CGTCatalunya.cat - Sobre la ‘Declaració de la Cimera Social’: sindicats majoritaris i resistències\nI Llegeixo la “Declaració de la Cimera Social celebrada a Madrid el 25 de juliol de 2012”, un text que serveix de convocatòria per a un conjunt de mobilitzacions que s’han de desenvolupar en els pròxims mesos. Pel que sembla, ho han subscrit moltes de les organitzacions assistents a la reunió corresponent, amb CCOO i UGT al capdavant.\nA títol provisional, i mancant més notícies, és un text desalentador en el qual no s’aprecia voluntat alguna, si més no retòrica, d’atreure a qui no estan pròxims. No constitueix, de cap manera, un mínim comú denominador: exclou, i amb claredat, a molts.\nConforme al que s’inclou en aquestes línies és obligat deduir que el que teníem abans de 2007, el moment de l’esclat de la crisi financera, era un model de perfeccions. Ens havíem dotat, pel que ens expliquen, d’un model de convivència que ha servit totalment durant ni més ni menys que 35 anys. I gaudíem d’una Constitució que encara avui posa en les nostres mans instruments importants.\nLa transició política no és, llavors, objecte de cap qüestionament en un escenari en el qual -se’ns diu- han despuntat els ‘assoliments laborals’ i l’Estat del benestar ha brillat amb llum pròpia. Com vulgui que cap esment es fa referent a això en el text que m’ocupa, està servida la conclusió que havíem resolt els problemes principals pel que fa a la situació de les dones, al medi ambient i als països del Sud. Si unes vegades el que s’imposa és el silenci -per a què parlar de l’OTAN?-, en altres resulta fàcil intuir un exercici d’adoració del creixement i del consum que diu poc d’una comprensió total dels nostres deures envers les generacions futures.\nA semblant visió dels fets s’agrega l’afirmació, una miqueta sorprenent, que la consciència de que semblant paradís començava a esvair-se ha estat particularment visible, en els últims anys, en el món sindical, que repetides vegades hauria cridat l’atenció referent a això. Serà en les files del sindicalisme alternatiu. Perquè el registre de les cúpules de CCOO i UGT sembla molt distint: no consta que en el seu moment plantessin cara a la bombolla immobiliària, han acatat successives i impresentables reformes laborals, han fet altre tant amb el pensionazo i, per si poc fos tot l’anterior, no van dubtar a protegir l’any 2005 l’infame Tractat Constitucional de la Unió Europea, corresponsable de molts dels nostres mals d’avui.\nEn aquestes hores, i d’altra banda, aquestes cúpules no senten major interès a postular una tasca inexcusable: la que convida a separar el deute legítim de l’il·legítim, com si el seu designi de trencar les regles del joc fos, com sempre, limitadíssim. Sembla que els sindicats majoritaris són part del problema, i no els agents principals per a resoldre’l, i això per molt que avui intentin ocultar-lo.\nMés enllà de tot l’anterior, el text arrossega dues tares insortejables. La primera assumeix la forma d’un oblit més: el que tot el que tenim avui és una conseqüència directa, i inevitable, del que teníem abans. Tornar a 2007 és, com horitzó mental, una necetat que beu d’una il·lusió òptica. La segona és la dramàtica absència de projecte que impliqui una aposta per canviar de model. És inevitable que, en aquestes condicions, a molts ens deixin fora.\nII Algú podrà adduir, amb tot, que poc importen els textos de convocatòria i molt, en canvi, el sentit de fons d’aquesta última. Vegem llavors en què sembla consistir la ‘resposta ràpida i contundent’ que va anunciar setmanes enrere Fernández Toxo.\nNo sembla, d’antuvi, que s’ajusti a cap dels dos adjectius enunciats. Es promouen manifestacions en les quals el protagonisme ha de correspondre, per lògica, als sindicats majoritaris. Es proposa un referèndum sabent que no serà acatat pels nostres governants. Se suggereix que tal referèndum podrà ser substituït per una consulta popular. I, com última, desesperada i no clarament especificada solució, es contempla la possibilitat d’organitzar una nova vaga general que, com les anteriors, i atès que és legítim concloure que obeeix al propòsit principal de cobrir l’expedient, sembla cridada a tenir efectes limitats per molt que la lògica suggereixi que en aquest cas mereixerà majors suports.\nIntento retratar l’anterior amb altres paraules: CCOO i UGT de cap manera desitgen, malgrat les aparences, un consens ampli contra les agressions que patim. El que pretenen, sense més, és recuperar protagonisme abrigallats per moltes altres organitzacions, de tal manera que un eventual fracàs resulti menys cridaner. Es tracta, en substància, d’amagar la responsabilitat que els dos sindicats majoritaris tenen en la deterioració de tantes relacions i d’ocultar la impotència pròpia carregant-la, fins a on sigui possible, sobre uns altres. Tot això en la confiança que ara, i a diferència de l’ocorregut en els dos últims anys, se sumaran a les protestes qui estan preocupats per la pèrdua de la seva paga extra tot i que no senten major inquietud per tota la resta de retallades. D’aquí, tal vegada, el to calculada i alarmantment lleuger del text de convocatòria al que m’he referit unes línies més amunt.\nEn la rebotiga, en fi, despunta una farsa més: la que en aquest camí que s’obre els partits ocuparan un paper secundari. És fàcil endevinar la regla mestra del joc: evitem formalment als partits, per a així sortejar un descrèdit major, però de cap manera trenquem amb el circuit tancat que alimenten aquests partits. Encara que caldrà confirmar-lo, sembla que el PSOE se suma a la iniciativa, que li resulta còmoda a l’efecte d’ocultar que manca d’un projecte alternatiu al del PP (esperem a veure el que passa, això sí, a l’empara dels seus coquetejos amb un eventual govern de coalició de pretesa condició tecnocràtica). Mentre, IU no dubta a emetre senyals que mostren la seva disposició a ocupar l’espai socialdemòcrata que el PSOE ha deixat lliure. No parlo d’altres formacions polítiques perquè la convocatòria que ara m’interessa té, per omissió, un rotund caràcter espanyol i no sembla parar esment a les realitats sindicals i socials pròpies dels llocs en els quals el discurs i les pràctiques corresponents presenten perfils diferenciats.\nLa conseqüència final, i la més important, és fàcil d’enunciar: la fórmula que s’intenta desplegar, encaminada en essència a salvar la cara a les cúpules dels dos sindicats majoritaris, obeeix al clar propòsit de frenar respostes més robustes. Que en ella -ho repetiré una vegada més- no hagi cap proposta de canvi de model ho diu tot.\nIII La gent ben intencionada assenyala una vegada i una altra que cal sumar enfront de les agressions. Bé està. Però immediatament cal preguntar-se què és el que proposem enfront d’aquestes agressions -no vagi a ser més del mateix- i si aquells amb qui anem de la mà sumen realment. Tenint en compte del seu registre de tant temps, acudir al compàs dels sindicats majoritaris, és realment sumar o és convidar a la desafecció?\nSobre aquesta base no hi ha mínim comú denominador que valgui. El que despunta és un joc molt similar al que abracen els nostres governants: com ells, CCOO i UGT pretenen plantar cara a una situació extrema, sí, amb els mateixos instruments que ens han conduït a ella, i entre ells un sindicalisme de pacte obstinat a acatar respectuosament les lleis i cada vegada més somort i desacreditat. Perquè res falti, el que s’intueix per darrere és un intent de construir ficticis consensos com els que es van fer valer a principis de 2003 a la calor de les protestes contra l’agressió nord-americana a L’Iraq. Cridaner és referent a això, per afegiment, que el document de convocatòria es limiti a recordar el significat d’una data, el 19 de juliol, en la qual els sindicats majoritaris van liderar manifestacions a les quals es van sumar, amb criteris les més de les vegades distints, moltes altres gents. Que curiós és que s’oblidi que el 15-M porta un any en el carrer amb demandes i pràctiques de perfils significativament més radicals. Pel que sembla, només interessen les protestes pròpies o, el que és el mateix, les més moderades.\nExtrec una conclusió ràpida: per a donar suport al que de saludable pugui haver-hi -em temo que poc- en la fulla de ruta dissenyada pels sindicats majoritaris no hi ha motiu algun per a sumar-se a una iniciativa com la que ara m’ocupa. La tasca de les persones conscients de la necessitat inexorable d’articular una contestació ferma i transformadora consisteix abans de res a desbordar el marc fixat per aquest full de ruta. Sense perdre en cap moment els senyals d’identitat propis. En aquesta tasca han d’estar el sindicalisme alternatiu, els moviments socials que resisteixen, el gruix del 15-M i totes aquelles persones que estan decidides a trencar els diferents cordons policials que ens envolten.\n* Carlos Taibo és activista social, escriptor, editor i professor Titular de Ciència Política i de l’Administració a la Universitat Autònoma de Madrid. Text publicat a Kaos en la Red Per compartir i difondre:


Els 14 condemnats estan en llibertat després que la condemna del Suprem quedés suspesa a l'espera del pronunciament del TC sobre el seu recurs d'empara\n14/01/2020 - 15.17 Actualitzat 20/01/2020 - 13.39\nAtac al Centre Cultural Blanquerna la Diada del 2013\nEl Tribunal Constitucional ha donat empara als assaltants del centre cultural Blanquerna de Madrid perquè considera que es van vulnerar els seus drets.\nEl tribunal estima parcialment el recurs que van presentar perquè el Tribunal Suprem va elevar la pena imposada sense haver-los escoltat de nou, segons ha confirmat TV3 i ha avançat la cadena SER.\nL'ingrés a la presó dels 14 condemnats justament no s'havia dut a terme perquè estava en suspens a l'espera d'aquest pronunciament del Tribunal Constitucional. Ara, el TC dictamina que el Suprem ha de tornar a dictar sentència.\nEl Suprem va elevar fins a gairebé 4 anys de presó la sentència imposada per l'Audiència de Madrid, que al seu dia els va imposar condemnes d'entre sis i vuit mesos. El Suprem va argumentar com a elements que agreujaven el delicte "la intolerància cap a la ideologia catalanista dels convocants de l'acte, fins al punt d'arribar a impedir-lo".\nSegons fonts jurídiques, els magistrats del Constitucional han aplicat en aquesta sentència la doctrina del Tribunal Europeu de Drets Humans arran del conegut com a cas Atutxa, en relació amb l'expresident de Parlament Basc Juan María Atutxa. Va establir que un tribunal de segona instància (en aquest cas el Suprem) no pot modificar la pena basant-se en circumstàncies subjectives que concerneixen els interessats sense escoltar-los.\nEls fets van passar durant l'11 de Setembre del 2013 al Centre Cultural Blanquerna a Madrid. Un grup d'ultradreta va irrompre en l'acte quan el delegat del govern es disposava a pronunciar el seu discurs. Els assaltants es van obrir pas violentament entre el públic i van destrossar l'escenari, i van tirar a terra la senyera i el faristol.\nDesprés d'uns minuts van marxar, però, just abans d'abandonar l'edifici, van llançar gasos lacrimògens.\nUn dels condemnats que s'ha salvat d'ingressar a la presó és Íñigo Pérez de Herrasti, dirigent del partit d'extrema dreta Alianza Nacional. Es dona la circumstància que Pérez de Herrasti és cunyat de l'exministre d'Educació Íñigo Méndez de Vigo i cosí de l'exministre de Defensa Pedro Morenés.\nAquest és el text íntegre de la sentència:\nEl TC obliga el Suprem a repetir la sentència als assaltants del centre Blanquerna el 2013


