PUSA – Pàgina 132 – PUSA\nLes visites de juliol al nostre web.\nSeguim amb uns nivells de visites i accessos més que bons. Des de el passat mes de maig, les visites s’ han mantingut en una mitjana de quasi 6.000 mensuals, amb 1.000 visitants diferents. No hi ha dubte que ara que estem al govern, podrem tenir més facilitat per conèixer la situació real del poble i les urbanitzacions i per fer força en allò que demanden els veïns de les urbanitzacions.\nEntre tots farem que aquesta pàgina sigui un web on tots els veïns de Can Vila, Can Miret, Les Pungoles i Alfou puguin formular les seves queixes i rebre la informació d’ allò que passa al nostre municipi.\nAutor PUSAPublicat el 08/12/2011 Categories PobleDeixa un comentari a Les visites de juliol al nostre web.\nFestes Majors a Sant Antoni.\nAqui teniu el programa complert d eles FM de Sant Antoni 2011.\nDijous 18: Cercavila a 2/4 de 7 de la tarda a càrrec de la Colla Gegantera.\nPregó de la FM a càrrec del Club d’ handbol a les 20:00h des de el balcó de l’ Ajuntament.\nInauguració de les exposicions de fotografíes, postals, pintors, vitralls, patchwork i puntes de coixí.\nSopar a la fresca. Cadascú es porta el menjar al porxo de Can Sauleda cap a les 22:30h.\nEl Quinto: Organitzat per la penya El 69. Menjar i begudes durant el sopar.\nBivac sota la cuca: nens fins a 10 anys, a les 11:30 h al pati de la Guarderia.\nConcurs de pintura rapida: obert a tothom, des de les 8:00h del matí a les Escoles Velles.\nPetanca de 9:00 a 12:00h a les pistes del C7 de França.\nSegways Pt: transport intel·ligent i divertit, de 11:00 a 14:oo h pels carrers de vianants.\nEspectacle Infantil “més trastos que mai” a les 18:00h al parc de Can Sauleda.\nXocolatada per als menuts al mateix lloc.\nCampionat de futbol: 6:30 h al campo de futbol.\nDesfilada de pentinats al Patronat a les 18:00h\nTeatre “Un amant de comèdia” a les 22:00h a la Sala. ( 5 euros )\nXaranga a les 11:00h\nConcert amb la banda del coche rojo a les 00:30h al pati de Can Perpunter.\nDisco Jove fins a les 5:30h de la matinada.\nCampionat de tir al blanc a les 10:00h al camp de petanca.(pavelló)\nCampionat de dominó: a les 10:00h al Patronat.\nPuja al tren: ruta turística pel poble. Tot el dia.\nJocs Gegants a les 11:00 a la zona de vianants.\nXeringada i correaigua a la 13:00h a la Pç de la Riera.\nConcurs popular de paella a les 12 i fins les 14:30h. al parc de Can Sauleda.\nFutbol a les 17:00h\nEspectacle Infantil amb “3/4 de quinze” a les 17:30 al parc de can Sauleda.\nGran concert de FM amb l’ orquestra La Principal de la Bisbal. A les 19:00 al pavelló ( 5 euros, jubiltas gratuit )\nFutbol a les 19:00h\nMalabars de foc a les 21:30h a l’ aparcament de Can Perpunter.\nMonòlegs “Rocko and company” a les 22:00h a la Sala.\nBall de nit amb l’ orquestra La Principal de la Bisbal. A les 23:00 al pavelló.\nConcerts amb Miquel del Roig i Els Catarres a les 00:30h a can Perpunter.\nDisco Jove amb Les Julites fins les 5:30h\nPassejada en bicicleta amb esmorzar a les 09:00h a l’ era del Delma.\nConcurs de truites; a les 09:00h al parc de Can Sauleda.\nMulla’t: festa acuàtica amb inflables a les 11:00h a les piscines municipals.\nCampionat de botifarra: a les 15:00h al Patronat, preu 20 euros.\nBaixada de carretons a les 19:00h Can Sauleda.\nCorrefoc a les 22:00h Plaça de la Vila\nTeatre amb l’ obra “un amant de comèdia” a les 23:00h a La Sala. ( 5 euros amb coca i cava )\nExposició de pintures; amb pintors locals a les 17:00h a l’ Hermita de Sant Lleïr.\nMissa a les 18:00h a l’ Ermita.\nSardanes amb la cobla “La nova del Vallès”, amb carquinyolis i vi bo a les 18:30h. A l’ Ermita.\nFreestyle a les 18:00 h i fins les 21:00h Cal Perpunter.\nMostra gastronòmica a les 20:00h als Porxos de Can Sauleda.\nDisco Jove al pavelló fins les 5 de la matinada.\nAutor PUSAPublicat el 08/11/2011 Categories PobleDeixa un comentari a Festes Majors a Sant Antoni.\nEl Nou 9 publica la concentració dels Indignats del dia 28 de Juliol.\nIndignats de Sant Antoni de Vilamajor, contra les retribucions\nEl vot de qualitat de l’alcaldessa atura una moció presentada per Solidaritat.\nEnmig de protestes d’un grup d’indignats, el vot de qualitat de l’alcaldessa de Sant Antoni de Vilamajor va tombar la moció presentada en el darrer ple pel grup municipal de Solidaritat Catalana relativa a l’increment de les retribucions als regidors.\nUs posem l’ enllaç de la noticia completa, sols cal que premeu sobre el “link”.\nAutor PUSAPublicat el 08/08/2011 Categories Poble1 comentari a El Nou 9 publica la concentració dels Indignats del dia 28 de Juliol.


L’alcalde mostra el seu suport al sector en el Dia del Llibre – RiberaTV\nJoan Ribó: “La impremta va ser un dels primers projectes europeus i europeistes de València”\nL’alcalde, Joan Ribó, ha mostrat el seu suport al sector del llibre i l’escriptura en el Dia del Llibre, marcat per segon any per la pandèmia de la covid-19 i l’ajornament de la Fira. Ribó ha mostrat el seu suport a “autors i autores, al sector de la il·lustració de llibres, les editorials, les impremtes, la correcció i traducció de textos, les llibreries, el còmic i als lectors i lectores de la ciutat de València, que creen cultura i fan barri i ciutat”. I ho ha fet a través d’un missatge al Gremi de Llibrers que ha fet extensiu a la resta de sectors vinculats a l’escriptura. L’alcalde ha recordat que “la impremta i el llibre són història de la nostra ciutat des de mitjans del segle XV”.\nEn la seua comunicació amb el Gremi de Llibrers, l’alcalde els ha felicitat i els ha traslladat “el compromís de l’Ajuntament de València amb el sector” i recorda que l’últim contracte per tal d’abastir les biblioteques públiques municipals s’ha licitat per un import de 144.272 euros, dividit en sis lots per tal d’afavorir la participació de les distintes editorials i llibreries.\nPer a l’alcalde, “des que Johannes Gutenberg inventara la impremta a mitjans del segle XV, València és la ciutat de la impremta, dels llibres i dels editors i un dels primers grans projectes europeus i europeistes de la nostra ciutat”. Segons l’alcalde, “així ho acrediten l’agermanament històric entre Magúncia i València, la vinguda i acollida a València d’editors arribats d’altres zones d’Europa com Lambert Palmart, Jacob Vizlant o Johan de Mey, que ensenyaren el nou ofici als impressors valencians”. Ribó ha destacat que “les primitives impremtes valencianes estan unides també al nom de moltes dones que pogueren escriure i imprimir el seu lloc en la Història. Hui vull recordar Jerònima Galés, Elionor Eiximenis, Margarita Veo, Josefa Avinent, Antonia Gómez, Isabel Juan Vilagrasa o Francisca López, entre d’altres; dones cultes, agosarades i valentes que imprimiren alguns dels primers llibres dels que tenim constància”. Segons l’alcalde, “tampoc no és casual que només un any després de la Revolució francesa, València tinguera ja un periòdic, com el Diario de Valencia, nascut també en una impremta de la nostra ciutat”.\nCinc segles després, l’alcalde reconeix que “la situació del sector és complicada però que hi ha motius per a l’esperança”. L’infobaròmetre municipal reconeix que “llegir és una de les activitats preferides per ciutadans i ciutadanes en estos temps de pandèmia i, segons els índexs dels que disposem, ara llegim més que en la situació anterior a la covid”.\nAmb motiu del Dia del Llibre, Ribó ha recordat que estos moments “està en marxa el Pla Resistir de la cultura, que preveu destinar fins a 4 milions d’euros al sector en la ciutat de València, i entre els possibles beneficiaris també es troben els professionals del llibre i l’escriptura”. L’alcalde ha recordat que “hi ha fins al sis de maig per presentar sol·licituds” i ha convidat el sector a presentar-se.\nL’alcalde afirma, citant l’escriptor mexicà Sergio Pitol, que “no és cap casualitat que la paraula llibre i la paraula lliure tinguen el mateix origen. El llibre és un dels instruments creats per fer-nos lliures. Lliures de la ignorància i de la ignomínia, lliures també dels dimonis, dels tirans, de l’oprobi, de la trivialitat. El llibre afirma la llibertat, mostra opcions i camins distints, estableix la individualitat i, alhora, enforteix la societat i exalta la imaginació”.\nL’alcalde mostra el seu suport al sector en el Dia del Llibre added by Ribera Televisió on 23 abril, 2021


La UA reprèn les sessions de conversa en valencià a la Biblioteca Enric Valor-IEC de la Seu Ciutat d'Alacant. Actualitat Universitària\nLa UA reprèn les sessions de conver..alor-IEC de la Seu Ciutat d'Alacant\nAlacant. Dilluns 30 d'octubre de 2017\nLa Universitat d’Alacant, amb l’organització de la delegació d’Alacant de l’Institut d’Estudis Catalans, reprèn el pròxim dilluns 6 de novembre les sessions de conversa en valencià, un fòrum obert al debat i la participació pública de temàtica diversa.\nAquesta iniciativa ofereix lectures i debats sobre diversos textos procedents tant de la premsa diària com del fons bibliogràfic de l’Institut d’Estudis Catalans i del fons bibliogràfic i documental d’Enric Valor, ubicat a la Biblioteca Enric Valor-IEC de la Seu Universitària Ciutat d’Alacant, a l’edifici de l’avinguda de Ramón y Cajal, 4. També s’organitzaran visites als museus i als edificis més representatius de la ciutat.\nLes sessions seran els dilluns de 10.30 a 12.30 hores i els dimarts de 17 a 19 hores del 6 de novembre al 19 de juny i cal confirmar l’assistència mitjançant un correu electrònic a l’adreça alacant@iec.cat. A més, hi ha més informació i inscripcions en els telèfons 965145986 i 630692007.


Per una sèrie de felices coincidències (un aliniament d’astres favorable, en diria algun amant de l’astrologia), aquests mesos calorosos de 2022 tenim la possibilitat de visitar un a selecció d’exposicions de vehicles històrics (autos i motos) de tan alta volada que difícilment es repetirà. N’he pogut veure algunes, en especial de comarques gironines, i us\nEl dia de Cap d’Any vam tenir la sort de poder assistir a Figueres a una sessió de titelles difícilment repetible. Per una banda, es commemorava el primer acte públic organitzat pel Patronat de la Catequística figuerenc, la popular Cate. Efectivament, es complia un segle exacte d’una funció de putxinel·lis que va tenir lloc\nTinc la sort de tenir damunt la taula un exemplar del llibre Girona. Menjars de Fires, editat per l’ajuntament de la ciutat i que és obra coral de Salvador Garcia-Arbós i d’altres autors, entre els quals el meu amic i antic veí Abraham Simon. Cada any, acompanyant el programa de fires, es publica un títol de\nDe Novell a Pairolí.\nSalvem les distàncies, que segur que n’hi ha i de ben grans. L’episodi de l’ex bisbe Novell que alguns mitjans han començat a comentar -cosa que jo no faré; Déu me guardi de jutjar a ningú- em remet a un episodi explicat per Miquel Pairolí al seu dietari Octubre. No puc deixar de pensar-hi de resultes\nAhir van enterrar a Llagostera el senyor Lluís Vilaplana Finazzi, nonagenari i pioner de l’electrònica al nostre país. Va ser el fundador de la marca de ràdios i aparells de so “Ergiond” i va arribar a produir televisors. Descansi en pau.


