una comissió per liderar la seva elaboració.\nEl juny passat, dins del procés d’elaboració del pla, es va fer una enquesta sobre salut mental per mesurar la conducta de la ciutadania vers les persones amb problemes de salut mental, a la qual van respondre més de 750 persones de Terrassa. Segons les dades obtingudes, un 19% de les persones enquestades afirmen haver passat o estar passant per algun problema de salut mental. Tot i així, només el 28% dels enquestats estarien disposats a conviure amb una persona que hagi passat per aquesta experiència. Finalment, el 80% de les persones que han passat per un problema de salut mental afirmen haver patit discriminacions per aquesta raó. Les dades corroboren la necessitat de desenvolupar polítiques públiques i accions concretes de lluita contra l’estigma a la ciutat. D’aquesta manera, la formació per a persones activistes també s’estendrà els propers mesos a professionals de diferents sectors.


Altrament » Pobresa a casa\nPobresa a casa\nDiuen els economistes que no hi ha cap raó perquè la meitat de la població mundial visqui en la pobresa. I no parlo pas d’un fenomen deplorable que passa tan lluny i amb tants interessos obscurs implicats que ni els mitjans de comunicació el consideren notícia. No parlo, doncs, només de la pobresa del Tercer Món, també parlo de la que tenim a casa.\nAquesta setmana l’Institut d’Estadística de Catalunya (Idescat) ha fet públiques les dades oficials corresponents al 2009, que mostren que el 18,4% de la població catalana està en risc de pobresa, dos punts més que el 2008 i segurament uns quants punts menys que el 2010, en què podria superar el 20%. En el cas de les persones més grans de 65 anys, aquest percentatge ja supera el 25% i en el dels menors de 16 anys, quasi hi arriba (23,4%). Els nostres avis, i molt especialment les nostres àvies, i els nostres infants són les poblacions més vulnerables. D’altra banda, sis de cada deu llars catalanes reben alguna mena de prestació social (56,8%), sense les quals els “pobres” de Catalunya arribarien quasi al 40%.\nLa crisi ho justifica tot, però hi ha una pregunta que ens hauríem de fer i mirar de respondre: ¿l’esforç emprenedor i productiu de Catalunya es mereix aquesta situació? ¿Disposem dels instruments necessaris per establir polítiques i desenvolupar accions que ajudin a superar aquests percentatges? Si en tenim, per què no els utilitzem? I, si no en tenim, ¿quin és el mecanisme que ens permet mirar cap a una altra banda i imaginar-nos que això no passa?\nHem de recuperar urgentment les regnes del nostre futur; i, si no ho volem fer pels qui pateixen, fem-ho per nosaltres mateixos; la imatge del Titànic té gràcia al Polònia, però no crec que a ningú li agradi veure com el seu país fa aigües.


Club Nàutic El Masnou > Escola de Vela > Base Nàutica\nInaugurada el 21 de març de 1999, la Base Nàutica es troba ubicada en el Port Esportiu i compta amb una superfície de 2.500m2.\nL’edifici de la Base Nàutica, amb una superfície de 1.600m2 és la seu de l’Escola de Vela i la Secretaria esportiva, des d’on es coordina tota l’activitat nàutica.\nLes seves instal·lacions tenen l’equipament necessari per poder dur a terme el programa d’ensenyament teorico-pràctic, amb una metodologia que persegueix una correcta evolució esportiva i motriu.\nEls alumnes de l’Escola de Vela reben les classes teòriques en dues aules destinades específicament a aquesta formació. Pel que fa a la vessant pràctica, la Base nàutica compta amb les embarcacions necessàries per dur a terme l’activitat, així com espais destinats a taller i magatzem d’equipament nàutic.\nTot l’edifici de la Base nàutica està equipat amb calefacció d’energia solar i, a l’exterior, les instal·lacions es troben vallades tot al voltant, amb un ampli varador propi, per a l’entrada i sortida d’embarcacions, equipat amb grua giratòria, per baixar-les i pujar-les.\nHORARI BASE NÀUTICA\nDE DILLUNS A DIVENDRES, de 9h a 14h i de 15h a 18h\nDel 25 de juny a l’11 de setembre, de Dilluns a Diumenge de 9h a 19h\nDel 12 de setembre al 24 de juny, de Dilluns a Diumenge de 9h a 18h\n(*) En cas de voler entrar o retirar una embarcació fora d’aquest horari caldrà que ho aviseu amb anterioritat al 93 555 06 05 / Ext. 2, en horari d’oficina, per tal de coordinar l’entrada / sortida per la pre-entrada.