David Beckham Only Fools and Horses - Special Sports Relief | CAT.rickylefilm.com\nVeure a David Beckham al nostre Fools & Horses remolc\nSabem David Beckham era molt, molt nerviós quan el rodatge Només ximples i cavalls (desplaceu-vos cap avall per veure el que volem dir). Però no té per què haver-se preocupat, perquè és un producte natural total en el tràiler que acaba de sortir de la Sport Relief especial.\nEn el clip, David parla de per què ell està usant les seves ulleres de moda en un local de caff - i Del Boy i Rodney estan lluny de ser impressionat. També hi ha un gag mispronounciation bastant divertit, on Becks fa una mica d'un Del Boy i no pot pronunciar "d'incògnit".\nLamentablement haurà d'esperar fins el divendres 21 de març al espectacle ple d'aire a la BBC, però creiem que estarà d'acord que Becks no és del tot dolent com un distribuïdor de rodes Peckham.\nDimarts, 11 de març de escrivim.\nDavid Beckham és protagonista juntament Del Boy i Rodney en una edició especial de Alleujament dels Esports Només ximples i cavalls el 21 de març.\nEl jugador de 28 anys d'edat, exfutbolista ha estat entrevistat per Ràdio Times, i va dir :. "Sóc un gran fan de la sèrie que he estat durant molts anys, fins on puc recordar Sent de l'East End. De Londres, que és el que em van criar en ".\nSí, ell estima els seus Peu 'n' cafès puré, també!\nNo obstant això, tot i que David Beckham ha estat el centre d'atenció durant anys, li va dir a la revista que filmar escenes al costat de Nicholas Lyndhurst i Sir David Jason era més estressant de jugar a la Copa del Món.\n"El dia de rodatge va triar una nit en blanc lleugerament, passant per sobre de la meva guió", confessa.\n"La idea d'estar en el set amb Nicholas i David va ser òbviament molt estressant. Em vaig despertar aquell matí amb el meu guió en el meu pit. Mai he fet alguna cosa com això abans, especialment amb dues persones que estic realment en la por de i han estat durant molts anys ", li va dir al reporter.\nParlant de la seva aparició a la televisió, Beck va dir: "Puc morir un home feliç després d'aquests dos dies."\nEl 21 de gener de 2014, escrivim.\nRodney i Del Boy estan de tornada! I han allistat una de les seves fans per protagonitzar l'espectacle.\nSí, David Beckham està a punt per fer un camafeu de televisió gairebé tan bo com la seva entrevista amb Ali G Victòria, i l'esbós de Sport Relief 2012 amb James Corden - en el primer episodi de la reeixida comèdia Només ximples i cavalls a més de 10 anys.\nBeckham es representa en un cafè Peckham amb el duo de comèdia per un esbós que serà transmès com a part de Sport Relief el divendres 21 de març. Ni una paraula fins al moment pel que fa a si David s'està involucrant en algunes relacions poc fiables, però malgrat la seva condició supertsar, Est-Ender Becks és famós pel seu amor a botigues Empanada i puré tradicionals - pel que es veu com a casa a la cullera de greix.\nL'última vegada Només ximples i cavalls va aparèixer a les nostres pantalles era per un especial de Nadal a 2003 - i aquest episodi serà particularment commovedor ja que Roger Lloyd-Pack, que va jugar de tret en la sèrie, va morir just en acabar el rodatge en l'episodi.\nKevin Cahill, president executiu de Comic Relief, va dir: "Només els ximples i els cavalls és una de les més grans comèdies Per poder gravar un nou dibuix en si mateix és especial Però per a David Beckham, que és un gran fan, a.. Ser part d'això és realment brillant ".\nPippa Middleton i James Matthews: tornar juntament amb el seu exnòvia


Obert el termini per optar a la beca d’investigació del Consell de Formentera | RadioIlla Notícies Formentera\nInici Cultura Obert el termini per optar a la beca d’investigació del Consell de Formentera\nObert el termini per optar a la beca d’investigació del Consell de Formentera\nEl Consell de Formentera, a través de l’àrea de Cultura i Patrimoni, ha presentat avui la convocatòria de la beca d’investigació del Consell per l’any 2019 dotada amb 6.000 euros. Les àrees temàtiques que està acotada aquesta beca són les branques d’arts, humanitats i ciències socials i té per objectiu l’impuls de la investigació científica vinculada per la seva temàtica a l’àmbit de Formentera.\nLes bases ja han estat publicades al BOIB i els interessats poden presentar els projectes a la convocatòria fins al 13 de juny. Una vegada finalitzi el termini de presentació, una comissió avaluadora formada per diferents membres valorarà els projectes presentats basant-se en l’interès científic, la coherència i la metodologia, i els currículums dels investigadors. El treball d’investigació objecte de la beca concedida s’haurà de realitzar dins el termini de dotze mesos a comptar des de l’endemà de la recepció de la notificació de la concessió.\nLa passada edició el projecte titulat “Paisaje cultural de Formentera. Estudio de las dinámicas de explotación y uso de la piedra a lo largo de la historia“, va obtenir la Beca d’investigació del Consell Insular de Formentera 2018.\nAquest dissabte, Alterphase (León Convalia) participa en un festival internacional de música\nPau Riba torna a Formentera


Stepv convoca a la Comunitat Valenciana una vaga de personal interí els dies 24, 25 i 26 d’abril - Magisnet\nStepv convoca a la Comunitat Valenciana una vaga de personal interí els dies 24, 25 i 26 d’abril\nEl sindicat i CPI celebren una acampada de protesta a la seu de la Conselleria a València.\nPablo RoviraMartes, 10 de abril de 2018\nL’acampada de professorat interí celebrada durant la setmana passada en la seu de la Conselleria a València va acordar convocar tres jornades de vaga el 24, 25 i 26 d’abril, amb la finalitat de que es “garantisca la continuïtat en el treball després de les oposicions massives anunciades per la Conselleria d’Educació”.\nLa Coordinadora de Professorat Interí (CPI) i el sindicat Stepv van valorar positivament la mobilització del 3 i 4 d’abril, que el seu objectiu era exigir un pacte d’estabilitat que “realment garantisca la continuïtat del treball d’aquest col·lectiu després de les oposicions massives” anunciades per l’Administració autonòmica.\nSegons el sindicat Stepv, l’anunci de les 13.000 places que es convocaran entre 2018 i 2021 no s’ha negociat prèviament, i està generant des de llavors “molta inquietud i intranquil·litat” en el col·lectiu, perquè aquest sistema “no garanteix que qui no supere el procés de concurs oposició puga continuar treballant”.\nL’acampada dels interins, secundada per més d’un centenar de docents, es va convocar per al 3 d’abril per ser un “dia simbòlic”, ja que eixe dia es va signar “el nefast acord de professorat interí en 2013, que finalment va ser tombat pels tribunals” atenent el recurs d’Stepv i després d’una llarga lluita de mobilitzacions durant dos anys.


Turisme és territori, paisatge, mar...\nMIQUEL CALENT Cuiner 12/04/2014 00:56\nArriba el bon temps, la vorera de mar es treu la son de les orelles, talment un animal després de la llarga hibernació; els nuclis costaners tornen a la vida i es preparen per rebre i donar servei als milions de turistes que ens tornaran visitar un any més. Les nostres illes tenen un atractiu natural, a pesar de les incomptables agressions sofertes, que les converteixen en un imant per als nostres visitants.\nEl turisme, autèntic motor econòmic de la nostra terra, mereixeria un plantejament transversal, una visió molt més calidoscòpica i un full de ruta amb el futur en el punt de mira. Turisme és territori, paisatge, mar, pagesia, gastronomia, cultura i no només sol i platja. Les accions a curt termini, basades en el clientelisme, el servilisme, la incultura i la beneitura, no són més que pegats foradats que ens porten indefectiblement cap a un demà amb uns visitants de baixíssim nivell cultural i paupèrrim poder adquisitiu.\nLa nostra llengua, la nostra cultura i la nostra gastronomia són un gran valor afegit a la bellesa intrínseca de les nostres costes; per tant, haurien de ser omnipresents en l’avenir diari dels nostres hostes. En canvi, resulten transparents per a la majoria de visitants, que en el millor dels casos només es queden amb la superficial caricatura folklòrica. Fa una caterva d’anys que desaprofitam l’immillorable aparador que suposa el turisme per mostrar al món les nostres singularitats: la pandereta i els faralaes han fagocitat les expressions pròpies de cultura popular en els espectacles per a turistes; el que els nostres pagesos produeixen té escassa o nul·la presència en els nostres establiments hotelers, malgrat que la lògica diu que haurien de ser majoritaris; hem castellanitzat els gentilicis de les poblacions amb l’excusa de fer-les més internacionals, en lloc de preservar-ne el nom original i posar en valor el fet diferencial lingüístic.\nFer doblers de manera ràpida i fàcil amb aquella visió que el darrer ja tancarà la porta no condueix enlloc, és anacrònic i empeny la nostra màxima indústria cap a un inevitable suïcidi col·lectiu. El turisme de segle XXI no pot continuar vivint de la paella, la sangria, l’ spanish omelette, el flamenc, els toros i el Mallorca is good.\nDéu ens guardi d’un ja està fet! La resignació i el pessimisme no condueixen enlloc. Ara que han descobert que el nostre petroli és el turisme, seria hora d’enllestir un projecte de futur ambiciós, sostenible i viable, que imperativament hauria de comptar amb la col·laboració dels hotelers, però també del món rural, dels actius culturals i de la societat civil. Casa nostra, el futur i turisme es poden donar la mà, però no de qualsevol manera ni a qualsevol preu.


NO A AQUEST PROJECTE DE PACTE NACIONAL D’ EDUCACIÓ0\nLectures (1958) 18/11/2005, 09:15 | El-País-17/11/2005.-Plataforma-del-Vallès | Etiquetes: #Mobilitzacions,\nA les aules dels Instituts de Secundària de Catalunya som molts els professors que assistim atònits a la lectura de titulars de premsa on s’afirma que la Consellera d’Educació està a punt de signar, amb uns anomenats "agents socials", un Pacte Nacional d’Educació a Catalunya que establirà un "model català" d’educació.\nEl document presentat és un seguit d’inconcrecions, de frases buides, d' eslògans d’allò políticament correcte, de pseudo-modernitats sobre la societat del futur, les noves tecnologies i els reptes que ens esperen. El llenguatge pretesament “progressista” emmascara una visió profundament conservadora de la funció de l’escola pública.\nÉs un document de “tècnics o experts”. No diagnostica ni parla dels problemes reals, actuals, de les escoles, dels professors, dels recursos, dels mitjans, dels resultats, del dia a dia. No es mira, ni es vol mirar la realitat, ni explica la posició de l’Administració sobre aquesta realitat, ni proposa alternatives per millorar-la o canviar-la.\nÉs un document per a la premsa, per a la foto, per a la política d’aparador; per tal que la Consellera i els famosos “agents socials” surtin a la premsa i es facin una foto. Perquè es pugui dir a les rodes de premsa que ja tenim pacte per l’Educació a Catalunya, que ja tenim un model català. Com la major part de l’acció d’aquesta conselleria en els últims dos anys.\nARA BÉ, DE L’ACTUACIÓ QUOTIDIANA DE LA CONSELLERIA, DE L’ACORD QUE NOMÉS HA ESTAT CAPAÇ DE SIGNAR UN SINDICAT, I DE TOT ALLÓ QUE ES POT EXTREU-RE DEL DOCUMENT N’HI HA PER TREMOLAR.\nUna concepció neoliberal, en la qual l’ensenyament públic perdrà definitivament els seus trets essencials a fi d’incorporar les categories pròpies de l’empresa privada: rendiment mesurat en termes mercantilistes, competitivitat, incentius, molt management del personal, molta descentralització i, en definitiva, molta preocupació per satisfer les demandes, no d’educació, sinó de servei de “custòdia” de les famílies.\nUna acceptació de la doble xarxa de pública i concertada, amagada per frases buides sobre la singularitat del sistema català d’educació i eufemismes semblants, que l’únic que mostra és la decidida aposta per “externalitzar” de l’àmbit de allò públic una gran part del servei d’educació.\nUna nul·la preocupació perquè el més ampli nombre d’escolars arribi a la millor educació possible, per damunt del barri, la família o l’entorn que l’envolta. No hi ha compromís ni mesures concretes per tal que l’educació sigui instrument de superació de la diferència social i econòmica.\nUna tàcita acceptació de tot l’existent, del model d’escola creat pels 23 anys de govern conservador i eclesial. Només es busca la manera d’adequar els professors, els centres, i suposem que els currícula, a l’existència de una forta polarització social. Molta autonomia perquè uns centres es puguin dedicar a la formació de les classes mitjanes, d’altres a les de les elits i una bona part dels públics a la mera gestió d’àmplies bosses de marginació, de segregació social, de violència, d’escassetat de recursos. Només cal observar el que està succeint ara a França perquè ens preguntem: què ens passarà a nosaltres si es consolida el sistema educatiu classista que proposa l’actual govern? Com ha quedat reflectit en l’informe de la Fundació Bofill, Catalunya, juntament amb Bèlgica, encapçala la llista de sistemes educatius on es produeixen més diferències entre les notes d’alumnes nadius i immigrants (El País, 9 de novembre de 2005); creiem que les orientacions generals del Pacte no s’orienten, ni de bon troç, cap a una autèntica millora d’aquesta realitat.\nUn model d’organització i gestió dels centres públics senzill, barat i jeràrquic: una pràctica privatització dels centres en mans dels directors, únics interlocutors amb l’Administració. El model de la concertada per a tota l’escola catalana. Per aquest projecte són necessàries direccions amb amplis poders que puguin decidir sobre la contractació d’una part del professorat, sobre les condicions laborals i l’estabilitat en la feina dels professors, absència de participació democràtica del professorat en la gestió i les decisions del centre, i probable competència entre centres per aconseguir recursos i alumnat.\nCap preocupació per garantir un alt nivell científic i didàctic del professorat. Molta urgència per canviar el perfil del professorat: moltes TIC, moltes llengües, molta informàtica i molta polivalència. Ah, i una mica de nivell cultural! Això concorda amb les idees sobre la supressió d’assignatures. Cal anar cap a un perfil de monitor-tutor-animador-cuidador. Una mena d’assistent social per infants i joves, en situació laboral precària, inestable, amb un futur professional que dependrà, en molts casos, de l’arbitrarietat de les direccions dels centres. Tot això ens fa pensar en que no es vol un professorat per un ensenyament de qualitat, sinó un professorat obedient i depenent, per tal d’eliminar queixes, problemes i resistències al nou model assistencial que en els anys futurs esdevindrà l’ensenyament públic en molts llocs.\nEn una concepció totalment diferent del paper de l’ensenyament públic. Defensem un ensenyament públic de qualitat, anivellador de les diferències socials i veritable eix vertebrador del sistema educatiu, i que l’escola privada concertada sigui subsidiària, en cas de necessitat, del sistema públic. I això ho fem perquè creiem que l’ensenyament públic és el millor instrument que té una societat avançada per garantir la igualtat d’oportunitats i la absència de segregació social o cultural.\nEn la defensa de la funció pública, davant dels corrents favorables a la seva reducció i desprestigi. Estem orgullosos de la independència, la garantia de qualitat i la vocació de servei que significa el fet de ser funcionaris, és a dir, servidors públics. Malgrat les deficiències, aquest és un sistema que permet l’accés al lloc de treball amb les úniques condicions del mèrit i la capacitat, en igualtat d’oportunitats, amb total transparència i sense la submissió als propietaris o directors de les escoles.\nEn la creença que la administració educativa ha d’intentar oferir els recursos necessaris al conjunt de la població escolar i vetllar per donar als més desafavorits els mitjans dels que poden estar mancats: llibres, materials, beques per viatges i activitats, atenció extraescolar, etc. No són els centres ni les comunitats educatives, en funció de les famílies o del mitjà social que les envolta, els responsables de dotar de recursos a les escoles. Tampoc es tracta de gastar els diners en polítiques de “propaganda”, d’innovacions o de projectes minoritaris, sinó de donar solucions al dia a dia de la immensa majoria.\nEn la convicció de que la escola té per funció oferir el patrimoni del coneixement als nens i joves d’avui dia. També cal socialitzar-los i custodiar-los, però a força de posar l’accent sobre la funció assistencial, s’està oblidant l’objectiu primordial, la raó del nostre paper social. Però el que és més greu, s’està privant als grups més desafavorits de rebre els instruments que només l’escola pública els hi pot oferir per paliar les greus diferències socials d’origen.