Los orígenes de las tradiciones celebradas en el Día de Reyes\nEls orígens del Dia de Reis, la tradició espanyola més famosa en Nadal\nAlcoi va ser la primera localitat a commemorar la festivitat amb una cavalcada de 1866 i el Govern d'Espanya va convocar la primera vint anys després.\nEls Reis Mags és la tradició espanyola més famosa en Nadal, a més de ser la més volguda i esperada pels xiquets durant tot l’any. Se celebra anualment cada 6 de gener, el qual és conegut com a “Dia de Reis”.\nCada Nadal els xiquets escriuen cartes a les seues majestats: Melchor, Gaspar i Baltasar. En elles expliquen el seu comportament durant l’any i els fan saber que joguets desitgen rebre el matí del 6 de gener encara que si s’han portat malament en lloc de regals pot esperar-los un sac de carbó.\nAquesta tradició partix del Nou Testament. En ell s’explica com tres reis savis van viatjar des dels confines del món per a fer-li arribar al xiquet Jesús ore, encens i mirra. Va ser en 1885 quan el Govern d’Espanya va convocar una cavalcada per a commemorar aquesta festivitat encara que a Alcoi portava realitzant-se des de 1866.\nEn aquest Dia de Reis, té lloc una altra tradició típica: el roscón de Reis, tradicionalment elaborat amb farina, llevat, llet, ous, aigua de flor del taronger, margarina, sucre i sal. El seu origen no té relació amb els Reis Mags, estava relacionat amb les saturnales romanes, festes en honor al déu Saturn amb l’objecte que el poble romà celebrara els dies més llargs que començaven a venir després del solstici d’hivern. Per a aquests festejos s’elaboraven unes coques redones fetes amb figues, dátiles i mel, que es repartia per igual entre els plebeus i esclaus.\nA Espanya té forma de rosca, simulant una corona real, cobert d’unes fruites que representen les joies de la corona. En el seu interior porta amagada una xicoteta sorpresa, a voltes de gran luxe i valor, que va començar a afegir-se quan el rei francés Luis XV, encantat amb el roscón, va voler propagar-ho col·locant una moneda en el seu interior com a sorpresa entre l’aristocràcia francesa i europea. Anys més tard arribaria a Espanya de mans de la Casa dels Borbó i prompte el costum passaria dels nobles al poble pla. Si per contra toca el fava no quedarà més opció que abonar la quantitat del cost del roscón.\nBenissanó es va omplir de foc i tradició amb la celebració de la cordà\nMúsica, color i espectacle en una vesprada màgica\nAldaia ha celebrat la cavalcada més màgica de l’any


El PP va dur anit a ple un pressupost de 21 milions que té informes negatius « Infobenissa\n3 de desembre de 2003 No hi ha comentaris\nEl tema estrela del ple ordinari que se celebrà anit va ser sens dubte el pressupost municipal de 2004 que ascendix a 21.037.088, 59 euros, uns 2, 5 milions més que la previsió inicial de despeses i ingressos de l’exercici actual que va ser de 18.578.444 euros. Ciutadans de Benissa, que havia anunciat per endavant el seu rebuig al nou pressupost que compta amb un informe desfavorable d’intervenció, proposà que el punt es quedara sobre la mesa per a estudiar millor els comptes. Els independents critiquen que no han pogut consultar l’expedient complet a pesar de les nombroses instàncies presentades per este grup per a analitzar el document.\nEls independents han denunciat que el Partit Popular esta disposat a fer cas omís de l’informe desfavorable de la interventora que, per tercer any consecutiu, alerta que la previsió d’ingressos i gastos no garantix el compliment del principi d’equilibri pressupostari.\nEn este sentit, el portaveu del CIBE, Isidor Mollà, va destacar que el PP calcula els ingressos per impostos directes en uns 10.5 milions d’euros enfront dels 7,5 milions pressupostats enguany en el mateix concepte i dels que fins al dia 21 de novembre tan sols s’havia ingressat 3,5 milions d’euros. Mollà va subratllar com significatiu el fet que el pressupost d’ingressos sobrepassa en 353.697 euros el de gastos per a cobrir el dèficit que va tirar la liquidació del passat pressupost.\nNo obstant, l’argument principal del CIBE a l’hora de demanar la retirada tant del pressupost com l’aprovació definitiva del consell d’urbanisme de l’orde del dia serà l’incompliment del dret dels regidors de l’oposició a accedir als expedients d’estos dos assumptes a partir de la convocatòria de la corresponent comissió informativa.\nEn este sentit, el grup, que denúncia les verdaderes dificultats que hem tingut per a exercir la nostra tasca de control a la labor de l’actual govern, no descarta iniciar noves accions legals contra el govern del PP. El CIBE ja va recórrer en el seu dia el projecte de pressupostos de 2001 davant del TSJ de la Comunitat Valenciana.


Bits & Beats: Viatget a Kyushu, Japó -part I-\n21 de set. 2010\nViatget a Kyushu, Japó -part I-\nMatinar i arribar a la Seoul Station. Aquesta va ser la part més dura del dia. Després d'haver dormit poques hores, i fer la motxilla, com sempre a última hora, a les 8:30 agafàvem la Rut i jo el tren Mugunhwa amb destinació Busan. Unes sis hores desprñes, a l'estació de Busan tocava fer cap a Jungang-Dong, on hi ha el port internacional i on agafariem el Beetle, el ferri que va de Busan a Fukuoka.\nQui ho havia de dir que el cel entre Corea i Japó fos tan maco?\nBenvinguda a Fukuoka amb posta de sol inclosa!\nPer ser un divendres a la tarda, em va sorprendre que poca gent agafés el ferri cap a Japó, gairebé estàvem sols gaudint d'una bona migdiada i tenint una magnífica arribada al port de Hakata. Des d'allà, tenia instruccions de la Yuko, la japonesa a la casa de la qual ens allotjàvem. Va costar una mica trobar el bus fins a l'estació de Tenjin, però un cop allà trobar el bus Nakatani-Go cap a la parada de Moritsune va ser senzill.\nMoritsune queda als afores de Kitakyushu, allà ens esperàven la Mariko i en Dan (un anglès que també estava de couchsurfing), amics de la Yuko. L'apartament quedava ben aprop, i l'arribada va ser d'allò més acollidora, un apartament maco, i una companyia encara més maca. La Yuko ens esperava amb un sopar deliciós a base d'arròs amb curri i un caldo. Després de les corresponents salutacions i presentacions i converses per trencar el gel, va arribar l'altra inquilina, l'Aya. Tot i que les converses eren interessants, l'esgotament i els plans per l'endemà ens van fer anar a dormir relativament d'hora. La Yuko ens havia preparat una habitació, estil japonès, llits al terra, bé, tatami. Tot i la forta calor que feia, els ventiladors van ajudar a caure aviat adormits.\nVistes des de l'apartament de la Yuko. El monorail m'encanta!\nLlevar-nos, veure el bon dia que feia, i esmorzar van ser els passos previs a agafar el monorail cap a l'estació de Kokura i allà preguntar com anar fins a Beppu. Beppu està situada a la costa est de l'illa de Kyushu, i és popular per la gran quantitat d'onsens que hi ha. A l'arribada allà, un bus ens va acostar fins a l'Umi-Jigoku, (el terme jigoku en japonès vol dir infern) un dels 'inferns' més visitats, famb una profunditat de 200m, i aigua bullint des de fa més de 1200 anys després d'una explosió volcànica. Famós pel color cobalt que agafa l'aigua degut als minerals de la zona. La forta olor de sofre fa que sigui més bonic vist una mica de lluny...Allà mateix tambñe hi havia un altre petit llac i unes aigues on podies remullar-hi els peus, aigua extremadament calenta, però molt relaxant.\nAnant cap a l'onsen, el camí es va fer llarg i vam decidir parar a dinar uns deliciosos fideus amb caldo a base de porc, verdures i sobretot all. Caminant bastant més per trobar el camí, vam fer la digestió, i una mica perduts vam preguntar com arribar a l'onsen a un xicot que va resultar sorprenentment amable intentant-nos ajudar. Va consultar amb el mòbil a internet, va trucar a algun servei d'informació per preguntar, i després d'acompanyar-nos una estona mentre ens explicava que havia nascut i crescut a Beppu, que treballava a correus, i que era el seu dia de festa, ens va voler pagar el texi ja que l'onsen quedava a prop de casa seva. Òbviament no vam acceptar i vam decidir caminar pel nostre compte. Quanta amabilitat! Arribats a l'onsen, només quedava relaxar-se!\nEl Hyotan Onsen és un dels més populars a Beppu, compta amb banys exteriors, piscina només pels peus, saunes, banys de vapor, banys de cascades (amb aixua forta, al més pur estil massatge), i altres banys amb nomes japonesos com l'hinoki (xiprer japonès). El preu és prou bo, 700 yens (uns 6 euros) sense límit de temps. I amb descompte si s'entra més tard de les 6 de la tarda.\nLa zona de descans de l'onsen.\nSortir relaxat de l'onsen i veure aquest paissatge...què més vols?\nHavent disfrutat de les aigues de l'onsen, la tornada cap a casa es va fer llarga. De fet, arrivàbem a casa la yuko a les 10 passades, però haviem parat a menjar una mica a un Hotto-Motto uns bento. Aquella nit de dissabte ens venia de gust conèxier la nit de Fukuoka o Kitakyushu. Així que no vam trigar gaire a convèncer al Dan, l'Aya i en Ryota, un amic seu, a sortir pel centre de Kitakyushu.\ntere 22/9/10 06:46\nbene, bene. ja trobava a faltar llegir aquest tipus de cròniques!! petons! tere\nHelenaMS 22/9/10 12:44\nQuè guai!!!! Jo tinc molt bons records de Beppu!!! ^^\nVull llegir la 2a part!! Fukuoka... *o*\nMés 'semblances' del K-pop - More 'similarities' o...


(S'ha redirigit des de: Memòries històriques)\nEl Shiji va estar influït per la tradició històrica anterior (incorporant-hi sovint textos anteriors a la seva obra). Ha estat definit, però, com a precursor i model de tots els escrits històrics xinesos quant a model d’estil i qualitat. És important, ja que no es limita a la descripció del poble xinès, sinó que hi incorpora les regions i pobles dels quals tenien coneixement els xinesos. Dóna molta importància al clima, a la geografia, als factors econòmics, tradicions i institucions per sobre de fets històrics concrets en el temps. A més de la concepció didàctica de la història, va incorporar el tracte més personal dels documents i sobretot una perspectiva crítica i pròpia. Va crear escola en la manera de presentar i ordenar la història i, a més a més, incorporar la profunditat i extensió de la pròpia història, presentant aquesta visió acadèmica de la història, com ja hem comentat. Això influiria en els historiadors posteriors com la família Ban (Biao, Gu, Zhao) i els prosistes Tang i Han Yu.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Registres_del_Gran_Historiador&oldid=22925637»\nDarrera modificació: 17 març 2020 a les 10:32