2020-2021: Quan la brillantor de la literatura guanyà l'obscuritat del confinament!\nSí, el confinament total augmentà la lectura.\nAgraïm de tot cor a una lectora i amiga del sector immobiliari que hagi fet equip amb Feliu en la nostra selecció de Sant Jordi:\n1. Novel·la negra: "L'enigma de l'habitació 622" de Joël Dicker es tracta d'un deliciós llibre de suspens molt ben portat que enganxa al lector més suspicaç. Premi Goncourt.\n2. Llibre científic: "¿Cómo evitar un desastre climático?" de Bill Gates. La primera reacció davant el canvi climàtic és preguntar-se com fer-hi front i considerar-ho, a escala individual, molt complicat, la segona, és negar-lo. Per oposades que semblin ambdues postures són similars: mostren el nostre aclaparament. El llibre no nega l'extrema complexitat del desafiament, però dibuixa un horitzó de solució que implica tothom. L'autor busca així despertar un tercer grup: les persones disposades a actuar per la urgència del repte que només esperen un pla rigorós per fer-ho.\n3. Novel·la de no ficció: "No diguis res" De Patrick O'keefe: Què causa la violència? Què sosté viva la sinistra flama d'un conflicte?... Els troubles a Irlanda del Nord creuen els dos eixos més íntims en política: el de pertinença nacional i el religiós. D'una banda, britànics "lleialistes" de religió protestant -que volen continuar conservant la seva nacionalitat i religió actuals-. De l'altra, "nacionalistes" catòlics que somien amb la reunificació de l'illa i tenir el passaport irlandès a la butxaca. Aquest llibre és pertinent ara que, amb la consecució del Brexit, la província es torna a encendre per l'activació de dues fronteres al mar: la primera entre Irlanda del Nord i la resta del Regne Unit, la segona, entre Irlanda, Estat de la Unió Europea i el Regne Unit un Estat tercer extern del bloc comunitari.\n4. Novel·la al·legòrica: "Canto jo i la muntanya balla" d'Irene Solà, en ella, éssers humans i natura en una onírica simbiosi prenen la paraula per evocar tota la bellesa que hi ha en el fet de viure i en el de narrar. En suma, parlem d'una novel·la encisadora i original a parts iguals. Quart premi Llibres Anagrama 2019.\n5. Llibre sobre tecnologia: "Antisocial: l'extrema dreta i la llibertat d'expressió a Internet" d'Andrew Marantz. Per un servidor, Community Manager, la gestió de les xarxes socials són el dia a dia per això molt del què diu és familiar. Tot i això, és un llibre necessari pels que ens dediquem a aquesta feina. Marantz ens proporciona un context i s'entrevista amb els qui van dirigir personalment campanyes de Fake News als Estats Units des de comptes amb milions de seguidors.\n6. Novel·la romàntica: "Dolça introducció al caos" de Marta Orriols com es passa des de la felicitat del naixement de la passió a que una relació de parella s'esquerdi? És una publicació plena de ficció i, al mateix temps, carregada de veritat. Al cap i a la fi la gestió d'expectatives i imprevistos ocupa bona part de la nostra vida.\n7. Novel·la romantica: "A corazon abierto" d'Elvira Lindo l'autora converteix els seus pares en personatges literaris, cosa que sempre atorga llibertat creativa. Lindo fa un recorregut on entrecreua la desgraciada història dels seus progenitors amb les penúries de l'Espanya de les dècades 40 i 50 del segle XX.\n8. Thriller psicològic: "La casa holandesa" d'Ann Pachett és un llibre difícil de classificar perquè quan una narració posa tanta cura a construir els personatges aquests són polièdrics i potser es presten a diferents lectures... El que és segur és que es tracta d'una lectura encisadora.\n9. Novel·la de crítica social: "Hamnet" de Maggie o'Farrell és un llibre que narra com n'era de dur al segle XVI ser mare (de fet encara ho continua sent en massa situacions) i, com els éssers humans trèiem el màxim coratge quan es tracta d'enfrontar-se a les desventures de la vida. Aquesta publicació ha estat guardonada amb el Women's prize de narrativa 2020.\n10. Llibre biogràfic: "Los Benjamin: una familia alemana" d'Uwe-Karsten-Haye el gènere de la biografia, potser perquè acostuma a ser massa elogiós amb la persona protagonista, a vegades no rep l'atenció suficient de la societat.\nHem volgut acabar el nostre article de Sant Jordi amb un merescut homenatge a Amat Immobiliaris, empresa que promou nombroses presentacions de llibres. Aquest any no s'han pogut fer tantes activitats presencials, Precisament, perquè som conscients d'aquest context desfavorable, des de Feliu volem transmetre el nostre escalf a Amat perquè segueixi infatigable en el seu afany de promoure la cultura.\nCreiem que els negocis ens hem d'involucrar en promoure el benestar de la nostra societat, en una època complicada, tingui més motius per mirar el futur amb confiança i positivitat. En aquest sentit, la nostra firma està orgullosa d'impulsar el ciclisme de formació.