Monistrol de Montserrat fa pública la suspensió de la festa major d'enguany - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMonistrol de Montserrat fa pública la suspensió de la festa major d'enguany\nLa festa major monistrolenca estava marcada en el calendari del 22 al 26 de juliol\nMonistrol de Montserrat fa pública la suspensió de la festa major d'enguany Regió7\nL'Ajuntament de Monistrol de Montserrat ha fet pública la decisió de suspendre la celebració de l'edició d'enguany de la festa major d'estiu. Una decisió, «per precaució», motivada per la situació d'excepcionalitat que ha generat la crisi de l'epidèmia del coronavirus. La festa major monistrolenca estava marcada en el calendari del 22 al 26 de juliol.\nFonts de l'Ajuntament han posat en relleu que «seguim apostant per la cultura i les festes, i és per aquest motiu que durant el tercer trimestre de l'any, quan s'esperen condicions més òptimes, ampliarem el programa cultural i festiu per tal de donar suport a aquest sector». Al llarg de les darreres setmanes s'han anat fent públiques les suspensions de successives festes majors previstes per als mesos de maig, juny i juliol, a mesura que s'anava veient l'escenari de la pandèmia, començant per la de Balsareny i seguint, entre d'altres, per les de Santpedor i Sant Vicenç.\nOlesa de Montserrat retalla els actes de la festa dels Miquelets.


Cubelles compta ara amb un nou Pla de polítiques de dones fins el 2020 | Ràdio Cubelles\nCubelles compta ara amb un nou Pla de polítiques de dones fins el 2020\nEl Consell Comarcal també ha revisat el Protocol d’Atenció a Dones Víctimes de Violència masclista. Els dos documents són vàlids pels municipis de Cubelles, Canyelles i Olivella.\nCubelles compta ara amb un nou Pla de polítiques de dones fins el 2020. El Consell Comarcal també ha revisat el Protocol d’Atenció a Dones Víctimes de Violència masclista. Els dos documents són vàlids pels municipis de Cubelles, Canyelles i Olivella.\nEls objectius del Protocol es basen en garantir l’assistència a les dones víctimes de maltractament, establir un document base per als diferents agents implicats en la intervenció, evitar la victimització secundària i facilitar la intervenció i el treball en xarxa. La presidenta de l’Àrea de Serveis a les Persones, Noemí Cuadra ha destacat la importància que aquest protocol funcioni i del paper que fan els i les professionals de Serveis Socials d’Atenció Primària dels tres municipis i la psicòloga del SIAD Garraf amb el seu suport a les dones maltractades.\nEn referència al Pla Comarcal de Polítiques de Dones aprovat planteja cinc línies estratègiques: el Compromís amb la Igualtat, l’Acció contra la violència masclista, la Coeducació i transmissió d’una cultura igualitària, la Reformulació dels treballs i dels temps i el Reconeixement del lideratge i la participació de les dones.\nEn el cas concret de Cubelles, a més a més, compta amb el Centre Violeta, l’equipament municipal dedicat específicament al desenvolupament d’aquestes polítiques de dones.


Els gèrmens de ‘Cucut’ i ‘CODA’ | Actualidad | EL PAÍS Catalunya\n20 ABR 2022 - 14:57\tCEST\nLa Sara i en Pep, protagonistes de la sèrie 'Cucut'.\nTV3 ha fet una proposta interessant. Emetre els precedents germinals de Cucut, la sèrie, a punt de cloure, que programa TV3 i la pel·lícula francesa La familia Bellier de la qual els nord-americans n'han fet un remake, CODA, flamant Oscar al millor film.\nEn el cas de CODA, els seus responsables milloren l'original. Tot i que són evidents les trampetes emocionals que fan a l'espectador, la gent de CODA es creu més el que explica. Resultat, no fan la comèdia d'alguns personatges de la versió francesa.\nCucut surt de La vida sense Sara Amat, pel·lícula estrenada l'any 2019 basada en la novel·la de Pep Puig que va ser premi Sant Jordi l'any 2015. I, pel que ara llegeixo, l'editorial La Galera té a punt el llançament d'un nou llibre de Pep Puig, Cucut, inspirat en la sèrie. Tot s'aprofita.\nEl film de Laura Jou és una peça breu sobre els dies que la nena Sara Amat va passar amagada a l'habitació del seu amic Pep abans de fugir definitivament del poble. En la darrera escena, disposada a fer autoestop, es calça unes sabates de taló vermelles de l'àvia del Pep. Un lleuger, però claríssim apunt sobre el futur de la seva aventura.\nAl film, les dades sobre la vida exterior, fora d'aquella habitació, s'expliquen de manera molt escarida (l'adulteri amb l'alcalde de la mare de la Sara, per exemple) perquè La vida sense Sara Amat s'interessa bàsicament en la relació entre el Pep i la Sara, a punt d'entrar de forma sobtada i coratjosa en un ignorat món adult. Està clar que és una fugida. Jou ho explica amb bona cal·ligrafia, la mateixa que aplicarà a la sèrie (dirigida per ella i per Fernando Trullols). Òbviament, acabat l'episodi del tancament que presenta el film, la sèrie s'expandeix inevitablement per altres territoris argumentals. Els detalls sobre la fugida cap a França del Pep i la Sara (interpretats pels mateixos actors del film, ara més crescuts) és la part més primeta d'aquest eixamplament argumental que ens presenta, per exemple, un investigador de la Guàrdia Civil espavilat i exigent amb uns subordinats més aviat soques i corruptes.\nEl plat fort és en les conductes amagades i tèrboles de determinats personatges del poble, del terratinent en particular. Quan es descobreixin plenament endevinarem de què volia fugir la Sara. La sèrie és una producció d'Isona Passola. Film i sèrie, amb inevitables patinades, construeixen sense ornaments innecessaris un relat honest, de narrativa austera, que es fa veure. Dilluns vinent, el darrer capítol.


AMPA Institut Antoni Torroja: d’abril 2017\nEl 25 de març de 2017, alumnes de 2n ESO van participar en el 57 edició concurs, “Talentos de relato corto”.\nLa prova escrita era a l’edifici del Rectorat de la UdL a Lleida i començava a les 11 del matí, amb una durada de 2 hores. En sortir els participants rebien un llibre i una de les begudes de la marca Coca-cola (hi havia coca-coles, fantes, aigua…).\nPublicat per A.M.P.A. a 4:05 Cap comentari:\nUna promesa de l'intel·ligència artificial\nEl Guillem Casadesús és un alumne que, mantenint uns objectius ben definits i ferms, aconsegueix traçar una trajectòria directe a l’èxit. Sempre treballant amb passió aconsegueix uns resultats òptims i guanyadors.\nCertament, aquest curs, pel Guillem està essent molt gratificant, aconseguint premi darrera premi. L’últim ha estat en la presentació al XI Premi de treball de Recerca en Enginyeria i Matemàtica Aplicada de la UPF.\nEl Treball de Recerca ha estat tutoritzar per la professora Mariona Rodríguez.\nEl seu treball d’Aixeca’t i camina ha guanyat dos dels tres premis: el Primer, i el Premi al públic.\nEnhorabona Guillem i et desitgem molta sort!!!!!\nPublicat per A.M.P.A. a 4:02 Cap comentari:\nEl dictat plurilingüe l’organitza la UDL. Han participat un total de 23 instituts de Lleida i província.\nTracta d’un concurs dictat en català, castellà i anglès. L’objectiu és promoure, les competències lingüístiques en aquestes tres llengües.\nLa prova es realitza per parelles, on hauran de lletrejar tres paraules de cada llengua en l’ordre següent: castellà, anglès i català, amb un temps de 25 segons per cada paraula, que comença a comptar un cop s’ha llegit el mot un parell de vegades.\nHem passat la primera fase. Ha estat una molt bona experiència i estem molt agraïts de participar-hi.\nArnau Noguera i Laura Cots\nPublicat per A.M.P.A. a 3:55 Cap comentari:\nIV Prova Cangur a Mataró\nÉs un concurs presencial que consisteix en la resolució de problemes per a equips de centre formats per 7 alumnes de 2n i de 3r d’ESO o, excepcionalment, amb algun alumne de 1er d’ESO, amb un màxim de 4 alumnes de 3r. Es celebrà una primera fase eliminatòria en diverses seus i només el guanyador de la seva seu va a la final.\nL’Institut Antoni Torroja va participar a la seu de Bellpuig amb 3 equips que van competir molt bé obtenint molt bons resultats, un dels quals, format pels alumnes Marta Noguera, Mireia Puig, Anna Pujol, de 2n; i Mar Aldomà, Cesc Lacueva, Guillem Ortiz i Marc Torres, de 3r va passar a la final, aconseguint finalment la cinquena posició, respecte els 271 esmentats.\nPublicat per A.M.P.A. a 3:49 Cap comentari:\nMarc Celeiro al programa Generació Digital\nEl Marc ha desenvolupat de manera autodidacta set aplicacions. Una d'elles ha guanyat un premi.\nPublicat per A.M.P.A. a 3:42 Cap comentari:


divendres, 21 de maig 2021 - 21:15h\nEls turistes del Regne Unit i d'una desena de països extracomunitaris més podran viatjar a l'Estat a partir de dilluns sense cap mena de restricció ni control sanitari. Així ho ha anunciat el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, des de Fitur, on també ha presentat el Certificat Digital UE Covid-19 que facilitarà els tràmits per a les visites de turistes de la Unió Europea des de l'1 de juliol. Pel que fa a la resta de països, els de la UE catalogats en taronja o més i els de tercers països amb els quals no hi ha llibertat de moviments podran entrar a l'Estat a partir del 7 de juny sempre que presenten una PCR o un certificat de vacunació.\nSegons Sánchez, Espanya estarà «encantada» de rebre'ls este estiu. «Són benvinguts al nostre país», ha dit. Sánchez adopta la decisió respecte al Regne Unit de manera unilateral i mentre les autoritats britàniques encara mantenen l'Estat al color taronja del seu semàfor, de manera que si no hi ha canvis els viatgers, hauran d'afrontar una quarantena al seu retorn.\nL'anunci de Sánchez ha anat acompanyat d'una ordre ministerial publicada al Butlletí Oficial de l'Estat (BOE) que a més dels turistes del Regne Unit obre les portes també a partir de dilluns als viatgers d'Austràlia, Nova Zelanda, Singapur, Israel, Japó, Ruanda, Corea del Sud, Tailàndia i la Xina. «Tots ells passen a estar a la llista de països segurs i per tant podran entrar al nostre país i no hauran d'afrontar controls sanitaris a la seua arribada a Espanya», ha dit Sánchez. «És a dir que des del pròxim dilluns Espanya estarà encantada, encertadíssima, d'acollir-los, i són benvinguts sense restriccions ni requisits sanitaris».\nA més, Pedro Sánchez ha avançat que el pròxim 7 de juny es permetrà l'entrada als viatgers de tots els països, sempre que acrediten haver rebut la pauta completa d'una vacuna contra el COVID-19 reconeguda per l'Organització Mundial de la Salut (OMS) o l'Agència Europea del Medicament (EMA).\n"A partir del 7 de juny, els turistes de tots els països amb els quals no hi haja plena llibertat de moviment, entre els quals es troba els Estats Units, podran entrar a Espanya sempre que compten amb un certificat d'haver rebut la pauta completa de vacunació", ha indicat Pedro Sánchez.