Fabricant de màquines d’etiquetatge adhesiu - TopFillers\nInici / Màquines d’etiquetatge / Fabricant de màquines d’etiquetatge adhesiu\nDedicat a la superfície circumferencial de l'etiqueta d'ampolla de vi negre, es pot unir a un estàndard únic i doble estàndard, es troben l'esquena doble de volta que es pot ajustar de manera flexible; posseeixen una funció d’etiquetatge cònic d’ampolles; El dispositiu opcional de detecció d'ubicacions perifèriques pot aconseguir la posició especificada en l'etiquetatge de superfície circumferencial.\nEtiquetes aplicables: adhesiu / adhesiu.\nProductes aplicables: ampolla rodona de diàmetre entre 25mm ~ 90mm\nIndústria: àmpliament utilitzat en el vi, la medicina, l'alimentació, les joguines, la cosmètica i altres indústries.\nExemples d’aplicació: etiquetatge d’ampolla de Bordeus, etiquetatge d’ampolla Tatu, etiquetatge Remy, ampolla cilíndrica d’etiquetatge doble estàndard vermell, etc.\n1. Funcionament bàsic: posa el producte a la cinta transportadora, a les agències sub-ampolla, les subagències envasen els productes per separat, el sensor detecta que el producte passa el senyal retornat al sistema de control de l'etiquetatge, el sistema de control en el seu lloc per controlar. la fitxa Envieu el motor corresponent i s’adhereix a la posició d’etiquetatge del producte, mentre que s’està substituint l’estàndard, es finalitza l’acció adjunta d’una etiqueta.\n2. Procediment: poseu la cinta transportadora del producte (a la qual es pot accedir a la línia) -> Lliurament del producte -> Productes a pocs minuts - Prova del producte -> Posicionament del producte -> Etiquetatge i fites cobertes -> recull els productes de l’etiquetatge.\nVídeo màquines d'etiquetatge d'ampolles rodones\n1. Potent, el mateix dispositiu es pot realitzar ampolles Lafite, ampolles de Bordeus, l'etiquetatge d'ampolles Remy Martin per a la indústria del vi canviant els requisits d'etiquetatge;\n2. Configuració de configuració simple davant, esquerra i avall direcció, angle pla, seient d’ajust d’angle vertical, interruptor d’ampolla de diferents formes Ajust ajustable i ràpid;\n3. L’ampolla automàtica, utilitzant la roda estrella de les organitzacions d’ampolles per eliminar efectivament l’error causat per la botella sub-ampolla no és suau, millorar l’estabilitat;\n4. Control de pantalla tàctil, interfície home-màquina amb el funcionament ensenya funcions, modificació de paràmetres intuïtiva, fàcil de canviar diverses funcions;\n5. Control intel·ligent, seguiment automàtic fotoelèctric, sense cap objecte sense etiquetatge, sense etiquetes de correcció automàtica i de detecció automàtica de les etiquetes, etiquetes i desguàs per evitar malgastar adhesius;\n6. Salut sòlida, producció primària d'alumini fabricada en acer inoxidable i empresa d'alta qualitat, d'acord amb els requeriments de producció GMP;\n7. Amb funció d’apagada automàtica, funció de recompte de producció, funció d’estalvi d’energia (sense producció en el temps establert, el dispositiu automàticament en mode d’espera d’estalvi d’energia), l’indicador de configuració del número de producció, funció de protecció de configuració de paràmetres (configuració de paràmetres de gestió de drets ) per facilitar la producció i gestió;\n1) funció de codificació / marcatge en calent;\n2) Funció d’alimentació automàtica (alimentador d’ampolles vertical);\n3) Funció de rebobinat automàtic (combinació del producte considerat);\n4) augment dels dispositius d’etiquetatge;\n5) Excloure la funció d'ampolles no estàndard (segons les exigències del client).\nNom del producte / model Etiquetadora positiva d’ampolles rodones\nMida aplicable del producte Diàmetre φ25mm-φ100mm, alçada ≤ diàmetre * 3\nMida de l’etiqueta aplicable (Paper inferior) amplada 20 ~ 180mm, longitud 20 ~ 285mm\nVelocitat d’etiquetatge 25-50pcs / min\nTensió / freqüència AC220V, 50HZ\nMida de l’equip 2000 (L) * 1300 (W) * 1400 (H) (mm)\nTipus d'embalatge: Caixa de fusta de fumigació gratuïta\nPotència: 570W (tracció pas)\nDimensió (L * W * H): 1950mm * 1200mm * 1530mm\nLongitud de l'etiqueta adequada (mm): 20mm ~ 290mm\nAmplada de l'etiqueta aplicable: 20mm ~ 160mm\nPrecisió de l’etiquetatge (mm): ± 1 mm\nVelocitat d’etiquetatge (unitats / min): Pas: 25 ~ 50pcs / min\nPes (kg): uns 185kg\nFreqüència (HZ): 50 HZ\nTensió (V): 220V\nPotència (W): 570W (pas de tracció)\nMides del dispositiu (mm): 1950mm * 1200mm * 1530mm


ACN Brussel·les.-El G20 ha tancat aquest dissabte un acord per a un impost global d’almenys el 15% a les multinacionals amb una facturació superior a 750 milions d’euros i perquè les empreses, especialment les digitals, paguin impostos allà on operen malgrat no hi tinguin presència física. En una reunió a Venècia, els ministres de Finances i governadors dels bancs centrals del G20 han donat suport al mecanisme de fiscalitat per a multinacionals pactat per 132 països i jurisdiccions en el marc de l’Organització per a la Cooperació i el Desenvolupament Econòmic (OCDE) l’1 de juliol. Entre els set que no han donat suport a la iniciativa hi ha tres de la Unió Europea, Hongria, Estònia i Irlanda.\nEn la roda de premsa posterior a la trobada, el ministre de finances italià, Daniele Franco, en representació de la presidència rotatòria del G20, ha dit que es tracta d’un acord “important que contribuirà a estabilitzar el sistema impositiu global” i a fer-lo “més just”. Franco ha subratllat que es preveu tenir el reglament a punt a l’octubre perquè possiblement pugui ser una realitat al 2023. Segons el ministre de Finances italià, ara queden “detalls tècnics” que s’han de tancar d’aquí a l’octubre.


Nou Enfoc Fotografia | Fotògrafs boda Vilafranca del Penedès fotògrafs casament vilanova sitges vendrell fotografs nens retrat nadons books família\nBODA AL MIRADOR DE LES CAVES - XUS & ANGIE\nLa boda al Mirador de les Caves del Xus i l'Angie va ser, com ho podríem resumir? ..., una festa total !!! Va ser un casament memorable, amics, família, tothom en parla :-)\nLlegeix més sobre BODA AL MIRADOR DE LES CAVES - XUS & ANGIE\nBoda a la Torre del Gall - Glòria i Gerard\nEl casament a la Masia la Torre del Gall del Gerard i la Glòria va ser un dia de molts somriures i de mooolta calor.\nLlegeix més sobre Boda a la Torre del Gall - Glòria i Gerard\nPremis internacionals com a Fotògrafs de boda\nCom a fotògrafs de boda, ens fa mooolt contents veure que dues de les nostres fotografies han estat escollides com a mereixedores de dos premis per la ISPWP (International Society of Professional Wedding Photographers) passant a formar part entre les millors fotografies de boda del món. A més a més, premis per a dues fotografies no posades, de dos moments.\nLlegeix més sobre Premis internacionals com a Fotògrafs de boda\nBoda a Mastinell - Quim i Vanessa\nLa boda a l'hotel Mastinell del Quim i la Vanessa va ser una gran festa plena de tocs del País Basc (terra de la nostra núvia), amb molta i bona música (el Quim toca la guitarra amb el seu grup) i en la que la Nahia (filla de la parella) i tots els altres nens, van passar un dia memorable.\nLlegeix més sobre Boda a Mastinell - Quim i Vanessa\nPreboda a Sant Sadurní - Mariona i Jordi\nVolem fer la nostra sessió preboda entre vinyes. Aquesta era la premisa que ens van donar. El Jordi i la Mariona faran el seu casament al Mirador de les Caves de Sant Sadurní d'Anoia.\nLlegeix més sobre Preboda a Sant Sadurní - Mariona i Jordi\nBoda a Ca n'Alzina - Josep i Ester\nEl que vam viure a la boda a Ca n'Alzina del Josep i l'Ester ho podríem resumir com un combinat d'emocions i alegries. Quan van decidir fer el seu casament, van decidir que el volien fer a la seva mida. Envoltats sols de les persones més importants de les seves vides i amb la voluntat d'exprémer el dia amb intensitat.\nLlegeix més sobre Boda a Ca n'Alzina - Josep i Ester


Els veïns del Parc de la Mola d’Escaldes, en peu de guerra per un pipicà - Altaveu el diari digital d'Andorra\nResidents i empreses de la zona es mostren contraris a la instal·lació de l’equipament a l’aparcament comunal tot alertant de les males olors i del risc per a la seva salut que suposarà\n20/03/2021 (10:45 CET)\nEl pipicà de la polèmica se situarà a l'aparcament del parc de la Mola.\nEls veïns del parc de la Mola treuen focs pels queixals contra el comú d’Escaldes. El motiu? La instal·lació d’un pipicà a la zona. A través d’un comunicat, han deixat clara la seva oposició a l’equipament, tot lamentant que hauran de suportar les males olors que generarà. També critiquen la cònsol major, Rosa Gili, per haver pres la decisió sense cap consulta prèvia i, asseguren, per haver-se negat a reunir-se amb ells.\nEl nou pipicà s’ha començat a construir aquesta setmana, fet que ha alertat els veïns. Es troba situat a l’aparcament comunal del parc de la Mola, una zona que, avisen, està just al costat del camí de la Salita, “accés transitat per més d’un miler de persones cada dia”. Els ciutadans que resideixen als edificis propers i les empreses de la zona, inclòs un establiment hoteler, han posat el crit al cel per la decisió.\nEls afectats denuncien que la cònsol major, Rosa Gili, no els ha volgut rebre i no ho farà fins d’aquí a quatre setmanes, quan l’equipament ja estigui construït\nL’equipament ha de suplir el que actualment hi ha sota l’avinguda del Pessebre. Justament, els veïns d’aquesta zona fa temps que es queixen de les males olors i les molèsties que els ocasiona. Per als residents que viuen prop del parc de la Mola, el trasllat només suposa canviar el problema d’un lloc a un altre.\nEn el comunicat, els veïns es queixen de “l’opacitat” amb la qual hauria actuat el comú escaldenc. També denuncien que la cònsol major, Rosa Gili, no els ha volgut rebre després de demanar una reunió urgent amb ella. En tot cas, se’ls ha citat per d’aquí a quatre setmanes. Lamenten que, llavors, es pugui emprar el “pretext de fets consumats”.\nEl mateix comunicat denuncia la “gestió pèssima” de comú amb el tema. “No hi ha hagut ni transparència ni diàleg amb els veïns afectats, tot i les greus repercussions sanitàries i de salut pública que comporta un pipicà a prop d’habitatges”, indiquen, tot recordant “estudis científics publicats sobre els riscs de leptospirosi i d'altres malalties greus que es poden transmetre als humans que viuen en zones urbanes a poca distància de l'acumulació de deposicions animals”.\nPer ara, els afectats ja han cursat queixes davant els ministeris de Salut i de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat. Segons el comunicat, tots dos els han expressat el compromís “de seguir els esdeveniments amb molta atenció” però també se’ls ha recordat que la competència d’instal·lar pipicans és exclusiva de la corporació parroquial.


Passanant i Belltall comença la renovació de la principal canonada d’aigua potable del municipi | EFMR.cat\nInici Notícies Passanant i Belltall comença la renovació de la principal canonada d’aigua potable...\nPassanant i Belltall comença la renovació de la principal canonada d’aigua potable del municipi\nAquest dilluns han començat les obres del projecte de renovació de la canonada d’impulsió per al subministrament d’aigua potable a Passanant i Belltall que ve des del Fonoll i que està realitzant l’empresa Ongrub Medi Abient.\nEl consistori en declaracions a l’EFMR destaca que es tracta d’unes feines molt importants per al municipi perquè garantiran l’abastiment d’aigua potable durant els anys vinents. Aquest dilluns han començat i es preveu que les obrin durin unes divuit setmanes com a màxim. Tot i això, segons expliquen les 4 primeres setmanes seran les més complicades i es preveu que per tal de garantir l’aigua potable durant les setmanes que venen ho facin amb camions d’aigua.\nAmb això l’Ajuntament de Passanant i Belltall demana a la població que siguin conscients del consum d’aigua potable. La primera mesura que han pres ha estat d’aturar el funcionament de la planta de tractament d’osmosis del municipi.\nArticle anteriorTerritori i Sostenibilitat destina 800 mil euros en millorar la carretera T-224, entre Santa Coloma i Vallfogona de Riucorb\nArticle següentComencen els treballs d’Endesa per tancar una anella elèctrica a l’Espluga