Confecció de plantilles - El Travesser\nDimarts, 16 de juliol de 2013 a les 00:45h\nFinalitzada la temporada 2012-2013 i en ple mes de juliol, pertoca confeccionar les plantilles i els quatre equips de Valls viuen situacions ben diverses i contraposades.\nQui menys canvis veurà aquesta temporada 2013-2014 serà el FC Atlètic de Valls on tot apunta que la majoria de la plantilla seguirà, ha excepció de pocs jugadors com és el cas de Dani Ferreira, que retorna al seu païs. L'Atlètic ja està planificant la plantilla i en breu es donarà a conèixer els primers reforços per encarar la nova temporada a Tercera Catalana. Van acabar amb bona forma i tant sols la irregularitat de la primera volta els va impedir lluitar per fites més altes. Amb un equip més expert i amb alguns reforços que hi haurà en varies posicions, tot apunta que faran un equip encara més competitiu que el de la temporada passada.\nLa Unió Esportiva Valls jugarà a Segona Catalana i ho farà amb l'equip més de casa dels darrers anys. El 90% seran jugadors de casa. De moment, el 100% dels jugadors que s'incorporaran el proper dia 1 d'agost a la pretemporada són de Valls i resta de comarca i això dóna un plus a aquest equip. La situació econòmica també ha produït que això sigui i a més, que es tiri del sub-21 de l'Escola Valls Futbol on una desena de jugadors realitzaran la pretemporada amb l'objectiu d'aconseguir fitxa pel primer equip. La incorporació de Ramón Giró i les renovacions de jugadors de pes com Gomà-Camps, Feliu, Penco, Martí, Hicham o Plana apunta a que seran els jugadors referents d'un equip que també pujarà a dos juvenils: Juanito i Adri. Queda reforçar amb un parell de reforços la línia defensiva, així com també el mig camp i la banda esquerre de l'atac. Amb tot això, la plantilla s'ha començat a construïr a mitja setmana passada. En pocs dies pot acabar perfilada. L'objectiu d'aquesta temporada serà la de no sofrir per mantenir la categoria, que vist la situació institucional, es planteja com a un èxit.\nQui pitjor ho té és el sub-21 de l'Escola Valls Futbol que veu com es queda en quadre després que el primer equip de la ciutat li hagui agafat bona part de jugadors. Sense la seva majoria de jugadors referents, l'Escola haurà de veure quin equip pot acabar reconstruïnt de cara la propera temporada i si podrà fer, com aquesta temporada passada, un equip competitiu per plantar-se entre els millors del grup 3 de la Tercera Catalana.\nTampoc està sent un estiu tranquil per l'equip femení Nacional de l'Escola Valls Futbol, S'anunciava a final de temporada la marxa dels dos entrenadors i l'arribada a la banqueta d'Óscar Morgado. Amb la baixa ja confirmada de Carla Ventura (UE Vic), el femení Nacional buscarà reforçar algunes línies i també algunes possibles baixes més de cara la propera temporada. El club, en breu, podria anunciar les primeres incorporacions.\nPer tant, Valls torna a viure un estiu mogut a nivell dels seus equips sèniors, tot això, a falta de dues setmanes per iniciar les respectives pretemporades i introduir-se ja en el que s'espera una nova temporada de lliga apassionant.