La contundent reclamació del COPATE al Govern de la Generalitat\nEl COPATE reclama a la Generalitat que mantingui els punts de guaita a les Terres de l'Ebre\nRedacció 04/05/2020 18:37h\nEl Consorci de Polítiques Ambientals de les Terres de l'Ebre (COPATE) demanarà al Departament d'Interior que mantingui els punts de guaita per prevenir incendis forestals a les Terres de l'Ebre. La direcció general de Prevenció, Extinció d'Incendis i Salvaments ha anunciat que tancarà els 47 punts de guaita del país perquè els considera obsolets i els substituirà per videocàmeres. «La tecnologia pot complementar la vigilància realitzada per part del guaita però no substituir-la. No podem escatimar recursos en la protecció del nostre entorn natural; a les Terres de l'Ebre tenim una gran extensió d'espais forestals i bona part d'aquesta superfície està protegida», ha declarat el president del COPATE, Joan Alginet.\nA les Terres de l'Ebre, el principal punt de guaita és el del cim de Caro, però n'hi ha d'altres i tots estan ubicats en punts estratègics: el Negrell i el Tossal d'en Grilló al Port; Punta Alta a la serra de Pàndols; Cerro Gordo a la serra de Godall; la Creu de Santos a la serra de Cardó i la serra de Llaveria. Durant dècades, segons recorda el COPATE, els guaites forestals de les Terres de l'Ebre han identificat qualsevol columna de fum i han detectat rebrots d'un incendi, a més la qualitat de les seues observacions permet distingir si es tracta d'una crema controlada o no.\nLa petició de l'organisme intercomarcal s'afegeix a la de l'Ajuntament de Roquetes que dies enrere va mostrar la seua oposició al tancament dels punts de guaita i el seu desacord amb la situació de precarietat laboral del personal de la categoria de guaita forestal. A les Terres de l'Ebre hi ha 9 guaites.\nImatges: La notícia que tothom esperava sobre l'AP-7 a Tarragona\nEl municipi de TGN amb més de 5.000 habitants que no complirà les franges horàries\nEbre Conselleria d'Interior incendi medi ambient


El judici contra Chaves i Griñán començarà el 13 de desembre - Diari de Girona\nEl judici contra Chaves i Griñán començarà el 13 de desembre\n?Les declaracions dels acusats per la peça política dels ERO no es produiran fins al 2018\nefe/ddg 23.06.2017 | 21:16\nEl judici contra els expresidents andalusos Manuel Chaves i José Antonio Griñán per la peça política dels ERO començarà el 13 desembre i acabarà en funció de les sessions del judici, segons van acordar els advocats, la Fiscalia Anticorrupció i el tribunal que presidirà la vista oral. El judici se celebrarà amb tres sessions setmanals i començarà amb les qüestions prèvies, que s'exposaran el 13, 14 i 15 de desembre, i el 9 de gener de 2018 començaran les declaracions dels acusats.\nLes sessions de dilluns i dimarts seran només al matí, i la dels dimecres al matí i a la tarda, van informar advocats presents en la reunió de totes les parts. En aquesta peça dels ERO estan acusats, a més de Chaves i Griñán, altres vint ex-alts càrrecs de la Junta d'Andalusia, entre ells sis exconsellers: Gaspar Zarrías, Magdalena Álvarez, José Antonio Viera, Carmen Martínez Aguayo, Francisco Vallejo i Antonio Fernández.\nEn la peça política dels ERO s'investiga el procediment específic que es va aplicar a Andalusia entre els anys 2000 i 2011 per a ajudes a empreses, que va suposar un desemborsament discrecional i arbitrari de 855 milions d'euros, segons el jutge que va dictar l'ordre de processament contra els ex-alts càrrecs, Álvaro Martín.\nMentre que Chaves està acusat per prevaricació continuada i associació il·lícita i s'enfronta a una petició de la Fiscalia Anticorrupció de 10 anys d'inhabilitació; el seu successor al Govern andalús suma també l'acusació de malversació continuada i afronta la petició de sis anys de presó i 30 anys més d'inhabilitació. Tant Chaves com Griñán es van donar de baixa en el PSOE fa ara un any.


La crisi de la normalitat (Toni Padilla)\nLa crisi de la normalitat\nTONI PADILLA 07/11/2013 00:00\nEstic d'acord amb els periodistes italians que feien broma afirmant que el Barça s'ha tornat boig quan el debat de la setmana dóna voltes a la paraula crisi . Crisi és el que viu el Milan, no pas el Barça. Què viu el Barça, doncs? Normalitat.\nQuè li passa al Barça? L'equip guanya i juga durant molts minuts bé. Durant d'altres, en canvi, no juga tan bé. Un entrenador que ha arribat amb la pretemporada començada demostra criteri per anar fent via aplicant sentit comú en un equip on alguns jugadors no estan al 100%. On cal trobar solucions per fer evolucionar el sistema de joc. La normalitat dels últims anys, doncs. L'equip, com diu Martino, encara no ha arribat a la seva "excel·lència". Ja hi arribarà.\nQuè li passa al Barça? Que hi ha un president i una directiva que tira endavant gairebé totes les seves idees sense una oposició forta, però que se sent atacada quan alguna cosa no rutlla. Les declaracions de Sandro Rosell no són res de nou. Són com les de Núñez i Laporta en el passat. El president del Barça sempre se sent atacat i perseguit quan rep alguna crítica. Res de nou, doncs. Normalitat. Com forma part de la normalitat que alguns critiquin decisions del president i d'altres les defensin.\nQuè li passa al Barça? Que la premsa viu de debats: uns defensen el president i altres el critiquen. Uns defensen el sentit comú de Martino i altres creuen que s'allunya massa de l'estil de joc que ha fet gran el Barça. Uns criden i altres parlen.\nQuè li passa al Barça? Que els aficionats tenen la seva opinió, senten seu el club i, com fan els periodistes, uns defensen el joc de l'equip i altres creuen que podria ser millor.\nQuè li passa al Barça? Que, després de tants anys, l'actitud dels jugadors no és la mateixa. I que, com ha passat sempre, els jugadors fan mala cara quan no tot són floretes i lloances al seu joc.\nQuè passa, doncs? Normalitat. Debats dins d'un club de debats. Gent que creu que cada opinió contrària als seus interessos amaga una estratègia per fer mal i gent que viu del passat. El que ha passat des de gairebé sempre. No passa res de nou. Ara el nou debat és debatre sobre debats. Pot arribar a fer mandra. Sobretot perquè tots sabem que, per sort, estem molt lluny d'una crisi.


21 MAIG / Les claus de la conferència d’Andoni Rodríguez – La revista de la transformación digital\nHome » PAE»21 MAIG / Les claus de la conferència d’Andoni Rodríguez\n3 mayo 2019PAE\nEl formador i especialista comercial ens donarà les bases per planificar, captar, optimitzar i fidelitzar clients B2B a l’era digital. A continuació desgranem els punts més rellevants de la conferència.\nEl proper dimarts 21 de maig, GENTIC apropa a TecnoCampus Mataró la conferència “Les claus de l’èxit empresarial i professional a l’era digital”, d’Andoni Rodríguez de Galarza. L’acte, d’entrada lliure, està enfocat a totes aquelles persones amb ganes de descobrir una nova manera d’assolir l’èxit empresarial o professional en plena era digital.\nAvui t’apropem els punts claus de la sessió que tindrà com a element conductor la llarga trajectòria professional del ponent. A la sessió descobrirem els casos d’èxit i fracàs que ha anat superant Rodríguez durant la seva extesa carrera professional.\nANDONI RODRÍGUEZ, PONENT CONEGUT PER GENTIC\nAndoni Rodríguez de Galarza és especialista en vendes i eficàcia comercial a l’era digital. La seva trajectòria professional comença l’any 1996, i des de llavors ha viscut en persona casos de gran èxit i fracàs. Més de 23 anys d’experiència liderant empreses de primer nivell li atorguen coneixements de gran rellevància.\nEntre els seus clients estrella es troben marques de renom com Carrefour, Desigual i Port Aventura. Actualment és membre de diversos Consells d’Administració i és conferenciant especialista en “màrqueting de resultats”.\nRodríguez és un vell conegut de GENTIC, ja que ha realitzat conferències anteriorment per l’associació. Totes les experiències entre el ponent i GENTIC han estat un gran èxit, ja que totes elles han tingut molt bona acollida entre els associats i assistents.\nPER QUÈ NO EM PUC PERDRE LA CONFERÈNCIA?\nGENTIC et porta l’oportunitat de conèixer de primera mà les claus de l’èxit empresarial i comercial. El ponent ens donarà les bases per planificar, captar, optimitzar i fidelitzar clients B2B a l’era digital. Aquesta tasca no acostuma a ser fàcil per les empreses, ja que moltes encaren problemes de planificació comercial.\nMitjançant les seves experiències empresarials i personals, Rodríguez ha potenciat l’estratègia comercial de numeroses organitzacions i professionals. Descobrir noves maneres de relacionar-te amb els teus clients està al teu abast.\nA QUI VA ENFOCADA?\nAquesta conferència està enfocada a tots aquelles persones professionals TIC o empresàries amb ganes de descobrir una nova manera d’assolir l’èxit empresarial o professional en plena era digital.\n“Incrementar i millorar la facturació augmentant i fidelitzant els clients en aquest nou mercat emergent” és una de les especialitats de Rodríguez. No deixis escapar aquesta oportunitat de descobrir com fer-ho i inscriu-te gratuïtament a continuació.\n#002 La Fundació puntCAT


La vacunació de les professionals dels Centres Alois completada, i la dels usuaris en procés. | afabaix\nLa vacunació de les professionals dels Centres Alois completada, i la dels usuaris en procés.\nLa velocitat de vacunació depèn de cada CAP i es fa segons els barems estipulats.\nTotes les professionals dels Centres de l'AFA que compleixen amb els requisits de vacunació marcats pel Departament de Salut de la Generalitat (no estar embaraçada i haver passat fa més de 6 mesos el covid) ja han estat vacunades. La vacunació es va fer gradualment per evitar baixes per indisposició deguda als efectes secundaris de la vacuna d'Astra Zeneca, que en alguns casos ha comportat 24 hores de febre en les persones que l'han rebut.\nD'altra banda, ja s'ha començat a vacunar els usuaris dels nostres Centres (vacuna Pfizer) i alguns dels seus cuidadors. El procés s'està duent sense problemes a totes les poblacions d'acord amb les indciacions de Salut i la gestió dels diferents CAPS.\nEsperem poder arribar a la vacunació total d'usuaris el més aviat possible, fet que posaria en valor la bona gestió preventiva feta als nostres Centres, en els que no s'hauria produït cap brot durant els moments més durs de la pandèmia.