Ja són aquí les Festes de Pentecosta! | Web oficial de l'Ajuntament de La Jonquera\nJa són aquí les Festes de Pentecosta!\nDel 4 al 6 de juny, La Jonquera viurà tres dies plens d’engrescadores propostes: la 72a Festa de la Gent Gran, la Nit Jove, la 40a Trobada Nacional de Trabucaires i l’Aplec de Santa Llúcia\nAquestes setmanes, la vila es prepara per a viure una nova edició de les Festes de Pentecosta. L’Ajuntament de La Jonquera ha presentat el programa oficial d’actes, que començarà el dissabte 4 de juny amb la 72a Festa de la Gent Gran i finalitzarà el dilluns 6 de juny amb l’Aplec de Santa Llúcia. Prèviament i per a anar escalfant motors, el dissabte 28 de maig, a les 18 hores, l’Orfeó Jonquerenc i l’Orfeó de l’Empordà oferiran un concert de primavera a la sala de la Societat Unió Jonquerenca i el divendres 3 de juny, a les 13 hores, la plaça davant del CAP Doctor Subirós acollirà un concert del projecte ‘I-Música’ amb l’alumnat de l’Institut de La Jonquera i a les 18 hores, la sala de la Societat Unió Jonquerenca, l’obra de teatre familiar ‘Polzet’ a càrrec de la Cia. Zum Zum Teatre. «Ja és aquí la nostra estimada festa major petita, la nostra benvinguda a l’estiu i al bon temps. Enguany, a més, serà una celebració de la vida, del retorn als carrers i a les places, de la tornada de les celebracions populars, de les tradicions i de la companyonia, després de deixar enrere els mesos foscos viscuts per la pandèmia», afirma l’alcaldessa Sònia Martínez.\nEl dissabte 4 de juny, les Festes de Pentecosta començaran oficialment amb la 72a Festa de la Gent Gran, que comptarà amb una ballada de sardanes, un dinar de germanor i un concert de tarda amb l’Orquestra Welcome a la sala de la Societat Unió Jonquerenca. Paral·lelament, a les 11 hores, l’Associació d’Amics del MUME organitzarà una taula rodona sobre guerra, exili i el cas d’Ucraïna als Porxos de Can Laporta. Al vespre, serà el torn del jovent amb la Nit Jove a la Plaça Nova. A les 23 hores, començarà el grup musical Clima. Tot seguit, a les 1 hores, arribarà l’Orquestra Mitjanit. Finalment, a les 3 hores, el DJ Maken serà l’encarregat d’acomiadar la celebració.\nEl diumenge 5 de juny, el municipi s’engalanarà per a celebrar la 40a Trobada Nacional de Trabucaires de Catalunya. A les 11 hores, l’alcaldessa Sònia Martínez rebrà oficialment les colles a l’Ajuntament, a les 11.30 hores, s’iniciarà una cercavila amb GRAFIC i les colles de trabucaires (el recorregut començarà a la Plaça de l’Ajuntament i continuarà pel Carrer Major, Carrer Alzines, Carrer Rocaberti, Aparcament Carmanxel, Carrer Vidre, Carrer Cantallops, Carrer Migdia, Carrer vell i Passeig del Riu) i a les 13 hores, hi haurà la tradicional galejada al Passeig del Riu. Paral·lelament, a les 11 hores, s’oficiarà l’ofici solemne a l’església, que comptarà amb la participació de l’Orfeó Jonquerenc. A la tarda, a les 18 hores, hi haurà una audició de sardanes amb la Cobla Vila de La Jonquera i una xocolatada popular al Carrer Major, davant la Societat Unió Jonquerenca. Per últim, al vespre, a les 21.30 hores, les havaneres d’Els Pescadors de l’Escala i el rom cremat ompliran de sensacions la Plaça Nova.\nEl dilluns 6 de juny, l’Aplec de Santa Llúcia començarà a les 9.30 hores amb la pujada a peu a l’Ermita de Santa Llúcia. La sortida es farà davant de la Societat Unió Jonquerenca. A les 11 hores, s’oficiarà una missa a l’ermita i tot seguit, hi haurà un concert de l’Orfeó Jonquerenc. A continuació, a les 12.30 hores, en Jordi Tonietti oferirà un espectacle d’animació infantil i a les 16 hores, hi haurà sardanes i balls populars amb la Cobla Vila de La Jonquera. En aquest sentit, un grup de dones del municipi de diferents edats engalanarà la paret de la barana de Santa Llúcia amb peces de colors fetes a mà.\nConsulta el programa oficial de les Festes de Pentecosta aquí.


Ecodiari: La crema de Ponent\nDavid Colell Orrit | Actualitzat el 16/01/2012 a les 14:54h\nEl 20 d’octubre passat, el PP presentava una moció per promoure una incineradora a Lleida. El 7 de gener, centenars de manifestants caminaven des del Poal fins a Mollerussa contra la planta de biomassa projectada per Nufri.\nUna empresa de Juneda, amb la col·laboració d’una de basca, treballa en la instal·lació d’una altra incineradora de biomassa. I, en diverses empreses, s’hi compten grups de cogeneració, de crema de fuel o gasoil per generar electricitat. A més de les incipients plantes de biogàs, que cremen gas amb el mateix objectiu, de l’obsessió de certa pagesia per la crema dels rostolls i dels gasos emesos pel trànsit excessiu de l’A2, entre altres (central tèrmica a Mequinensa). Els responsables de tot plegat s’adonen que tota combustió contamina?\nEn concret, les centrals de biomassa creades per produir electricitat necessiten cremar restes agrícoles, forestals i animals, cultius energètics, residus de l’agroindústria, sòlids urbans i fangs de depuradores. La crema en massa i continuada d’aquests materials, representa un alt risc per a la salut per l’efecte acumulatiu de micropartícules, especialment, per a la gent gran o la canalla.\nSegons els especialistes, la continua inhalació d’aquests contaminants provoca un augment de les malalties pulmonars, problemes dermatològics, neuronals, cardiovasculars i augmenta les probabilitats de desenvolupar càncers.\nPer això, col·lectius cívics i ajuntaments manifesten el seu rebuig a aquest tipus d’iniciativa.\nEl problema és que la Generalitat, des de sempre, està més pendent dels interessos particulars que del bé comú: l’aspiració de Ponent a mantenir o millorar la qualitat de vida basada en una producció agrícola sostenible.\nA tot que no\njep, 19/01/2012 a les 10:35\nSi diem no a les energies renovables que hem fet servir per escalfar-os des de la prehistòria ,també hauriem de dir no als aires condicionats, a els electrodomèstics a l'enllumenat dels carrers, a .........\nPer una nova cultura energètica hem de saber dir no a tot, o acceptar les conseqüències de "la societat del benestar".\nJo dic si a la gestió forestal sostenible. I això vol dir si a cremar llenya forestal.\nSí, però ben fet\nAutor, 20/01/2012 a les 12:17\nUs faig ressò de la declaració següent:\nAnònim, 21/01/2012 a les 22:48\nTenim un pais arruinat i fracasat, en tots el ambits, el cimintiri de residus nuclears, ja no es posara a Catalunya, amb una perdua de inversio de milions i milions de euros, i llocs de treball, ara les plantes de biomasa, tambe marxaran de catalunya mes perdues de llocs de treball, mes pobresa, tots ens tenim de morir, no quedarem per visti sants, es vol parar tambe la energia del molins de vent...\n1.- Es que algu es vol fe ric amb tot aixo, i no corren bons temps per als lladres, doncs no ho bui...\n2.- Si molta independencia, pero la gent no enten de independencia si no te res per posar-se a la boca..\n3.- Hi ha altres ajuntament de Catalunya interesats en posar aquestes plantes doncs que ho digui, per alla s´hanira la inversio i la creacio de llocs de treball, vivim molt de que la independencia ens ho arreglara tot, es a dir no tindrem crisis, els lladres catalans marxaran, tindrem sous europeus com els mossos o els bomberos, el sou base sera com a frança a parti de 1000 mil euros, no tindrem de mantenir un ejercit, o si el catala..., de moment hi ha ja dues catalunyes la de BCN-Area metropolitana, i la resta fora d´aquesta area de BCN, per aqui amb la independencia ja tendriem la primera polemica, CATALANS SI, CATALANS NO, O MES BEN DIT... TU SI, YO NO, O YO NO, TU SI... ja ens coneixem masa la clase de putam que hi ha a catalunya, perque sino aquesta crisis no la haguesim tingut... massa falsos, desde el jutjat mercatil de Barcelona la agonia de empresaris que ho han perdut tot, i quan dic tot es (les cases muntanya, ciutat, i platja, mes un bon cotxe Ferrari... etc ,etc,) que el banc s´ho ha quedat tot pels deutes desmesurats de la seva vida, o un altre cas veien a Supermaresme com van tots amb els Yates, mestres als seus treballadors no els pague, i els fot a fora... agafen la via radical es suiciden, per la vergonya davant dels seus coetans de ser assenyalats com a perdedors, i renuncia d´un falç a la seva grandiosa vida, AIXO ES UNA REALITAT A LA FAMOSA BCN DEL PUTAM I RECLAM...


La sèrie de Cameron Crowe sobre els paios que fan possible que continuï l’espectacle\nEls roadies són els encarregats que tot estigui a punt en el moment que el grup trepitgi l’escenari. Els reconeixereu perquè normalment vesteixen de negre, llueixen molts tatuatges i porten uns cinturons que semblen el de Mani el Manetes amb els seus walkie-talkies, llanterna maglite i claus, moltes, moltes claus de tota mena. Tom Petty deia d’ells que “el públic en general no té ni idea de què fan els roadies. Però sempre després d’un concert els hauríem de donar les gràcies. Jo només toco, els roadies fan possible el xou”. I Cameron Crowe paga tribut a aquestes criatures entranyables amb la sèrie Roadies, que als Estats Units es va estrenar el 26 de juny passat i que, sincerament, no tinc ni idea de quan la podrem veure en alguna de les nostres teles (però com ja sabeu que sóc un malalt de música, em venia de gust parlar d’ella).\nLa música, i més concretament el rock, ha estat un element vital en l’obra de Cameron Crowe. Seva és Singles (1992), pel·lícula que va intentar, amb força èxit, traduir a la pantalla gran el fenomen del grunge de Seattle. I seva és aquella llaminadura titulada Almost Famous (2000), film semi-biogràfic en què relata les seves experiències com a jove prodigi de la premsa musical escrivint per a la revista Rolling Stone. No és estrany doncs, que en el seu debut televisiu hagi derivat cap a una temàtica en què va sobrat de coneixement.\nProduïda pel rei catòdic J.J. Abrams i protagonitzada per Luke Wilson i la ultra atractiva i sensual Carla Gugino (sí, ho confesso, Gugino és el meu amor 'plutònic'), Roadies segueix a una popular banda de rock (els ficticis The Staton-House Band) en el seu dia a dia en plena gira. Argumentalment, cadascun dels deu capítols de la primera temporada està narrat des del punt de vista d'un dels membres del grup, així com de l'equip tècnic, aquests Roadies que, com deia Tom Petty, són els responsables que l’espectacle segueixi endavant.\nCom Aaron Sorkin, Cameron Crowe és un realitzador que tendeix a l’idealisme i l’ensucrament hiperbolitzat i els crítics ianquis han rebut la sèrie tèbiament. Abans que la cancel·lin (com Vynil) i mentre espero que l’emetin per aquí (perquè jo no piratejo, eh!) he d’admetre que gairebé he arribat a l’orgasme amb el tràiler. Potser ha estat per la Gugino o pel tema de l’Eddie Vedder més bucòlic que l’acompanya.\n-Sex & Drugs & Rock’n’Roll


Mariano Rajoy reapareix aquest divendres a Sant Joan d'Alacant per a rebre un premi del PP local - Diari La Veu\nEscriba el número 911939\nMariano Rajoy reapareix aquest divendres a Sant Joan d'Alacant per a rebre un premi del PP local\nEls populars guardonen l'expresident del govern espanyol amb el Premi Constitució Espanyola per la seua "serietat i rigor en l'acció política"\nL'expresident del govern espanyol Mariano Rajoy recollirà aquest divendres, 23 de novembre, un premi que concedeix el PP de Sant Joan d'Alacant (l'Alacantí) per la seua dilatada trajectòria i la seua "vocació de servei públic". La segona edició del Premi Constitució Espanyola 1978, que concedeixen els populars d'aquesta localitat, ha recaigut en Rajoy per una carrera política "marcada per la serietat i el rigor en l'acció política, la solvència en la gestió, la responsabilitat en les decisions i la defensa dels interessos generals de la societat espanyola".\nLa raó per a la concessió del premi es fonamenta, segons expliquen en un comunicat, en "una trajectòria política de servei a Espanya des de les diferents responsabilitats que ha ostentat des de 1981 fins a 2018". Primer, com a regidor a l'Ajuntament de Pontevedra; després, com a diputat en la Xunta de Galícia, diputat al Congrés i ministre, i, finalment, com a president del govern espanyol.\nEl Premi Constitució Espanyola 1978 es va crear fa un any, amb motiu del 40é aniversari de les primeres eleccions democràtiques de 1977, amb "la ferma intenció de reconéixer la labor de les persones, col·lectius i associacions en la defensa, millora i enriquiment dels valors cívics que vénen inculcant en la societat així com els drets i les llibertats que emanen de la Constitució de 1978". La primera guardonada va ser María del Mar Blanco, germana del regidor d'Ermua Miguel Ángel Blanco i presidenta de la Fundació Víctimes del Terrorisme.\nAl sopar on s'entregarà el premi acudiran, entre d'altres, la presidenta del PPCV, Isabel Bonig, i la vicesecretària de Comunicació del PP, Marta González, segons fonts del PP. Rajoy torna un mes després a la demarcació d'Alacant, ja que el passat 18 d'octubre va deixar definitivament el despatx que ocupava al registre de la propietat de Santa Pola, al qual es va incorporar el 20 de juny, després de la moció de censura que va canviar de signe polític el govern espanyol i la seua dimissió com a diputat al Congrés. Aquest comiat dels seus col·laboradors, amics i coneguts a Santa Pola es va fer amb un menjar en un conegut restaurant d'aquesta població.\nPP Sant Joan dAlacant\nPPSant Joan dAlacant\nPremi Constitució Espanyola 1978\nEscriba el número 202255


El jutge deixa en llibertat amb càrrecs els cinc 'indignats' detinguts pels aldarulls a València ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dilluns, 13 de juny de 2011 14:18 h\nMilers de persones van protestar aquest dijous per la intervenció de la policia i les detencions\nEl magistrat del jutjat número 19 de València ha deixat en llibertat aquest divendres a la matinada les cinc persones relacionades amb les acampades del 15-M detingudes aquest dijous a les immediacions de les Corts Valencianes després dels aldarulls i les càrregues policials. Els 'indignats' estan acusats de desobediència civil i atemptat a l'autoritat i hauran de presentar-se cada tercer divendres de mes als jutjats, segons informa el moviment a través de la xarxa. Aquest dijous al vespre, milers de persones varen marxar en senyal de protesta des de la delegació del govern espanyol a València fins la comissaria de la policia nacional de Zapadores on prestaven declaració els detinguts.\nA través de les xarxes socials, Acampadavalencia ha convocat una concentració aquest vespre a l'Hotel Melià de la ciutat arran de la visita del ministre d'Interior Alfredo Pérez Rubalcaba per reunir-se amb militants del PSPV-PSOE en la roda de contactes anteriors al procés de primàries al PSOE.\nLa Delegació del Govern del País Valencià nega que s'hagi carregat contra els 'indignats' 10.06.2011.