Activitats gratuïtes per celebrar el Dia Internacional dels Museus – elgarrotxi.cat – Olot, Garrotxa, Girona\nActivitats gratuïtes per celebrar el Dia Internacional dels Museus\nEl 18 de maig se celebra el Dia Internacional dels Museus (DIM). Al voltant d’aquesta data els museus d’arreu preparen una programació especial per conscienciar els ciutadans sobre la tasca que fan aquests equipaments i la seva importància en la societat. La d’aquest 2018 és la 41a edició del DIM, que cada any té més museus participants: el 2016, per exemple, n’hi va haver de 157 països diferents.\nEls Museus d’Olot se sumen des de fa una colla d’anys a aquesta celebració fent jornada de portes obertes el dia 18 de maig, però també el següent cap de setmana (els dies 19 i 20), i organitzant una sèrie d’activitats durant aquests dies.\nAquest any s’ha programat una visita guiada al jardí de plantes remeieres del Parc Nou, el dissabte a les 10.30 h. També dissabte, a les 12 h, s’inaugurarà l’exposició de la Sala Oberta dedicada a l’obra d’interiorisme de Sadurní Brunet, que es complementa amb la de fotografies que es pot veure a l’Arxiu Comarcal de la Garrotxa.\nD’altra banda, l’escriptor Carles Batlle diumenge conduirà una ruta per l’Alta Garrotxa relacionada amb els escenaris de La Punyalada de Marian Vayreda. El punt de trobada és a les 9 h al pàrquing del supermercat Consum d’Olot. La ruta durarà unes sis hores i es recomana portar calçat còmode, menjar i aigua.\nUna de les activitats que formen part del DIM és la Nit dels Museus, que aquest 2018 se celebra el dissabte 19 de maig. Aquest dia, els museus que s’hi sumen obren les portes més enllà del seu horari habitual i ofereixen activitats quan el museu acostuma a estar tancat.\nEls Museus d’Olot obriran el Museu dels Sants el dissabte a les 21 h i s’hi podrà veure l’espectacle Píndoles, una experiència teatral única i innovadora composta per tres peces de microteatre de quinze minuts que es representaran simultàniament en tres espais diferents del Museu dels Sants. Un circuit teatralitzat on els espectadors es trobaran amb Pablo Picasso i Carles Casagemas, sant Francesc, la Verge Maria i un detectiu molt preocupat! Les entrades valen 6 euros i ja estan a la venda al web d’OlotCultura, a Can Trincheria i a la taquilla del Teatre Principal d’Olot.\nAquest dissabte el PEHOC presenta dos llibres relacionats amb la Guerra Civil


TV3 i Catalunya Ràdio no emetran publicitat de jocs en línia ni d'apostes\nA partir del 30 de juny, els mitjans catalans eliminaran la difusió d'aquests productes perquè provoquen addicció\n03/05/2019 - 18.35 Actualitzat 05/05/2019 - 11.03\nLa vicepresidenta de la CCMA, Núria Llorach, ha anunciat davant de la Comissió de Control al Parlament de Catalunya que TV3 i Catalunya Ràdio no emetran publicitat d'apostes i jocs en línia.\nLlorach també ha demanat que s'avanci en una regulació que protegeixi l'audiència més vulnerable davant dels riscos d'addicció d'aquesta mena de productes.\n"Cal entomar --ha explicat-- la petició del Consell de l'Audiovisual (CAC) i del Col·legi de Metges de Catalunya, tal com demanava també la resolució 220/XII, de 20 de desembre de 2018, del Parlament de Catalunya, sobre la protecció dels infants."\nEl CAC, en el seu informe "Anàlisi de la presència de continguts de promoció del joc i les apostes en línia", indica que el 45,3% dels anuncis de jocs i apostes en línia s'emeten en horari protegit a la televisió, amb estratègies molt agressives de captació de clients.\nTambé recull que gairebé el 40% dels jugadors patològics s'inicien abans dels 18 anys.\nEn horari protegit, nens, adolescents i joves són exposats a aquests missatges, ja que la regulació audiovisual actual en permet la difusió en franges d'emissió d'esdeveniments esportius.\nL'estudi alerta sobre les tècniques dels operadors de jocs i apostes en línia per captar nous clients: la utilització de personatges famosos, l'oferta de bonus gratuïts i l'emissió de mencions publicitàries per part dels mateixos narradors dels esdeveniments esportius.\nA més, el CAC detecta, arran d'aquest informe, un creixement exponencial de vídeos a YouTube amb missatges com "Es pot viure de les apostes? Sí, es pot, per descomptat que es pot, però, com tot a la vida, a base de constància i esforç".\n"Hem traslladat a la nostra direcció de màrqueting --diu Llorach-- la indicació d'evitar l'emissió de publicitat sobre jocs i apostes en línia als mitjans de la Corporació un cop acabada aquesta temporada."\nEn aquesta mateixa línia, el consell d'administració de la televisió pública basca, EiTB, va aprovar el 30 d'abril la prohibició de tota mena de publicitat que fomenti les activitats relacionades amb el joc.\nEn aquest cas, quedaven excloses de la prohibició les loteries reservades a la competència de l'Administració de l'Estat i les de l'organització espanyola de cecs ONCE i la publicitat estàtica o la promoció que forma part indivisible de l'adquisició de drets i de la producció del senyal a difondre per les televisions.