Qüestions de llengua | Emporion\nper Pep Burgoa\t el juny 12, 2021\nAls que ens dediquem, professionalment o no, a activitats relacionades amb l’escriptura i hem tingut la sort de néixer -o viure- en un país que té en el bilingüisme una de les seves senyes d’identitat, sempre se’ns acaba plantejant la mateixa qüestió, triar en quina llengua volem transmetre el que ens ronda pel cap. Faig servir l’expressió “volem”, però en realitat hauria de dir “podem”.\nSón molt pocs els casos de persones que dominin a la perfecció més d’una llengua. Em vanto de conèixer-ne raonablement bé algunes, però no se m’acudiria utilizar-les indistintament per finalitats que no siguin estrictament pràctiques o, com a molt, sentimentals. La gent, que és optimista de mena, sol pensar el contrari, i així, m’he trobat amb persones que asseguraven tenir un nivell més que suficient d’un idioma quan, en realitat, amb penes i treballs aconseguien fer-se entendre.\nDominar de debò una llengua és dificilíssim i pretendre-ho amb més d’una, missió gairebé impossible. En el camp de la música, passa tres quarts del mateix. Conec intèrprets que toquen molt correctament la guitarra i el violí, el piano i l’acordió, però, indefectiblement, destaquen en un únic instrument.\nDit això, el públic no té per què plantejar-se aquestes coses i defensa les seves prioritats i exigències. Sobretot als països on l’ús d’una determinada llengua és també una qüestió política, el problema assoleix unes dimensions colossals i al meu parer, una mica excessives. No m’agrada posar-me com a exemple però jo, tot i que intento escriure dignament en català, sé que només puc sortir-me’n fins a un cert punt, perquè vaig fer la primària, el batxillerat i la carrera en castellà, i encara que a casa meva es feia servir el català -tot i que no de manera exclusiva-, el castellà dominava el cine, la televisió i les col·leccions de les biblioteques que freqüentava. Tot i això, em vaig entestar a aprendre a llegir i escriure en català en les millors condicions possibles, amb uns resultats potser no completament decebedors, però en tot cas insuficients.\nPer això els prego que s’ho pensin abans de jutjar. Hi ha una llarguíssima llista d’escriptors nascuts a Catalunya -ja no diguem a València o a les Illes- que han fet del castellà la seva eina d’escriptura, però res no em fa pensar que l’hagin triat per raons fosques i encara menys crematístiques, tal com alguns els atribueixen. Mirin, si algú vol fer-se ric, es dedica a una altra cosa. Pot dir-se el mateix sensu contrario. Per més que el senyor Llach es negués des de sempre, tossudament alçat, a cantar en castellà, la qüestió és que tenint en compte la dicció i la tècnica vocal -per no parlar de la part creativa- del cantautor de Verges, era difícil imaginar-se’l en una tessitura així. Les coses com són. Per descomptat, hi ha més casos com el seu. I a tot arreu.\nEm considero un lletraferit, ma non troppo. No faig de la lectura el meu únic propòsit vital, però m’agrada enfrontar-me al que han escrit gents d’altres èpoques, altres cultures i altres llengües. També de les meves, naturalment. L’important és que m’interessi el que diuen. Malauradament, molt sovint els he de llegir traduïts, perquè no sóc l’Esperit Sant. Ara, triar una lectura només per la seva llengua d’origen no té gaire sentit, per no dir-ne cap.


Baldoví creu que "sobren" les declaracions de polítics catalans sobre l'autodeterminació d'altres comunitats | Valencia Extra\nBaldoví creu que "sobren" les declaracions de polítics catalans sobre l'autodeterminació d'altres comunitats\nEl portaveu de Compromís en el Congrés, Joan Baldoví, ha afirmat aquest dilluns que “sobren” les declaracions d'”alguns polítics catalans” sobre el dret d’autodeterminació de la Comunitat Valenciana i altres regions, si bé ha defensat que “qualsevol poble té dret a decidir el seu propi futur, sempre dins dels límits democràtics i pacífics”.\nAixí ho ha afirmat en la roda de premsa de presentació de la campanya electoral de Més Compromís, després que el ‘president’ de la Generalitat de Catalunya, Quim Torra, subscriguera “de dalt a baix” la declaració de la Llotja de Mar, que van signar partits independentistes catalans, bascos, gallecs, valencians i balears a favor del seu dret a l’autodeterminació com “una causa justa”.\n“Quan alguns polítics catalans parlen d’ací, sobren les seues declaracions”, ha asseverat, posant l’accent que “cadascun s’ha de dedicar a parlar del territori i els ciutadans que representen”.\nPer tant, el també cap de llista per València ha lamentat que la campanya del 10N se centre “molt a parlar de Franco –després de l’exhumació del dictador– i de Catalunya en lloc del realment important”. “Ja li va bé a la dreta que es parle tots els dies de Catalunya”, ha lamentat.\nRespecte a la declaració a favor de l’amnistia que va llançar el seu partit, el Bloc –formació majoritària en Compromís–, ha sostingut que anava en la línia que “el problema no se soluciona amb més jutges ni sentències”, després de la condemna del Tribunal Suprem als líders del ‘procés’ independentista.\nBaldoví ha subratllat així que va ser “una declaració genèrica” amb la qual el Bloc volia posar en relleu que l’amnistia “podia propiciar un diàleg i un principi d’asseure’s en la taula”. I ha insistit que Compromís se centra en “parlar dels temes valencians” perquè és el que “realment” li interessa, “del riu Sénia al Segura”.\nEn aquesta línia, ha assegurat que la coalició no té “gens d’interés” d’enfocar la campanya electoral a Catalunya, encara que ha recordat que el dret a l’autodeterminació “fins el va reivindicar el PSOE en els primers temps democràtics”. “Sempre que hi haja diàleg i es faça en pau, qualsevol poble té dret a decidir el seu propi futur”, ha manifestat.\nD’altra banda, davant les crítiques del diputat de Compromís i també membre del Bloc Josep Nadal al ‘president’ de la Generalitat i líder del PSPV, Ximo Puig, ha remarcat que es tracta d’un integrant de la coalició que “expressa lliurement les seues opinions”, en aquest cas a través de Twitter en rebutjar les “ànsies sobiranistes” de Torra per demanar l’autodeterminació d’altres territoris. “M’alegre que en el si de Compromís hi haja diversitat d’opinions”, ha resolt, reiterant que la campanya no se centra en això.


La “legalitat” franquista, encara vigent | Història! Bloc de Genís Barnosell\n"El Gran dia de Girona" i la III Festa Napoleònica →\nLa “legalitat” franquista, encara vigent\nPosted on 14/09/2010\tby gbarnosell\nLlegia fa uns dies a l’Avui+El Punt que\nEl Tribunal d’Apel·lació de París va fer pública ahir la sentència que impedeix que la Federació Catalana de Rugbi sigui considerada oficialment membre fundadora de la Federació Internacional de Rugbi Amateur (FIRA) el 1934. Això impedeix la readmissió de l’organisme català en la federació internacional, que des del principi del procés va oposar-se als interessos catalans. De fet, els advocats de la FIRA i els de la federació espanyola van treballar plegats per evitar que Catalunya obtingués aquest reconeixement per via judicial. Un altre tribunal francès ja havia denegat en primera instància aquest reconeixement.\nLa sentència d’ahir del Tribunal d’Apel·lació diu que no s’ha provat que l’actual federació sigui la mateixa entitat que va ser dissolta el 1941. Segons el tribunal, la federació catalana que va participar en la fundació de la FIRA i l’actual són entitats diferents. Per arribar a aquesta conclusió es dóna per vàlida una llei franquista. Aquest és el punt més polèmic de la resolució i el que permetria a la federació i a les entitats que li donen suport –la secretaria general de l’Esport i la Unió de Federacions Catalanes (UFEC)– recórrer contra la sentència al Tribunal Europeu dels Drets Humans. El president de la federació, Ignasi Planas, podria fer dilluns una valoració de la sentència i avançar si encara hi ha possibilitats de continuar litigant.\nUna notícia com aquesta, més enllà que un vulgui o no vulgui seleccions catalanes, hauria de preocupar tots els demòcrates de Catalunya, d’Espanya o d’on sigui. Perquè vol dir que la “legalitat” franquista, imposada per la força de les armes, continua tenint la seva vigència fins i tot a nivell internacional.\nJa es veu, però, que a molts això no els preocupa gens ni mica.\nSobre la història del rugbi català podeu llegir el post de Ferran Vital.\nAquesta entrada s'ha publicat en Bloc i etiquetada amb Esports. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n5 respostes a La “legalitat” franquista, encara vigent\n14/09/2010 a les 10:23\nAltrament aquesta sentència ja era més que previsible. De fet, no és la primera sentència (ni desgraciadament serà l’última) ja que l’UFEC i la FCR han recorregut (i recorreràn) a totes les sentències que donin la raó al bàndol dels violents, assasins i traïdors.\nCom ja vaig dir, Espanya és molt potent dins el COI, i l’ombra de Samaranch (qui ho deixà todo atado y bien atado, también) són rivals massa potents. La FIRA sap perfectament qui té la raó en aquests cas, així com també ho sap la justícia ordinària francesa, però tenen por de les repressàlies Espanyoles (boicots, polèmica…). Així de maco està el tema.\n14/09/2010 a les 13:43\nEfectivament, alguns s’hi senten molt còmodes amb aquests precedents…\nRetroenllaç: Twitted by helenaherting\nRetroenllaç: Twitted by rosaluxemburg76\nRetroenllaç: Twitted by oriolcortacans


1er Congrés de Mercats Municipals de Catalunya - Sabadell Informa!\nInici » Notícies » Política i Economia » Economia » 1er Congrés de Mercats Municipals de Catalunya\n1 Setembre 2019 a 15:00\nPer afrontar el canvi d’hàbits de consum\nCongrès Mercats Municipals Catalunya// Footo: Conselleria empresa i coneixement\nEl Consorci de Comerç, Artesania i Moda de Catalunya (CCAM) del Departament d’Empresa i Coneixement organitza el 1er Congrés de Mercats Municipals de Catalunya, que tindrà lloc el proper 21 d’octubre a l’Espai Endesa de Barcelona. L’objectiu d’aquesta iniciativa és crear un espai de debat, d’intercanvi experiències i de transmissió de coneixements per als professionals dels mercats municipals davant els canvis de la societat i les noves necessitats dels consumidors.\nEl Congrés de Mercats Municipals de Catalunya donarà continuïtat a la jornada Mercats Increïbles celebrada l’any passat a Sant Cugat del Vallès, on prop de 200 professionals van analitzar la transformació digital dels mercats (Autodiagnosi TIC mercats) com un dels principals factors de millora de la competitivitat. En aquesta jornada es va evidenciar que els paradistes de mercat a Catalunya utilitzen de forma generalitzada les xarxes socials com a mitjà de publicitat i promoció. En aquest sentit, el 74% dels paradistes disposa de perfil a les xarxes socials, que autogestionen en la majoria dels casos, i la combinació de Facebook i Instagram és l’opció habitual del 37%.\nPel que fa al posicionament web, el 48% les empreses de mercat analitzades disposava de web pròpia i d’aquestes, el 84% comptava amb sistemes d’actualització de continguts propis. El comerç electrònic té una baixa implantació, i només és present a un 20% de les parades analitzades, tot i que entre les que no disposen de botiga online, el 39% assegura tenir interès d’obrir-ne una en els propers mesos. Així mateix, el 84% de les parades disposa de connexió a Internet i correu electrònic. Quant a la gestió dels establiment, el 52% utilitza eines de bases de dades i el 8% ha incorporat un instrument de planificació de recursos empresarials (ERP).\nCatalunya compta amb 168 mercats municipals, distribuïts en 92 municipis, amb una superfície comercial superior als 260.000 m2.\nSuport del CCAM als mercats municipals\nMitjançant el programa Elsmercats.cat, el Consorci de Comerç, Artesania i Moda (CCAM) dona suport als 168 mercats municipals sedentaris de Catalunya, amb l’objectiu de millorar la seva competitivitat i afavorir-ne la transformació digital.\nEn el marc d’aquest programa, i sota el títol Els Quaderns de Mercat, el CCAM organitza sessions formatives arreu del territori per apropar les estratègies de màrqueting als mercats municipals. La propera sessió tindrà lloc el 30 de setembre, a Tarragona, i anirà a càrrec d’Oriol Cesena, economista i expert en comerç i mercats.\nMés informació del programa de competitivitat dels mercats Municipals de Catalunya a www.elsmercats.cat o bé elsmercats@gencat.cat\n#@empresacat #CCAM #ElsMercats.cat #mercats municipals\nExhaurits els ajuts per a la compra de vehicles elèctrics\nBandai Namco s’estableix a Barcelona\nL’ocupació industrial creix per cinquè any consecutiu