El fenomen dels pisos catalogats com a turístics - El Periòdic d'Andorra\nEl fenomen dels pisos catalogats com a turístics\nPublicat el Divendres, 24 d'agost de 2018 | 04:45 h\nLes reclamacions dirigides al Servei d’Atenció al Consumidor s’han reduït en un -10% l’any passat, i s’han situat en 632. Principalment les han fetes ciutadans d’Andorra (47%) i visitants espanyols (el 46%). Els principals sectors que esdevenen objectiu de requeriments són els allotjaments turístics (26,74%), la venda de productes electrònics (9,65%) i la venda i reparació de vehicles (9,8%).\nAndorra és un país bàsicament de serveis i, per tant, és comprensible que hi hagi un volum important de queixes dels usuaris, tot i el descens que reflecteixen les dades pel que fa a l’any passat. La venda de productes electrònics (9,65%) i la venda i reparació de vehicles (9,8%) són dos sectors habituals que acostumen a liderar les reclamacions, i aquest any s’hi afegeixen els allotjaments turístics, un sector en auge que es troba en el punt de mira perquè tot just disposa d’una reglamentació pròpia.\nEl Consell General va votar fa un any la nova llei de l’allotjament turístic, que té com a principals objectius lluitar contra els pisos il·legals i millorar la qualitat dels serveis que ofereixen els allotjaments. Es tracta d’una activitat relativament nova que dona uns beneficis importants. La seva proliferació s’està convertint en un problema important en zones com les Balears o les Canàries on molts inversors particulars posen en cartera els pisos durant la temporada alta amb la pretensió d’ingressar diners suficients per cobrir la hipoteca, i ho fan sota la tutela d’immobiliàries que ofereixen els immobles directament en països com Alemanya o Suècia. A Andorra no s’ha ha arribat a aquest nivell, però l’associació que agrupa els allotjaments turístics atribueix l’increment de les reclamacions al fet que hi ha més empreses. És un reconeixement que es tracta d’un sector en clara evolució ascendent i per tant cal que aquesta sigui controlada, per afavorir els interessos dels usuaris però també dels mateixos empresaris.