Puigdemont: «L'1-O va començar la confrontació intel·ligent» amb l'Estat» - Diari de Girona\nPuigdemont: «L'1-O va començar la confrontació intel·ligent» amb l'Estat»\nJxCat celebra a Cornellà del Terri un acte commemoratiu amb la intervenció de l'expresident des de Waterloo Torra reclama a l'Estat que «demani perdó» per la seva actuació\npere duran | cornellà del terri 02.10.2020 | 00:24\nPuigdemont: «L'1-O va començar la confrontació intel·ligent» amb l'Estat» Diari de Girona\nCornellà del Terri va acollir ahir els actes de commemoració del tercer aniversari del referèndum de l'1 d'octubre amb la presència de l'expresident de la Generalitat recentment inhabilitat, Quim Torra, acompanyat de la plana major de Junts per Catalunya. Més d'un centenar de persones es van aplegar davant de l'ajuntament per reafirmar «l'esperit democràtic» del primer d'octubre. Entre els assistents hi havia l'alcaldessa de Girona, Marta Madrenas, consellers i diputats de JxCat i els alcaldes del Pla de l'Estany de la mateixa formació. L'acte es va iniciar amb l'arribada de l'urna on Puigdemont va dipositar el seu vot i que el poble guarda com un tresor.\nTorra va desgranar com va passar aquella jornada donant suport al seu col·legi electoral. L'expresident va assegurar que «ara tenim una oportunitat magnífica, amb les properes eleccions, de realment fer que el mandat de l'1 d'octubre continuï vigent, i només és possible si guanyem de manera incontestable superant el 50% dels vots». Torra va reclamar: «Hi ha una cosa tan senzilla com sortir en nom de l'Estat i del Govern espanyol i demanar perdó pel que va passar el primer d'octubre, i no ho hem escoltat mai». «Tenim el millor Govern progressista de la història, doncs que surtin i demanin perdó», va demanar.\nEmotiva i intensa va ser la intervenció de Madrenas, que va explicar com va viure la jornada de l'1 d'octubre a Girona, relatant els moments d'especial duresa d'aquell dia, com les intervencions policials del col·legi Verd de Girona, recordant que «les llàgrimes que a primera hora eren de ràbia i por, al final del dia eren unes llàgrimes d'alegria, de victòria i d'emoció».\nL'expresident Carles Puigdemont, que va intervenir per videoconferència des de Waterloo, va destacar que, per a ell, l'1 d'octubre i concretament a Cornellà del Terri va començar la confrontació intel·ligent i el «no surrender», «perquè la mobilització de 2.300.000 persones per tirar endavant el referèndum i davant de tot un estat en contra, amb tot el poder de la força, i que tenia totes les de guanyar, va perdre».\nPuigdemont va recordar que «davant del fet que a Sant Julià de Ramis hi va haver un desplegament policial brutal i salvatge per impedir que jo votés, amb aquell helicòpter que sobrevolava casa meva i la persecució dels nostres cotxes, vam decidir que la porta per poder-nos expressar i poder aconseguir l'acte de votar, es podia fer a Cornellà, a pocs quilòmetres d'on tenim la casa i aquí a Cornellà vam descobrir que el no surrender ens acompanyaria per sempre».\nAl vespre, a Cornellà mateix es va celebrar un altre acte que va comptar amb la presència del senador Jami Matamala i l'esposa de Puigdemont, Marcela Topor.\nConcentració a Blanes per recordar les votacions. Comarques


Ens ha deixat el Quico Cosials | El Món de Reus\n← Petons al Mercadal\nLes aventures de Tintín al país roig-i-negre →\nEns ha deixat el Quico Cosials\nPosted on 1 Agost 2015\tby Josep Baiges\nPoc podia imaginar-me que el meu últim article, que pretenia ser el darrer abans de marxar de vacances, acabés sent profètic. En l’escrit animava a l’amable lector/a a ser feliç a cada instant, a viure intensament el present, perquè res de cert hi ha en el demà. I precisament el demà -no pas el metafòric sinó el cronològic- m’ha tornat a colpejar amb una notícia tristíssima com és la desaparició del Quico Cosials, històric professor de La Salle que moria ahir a Reus als 79 anys.\nPer la gran família lasaliana, Cosials va ser un autèntic referent. Persona culta, altament preparada, tenia una especial capacitat per apropar-se als alumnes, fet que el convertia en un mestre molt pròxim, ben bé entranyable. Un docent que recordava, per la seva manera de connectar amb l’alumnat, al professor John Keating del Club dels Poetes Morts interpretat de manera magnífica pel Robbin Williamns.\nCosials, a més, gastava un humor intel·ligent i una fina ironia que provocaven moments d’una gran hilaritat a classe. Un humor que s’aplicava fil per randa ell mateix, quan feia seu el cèlebre poema de Quevedo dedicat, amb mala bava, al seu rival Gòngora. Aquell de “Érase un hombre a una nariz pegado” que utilitzava per fer broma de la seva pròpia nàpia superlativa. De ben segur alguns dels seus alumnes distingits, com l’Andreu Buenafuente, el Xavier Cassadó o el mateix Carles Francino (aquest últim durant l’època que va exercir a La Salle Tarragona) han fet seves algunes de les ocurrències del vell professor.