Aprenent a ser mare: de maig 2012\nNo he parlat massa de com espero que sigui el meu part.\nTampoc hi he pensat massa, encara.\nCrec que, d'alguna manera, haver viscut el part anterior d'una manera que recordo entre irreal i mecànica, em fa afrontar aquest nou part amb poca il.lusió.\nQuan penso amb el dia del part, el que realment em fa sentir feliç és saber que aquell dia per fi tindré el meu fill en braços.\nPerò la resta, el procés de part en sí, no m'entusiasma especialment.\nNo sé perquè em passa això. I realment m'agradaria que no em passés. M'agradaria afrontar-lo d'una manera positiva i participativa, just per no recaure en algunes de les coses que no em van agradar del meu primer part. Espero que la setmana vinent, un cop comenci les classes de preparació al part, em canvii aquesta visió i em torni una mica més positiva!\nI això que no vaig tenir un primer part especialment dolent, com vaig explicar aquí. Va ser un part com ho són la majoria de parts actuals en els hospitals, com el que m'han explicat moltes amigues meves.\nUn part, també, com els que he vist algun dia en el polèmic programa Baby Boom, on sembla que lo normal és que la dona no prengui decisions i tot es vegi com un simple tràmit.\nUn part, doncs, que no vaig sentir del tot com a meu. Sovint em sorprenc dient que jo, a la meva filla, no la vaig parir.\nPerquè ho dic? Doncs perquè reconec que no vaig col.laborar gens en l'expulsiu. Tenia la mitja part inferior del cos adormit per l'epidural. Una epidural que m'havien posat unes hores abans, amb penes i treballs (tinc l'esquena desviada) i que em va sumir en un estat molt negatiu. Recordo que em va baixar la tensió, i que de cop l'entusiasme que tenia fins aleshores es va trencar i vaig passar de deixar-me portar per les meves sensacions i sentiments a deixar-me portar per l'entorn. Just després de l'epidural em van trencar la bossa d'aigües, i ja tot va ser ràpid i irreal, fins que una llevadora se'm va tirar sobre la panxa per ajudar-me a empènyer.\nI això que, després, no em puc queixar de res: vaig donar-li el pit a la sala de parts a la petita i vam estar juntes tota l'estona.\nPerò no puc evitar tenir aquesta sensació, de que el part va ser molt fred, irreal i mecànic. Potser és que són així.\nAquesta segona vegada estic, doncs, poc motivada perquè penso que pot tornar a succeir el mateix.\nDe fet, la informació que tenia aleshores és bastant similar a la que tinc ara (bé, potser ara en tinc més, sí), però em refereixo a que tampoc aleshores volia l'epidural, a que vam fer part del procés de dilatació a casa, i que un cop a l'hospital, la primera part, vam gaudir-la molt bé junts el meu home i jo, parlant i intentant passar les contraccions el millor possible.\nAixí que penso que per molt que vulgui un part natural a l'hospital (que és la idea que ara tinc), les circumstàncies es possible que m'ho posin difícil.\nEl que em dóna esperances és que conec noies que han parit al mateix hospital al que aniré, de manera natural, i n'estan molt contentes. Fins i tot sé que s'hi han fet alguns parts verticals, és a dir que algunes llevadores són receptives i ajuden a les dones que no volen l'epidural. Espero trobar-me-les!!\nHauré de ser, doncs, valenta.\nTambé he de dir que si al final acabo demanant l'epidural, no ho viuré com un fracàs, tampoc és això. Però sí que m'agradaria provar-ho: tant per tenir un millor part i una millor recuperació, com de cara al nen, com per experimentar el que realment vol dir parir.\nPerò, com, dic, estic una mica negativa al respecte. M'agradaria un part com el de la primera imatge, però em temo que pot acabar convertint-se en el de la segona.\nPerquè parir en un hospital, significa, avui en dia, parir d'aquesta manera tan freda?\n11 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, epidural, llevadora, part\nAhir la petita va fer la seva primera excursió d'un dia amb la guarderia.\nDurant el curs han fet diverses sortides: al parc del poble, a la biblioteca, a veure un pastisser..... Però la d'ahir era una excursió a una granja-escola propera, on van estar-s'hi tot el dia.\nÉs una excursió que fan cada any a la guarderia. L'any passat, a P1, també hi van anar. La meva filla no, ja que aleshores em semblava massa petita per a que pogués gaudir i donar-se compte del que estava passant.\nI, sincerament, ara encara m'ho sembla. Trobo que és massa aviat per a fer aquest tipus d'excursions. No dubto que s'ho passin bé (la meva sembla que s'ho va passar pipa), però també gaudeix molt d'un dia de guarderia qualsevol. Penso que aquestes sortides tan llargues, amb tants estímuls i experiències noves, de moment, és millor fer-les en família.\nPerò bé, tot i aquestes reflexions, aquest any la petita sí que ha anat a l'excursió de final de curs. Perquè l'he vist més preparada que l'any passat i també, perquè no dir-ho, una mica condicionada pel fet de que no hi havia alternativa (si no van a l'excursió, aquell dia no hi ha guarderia).\nEl balanç de l'excursió és, en general, positiu. Suposo.\nJa feia dies que a la classe en parlaven i la petita sovint repetia que aviat aniria a veure vaques i cavalls.\nI ahir, de bon matí, els pares vam disposar-nos a col.locar les cadiretes a l'autocar. Jo no vaig poder quedar-me a dir adéu amb la mà (m'hagués fet molta il.lusió, era la primera excursió!). Així que la vaig deixar a la classe tota sucada de protecció solar, amb la gorra posada (aguantaria tot el dia?), i una motxil.la amb una muda i aigua.\nI ràpid vaig marxar cap a treballar, ja que justament ahir tenia un dia molt atrafegat i ple de coses. Així que tampoc vaig poder ser-hi a les 5 de la tarda a rebre-la. Hi van anar els padrins.\nI per això he dit abans lo de "suposo" que l'excursió va anar bé. Ja que entre la poca informació que ens ha donat la petita (que ha decidit no dir pràcticament res sobre el tema excursió) i que quan els padrins van anar a buscar-la les senyoretes estaven saturades donant explicacions a diversos pares, poca cosa sé de com va anar tot.\nSé que no van dormir la migdiada (i per això va tornar mig endormiscada del viatge de retorn en autocar), que s'ho va menjar tot per dinar (això no em feia falta que ningú m'ho corroborés) i que van pujar en un carro de cavalls (com m'ha explicat avui la seva senyoreta).\nJo a les vuit del vespre, quan vaig arribar a casa, ràpid li vaig preguntar per l'excursió (tot el dia que hi pensava!). Aleshores sí que va dir-me que havien vist molts animals, però va començar a parlar-me de ratolins i girafes, i aquí ja vaig pensar que estava fabulant i barrejant conceptes, ja que no crec pas que hi hagués cap girafa en aquesta granja-escola. Però després em va dir al costat de qui s'havia assegut a l'autocar, i aquí sí que em va dir la veritat.\nI mentre m'explicava això se li tancaven els ullets, així que amb un no-res es va quedar adormida, deixant-nos als pares amb el misteri sobre com havia anat l'excursió!\nAvui quan he preguntat a les senyoretes, m'han dit que molt bé, que van disfrutar molt, però poca cosa més ja que avui ja hi havia nous temes dels que parlar. I ella tampoc m'ha seguit la conversa quan li preguntava sobre coses d'ahir.\nAixí que m'hagués encantat estar-la veient tot el dia per un foradet, ahir! Perquè ara per mi aquesta excursió és com un fantasma! A veure si pengen aviat fotos i surto de dubtes! Com som els pares! Ho volem saber tot i em temo que poc a poc ens haurem d'anar acostumant a saber menys!\n9 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, guarderia, treballar\nSi tot va bé, aquest serà el temps que es portaran els meus dos fills. L'edat que tindrà la petita quan neixi el germanet.\nJo em porto quasi cinc anys amb el meu germà. La mateixa edat que es porta el meu home amb la seva germana. Així que no sé el que és tenir un germà (o germana) tan pròxims. Crec que ha de tenir moltes avantatges, tot i que el fet que després es portin bé entre ells dependrà de molts altres factors, més enllà del sexe i l'edat.\nDe cara als pares, hi trobo també molts avantatges, tot i que també alguns inconvenients, sobretot relacionats amb la feina que tindrem!\nPerò estic contenta del temps que hem esperat a ser pares de nou, crec que pot ser una bona edat (clar que això ho hauré de confirmar més endavant!!), i que de qui no massa temps podrem fer moltes activitats els quatre junts.\nAl principi de l'embaràs pensava que potser hauríem tallat massa just. Veia a la petita, amb dos anys recents complerts, encara molt petita. I molt dependent de nosaltres en qüestions bàsiques. Li acabàvem de treure el bolquer, començava a parlar però no expressava encara del tot les seves necessitats, no m'atrevia a deixar-la sola jugant en una altra habitació.... I pensava, ostres, si ara nasqués el germanet, aniríem de bòlit!! I això que hi ha molta gent que se'n surt, amb germanets que es porten molt poquet!\nPerò amb els mesos els nens canvien molt ràpid!! I amb sis mesos cap aquí la petita s'ha fet molt gran.\nVa a fer pipí soleta al lavabo, parla pels descosits i entén tot el que li diem, menja sola, comença a tenir molta autonomia al vestir-se (encara amb ajuda, però participant molt)..... Bé, una sèrie de coses que fan que la vegi més independent, més nena. I penso que amb el parell de mesos que falten, doncs que encara s'hauran consolidat més tots aquests aspectes.\nJa sé que quan neixi el germanet pot haver-hi un endarreriment, que ella vulgui tornar a que li fem nosaltres les coses que fins ara feia soleta. Però suposo que això passa independentment de l'edat del germà gran.\nBé, no sé, és molt agosarat pronosticar com ens anirà tot d'aquí uns mesos. L'estrès del principi segur que no ens el treu ningú. Però estic bastant tranquil.la pel que fa a poder cobrir les necessitats " bàsiques" dels dos, penso que ens en sortirem!\nLa resta, poder estar per ells dos "emocionalment" ja serà més difícil i és el que més por em fa de tot el que ha de venir: haver de retallar temps del que passo amb la petita, intentar compartir temps amb els dos sense que cap se senti desplaçat... però aquest ja és un altre tema!\n6 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, desenvolupament, embaràs\n16 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, bloc, trobada\nFa unes setmanes que em sento cansadíssima.\nAnar a buscar a peu a la petita a la guarderia (com he fet sempre) se'm fa una muntanya.\nPujar escales ho he de fer a poc a poc i arribo a dalt sempre sospirant.\nSi el carrer fa una mica de pujada, he de ralentitzar el ritme.\nI així en tot!\nNo recordo que en el primer embaràs estigués tan cansada! Segurament em prenia les coses més en calma, a part que vaig deixar de treballar molt abans, ja que va coincidir l'estiu amb els últims mesos d'embaràs i després ja no vaig reincorporar-me. Ara tinc la intenció de treballar fins a finals de juny, però ja noto que no serà fàcil.\nA més del cansament, la sensació constant de tenir molta son i amb ganes de posar-me a dormir en qualsevol lloc i moment. Fins fa poc dormia quasi d'una tirada durant les nits, no m'adonava de res (inclús pensava, si segueixo així fins el dia del naixement, no sentiré al nen quan plori!). Però ara he començat amb l'insomni i amb les ganes d'orinar molt freqüents durant la nit, que em fan molt difícil tornar a agafar el son. Així que ja m'aixeco cansada.\nI la panxa! Noto que faig molta panxa, quasi la que feia amb la petita el mes abans de parir. I ara encara me'n queden dos i mig! Ficar-me les sabates i recollir coses del terra (i mira que estic patosa ara, i tot em cau!) és un suplici!\nDe pes vaig bastant bé, potser un parell de quilos per sobre del que em tocaria, però res greu que em pugui ocasionar tot aquest cansament extra.\nAixí que ahir vaig decidir demanar hora a la llevadora.\nEls últims anàlisis, com ja vaig explicar, em marcaven el ferro una mica baix. Tot i això, ni la llevadora ni el ginecòleg em van receptar cap suplement ja que era un descens normal en el tercer trimestre. Així que he anat passant els dies sense prendre-me'n. Però ahir, al comentar-li el meu estat, la llevadora em va recomanar ferro, una quantitat petita al dia que m'ajudi a revigoritzar-me.\nEm va dir que ara ja no tots els metges el recomanen per defecte a la recta final de l'embaràs (com sí crec recordar que m'havien receptat amb la petita), ja que hi ha moltes embarassades que es queixen d'un dels seus efectes secundaris, el restrenyiment.\nAhir vaig començar a prendre la primera dosi, i seguiré amb una al dia fins que noti millora. Després, puc començar a fer un dia sí i un dia no.\nCrec que em pot anar bé, tant per afrontar el que em queda d'embaràs com per arribar al dia del part amb energia.\nLa llevadora també em va comentar que són moltes les embarassades del segon que acusen més el cansament i que diuen sentir-se com quasi a punt de parir molt abans del que van fer-ho amb el primer!\nTot és normal, però realment ho estic vivint com una costa amunt!\n18 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, embaràs, ginecòleg, llevadora, part, treballar\nLa petita té molt present el meu embaràs. Molt sovint parla de que la mama té la "panxa grossa" i que naixerà un germanet.\nA la nit, quan estem explicant contes al sofà, el nen es mou molt, i ella em posa la mà a la panxa per sentir-lo. En pic m'assec ella em pregunta si el germanet es mou o si està dormint. I si li dic que es mou, ràpid m'aixeca la roba per sentir-lo amb la seva maneta. Són moments molt xulos!\nTambé hi ha anècdotes divertides que em sorprenen, ja que treuen a tema el germanet en moments inesperats. Un dia, al despertar-nos al matí el primer que em va dir és : "Que ha nascut el germanet?". Em vaig quedar sorpresa, potser és que ho havia somiat durant la nit.\nUn altre dia, quan li explicava que jo no podria anar-la a buscar a la guarderia i que que hi aniria la padrina, em diu: "Que aniràs a l'hospital? A tenir el germanet?"!! Quan li vaig dir que no, que per això encara faltaven dies i que no podria estar amb ella perquè aniria a treballar, es va quedar pensativa, repetint "Falta mooolt?".\nI no només parla del germanet, sinó que també juga a que ella té la panxa grossa (posant-se una nina), i dient "ara ha nascut" i me l'ensenya dient "és molt petitet, petitet", i després li dóna popa, perquè "no té dentetes per menjar".\nUn dia, jugava a que tenia una conversa amb no sé qui, i s'assenyalava la panxa dient, "Sí, un nen, m'han dit", imitant el que jo dic a la gent quan em pregunten què espero.\nTambé fa molta referència a que el germanet serà seu. "És meu el germanet, eh". I a que no tindrà cabells (suposo que ho diu per les fotos que ha vist seves de quan era petiteta) i que no caminarà perquè no portarà sabates.\nAixí que de moment sembla que té integrades moltes de les coses que passaran. Ja es veurà després com s'ho prendrà, segurament serà imprevisible. Però ara em fa molta gràcia veure com juga i fa càbales amb totes aquestes noves informacions que està rebent.\n7 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, embaràs, joc\nUna de les coses que més greu em sap, quan penso en totes les vivències que la petita ha estat tenint durant aquests dos primers anys de vida, és que no se'n recordarà de res. Tot el que ara estem vivint tots junts no passarà a forma part dels seus records reals. Sí que les fotografies l'ajudaran a recordar alguns moments, però seran les fotografies les que acabarà recordant i no els moments en sí.\nNo tindrà memòria dels moments que compartim ara, ni dels viatges que hem fet, ni de les experiències xules que hem viscut. Segurament, un cop neixi el germanet, tampoc tindrà record d'haver estat filla en exclusiva durant un temps.\nHi ha estudis que demostren que fins als quatre anys els nens sí que recorden allò que els hi va succeir els anys anteriors, però a partir d'aleshores es va esborrant. O bé perquè no ha quedat fixat en el cervell de manera prou clara o bé perquè els records són reemplaçats per d'altres de nous.\nÉs curiós, això. D'una banda no recordaran res d'aquests primers anys de vida, mentre que de l'altra aquests són uns anys molt importants per la seva formació i desenvolupament com a persones.\nNo recordaran res, però seran anys molt decisius pel seu futur.\nTot el que fem ara per ells, l'estona que els hi dediquem, la felicitat que els hi donem no servirà per augmentar el seu cofre dels records, però sí en que en canvi serà importantíssim de cara a moldejar les persones que un dia arribaran a ser. I no ho hem de desaprofitar!\nDels 0 als 3 anys és quan s'estableixen les connexions entre diferents parts del cervell i es quan es desenvolupa el 80 % d'aquest òrgan. S'ha comprovat que són els estímuls i les experiències que té el nen durant aquesta primera infantesa (i inclús en l'úter!) els que determinaran moltes de les funcions del cervell.\nAixí que un tracte amorós i una bona estimulació els convertirà sens dubte en millors persones. I, això, encara que no ho recordin, ho duran sempre amb ells.\n7 comentaris: Etiquetes de comentaris: criança\nLa petita avui fa dos anys i mig!\nAra feia temps que no parlava de la seva progressió mes a mes, ja que cada cop tot ha tendit a igualar-se més. Però avui sí que em ve de gust fer un repàs dels canvis més notables des dels dos anys cap aquí!\n1.- Alimentació: Continua menjant molt bé, de tot. Fa uns mesos que no es desperta amb massa gana, i l'esmorzar li costa d'acabar. Es beu un suc de taronja que suposo que la deu atipar bastant i després li costa acabar-se el pa amb melmelada o la llet amb galetes.\nLi agraden molt les maduixes, els petits suis, iogurts de coco, els macarrons (i tirar el formatge ella), el pa amb tomata (i amb all!). El que més li costa, des de sempre, són les truites.\n2.- Control d'esfínters: Des que vam treure el bolquer, a l'octubre, tot ha anat rodat. Va ella soleta a fer pipí i ara només porta el bolquer per la nit.\n3.- Motricitat: No para quieta! Ahir, en una de les seves corregudes de l'habitació cap al menjador es va fer un gran cop al cap. Jo vaig veure com li sortia el "chichón" en qüestió de segons. Em vaig espantar molt perquè mai l'havia vist així!\nI ara que ha arribat el bon temps tornem a jugar al carrer amb la seva moto i la nova adquisició des de fa pocs dies: una bicicleta!! N'està contentíssima i hi va la mar de bé!\n4.- Joc: Juga molt amb les nines. Els hi canvia el bolquer, els hi dóna menjar, els hi dóna popa...\nEscoltar música i cantar cançons també li agrada molt. I els contes i fer torres.\n5.- Parlar: El gran progrés, sens dubte, dels últims mesos. Ha passat de parlar amb el seu "idioma" que sovint només entenia jo a parlar amb claredat i sorprendre'ns amb frases i reflexions. Des del "desperta't mama" que em diu de bon matí al " vull parlar del cole" d'abans d'anar a dormir, passen mil explicacions per la seva boca durant el dia.\n6.- Son: Cada cop va més tard a dormir, aquests dies de calor, en els que aprofitem al màxim la tarda. Ara hi va entre les nou i mitja i les deu. Per dormir, abans fem sessió de contes al menjador i després anem a rentar les dents, i cap a la seva habitació. Allí estem ben bé mitja hora parlant amb la llum tancada fins que s'adorm. I durant la nit, sempre acaba fent cap al nostre llit.\nÉs una nena molt feliç i ens fa molt feliços als seus pares!\nI ara ja va camí dels tres anys!\n5 comentaris: Etiquetes de comentaris: alimentació, aprenent a ser mare, bolquer, cançons, joc, llegir, mesos, parlar, pipi, son\nAquesta és la versió de l'Himne del Barça que més escoltem a casa!\nHimne barça! by morli0\n8 comentaris: Etiquetes de comentaris: embaràs, son\nAra ja fa uns set o vuit mesos que li vam treure el bolquer durant el dia a la petita. Tot va anar molt bé i no hem tingut gaires sorpreses des d'aleshores, tret d'algun dia que se li ha escapat durant la migdiada.\nElls sempre va soleta al lavabo, i fa les seves necessitats indistintament al vàter o a l'orinal.\nI ara només porta el bolquer a la nit, per dormir. No tinc pressa en treure-li ja que fins ara encara es despertava amb el bolquer força moll i ple.\nPerò fa uns dies que a mitja nit es desperta dient que té pipí. "Pipí, pipí!", diu, mentre jo, entre somnis, intento desxifrar a què s'està referint. Els primers dies no hi estava acostumada. Però ara ja és bastant habitual. He de confessar que quan la sento em fa una mandra terrible aixecar-me del llit, i portar-la al lavabo, ja que fa uns mesos que dormo molt profundament. Però és el que toca!\nNo sé si aviat hi aprendrà a anar soleta, o si això tarda més.\nL'important és que els dies que ens demana fer pipí durant la nit, al matí el bolquer està sec.\nNo ho ha fet de manera seguida durant molts dies, però sí uns quants cops aquesta última setmana, i això és un clar indicador de que ella comença a ser conscient de quan vol fer pipí, inclús durant el son.\nAixí que, no ho tinc molt clar, però seguim unes setmanetes més així potser de cara al bon temps provaré de treure-li per la nit. Anirem veient!\nImatge de Liesbet Slegers\n11 comentaris: Etiquetes de comentaris: aprenent a ser mare, bolquer, desenvolupament, pipi, son