Com t'ho diria...: d’octubre 2009\nMontbarbat. Redescobrint un altre punt negre.\nAquest matí m'he llevat ratllada. No sé perquè em sento estranya, cansada. Potser no seria el millor dia per fer una ruta en bici acompanyada, més aviat seria un dia per marxar sola, però és diumenge, i com acostumem a fer, sortim amb els companys. Així que em teniu a la granja de Palafolls a les 8 del matí com cada diumenge i comencen a aparèixer bikers, en Jose, l'Alex, el Manu, Pere Dalmau i cia. ..... bé, sembla que serem uns quants.\nAlgú proposa anar a Montbarbat, i cap allà que sortim tots plegats. En general portem un ritme massa pausat. Casualment he quedat la primera i quan em giro els veig molt enrere a tots. Què passa?\nAgafem el caminet de les canyes i el carril bici de la carretera de Blanes a Tordera per començar a pujar suaument cap a Montbarbat. Ja en aquesta pujada hi ha un company, que no fa massa que surt en bici, que sembla ser que té dificultats. Comencem la pista i de seguida prenem el corriol trencat que puja ben fort i que intento fer sencer a plat mitjà amb rampes del 12% i inclús més, però finalment haig de claudicar i posar el 22. Aquest error el pagaré durant la resta de la pujada, perquè m'he cremat una mica les cames i les rampes més fortes de la ruta avui se'm faran impossibles. El corriol finalment acaba amb les poques forces del company Jordi, que després d'intentar-lo decideix tornar enrere, i amb ell tornen també el seu germà David i en Pere.\nLa resta continuem amunt, anar fent en direcció als dipòsits, les rampes van passant i jo faig fent, però poc abans de la pujada de Mèxic ja haig d'aturar-me, el meu cap no funciona. Les cames estan cansades, el dia d'abans va ser un dia força mogut, però si el cap m'hagués funcionat com cal segurament hauria continuat amunt sense aturar-me. No cal dir que el meu humor empitjora en haver-me d'aturar, no pel fet de no ser capaç de pujar (no és el primer cop que passa ni serà l'últim), sinó per no ser mentalment capaç de fer-ho.\nJa falta poc per la pujada de Mèxic i jo, que avui esperava pujar-la sencera, veig que no tinc massa probabilitats d'aconseguir-ho, per no dir cap ni una. Definitivament avui era un dia per haver sortit sola a rodar una mica i poc més. Tot i que els companys intenten donar-me ànims jo no aconsegueixo treure'm del damunt el mal humor. Que hi farem, tinc el meu caràcter.\nL'inevitable arriba, la rampa de Mèxic. Malgrat com he anat fins aquí estic decidida a intentar pujar-la com sigui. Em concentro i començo a pujar. De seguida allò es posa molt difícil, rampes de desnivell molt fort de fins el 20% (és pitjor que l'Erola!!) i terra solta per no facilitar gens la tracció de la roda del darrere. Premo les dents, m'assec a la punta del selló i intento aguantar per poder passar el primer tram fotut, però la rampa fa una mena de panxa abans de "suavitzar-se" i a falta de molt poc per superar-la haig de posar peu a terra. Merda! gairebé la tenia! no pas la rampa de Mèxic sencera, sinó el primer tram més dolent, després, tot i que continua sent molt dura sembla que s'ha de deixar fer una mica més. Un cop a peu ja és molt difícil tornar a enganxar i encara més si et trobes tant mancada de forces com em trobo jo avui, així que ni tant sols faig l'intent i acabo la pujada empentant la princesa pendent amunt.\nQuan aquella rampa infernal s'acaba torno a muntar i tiro fins arribar a Montbarbat, on les últimes rampes també fan pupeta, però no la suficient com per deixar-les guanyar.\nJa som dalt de Montbarbat. Podem contemplar les restes del poblat ibèric i en Manu s'anima a pujar a la torre de guaita que hi ha allí mateix i fer una mica de gresca, que sempre va bé.\nAltres bikers arriben després de nosaltres. Son una colla immensa!\nJo estic petada. Reconec que no m'agrada gens haver tingut aquestes sensacions tant horroroses, però és el que hi ha. M'aturo al costat d'un arbre per poder-m'hi repenjar. Quin dia!\nPassada una estoneta que m'ha permès recuperar l'alè i una mica el bon humor gràcies als intents d'en Manu i l'Alex que son un encant, ens fem la foto de rigor per donar fe de la gesta. Buf! per alguns un passeig, però per mi una gesta tal i com m'he trobat avui.\nI després d'alguna fotografia més de les restes de Montbarbat ens disposem a baixar per la trialera del darrere, que evidentment baixo a peu, doncs encara no em sento prou preparada tècnicament com per tant sols intentar-la. És força pendent i especialment estreta en algun punt complicat.\nSortim de nou a la pista i després de baixar una mica prenem una nova trialera. Aquesta és més ample i descoberta de vegetació, però per contra el terreny és molt accidentat, reguerots enormes, moltíssima pedra solta i en algun punt un pendent una mica traïdor, però la baixo tota muntada, tant sols m'aturo a un parell de punts per rectificar una mica la traçada. És una baixada divertida amb la que he gaudit força. Poquet a poquet aconsegueixo millorar en les baixades més tècniques i això em fa estar satisfeta dintre la desfeta de dia que porto. Tot no podia ser dolent....\nDesprés baixada fins al Vilar de Blanes on hem esmorzat, i on, per cert, m'he fotut un lletot quan ja gairebé arribàvem, jejeje. He pillat sorra i la roda m'ha relliscat. Sort que he caigut sobre tou i no m'he fet res, ni tant sols una rascada.\nPer dir la veritat, fora de les rampes tant fortes que hi ha en algun tram, no ha estat una ruta massa llarga. En prou feines han sortit 24 km. Espero que el proper dia la cosa vagi millor.\nPublicat per nena a dimarts, d’octubre 27, 2009 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nA la conquesta dels camins de Pineda.\nDissabte em van portar per una ruta nova per mi. Pujarem fins a Can Carreras, va dir-me en Pere, i jo vaig pensar, molt bé. Però de molt bé res! jajaja. La pujada aquella és infernal per una pobre aficionada com jo, i tot i que les meves cames cada cop pugen rampes més dures no estan, encara, preparades per pujades com aquelles. Bàsicament el major inconvenient no és el pendent, he pujat pendents semblants, sinó l'estat del terreny. Son camins plens de reguerots i pedres com punys,, totes soltes on perds tracció fàcilment si no portes una marxa llargueta. I clar, jo no la portava, principalment perquè no podia :S.\nAixò sí, les vistes, tot i que la foto no fa gens de justícia (amb el sol de cara....) són molt guapes. Es veia el mar que a aquelles hores del matí estava encalmat, amb el sol reflexant-se a la superfície.\nDoncs com deia, la pujada fins a Can Carreres te algun tram dur però vaig anar fent fins arribar a la urbanització. A partir d'allà venia una mica de pujada i ja baixada fins a Sant Andreu.\nDurant la pujada de tant en tant m'agafaven unes fiblades a la mà esquerra, concretament als dits polze i l'índex. Eren fortes però pujant anava fent. Quan va tocar baixar la cosa ja va canviar. Agafar-me al manillar em feia força mal, i frenar ja no us explico. Com vaig poder vaig anar fent, baixant amb cura i intentant no embalar-me gaire per no haver de fer cap frenada forta, però tot i així em feia mal. En arribar a Sant Andreu ens vam aturar i en Pere, que porta de tot, em va posar una crema i va immobilitzar-me el canell i el dit per tal de que pogués acabar la ruta en les mínimes bones condicions possibles.\nVam baixar les rampes de Sant Andreu en direcció a Pineda fins a Can Pallofa, sempre amb cura. La pomada anava fent el seu efecte, ara fred, ara calor, i notava que em calmava el dolor, així que, al menys baixant, ja em sentia més segura.\nUn cop a Can Pallofa, com que la ruta se'ns feia una mica curta, vam tornar a pujar, aquest cop cap a Quatre Camins. Aquesta pujada és picadeta a partir del trencall cap a Can Soler, però la vaig fer més còmodament del que esperava, independentment de la mà. Així que el mal gust de boca que em va deixar la pujada de Can Carreres me'l vaig passar pujant a Quatre Camins. I d'allí vam tornar fins a Tordera per Vallmanya. Una mica d'esmorzar a Can Dieta, per no perdre el costum, i cap a Palafolls.\nFinalment la mà l'haig de portar immobilitzada uns dies. Tinc una tendinitis de Quervain. Intentaré ser bona minyona a veure si es passa aviat.\nPublicat per nena a dissabte, d’octubre 17, 2009 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nSí!! És una llàstima no tenir-la més a la vora, perquè Collserola és molt guapa. Aquest ha estat el tercer cop que hi he pedalat i, com sempre, m'ha encantat. De l'últim cop feia uns anyets ja i aprofitant que demà és el Pilar i no s'ha d'anar a currar, ens hem decidit a deixar-nos guiar per Collserola de la mà d'un expert, el meu germà, en Joan.\nHem fet una ruta curteta, d'uns 30 km, amb poc més de 600 m. de desnivell. Tenint en compte que ahir vaig fer la Challenge Sant Celoni, no està gens malament i, a més, el ritme que hem portat ha estat força còmode per mi i ha anat molt bé per fer moure les cames però sense forçar-les.\nUs seré sincera, no conec gens Collserola. Dit això, us podeu imaginar que en aquesta crònica no us puc donar massa detalls sobre el recorregut que hem fet. Us he posat un mapa on hi ha el track dibuixat, de manera que aquells que conegueu la zona us podeu orientar, i els que no us quedaríeu igual, per tant..... :P\nEl que sí puc fer és explicar alguna que altre cosa que ha anat passant i com m'he anat trobant.\nAvui érem en Joan, la Inma, l'Adolfo i jo mateixa. D'entrada hem començat a pujar força suau per Torre Baró (això sí que ho sé, jejeje....), hem anat a poc a poc a un ritme amb el que la Inma es trobés el més còmode possible, es tracta de passar-ho bé! Tot i el ritme suau ha patit una rampa al bessó, res que una mica d'estirament i un gel no arreglin.\nContinuem pujant, ara ja per pista. La pujada és suau encara i anem alternant trams plans amb algun de baixada. Sento comentaris al fons del "gran grup" que diuen....\n- subiremos por "La Mataora" Juan?\n- sí sí, por "La Mataora"\n- buf!, ya vereis, ya.... "La Mataora".....\n..... i jo penso...... ostres! com deu ser "La Mataora" no?\nAl cap d'uns kilòmetres, en els quals he aprofitat per explicar la meva gesta d'ahir a l'Erola jejeje...., al cap d'uns kilòmetres, deia, en Joan m'adverteix....\n- Nuri! después de esa curva empieza "La Mataora"! Sube piñoneeeeeees......\n..... i jo que pujo pinyons com una boja just abans de la corba. Començo "La Mataora" i penso..... doncs no sembla tant dolenta, així que baixo tots el pinyons que he pujat. Hem sento forta, no dic que no sigui una tramet de pujada una mica picat, de fet, té algun punt amb pendents d'entre el 10% i el 12% (sent sincera, rampes que fa uns mesos em feien tremolar les cames), però avui sembla que res no em porti feina. El ritme tant tranquil que portem fa que tingui les cames fresques i rampes que acabaria pujant amb el 22 avui les he fet amb el 32, de fet no he posat plat petit més que en un tram on m'ha avisat en Joan que el posés per pujar uns pedrots, que finalment no he pujat, bé, sí, però no pedalant jejeje...... potser si hagués deixat plat mitjà, tenint més tracció...... bé, tant és, anem al tema, que m'he trobat de conya! jajaja!! I.... com que m'he avançaaaaat.... doncs m'aturo a fer alguna foooooooto..... pal recueeeeerdo.... jejeje.\nD'esquerra a dreta la Inma, un espontani, en Joan i l'Adolfo.\nDesprés de coronar, comencem a baixar una miqueta i ara anem per aquí, ara per allà.... com veieu tinc claríssim per on vaig passar!! jajaja... El cas es que en Joan em va portar a fer un corriol de put****** mare!!!! una baixadeta molt divertida, de la que lamentablement no tinc document gràfic, cachis! però m'ho vaig passar pipa fent-la. Llàstima que de tant en tant pujava algun biker i s'havia d'anar amb compte als trams sense visibilitat. Això sí, el pitjor, trobar-te una senyora empenyent pendent amunt per les pedres i les arrels un cotxet de nen, però senyora!!! amb la de camins amples i fàcils que hi ha per passejar una criatura!! Ai senyor..... bé, deixem-ho estar.\nDesprés del corriol vam anar a petar a un xiringo on ens vam trobar amb vells coneguts bikers que feien un petit descans, digueu-li..... avituallament líquid ; ) Allà vam xerrar una mica però de seguida vam tirar milles cap al lloc on pensàvem dinar una mica, el Torrent Can Coll.\nQué dir de Can Coll que no s'hagi dit ja! Aquell xiringo, ple de gent fent-se la carn a la brasa....., amb aquella fumera que es va escampant per tot arreu..... i el xivarri.... en definitiva, un lloc "dominguerillu" però m'he menjat una torrada de truita de patates..... mmmmm....\nDesprés de dinar i reposar una bona estona, tornem a les bicis per fer els pocs kilòmetres que queden.\nComencem baixant una mica i anem fent puja i baixa fins agafar un camí molt maco, de pujada i sobretot molt tranquil. És ple de fulles per terra i força humit. El pendent no és fort en cap moment, el màxim que em dona el gps és d'un 11%, de manera que em dedico a gaudir-lo, m'aturo un moment i faig alguna foto. La sensació tant bona que tinc em fa estar molt bé, m'encanta aquesta mena de camins.\nEl camí ens acaba portant a una pista que dona a la carretera del cementiri, la creuem, i continuem baixant.\nQuan ja queda poc que baixar en Joan, aprofitant un tramet divertit a la pista, ens fa una demostració de salts, que aquest cop si que he documentat.\nI així, sense adonar-nos, ja hem arribat. Ara toca carregar les bicis al cotxe i tornar cap a casa. Ha estat un dia agradable que de ben segur repetirem perquè..... m'encanta Collserola!\nPublicat per nena a divendres, d’octubre 16, 2009 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nChallenge Palafolls - Sant Celoni - Palafolls.\nAvui era el gran dia. Tota la setmana he estat esperant que arribes dissabte per veure com em trobaria fent la Challenge que teníem preparada. A més, s'havia previst fer la pujada per dos dels meus punts negres, Santa Susanna, on encara no he aconseguit acabar la rampa de la casa en runes per dos miserables metres, i l'Erola, que és una pujada cab***a on les hi hagi.\nEns trobem a Malgrat sis bikers, en Pere, en David, el Ramon, el Francesc, l'Adolfo i jo. Alguns prenen un tallat i cap a les 8 del matí marxem tranquil.lament en direcció a Pineda, doncs finalment es decideix no pujar per Santa Susanna. Tot i que la de Pineda té algunes rampes fortes, és una pujada molt més còmode que la de Santa Susanna, i més d'un ( ...i d'una....) sentim un petit alleugeriment en saber-ho. De totes maneres, sento curiositat per com pujaré ara per Santa Susanna, així que un dia d'aquests haig de tornar, a veure de que són capaces les meves cames.\nCom us deia, pugem per Pineda fins a Quatre Camins, i d'allí a Coll de Porc. Continuo fent-me el Coll de Porc amb el 22, però ja no poso el 34 per fer la pujada sencera, vaig amb el 30 la major part del temps, a poc a poc es van fent progressos i això m'anima.\nSense pensar-nos-ho massa comencem la pujada cap a l'Erola. Al principi el pendent és suau, com enganya la cab****a!! Anem fent, i de sobte en Ramon comença a tenir problemes amb la cadena de manera que finalment se li queda travada entre els plats i el quadre.\nS'intenta fer de tot per treure-la, però està ben enganxada. Finalment afluixant una peça que porta el quadre a sota les baines i una mica els plats, aconsegueixen fer espai suficient com per que la cadena es mogui i poder-la treure.\nAquest petit problema ens ha tingut entretinguts una mitja hora, durant la qual no parem de veure bikers baixar a tota hòstia. Ja veuràs ara.....\nResolt el tema, ben collats de nou els plats i provat que tot està correcte, tirem amunt.\nÉs el segon cop que faig aquesta pujada. El primer intent va ser a finals de juny. Uns metres després del tram empedrat, just abans de la corba a esquerres, vaig cometre l'error d'aixecar la vista pensant que allò més dur ja s'acabava i, en veure que encara era pitjor el que m'esperava, em vaig venir avall (anava al límit de les meves forces) i vaig haver-me d'aturar sense poder tornar a enganxar fins passada la segona corba que va a esquerres on el pendent, sense deixar de ser fort, ja no és tant bèstia.\nAquest cop tampoc puc dir que l'hagi fet sencera, però ha estat exactament per 5 miserables metres!!!! Gairebé sóc la Reina de l'Erola!! jejeje... En aquesta ocasió he pujat l'empedrat amb calma i sense ofegar-me, en aquest punt l'altre vegada ja anava morta. Un cop passat, continuo uns metres, hem veig obligada a prémer les dents per superar un tram de terreny més desfet i amb pedres i això em fa fondre'm de cop, perdo força i tracció i al final, inevitablement, peu a terra. Merda!! Quin cabreig que agafo! Camino uns metres, i una mica abans de la primera corba a l'esquerra, la que em va fer baixar de la bici la vegada anterior, em dic..... amunt nena!\nBaixo pinyons per poder tenir més tracció en pujar de nou a la bici i enganxar, faig un primer intent i res, respiro fons i a per el segon. Aquest cop enganxo i faig unes quantes pedalades una mica forçades per de seguida tornar a pujar fins el 34, ja ho tinc!! Buf, no m'ho puc creure! Continuo pedalant i agafo un ritme que em permeti no cremar-me gaire, si es que a l'Erola es pot anar sense cremar-se. Estic molt concentrada en portar una respiració rítmica i en donar a cada pedalada la força necessària. Vaig fent, a poc a poc, tranquil.la, i veig que molt probablement ho aconseguiré, inclús em veig amb força de baixar un pinyó, sóc una crack ; ). Sento que venen unes motos darrera meu, merda! Aquesta gent m'intentarà avançar al lloc més crític. Jo vaig una mica desplaçada a la dreta del camí. Si em decanto més a la dreta per deixar pas em ficaré en una zona amb el terra força desfet on perdré tracció. Veig que la traçada bona i més ferma està al cantó esquerre del camí i penso..... em sap greu nanos, però vosaltres aneu motoritzats. Rectifico la trajectòria i agafo la traçada bona, quedant-me al mig. Dos d'ells m'avancen per la dreta i un tercer s'ha d'aturar al meu darrera, ho sento, millor ell que jo.\nJa va quedant menys i sorprenentment no noto tant a les cames la duresa del pendent. Vaig fent fins que puc veure a la meva dreta el racó tant peculiar on és l'ermita de l'Erola, i al Francesc fent-me gestos com dient-me.... ja hi ets.\nEncara queda per arribar l'Adolfo, però en poca estona el tenim dalt. Ja hi som tots de nou i podem continuar. Següent aturada, Coll de Can Benet.\nSí senyor, no només semblo contenta, sino que estic contenta.\nAnem cap a l'Esplai. Algun company no es recorda de que ens queda una pujadeta fins allí. De moment anem baixant i això ens dona alegria a les cames.\nPerò la pujada fins l'Esplai no es res comparada amb l'Erola, així que la salvem sense evidentment cap història èpica ni res de l'estil. Ens hem d'esperar una mica a en Francesc, doncs ha hagut de agafar el mòbil, però en quant arriba ens posem en marxa cap a Sant Martí, ultim tram abans de la baixada a Sant Celoni.\nSenyalització al Coll de Can Benet.\nEls gairebé 7 km. que ens separen de Sant Martí són la majoria de baixada, amb algun tram de pujada gens dur. Per tot el camí ja es veuen les castanyes que van caient a terra i, a mida que ens acostem a Sant Martí, anem trobant gent que passeja o que va collint castanyes.\nFem un bon esmorzar. Aquest cop, pensant en que tant sols estem a meitat de camí, m'acabo les torrades que m'han posat amb la truita, em faran falta.\nAlguna foto de les vistes que hi ha des de allí, la foto dels companys.... i altre cop sobre les bicis cap a Sant Celoni.\nEn Francesc, com de costum, ens regala amb alguna ganyota, en Pere no es queda enrere per això...\nEns espera un descens de poc més de 8 km. per bona pista. Alguns, en Ramon, en Francesc i jo, anem destacats al davant gaudint una mica de la baixada. Hem d'anar amb compte però, perquè de tant en tant puja algun cotxe i en els trams de poca visibilitat no ens podem deixar anar ni traçar per on voldríem. Tot i així anem força de presa i en un dels trencalls ens hem d'aturar per esperar als companys que baixen molt més tranquil.lament, no sigui que es despistin i es passin de llarg.\nUn cop arriben reprenem la baixada sense aturar-nos fins arribar a Sant Celoni, just a l'autopista, el camí de tornada el farem resseguint-la.\nAra ens queden aproximadament 35 km. fins a Palafolls. La majoria planers amb algun tramet que tira amunt, però molt poca cosa.\nEs tracta de rodar, i és el que fem. Anem rodant tots sis tot petant la xerrada, ara amb un, ara amb l'altre, ara sóc davant, ara passo al darrere i així anar empassant kilòmetres.\nMolta part del camí transcorre paral.lel a l'autopista, però de tant en tant tenim algun tros que s'endinsa entre els arbres. Son trams molt agradables, les fulles dels arbres van caient al nostre pas i la tranquil.litat ens envolta.\nCastell de Montsoriu.\nArribem a Hostalric i continuem cap a la urbanització Parc dels Prínceps, que hem de vorejar. Just aquí trobem en primer inconvenient. La pujada asfaltada que hem de fer per entrar-hi esta tallada longitudinalment a causa de les obres del perllongament de la C-32. Al menys ha quedat un pas estret a un dels costats que ens permet continuar.\nViiiiinga..... ja hem passaaaaaat, ara a continuar per la pista. Segur? Doncs lamentablement no, tornem a trobar un entrebanc. El camí també està obert longitudinalment, amb una gran fosa que imagino han obert per passar alguna canalització. Tornem a tenir un pas molt estret per poder seguir i no sabem si al final tindrem continuïtat, però de totes maneres ens arrisquem, amb una mica de sort podrem empalmar amb la ruta prevista. Però és vist que avui no és el nostre dia, i ens toca desfer tot el que hem caminat perquè no tenim sortida. Entre anar i tornar hem fet poc més de 1,5 kilòmetres. La distància no és un problema, però a les hores que estem en Francesc té força presa per arribar a casa i tot això li emprenya una mica.\nNo ens queda més remei que entrar a la urbanització i buscar la sortida a la carretera per tornar fins a Tordera. La urbanització és enorme! I per trobar la sortida ens toca fer una bona pujada pel carrer principal. És migdia i l'asfalt ens escup una calor impressionant. Per fi sortim a la carretera i tirem direcció Tordera a ritme, i d'allí a Palafolls.\nHan estat 70 km. amb un desnivell acumulat de poc més de 1000 m. La primera Challenge superada. Estic molt satisfeta perquè l'he fet sense problemes i he arribat fresca després de tants kilòmetres. Potser per la propera ens plantegem algun repte més important. Ja ho veurem.\nPublicat per nena a dissabte, d’octubre 10, 2009 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Challenge, l'Erola, Sant Martí de Montnegre\nPerò què té Maçaneeeeeeeeeet!!!\nJa ho veieu. Dos dies després i altre cop pujant a Maçanet. Què ho fa? La resposta és senzilla. No matxuca les cames, vas fent una pujada constant però amb molt poques rampes "dures", plat mitjà i a tirar milles.\nDoncs quan les cames estan tocades, com és avui el cas degut al sobre esforç d'ahir per l'avaria, és millor plantejar fites petites. Sortir en bici sí, però no a qualsevol preu, no és intel.ligent.\nAixí que quan ens vam trobar al matí tot el grup i en veure que estaven convençuts que volien anar a la Creu de Canet (on, per cert, no hi he anat encara i li tinc ganes) vaig pensar que era millor no castigar les meves cames amb les rampes de Sant Andreu. Sort que no em vaig fer la valenta, perquè inclús a la pujada de Maçanet sentia dolor als quàdriceps.\nÉrem tres bikers camí de Maçanet. En Pedro va venir amb nosaltres, i sort, perquè el seu canvi no anava gaire fi i cada dos per tres li canviava sol i no parava de fer creks i criks tota l'estona. En aquestes condicions no ho hauria passat gens bé pujant a Sant Andreu. Es nota que Sant Andreu és un dels meus punts negres? jejeje...\nVam anar fent força bé tot i que les cames em molestaven quan la pujada era una mica més forta, ja m'ho esperava. I així entre els criks del canvi del Pedro i el meu mal de cames vam arribar amunt i ara tocava la baixadeta divertida fins a Maçanet.\nUn cop allà vam buscar un lloc per esmorzar, un bar on havíem estat en una sortida anterior. Vam haver de fer varies voltes i preguntar un parell de cops fins que al final el vam trobar. Una estona de relax, omplir uns dipòsits i buidar uns altres i tornem cap a Palafolls.\nVam aturar-nos, a la baixada, a fer un parell de fotos per poder amenitzar-vos la crònica :-) Quin detall eh....!\nQuins tres bikers! jejeje\nI després continuar ja sense aturar-nos fins arribar a casa. Una sortida tranquil.la, però més val això que quedar-se a casa sense fer res oi?\nDe pas, avui, estrenava punys. Els que venien de serie quan vaig comprar la bici ja estaven fets caldo, gastats i inclús s'estava aixecant la goma. Així que dissabte, aprofitant la visita al taller per la reparació del cable, vaig comprar-li aquest parell de punys amb els que la meva princesa està encara més maca, si es que és possible estar-ho més, jejeje.\nAvui no us poso cap gràfica perquè d'una banda em vaig quedar sense piles al gps i, tot i que les vaig canviar en adonar-me, la ruta ja no es va gravar sencera, i d'altre no sé que nassos li va passar al meu Rox, però va deixar de gravar uns 10 km. de ruta, crec que devia ser perquè el sensor estava força brut de pols, amb lo qual les dades obtingudes no són fiables en cap dels dos casos. No m'ho tindreu en compte oi? ;)\nPer dissabte vinent tenim la Challenge Palafolls - Sant Celoni - Palafolls, així que la setmaneta serà suau en quant a entrenaments per estar pletòrica de forces el dissabte. Tindreu notícies!!\nPublicat per nena a diumenge, d’octubre 04, 2009 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nN'hi ha que esprinten per l'esmorzar!!! D'altres, en canvi....\nAvui teníem una ruta interessant. Pujada fins a Santa Maria de Montnegre, la recentment restaurada ermita, i el Roure Centenari que hi ha just davant, i per esmorzar, donat que un cop aquí seríem tant a prop de Sant Martí de Montnegre, doncs on millor que al seu restaurant?\nHem estat una colla no massa nombrosa i molt ben avinguda. El Pere, el David, el Ramon, el Francesc, l'Adolfo, en Ricard, amb qui havia coincidit un sol cop abans, i jo mateixa.\nLa pujada l'hem fet per Calella, des de la carretera que surt de l'Hospital, que he pujat en un temps rècord per mi, 28 minuts per fer 5,4 km. Plat mitjà i força bon ritme. No cal dir que els nois van millor, sobretot en David que cada dia em fa més por!!!\nUn cop acaba la carretera continuem amb un puja i baixa passant per Sant Andreu i els Tres Termes per tot seguit començar la sempre eterna pujada per la Font dels Amics, 4 km. amb un pendent màxim, sempre segons el gps, de poc més d'un 23%, i mitjà d'un 9%. No està gens malament.....\nAlguns dels nois s'han aturat a agafar aigua a la Font dels Amics. Com que conec la pujada i sé que aquest és el tram més dur, m'estimo més no aturar-me, doncs vaig força bé, per ser jo, és clar, i sé que ells m'agafaran sense problemes. Efectivament, al cap d'una estona, més llarga del que esperava per ser sincera, m'agafen i evidentment passen de llarg. No hi ha problema, conec el camí i ja queda poc. Només queda enrere l'Adolfo, que també s'ha aturat a la font, i quan arribo al trencall a l'esquerra que va al Roure m'espero perquè és el primer cop que ell fa aquesta pujada i es passaria de llarg. Al cap d'una estona arriba i continuem amunt el poc menys d'un kilòmetre que ens queda fins que el camí planeja i al poc baixa per estar en un moment a Santa Maria de Montnegre.\nEns fem les fotos de rigor, a l'arbre......\nRoure de Santa Maria de Montnegre.\n.............. i a l'ermita, és clar.\nErmita de Santa Maria de Montnegre.\nA que sembla la meva consciència? Doncs no! És en Peeeeeere.....\nLa meva princesa també ha volgut una foto amb el roure, és capriciosa....\nDe seguida baixem per una pista força ràpida i amb algunes pedres fins al camí que va a Sant Martí de Montnegre, i d'allí anem fent més cap avall que cap amunt.\nPer aquelles coses de la vida, vaig destacada al davant del grup a la baixada. No és que sigui una crack baixant, tot i que em defenso prou, però els companys acostumen a prendre-s'ho amb calma i jo inclús he anat agafant alguns que han sortit abans que jo, els avantatges de muntar una doble.\nAl cap d'una estona sento que darrera meu ve en Francesc, que just quan comença la última pujada fins a Sant Martí, m'esprinta i guanya uns metres suficients perquè ja no l'enganxi. Bé, tampoc és la meva intenció, penso pillar taula igualment!!! jejeje....\nD'esquerra a dreta: nena, Francesc, David, Ramon, Pere, Adolfo i Ricard.\nAmb les panxes contentes després de l'esmorzar, i també algun esperit perquè no dir-ho.... jejeje.... (ai... aquest acuarius vermell....) toca la tornada de Sant Martí, que com que ara va de pujada acostuma a fer-se llaaaaaaaaaaaaaaarga. Ens la prenem amb la calma corresponent, no sigui cas que s'ens travessi l'esmorzar, així que entre comentaris i bromes anem fent sense gairebé adonar-nos.\nJa arribem a l'Esplai i quan vaig a pujar pinyons..... ostres! Què tou que noto el polsador! Ondia! Això no canvia! Què nassos passa? He trencat el canvi?\nEfectivament, s'ha trencat el cable del canvi. Quina putadaaaaaaaaa!!\nEn Pere de seguida es posa mans a l'obra amb l'ajuda de tots. El cable s'ha trencat just per sobre del cargol que el lliga al canvi, per tant mirem d'estirar el cable el més possible per poder tornar-lo a collar i continuar. En principi sembla que s'ha aconseguit, així que tornem a muntar tots i cap a l'Erola, per on volem baixar. Però en quant torno a canviar..... crik! la cadena salta a l'11 i el polsador es torna a posar tou. Allò no funciona. Continuo endavant tota l'estona que puc fins que tinc davant una pujadeta que intento fer amb l'embranzida de la baixada, però no arribo dalt. Ai... que patirem!\nHe trencat el cable del canvi, s'ha intentat reparar però no ha aguantat.\nMentre, darrera meu a en David se li ha sortit la cadena. En principi res que no pugui passar algun cop, però.... altre sorpresa, els plats es mouen. Ha perdut un cargol dels plats i els altres tres estan totalment fluixos. Però què passa avui?\nDe nou en Pere treu les seves eines i després de barallar-se una mica amb els cargols, aconsegueix collar-los bé. Daviiiiiid, et dono d'aquí a Nadal!! jajaja.\nReparació dels plats d'en David.\nCom que era una mica tard per alguns i la meva avaria no em permetia portar el ritme de tornada normal, els nois marxen cap a l'Erola per tal de baixar ràpid fins Santa Susanna, i nosaltres tirem cap a Palomeres per baixar per les Ferreres, que és una baixada molt ràpida i força directe cap a Tordera. A les poques pujades que ens queden intento fer el que puc amb el 22 i l'11, però com podeu veure a les fotos, em toca acabar-les a peu, tot i que no són dures fer-les amb el pinyó més petit.....\nAi senyor.... quina ràbia!\nEn aquestes ja estem a Palomeres i ja anem de baixada cap a Tordera. Intento no córrer massa per si les mosques torna a haver algun problema amb el canvi, però haig de reconèixer que és una baixada que convida a deixar-se anar una mica, sobretot en la zona asfaltada. Tot i així no arribo als més de 65 km/h. que vaig fer en una ocasió anterior, més aviat em quedo en els 55 km/h., tampoc cal fer cap cursa no?\nDe Tordera a Palafolls, vaig força enxufadeta i finalment cap a les 14h. de migdia arribem a casa. Més o menys el mateix horari que han fet els nois. Per cert, sembla ser que en Ramon també ha tingut pana amb la bici, quin dia!! Això sí, no ha punxat ningú!! jejeje.\nArribo a casa amb les cames fetes caldo, però mirant el cantó bo, he fet un bon entrenament. Tot ajuda a anar pujar esglaons, ;-)\nPublicat per nena a dissabte, d’octubre 03, 2009 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Roure de Santa Maria de Montnegre, Sant Martí de Montnegre, Santa Maria de Montnegre\nN'hi ha que esprinten per l'esmorzar!!! D'altres, ...\nI de nou..... Maçanet.