\nCosials no tenia mai un no per ningú i menys per la Salle, dedicant-se en cos i ànima a fer escola amb tot el que això implica. L’escola entesa com un tot, que requereix d’una atenció permanent, continuada, per donar servei a la comunitat educativa en qualsevol àmbit, des del més transcendent fins al més lúdic. Més enllà de la seva impagable activitat docent, exercida amb enorme professionalitat, una bona mostra d’aquesta dedicació la podem trobar en les extraescolars que coordinava amb passió com la Tuna de l’escola o dirigint amb entusiasme el grup teatral Indivisa Manent del que en vaig tenir sort de formar-ne part durant molts anys al costat de grans personatges com el Jordi Salvadó, el Xavier Fähndrich , l’Àngels Llaberia, la Montse Giralt, la Rosa Mari Figueras, el Jaume J. Capdevila, el Xavi Gómez, el Joan Gomis o el Josep Maria Teixell entre molts d’altres.\nUna fatal casualitat ha fet que Cosials morís pocs mesos després d’un altre bon amic i company seu, el Xavi Esteve, a qui recordava en aquest mateix bloc el passat octubre. Del Xavi recollia aleshores una frase que va escriure, al facebook, el Xavier Pàmies del Forn Sistaré: “Va ser el primer professor modern de La Salle”. Del Quico en podríem dir tantes coses, i totes bones, que em quedaré amb un tòpic que se li escau a la perfecció: ens ha deixat una gran persona. I això, per un Mestre en majúscules com ell, que va dedicar tota la seva vida a procurar pels seus alumnes i la seva escola, és el millor qualificatiu amb el que se’l pot recordar.\n2 respostes a Ens ha deixat el Quico Cosials\nana isabel Ibáñez ha dit:\n1 Agost 2015 a les 18:33\nSimplemente GRACIAS, por todo lo que nos has podido aportar a lo largo de de los años en la salle Reus .\nSantiago Carranza Ferrús ha dit:\n12 Mai 2016 a les 11:45\nVas ser el meu profesor de matemàtiques per excel.lència a l’any 1973 quan erets Hermano de la Salle de Tarragona. La teva vocación i professionalitat em va condicionar els meus estudis posteriors. Te tingut el presentimient que ens havies deixat. Te recordaré sempre.


Frederic Llopart 15-12-2018 13:46 Lectures 364\nCoberta de 'El Soborno' de John Grisham. Eix\nEl Soborno és la darrera novel·la de Grisham segueix la seva habitual temàtica judicial i sobretot de crítica d’alguns aspectes que no acaben de funcionar en el sistema judicial americà.\nAquets cop la matèria prima sobre la que s’elabora la narració és la corrupció que rodeja a alguns jutges i advocats. El Soborno ens narra la història de com es va investigant una denúncia de suborn sobre una jutgessa que al llarg del temps ha acumulat moltes irregularitats i també forces riqueses.\nL’autor John Grisham va néixer a Arkansas es va doctorar amb dret a d’Universitat de Mississipí i va treballar durant uns anys com advocat en temes de dret penal i civil. Va estar actiu políticament com diputat pel partit demòcrata al Parlament de l’estat de Mississipí. Fruit de les seves experiències judicials va començar a escriure sobre el tema i la seva primera novel·la Tiempo de matar que va ser publicada sense massa repercussió però quan va començar a tenir èxit i a ser reconegut com a especialista en els thriller judicial va ser amb La Tapadera, que es va convertir en el llibre més venut de l’any 1991, va seguir amb El Informe pelícano superant els 10 milions d’exemplars venuts... I així ha anat seguint amb la publicació de forces títols més, la majoria ambientats en els jutjats i en els procediments usats. Forma part de l’organització "The Innocence Project” que treballa per evitar els errors judicials i en defensar les persones condemnades injustament. La seva anterior novel·la El estafador va obtenir unes xifres de vendes molt elevades.\nLa seva anterior novel·la La Herencia és una extensa narració a l’entorn dels testament i de les herències i com aquestes que poden anar des de la simple aplicació de les darreres voluntat fins a bastir una extensa teranyina judicial sense que es pugui saber com acabarà\nA Un abogado Rebelde que va precedir a El Soborno, Grisham dona un nou enfocament a les seves novel·la.\nAra a la nova novel·la El Soborno fonamenta els seus objectius com a narració la creença de que el sistema judicial és sempre honest. Però la realitat no és així i existeixen casos de corrupció en el món de la justícia. I quan hi ha consciència de que es dóna un cas de corrupció cal veure quina és l’actuació per fer prevaldre la justícia sense màcula\nLacy Stoltz, la protagonista és una jove advocada que després d’un breu carrera en un bufet decideix treballar com investigadora en l’oficina que tracta les denúncies sobre els jutges per mala praxis.\nTé ja una certa experiència en els treball per quan rep la trucada d’una persona que li ofereix al possibilitat de facilitar-li molta informació sobre un cas de corrupció i suborns a una de les jutgesses estrella de Florida, Claudia Mcdover, tota la seva vida fa un gir. Fins aquells moment els casos que s’havien presentat davant seu eren fet fruit de la incompetència de les persones o actuacions que trencaven les bones pràctiques administratives però el nou cas té un biaix polític i criminal.