Diputació de Castelló | Ruth Sanz presenta el llibre ‘Carolina y los valientes’, d'Anna Casanovas, guardonat per Lletres del Mediterrani\nRuth Sanz presenta el llibre ‘Carolina y los valientes’, d'Anna Casanovas, guardonat per Lletres del Mediterrani\nLa diputada provincial de Cultura, Ruth Sanz, ha presentat aquesta vesprada el llibre ‘Carolina y los valientes’, de l'escriptora catalana Anna Casanovas, guardonada pel certamen literari de la Diputació de Castelló ‘Lletres del Mediterrani’.\nL'acte s'ha celebrat en la llibreria Argot de Castelló, on l'autora ha desgranat una història que va rebre el premi en l'apartat de novel·la romàntica.\nAnna Casanovas retrata l'època en la qual els Beatles van actuar a Espanya… Però també retrata la història d'un xic i una xica que es van conéixer en aquesta mateixa ciutat que aquesta nit ens acull, una nit de 1963. Ella, Carolina, podia anar on volguera, aconseguir el que desitjara i arribar tan lluny com la seua intel·ligència, la seua personalitat i el seu talent la portaren. Ell, Lluís, estava atrapat en un país on tindre idees podia acabar amb tot. Però es van conéixer i no van voler rendir-se.\nI és la història d'una xica, de Cata, que el Nadal del 2017 decideix descobrir la veritat sobre la seua família, i la d'un periodista, Miguel, que ja no creu en res fins que una vella cançó de 'Carolina y los valientes' li recorda que hi ha idees per les quals val la pena viure, respirar i estimar. Perquè tal vegada l'única manera d'entendre el present és recuperant el nostre passat…\nEls guardonats en 2019 al costat d'Anna Casanovas han sigut Fernando Martínez Laínez, en novel·la històrica, per “El cant de la pardala”; Marin Ledun, en el gènere de novel·la negra, per “Descansar o ser lliure”, i Marta Robles, que amb la seua obra “La xica a la qual no vas saber estimar” ha aconseguit el premi de narrativa.


Notícies :: Activitats ciutadanes :: Campanya SOS Nature - Ambaixadors per la Natura\nCampanya SOS Nature - Ambaixadors per la Natura\nAmbaixadors per la Natura és una campanya de sensibilització i captació que pretén incrementar el nombre de persones col∙laboradores de la Fundació World Nature.\nDimarts 21\tMaig 2013 - 15:09\nTenir cura de la natura i les espècies salvatges del nostre territori és una feina que s’ha de realitzar de forma conjunta, entre administracions públiques, empreses responsables, organitzacions socials i, sobretot, la ciutadania. El paper de cadascú, des del seu àmbit i les seves possibilitats, és clau per a mantenir, preservar i potenciar la biodiversitat.\nConscients de la importància de conservar la natura Arcadi Alibés, Albert Bosch i Araceli Segarra s’han fet Ambaixadors de la Natura per tal donar suport a la campanya de sensibilització i captació de fons de la Fundació World Nature.\nAlibés, periodista i reporter de TV3 és corredor de maratons; Bosch, va ser la primera persona en travessar en solitari el Pol Sud i Araceli Segarra és una alpinista i escaladora que ha assolit grans fites. Tots ells, coneixedors i amants de la natura.\nLa campanya vol aconseguir que les persones reconeguin la importància d’involucrar‐se per la natura i es facin col∙laboradors de la Fundació WN. Com a incentiu, aquells que ho desitgin, podran pujar una foto seva i serà composada al costat dels tres ambaixadors (consulteu la web de la campanya: www.sosnature.wnature.org)\nÓs bru, espècie de l’any de la Fundació World Nature\nL’Ós bru (Ursus arctos arctos) és una espècie que s’està consolidant als Pirineus. Des del reforçament de la seva població, fa més de 15 anys, d’uns quants exemplars d’óssos, s’ha avançat en la seva consolidació. Aquesta recuperació és molt important per l’ecosistema Pirinenc i per una espècie en greu perill d’extinció. Però també aportarà beneficis a la població local Pirinenca.\nDe la recuperació de l’Ós bru es destaquen diferents èxits\n• La magnífica consolidació de la comunitat d’óssos amb uns 25‐30 exemplars.\n• L’èxit de la seva conservació a partir del treball realitzat pel Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya, el Conselh Generau d’Aran i totes les institucions i col∙lectius implicats.\n• L’acceptació per part de la majoria de la comunitat local que conviu amb l’espècie.\n• El magnífic treball dut a terme amb els ramaders i, com a conseqüència, la disminució, gairebé total, de l’afectació al bestiar domèstic.\n• L'incipient contribució al turisme de natura en territoris d’Ós (Aran, Pallars, Ribagorça, Alt Urgell, principalment).\nReptes vinculats a l’Ós bru per als propers 20 anys\n• D’aquí als propers 20 anys hem d’assolir una població d’entre 75 a 100 exemplars.\n• Per aconseguir‐ho cal reforçar la població amb més animals i reintroduir, com a mínim, cinc mascles i cinc femelles més els propers anys.\n• Mantenint i reforçar els “Equips de Suport a la conservació de l’Ós” formats per tècnics especialistes i agents rurals.\nEls diners assolits en aquesta campanya aniran destinats al projecte Ós bru dels Pirineus: seguiment de l’espècie i estudi dels seus requeriments ecològics; programa d’educació i divulgació; suport a la ramaderia i als ramaders, foment del turisme de natura relacionat amb l’Ós, plantació d’arbres fruiters per afavorir la diversitat d’aliment de l’Ós, entre d’altres.\nLa Fundació World Nature\nLa Fundació WORLD NATURE és una organització, sense ànim de lucre i independent, que treballa de forma positiva i constructiva per la Conservació de la Biodiversitat del Planeta.\nMés, sobre...: viulaterra , fundacio world nature , campanya , sos nature