DIA UNIVERSAL DE LA INFÀNCIA | Col·legi Oficial de Pedagogia de Catalunya\nEL 20 de novembre se celebrà Dia Universal la Infància. Amb aquesta efemèride celebrem que, tal dia com avui al 1959, es va aprovar la Declaració dels Drets de la Infància, que posteriorment va derivar en la Convenció dels Drets de la Infància.\nLa Convenció dels Drets de la Infància recull el dret a una protecció especial; a disposar d’oportunitats i serveis per desenvolupar-se física, mental, moral, espiritual i socialment, en condicions de llibertat i dignitat, el dret a l’educació, així com a la protecció vers qualsevol forma d’abandonament, discriminació, crueltat i explotació, entre d’altres.\nCom a professionals de la Pedagogia i la Psicopedagogia, creiem que la Educació és un dret imprescindible, que ajuda a l’assoliment d’altres drets i llibertats del ésser humà, però que necessita del compliment d’altres drets per fer-se efectiu. En el context actual en el que vivim, segons Save The Children amb dades de l’IDESCAT de 2015, un de cada 3 infants a Catalunya vivien per sota del llindar de la pobresa a Catalunya. A més a més, el 11,7% de la infància catalana vivia en situació de privació material severa al 2015. Situació greu, que no ha millorat en els darrers anys.\nDes del Col·legi de Pedagogs de Catalunya treballem per fer possible que aquests drets puguin fer-se efectius en la nostra pràctica diària participant en els processos educatius formals i no formals de la infància, que fomenten mecanismes per a què els infants participin en condicions de igualtat d’oportunitats, per promoure espais protectors i de bon tracte, espais educatius que facilitin el seu desenvolupament integral.\nTambé avui, i cada dia, volem posar-nos a disposició dels diferents agents educatius i socials per contribuir conjuntament en la lluita per la garantia de Drets de la Infància.\nMembre del Grup de Recerca de Pedagogia Social