\nLes màfies de la costa de Florida sembla que concorren en les actuacions de la jutgessa.\nPrimer cal veure si la documentació té validesa i després convèncer a la persona que li facilita, en Greg Myers, formalitzi una denúncia oficial que els permeti començar a actuar.\nDesprés de l’entrevista sembla que hi ha base per formular la denúncia i aquesta es formalitza.\nA partit d’aquí comença l’acció, un denunciant que té un passat força carregat de topades amb al justícia i fins i tot va ser suspès com a advocat. Però sembla que les proves presentades tenen consistència i es va desentrellant tot un seguit de suborns en diversos casos d’adjudicacions urbanístiques i de llicències de casinos i fins i tot es dubte de l’actuació de la jutgessa en un cas en que va sentenciar pena de mort per una persona que s’oposava a un dels casos que ella amb la seva actuació judicial va facilitar.\nGreg Myers afirma conèixer a través de filtracions duna persona de confiança i molt propera a la jutgessa de Florida les seves actuacions irregulars i que ha robat molts , molts diners i que tots junts són molts més que els que puguin haver acumulat la resta dels jutges poc honests junts. La jutgessa manté una aparença de persona honesta, amb relació amb les ambients selectes de Florida i freqüenta la bona societat però secretament té una altra vida carregada d’impostura , d’ acceptar suborns i servir–se de la justícia per donar legalitat a les actuacions il·legals i fraudulentes d’un conglomerat mafiosos vinculat al món del joc i la construcció de casinos que estan en mans de les tribus indígenes de la Florida els Tappacola que pràcticament viuen com a col·lectiu dels beneficis que aporten les sales de joc.\nPresentada la denúncia i comunicada a la implicada comença una altra situació.\nEl perill ronda a la Lacy i al seu company Hugo que a més de seguir els pistes que els va donant el seu informador han de provar de fer creïbles les acusacions.\nLa situació supera els competències de l’oficina i acaba involucrant-s’hi l’ FBI donat que es succeeixen accions criminals i també s’involucren els propis Tappacola ja que veuen perillar la font dels seus ingressos.\nTot plegat un puzle prou interessant, ben estructurada i amb les dois d’emoció necessàries per ser una lectura àgil, ràpida i interessant.\nEl món judicial, topic en Grisham, vist des d’una perspectiva novedosa però dissortadament real.\nEl document de Prats


Valencia Basket es porta una importantíssima victòria a casa (66-60)\nValencia Basket va aconseguir la quinta victòria consecutiva en la Fonteta en un igualat partit que va superar les expectatives dels aficionats entre dos equips en forma que van lluitar fins al final pel triomf.\nEl partit va començar amb dos cistelles consecutives de Meiya Tirera, que lideraria l'atac taronja amb 10 punts en el primer quart. Responia bé Nissan Al-Qázeres, amb una esplèndida Ocete en la direcció i amb Barbee castigant a qualsevol distància del cércol. Les forces es van equilibrar, i al final del primer quart, una penetració d'Ocete deixava la distància en un punt a favor de les de casa.\nLes visitants van eixir molt millor en el segon quart, de nou amb Ocete entonada i Ginzo i Forasté unint-se a una Barbee que va encadenar dos triples consecutius. Un altre més de Maria Bettencourt, lideraria la reacció taronja, que abans del descans va aconseguir inclús posar-se per davant de la mà de María Pina. L'empat després dels dos primers parcials, era un clar reflex d'allò que s'ha vist sobre el parquet (31-31).\nEn la represa, un triple de Jori Davis i de nou el domini de Meiya Tirera en la pintura, donaven a Valencia Basket un efímer avantatge. Els tirs lliures, davant de les nombroses faltes de les valencianes, l'encert de Ginzo i la tardana aparició d'una Paola Ferrari ben anul·lada durant el partit, li donaven la volta al marcador.\nS'arribaria a l'últim quart amb tot per decidir, i pareixia que el final seria molt estret. Va començar millor València Basket, però el partit es convertia en un intercanvi de colps. Cada atac fallat es castigava amb el següent, i ací Nissan Al-Qázeres es posava per davant 56-58. Però les taronja van manejar a la perfecció la tensió dels instants finals a pesar de la importància del triomf. María Pina va estrenar un parcial de 8-0 per a tancar, amb Meiya anotant i els tirs lliures donant una diferència que ja no podrien retallar les visitants. Una defensa espectacular va impedir la reacció i el triomf es va quedar a casa.\nVictòria importantíssima de Valencia Basket davant d'un rival directe, que li permet seguir ben situat en la classificació de cara a la lluita per la Copa de la Reina. I que seguisca la ratxa.