Stage pels barrancs del Pallars | Pirineu Infinit\nStage pels barrancs del Pallars\n28-05-2022 / 29-05-2022 ◉Ultimes places\n02-07-2022 / 03-07-2022 ◉Confirmat\nProposem dos dies de barranquisme a la zona del Pallars Jussà i Pallars Sobirà. El Prepirineu català compta amb alguns dels millors barrancs de Catalunya: aquàtics, amb bons ràpels, divertits i plens d’aventura. Aprofitem els cabals i la bona meteo que ens aporta la primavera/estiu per fer alguns dels clàssics de Catalunya.\nFitxa tècnica del Infern\n✔ Aproximació: 45’\n✔ Temps de descens: 3h\n✔ Retorn: 15'\n✔ Ràpel més llarg: 15 m\nEl barranc de l'Infern és molt conegut per la seva enorme cova a la meitat, realment és una joia que sols qui gaudeix d'aquest esport pot rebre aquests regals. Diversió d'ençà que sortim del cotxe fins que hi tornem, passant per salts, ràpels i caus on el lot ens farà un bon servei.\nFitxa tècnica del Viu de Llevata\n✔ Aproximació: 15'\n✔ Temps de descens: 3 h\n✔ Retorn: 30’\n✔ Ràpel més llarg: 30 m\nPer aquest dia busquem un barranc atlètic, adrenalític, i molt llarg. Si el dia anterior vam entrar a les profunditats de l'Infern, aquesta vegada pugem fins al coll de Llevata, on trobem el barranc més viu de la zona. El Viu de Llevata.\nAquest és un barranc amb possibilitats de salts i ràpels que faran les delícies de qui no vol marxar.\nTenim dos punts de trobada, la nostra seu a Cornellà/Barcelona o bé directament al lloc on farem l'activitat, a Sort.\nUna vegada decidit el punt de trobada, farem les presentacions pertinents i farem un brífing de l'activitat, repassant el material i la previsió del dia.\nSeguirem cap al pàrquing del barranc de l'Infern, on començarem l'accés i cap a les 17h ja estarem de tornada.\nL'Allotjament es farà en les proximitats de La Pobla de Segur. En condició de mitja pensió, dormirem en alberg, refugi o càmping\nL'endemà, després d'esmorzar enfilarem cap al segon barranc, el Viu de Llevata i cap allà a les 18 h ja haurem acabat. Satisfets i amb sensacions brutals d'haver fet un barranc únic.\nUn cop feta la reserva, una setmana abans de l'activitat rebreu un mail informatiu amb la fitxa d'activitat (amb horaris, llocs de queda, logística...) i una fitxa del material recomanat.\nMaterial necessari per a l'activitat\n✔ Roba còmode per l'aproximació (Roba fina i lleugera)\n✔ Sabates per fer els barrancs (disposem de lloguer 8 €) tancades i que es puguin ajustar amb cordons.\n✔ Guants de neoprè (recomanable).\n✔ Tècnic Esportiu TD2 de barrancs\n✔ Per barranquistes que encara no han reunit suficient experiència per desenvolupar una major autonomia, que senzillament volen un reforç formatiu i guiat.\nDescobrim nous indrets per a la pràctica d'aquest esport de la mà dels nostres guies\nEs tracta d'una oportunitat de realitzar una activitat compromesa amb confiança i suport professional\nEstem a casa nostra, i aprofitem aquestes jornades per ampliar els nostres cercles i fer pinya


Acord per al traspàs de Konrad de la Fuente a l'Olympique de Marsella\nEl traspàs és per 3 milions d'euros i el club blaugrana es reserva un % de la futura venda del jugador\nEl FC Barcelona i l'Olympique de Marsella han arribat a un acord per al traspàs de Konrad de la Fuente per 3 milions d'euros. El club blaugrana es reserva un % de la futura venda del jugador.\nEl FC Barcelona expressa públicament el seu agraïment a Konrad de la Fuente pel seu compromís i la seva dedicació i li desitja molta sort i èxits en el futur.\nKonrad de la Fuente va arribar a Barcelona als 10 anys quan el seu pare va ser traslladat al consolat d’Haití a Barcelona. Els seus inicis van ser al Tecnofutbol i a la Damm abans d’arribar a l’Infantil B del Barça la temporada 2013-14 on, amb Marcel Sans a la banqueta, es va proclamar campió de Lliga. Ha passat per totes les categories de futbol-11 del Club i destaca, per exemple, la seva participació en la consecució dels títols de Lliga amb el Cadet B (2015-16), el Cadet A (2016-17), el Juvenil B (2017-18) i el Juvenil A de Franc Artiga (2019-20).\nKonrad va debutar al Barça B de Garcia Pimienta l’1 de desembre del 2018 contra el València Mestalla al Miniestadi (2-2). Amb el Juvenil A va disputar nou partits a la UEFA Youth League la temporada 2018-19, en què va marcar un gol amb el Juvenil A de Denis Silva que va caure a la tanda de penals de les semifinals davant del Chelsea.\nAquesta temporada el davanter nord-americà ha disputat un total 21 partits amb el Barça B i ha marcat sis gols i realitzat quatre assistències. Cal recordar que, Konrad es va estrenar com a golejador amb el filial blaugrana el curs passat sent juvenil en la victòria davant el Prat (1-2). Konrad, a més, ha debutat amb el primer equip aquest curs disputant tres partits davant el Dynamo de Kiev i el Ferenvaros (Champions League) i el Cornellà (Copa del Rei).\nKonrad ha estat internacional amb els Estats Units en totes les categories inferiors des dels 14 anys. Amb la selecció sub-20 va disputar el Mundial 2019 jugat a Polònia i ha disputat un partit amb la selecció absoluta.


Al jardí de casa, just davant de la façana, hi tenim uns testos de color blau. A l'hivern vàrem plantar-hi uns brucs petits que fan una flor d'un color granat. Amb l'arribada de la calor, aquests brucs es panseixen i es van assecant, per la qual cosa els vam trasplantar a un lloc menys visible i, en el seu lloc, hi vàrem plantar unes vinques, de fulla verda brillant i flor blanca o lila. Ara, amb la tardor, les vinques es van tornant grogues fins morir-se i les haurem de substituir novament per brucs o per alguna altra planta més vivaç.\nVeure morir, mica en mica, aquestes vinques, que ja són grogues i esmorteïdes, em recorda com d'efímera és la il·lusió pels dies llargs, pel temps de les cireres i dels somriures. Fa dos dies les plantàvem amb la fe de qui creu que aquests dies d'estiu no s'acabaran i ara la seva aparença trista ens parla de la inelectibilitat i fugacitat del pas del temps.\nHouellebecq és un bon escriptor, ho demostren sobretot els seus primers llibres, però la seva permanent intenció d'épater arriba a cansar. Fins i tot a mi, que no sóc gaire amic del políticament correcte.\nPublicat per Àlex Figueras a 9/17/2020


Disponible el número 13 de la revista digital de L’Illa dels Llibres L'illa dels llibres -\nInici Notícies Actualitat Disponible el número 13 de la revista digital de L’Illa dels Llibres\nDesprés de la celebració de Sant Jordi tornem amb un nou lliurament de la revista digital de L’Illa dels Llibres. 23 autors i autores reflexionen sobre Sant Jordi i el que significa.\nEl Premi Nobel Orhan Pamuk presenta la novel·la “la nit de la pesta” i l’escriptora Mar Bosch parlar de la vellesa i l’eterna joventut a “L’edat dels vius”.\nPierre Lemaitre s’acomiada de la novel·la negra i Santiago Posteguillo torna a la Roma clàssica. Salvador Macip ens parla de la ciència-ficció i Martí Gironell analitza la novel·la “Guilleries”. Homenatgem a Jordi Cussà amb la novel·la pòstuma “Les muses” i recordem a Olga Xirinacs, guardonada amb el Premi Jaume Fuster.\nArticle anteriorEduard Márquez fitxa per L’Altra Editorial\nArticle següentLa ciència ficció i la fantasia en català ja compta amb un nou segell


In the shadows: Entrada a un nou món\nEntrada a un nou món\nLa emoció y la por es van enfrontar el dia trenta de setembre de l’any 2008, gràcies o per culpa de la primera classe de comunicació audiovisual i educació.\nLa emoció de la primera classe es sempre present. Les ganes de descobrir una assignatura nova en la qual potser pots passar les millors hores de la teva vida és una sensació que jo sincerament no voldré perdre mai. El nom de l’assignatura es força atractiu per si sol i per tant la esperança d’aconseguir unes classes memorable, no podia desaparèixer, però darrere de l’emoció o la il·lusió de la novetat també s’hi amagava la por. Potser una por ridícula, però temor a la fi. Un temor innocent i potser estúpid: por a allò desconegut. Es una assignatura que mai havia realitzat i per tant la por de no estar a l’altura em feia resistir-me a l’assignatura, tot i que el professor amb un mètode peculiar per fer classe va fer guanyar l’emoció sobre la por, tot i que aquesta seguia existint.\nEntre explicació i comicitat va transcorre la classe. Semblava força estrany aquest mètode d’ensenyar, o al menys a mi així m’ho va semblar. No m’estranyava que fos capaç de incloure la comicitat entre les explicacions, doncs no es el primer professor que ho fa y dubto molt que sigui l’últim que ho faci. Normalment la comicitat es produeix breument, però en aquesta assignatura la comicitat va formar la part de tot el diàleg del professor i a mi em va semblar que era per atraure la nostra atenció y demostrar allò que estava dient.\nLa classe es va iniciar amb l’explicació de les activitats que es realitzarien durant el curs. També ens va comentar el gran canvi que s’està produint en les noves generacions gràcies a l’aparició de les noves tecnologies. Els nens ja no són passius y adopten una actitud més activa y autodidacta, basada en provar y reintentar. El canvi també succeeix al carrer, l’antic carrer on es nens jugaven actualment es centra en la televisió i l’internet.\nPerquè l’atenció dels nens es centri en la televisió o internet aquesta ha de tenir un missatge interessant que atragui la atenció de l’espectador i per reafirmar més aquest argument el professor va realitzar un simulacre de striptease captant així l’atenció dels alumnes.\nDesprés el diàleg va prendre un altre camí, amb l’afirmació de que creiem tot allò que ens diuen i per demostrar-ho en va dir que ell no era el nostre professor. Mantenir-se incrèdul en aquella situació no era difícil. Tot i que el dubte de si era cert el que deia també era molt present. Finalment un riure traïdor va descobrir al meus ulls la seva mentira.\nPosteriorment i després de descobrir-se com l’autèntic professor de l’assignatura, el professor ens va posar un documental on també s’enganyava al públic amb una noticia sobre un fals cop d’estat.\nSeñals, petites i diminutes, quasi inexistents, pero presents en cada moment són la clau de la nostra incredulitat davant les mentires. És important l’observació dels detalls, i és més important aquesta observació en un món dominat per la comunicació audiovisual on mentir no es gens difícil.\nPublicat per Noelia a 2:52\nEn un món ple de mentires