Papers - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Articles > Articles publicats > Papers\nPAPERS és una publicació fundada pel Departament de Sociologia de la Universitat Autònoma de Barcelona l'any 1972; és la degana de les revistes catalanes de sociologia i una de les primeres a tot Espanya. És una revista especialitzada en temes sociològics, oberta al'ampli ventall de problemes que d'altres ciències socials analitzen i investiguen, des de la seva perspectiva. A les seves pàgines hi tenen cabuda els temes més representatius de les ciències socials a Espanya i al món occidental, en general. Així, s'hi han publicat els debats teòrics i metodològics d'actualitat en les diferents ciències socials, la investigació més recent sobre temes d'interès prioritari en les ciències socials; i també hi trobem el seguiment analític de l'evolució de l'estructura social espanyola, al doble nivell de l'Estat i de les autonomies.\nCercar en 1,824 registres:\nDarrera actualització: 24 abr 2019, 12:10


Espiritistes i lliurepensadores, · Mujeres - Feminismos, LaMalatesta - libreria/editorial libertaria\nDones pioneres en la lluita pels drets civils.\nA principi del segle XX Barcelona bullia amb els canvis socials provocats per la industrialització però també amb inquietuds culturals i polítiques que representaven el trencament amb el segle anterior: utopies, obrerisme, construcció de la ciutat... En aquest magma destaquen un grup de dones, la majoria d’elles oblidades per la història, que van tenir una presència real i forta en la construcció d’una societat nova. Dones que van trencar estereotips, que van assolir la capacitació i el reconeixement intel·lectual i que van lluitar per la independència econòmica i laboral creant un referent que no podem ignorar per més temps.\nSón les responsables de portar a casa nostra l’espiritisme, que ja es practicava a la resta d’Europa, entès com una confrontació al sistema, com una manera d’espiritualitat radical que capgira l’ordre social representat per l’església oficial i com un primer pas cap al lliure pensament. Cándida Sanz, Matilde Fernández, Matilde Alonso, Maria Trulls o Amalia Domingo són algunes de les biografies que l’autora presenta en aquest llibre únic que reivindica la historiografia de la dissidència.\nAngle Editorial, Col·lecció El fil d'Ariadna, 102. Barcelona 2018\n368 págs. Rústica 21,3x13,8 cm\n· Historia-> (107)\nCalendario Mujeres Libres 2019\nNotifiqueme de cambios de Espiritistes i lliurepensadores


El Col·legi disposa d'un servei de lloguer d'aparells de mesura, d'un servei de lloguer de vehicle, d'un servei de lloguer de sales i espais, d'un servei de préstec de llibres, d'un servei de lloguer d'arxiu i d'un servei de viver per a noves persones enginyeres.\nDisposem d'un gran ventall d'equips de mesura per tal de facilitar les tasques de comprovació i certificació que s'han de fer com a complement de l'actuació professional.\nGestiona la teva reserva.\nDisposem d'un vehicle furgoneta de 9 places i més de 6m3 de càrrega per a les necessitats de les nostres persones col·legiades:\nTrasllats de persones\nViatges d'empresa i familiar\nCom a cotxe de substitució\nDisposem d’unes sales i espais situats a la Plana de l’Om, 6, 2n, que et permeten organitzar un esdeveniment professional, una reunió d’empresa... Poden ser utilitzades per a les persones col·legiades de manera totalment gratuïta o amb preus preferents, les persones no col·legiades també poden fer-ne ús amb uns preus molt competitius:\nTots els espais estan equipats amb:\n*Serveis addicionals: ordinador, fotocòpies, impressions, telèfon, videostreaming, servei de càtering... (preus a convenir en cada cas).\n*Es realitzarà un 20 % de descompte a partir del segon dia de lloguer dins la mateixa setmana.\nEl Col·legi disposa d’un servei de préstec de llibres, relacionats amb diferents temàtiques de l’enginyeria. També pots accedir a la Biblioteca del Campus Universitari de Manresa presentant el carnet de persona col·legiada.\nViver per a noves persones enginyeres\nDisposem per a les persones col·legiades d'uns espais físics, de titularitat del propi Col·legi, destinats especialment a l'allotjament temporal de petites enginyeries o afins, preferiblement unipersonals, de nova creació, a les quals s'acompanyarà i es prestaràn determinats serveis per tal d'afavorir la seva consolidació i creixement.\nDisposem d'un espai físic a Manresa, degudament condicionat, perquè les persones col·legiades puguin emprar-lo com a arxiu de tot allò que desitgin: llibres, projectes, col·leccions, plànols, apunts, maquinària d'ofimàtica en desús, mobiliari en desús, recanvis, estocs...