A l'Ara: Anostrar\nJoan Roure Parella, defensava el 1933 a Escola Normal, el butlletí de l’Escola Normal de la Generalitat de Catalunya, que la pedagogia és essencialment pedagogia de la pròpia cultura, és a dir, del conjunt de continguts i formes d’expressió de la pròpia comunitat. Insisteix que quan la joventut no entoma els valors heretats, una cultura està en crisi. Si diu això és perquè s’ha adonat que al llarg del primer terç del segle XX la psicologia li ha anat restant a poc a poc protagonisme a la pedagogia. Però la psicologia, diu, “separa l’individu del seu món i, per tant, a la joventut dels valors objectius de la seva cultura”.\nEfectivament, així és. El resultat d’aquest procés és fàcil de veure avui: les nostres escoles es mostren molt més preocupades per discernir quines són les causes eficients de l’aprenentatge de cada nen en particular (vegeu la fixació una mica neuròtica d’alguns per les últimes investigacions de les neurociències) que per les causes finals de l’escola com a institució republicana.\nSentit de ‘copertinença’\nEl meu propòsit en escriure llibres i articles sobre educació és bàsicament recuperar la dimensió política, republicana de la pedagogia. Quan estava escrivint L’escola contra el món feia ús d’un terme que sempre m’ha agradat, el de copertinença. Josep Maria Espinàs m’advertia, però, que no era un terme català i vaig haver de carregar-me de raons per poder fer-ne ús. El que jo pretenia era definir l’escola com una institució republicana de copertinença, entenent que no és el mateix la pertinença que la copertinença. Mentre es pot pertànyer, per exemple, a un club sense exigir a la resta de socis que corresponguin a la teva pertinença, la copertinença subratlla la reciprocitat de la relació comuna.\nHe donat moltes voltes a aquesta idea. I vet aquí que causalment trobo en un vers de Vinyoli el terme català que em mancava. Estimaven les coses, diu Vinyoli, “i les fèiem nostres per causa / de l’amor que ens havia ensenyat com anostrar-les” ( Llibre d’amic, VIII ). Efectivament, d’això es tracta: educar, des d’una perspectiva republicana, és anostrar.\nPer anostrar, com diu Vinyoli, hi ha una condició imprescindible: estimar. La meva tesi és que el bon mestre és el que estima de manera fins i tot gelosa el millor que el seu alumne pot arribar a ser, però no com a home psicològic, sinó com a home polític, com a ciutadà.\nPublicado por Gregorio Luri en 15:13


La pedra seca: Cabanes de volta — Ajuntament de la Pobla de Cérvoles\nLa pedra seca: Cabanes de volta\nLa pedra seca: Cabanes de volta https://www.poblacervoles.cat/turisme/visites-guiades-al-municipi-i-els-seus-voltants/la-pedra-seca-cabanes-de-volta https://www.poblacervoles.cat/turisme/visites-guiades-al-municipi-i-els-seus-voltants/la-pedra-seca-cabanes-de-volta/@@download/image/15052277Master.jpeg\nSi donem un tomb pels camps del terme hi ha un element constant que està totalment integrat en l'entorn, són les cabanes de volta. Fins a l'actualitat, en Joan Martí i l'Enrique Gili n'han inventariat 140 en tot el terme de la Pobla.\nLes cabanes de volta són construccions rurals de pedra seca que es feien, majoritàriament, al camp com a suport de les feines agrícoles, utilitzant la perda com a element bàsic de construcció, sense cap material d'unió.\nAquestes construccions responien a la necessitat del pagès de construir un lloc d'aixopluc per a ell i per al seu animal de càrrega.\nSol ser una construcció de planta única, circular, rectangular o quadrada, que es cobreix amb una volta de pedra -canó, apuntada, plana o crònica-, amb lloses o arcs.\nPer construir una cabana es buscava un lloc dins de la finca on hi hagués pedra abundant, procurant no treure espai del conreu. A vegades, s'utilitzava l'espai excavat per a l'extracció de la pedra.\nEl tipus de pedra i la mena de conreu determinen el model de la cabana. Així, als llocs amb pedra arenosa de fàcil treballar i cultiu d'olivera, hi trobem cabanes de volta, i, als cultius de vinya, cabanes de falsa cúpula.\nEs desconeix el moment en què es van construir les cabanes de volta. Sabem que a les Garrigues, la construcció massiva de les cabanes de volta es va fer al llarg de la segona meitat del segles XIX.\nCooperativa del Camp Sant Isidre Llaurador\nRuta Joan Brossa


Begues s'uneix al front comú dels ajuntaments catalans per donar una resposta conjunta a les reclamacions d'Endesa - Web de l'Ajuntament de Begues\nData i hora oficial 01.06.2020 | 04:27\nBegues s'uneix al front comú dels ajuntaments catalans per donar una resposta conjunta a les reclamacions d'Endesa\nDijous, 5 de setembre de 2019 a les 12:00\nLa companyia elèctrica ha enviat una carta als consistoris catalans reclamant la meitat del deute de les famílies víctimes de pobresa energètica en els seus municipis. Begues no s'escapa d'aquesta mesura de pressió de la companyia, que amenaça amb tallar el subministrament a les llars afectades a partir de l'1 d'octubre.\nL'alcaldessa de Begues, Mercè Esteve, va assistir ahir a la trobada de 150 d'alcaldes i alcaldesses de la demarcació de Barcelona convocades per la Diputació. L'objectiu era el de donar una resposta coordinada i conjunta a les reclamacions que els ajuntaments han rebut d'Endesa en relació al deute de les famílies en situació de pobresa energètica. Durant els darrers dies, l'alcaldessa també ha mantingut contactes amb representants de la Generalitat i d'entitats municipalistes, amb l'objectiu de dibuixar un pla d'actuació conjunt.\nCal recordar que durant l'estiu, la companyia elèctrica va enviar una carta a 250 ajuntaments catalans (entre ells, el de Begues) en la que s'instava els consistoris a pagar la meitat d'aquest deute abans de l'1 d'octubre i que a Begues puja fins als 21.461,48 euros. En cas contrari, el subministrament serà tallat.\nEn la reunió d'aquest dimecres es va concloure que els ajuntaments no han de pagar aquest deute perquè els empara la Llei de pobresa energètica aprovada pel Parlament de Catalunya el 29 de juliol de 2015, la qual estableix el principi de precaució i assegura el dret d’accés als subministraments bàsics d’aigua potable, gas i electricitat a les persones i unitats familiars en situació en risc d’exclusió social, evitant el tall d’aquets subministraments.\nTambé es va demanar la creació d'una taula de diàleg entre les administracions i la companyia elèctrica que hauria de finalitzar amb la signatura d'un conveni que protegeixi les famílies més vulnerables.\nDarrera actualització: 05.09.2019 | 11:52\nFoto: Diputació de Barcelona .


Les propostes i alguns posicionaments del partit d'Albert Rivera parteixen de la premissa que no existeix una desigualtat de gènere estructural a la societat\nAlbert Rivera, en un míting de Ciutadans / JORDI BORRÀS\nLluny de desaparèixer, el masclisme ha mudat i ha adoptat noves formes per provar de “reconquerir l’esfera pública”, en paraules de Maria de la Fuente, directora de l’Observatori de l’Institut per a l’Estudi i la Transformació de la Vida Quotidiana (IQ). El vell masclisme justificava les desigualtats de gènere en la “defensa de valors religiosos o familiars conservadors” i argumentava que els “diferents rols eren necessaris en una societat ordenada”. El nou, també anomenat ‘neomasclisme’, en canvi “s’ancora en el miratge de la igualtat”, és a dir, en el fet de negar “que hi hagi desigualtat a la nostra societat” en funció del gènere, apunta De la Fuente a l’article ‘El neomasclisme ja té qui el representi‘.\nSegons aquesta idea, no hi ha experiències femenines “desvaloritzades fins a la seva total invisibilitat” i no és cert que l’home “segueixi sent la norma”. Per tant, la situació de desavantatge de les dones “és casual, inexistent o senzillament justificada per la seva pròpia incapacitat”. Nega que sigui un fenomen estructural. Ciutadans s’ha convertit en el “perfecte emissor” polític d’aquest discurs, i en l’àmbit de gènere aplica el mateix ‘laissez faire’ que defensa en els àmbits econòmic, lingüístic o de memòria. CRÍTIC recull cinc exemples que demostren el neomasclisme de la formació presidida per Albert Rivera, ja sigui a través de propostes programàtiques, actituds o frases dels seus dirigents o posicionaments a les institucions dels seus càrrecs electes.\nEn contra de les quotes\nCiutadans s’ha manifestat repetidament contrari a les quotes per pal·liar les desigualtats de gènere. El seu programa de 2008 deia explícitament que estaven en contra de qualsevol política de quotes, mentre que en el de 2015, a l’apartat sobre Polítiques d’Igualtat i de Conciliació de la Vida Laboral i Familiar, es parla de mèrits i de “promoure activament la igualtat entre homes i dones dins de les empreses i les administracions públiques”, però en cap cas no s’aposta per fixar una quota mínima. Aquesta piulada que Albert Rivera va fer el 8 de març de 2015 defineix l’ideari del partit sobre el tema:\nLas mujeres del siglo XXI en España no piden cuotas, piden igualdad de oportunidades, no piden permiso, piden paso. #FelizDiaDeLaMujer .\n— Albert Rivera (@Albert_Rivera) 8 de març de 2015\nEn entrevistes a mitjans, Rivera s’ha mostrat contrari a les quotes de gènere, com també va fer el secretari d’Organització del partit, Fran Hervías, poc abans del 20-D. Segons ell, “les quotes de gènere són sexistes” i amb les llistes electorals cremallera “no es valora la meritocràcia a l’hora d’escollir els candidats”. No hi ha dubte que el partit compleix el que diu Hervías, ja que el 26-J només tindrà 15 dones com a cap de llista, cosa que el situa a la cua dels partits estatals amb representació al Congrés.\nAcabar amb l’asimetria penal de la Llei de violència de gènere\nLa proposta contra la violència de gènere que Ciutadans va presentar de cara a les eleccions estatals del passat 20 de desembre va retratar el pòsit neomasclista del partit taronja. La formació va apostar per acabar amb “l’asimetria” penal entre homes i dones que incorpora la Llei de violència de gènere, aprovada el 2004. A la pràctica, la mesura suposaria eliminar l’agreujant per als homes que cometen delictes de violència de gènere, que va incorporar-se a la llei i va ser validat pel Tribunal Constitucional el 2008.\nAl programa electoral del 20-D, C’s sempre parla conjuntament de violència de gènere i violència intrafamiliar, i diu que “pot afectar tothom”, tot i que acostuma a afectar més les dones. “Per casualitat, suposem”, ironitza Maria de la Fuente. Set anys abans, quan el partit va concórrer per primera vegada a les eleccions generals, al programa es negava l’existència de la violència masclista i només es parlava de “violència domèstica”.\nDe cara als comicis del 26-J, Ciutadans ha modificat la redacció, conscient que aquest punt li va suposar un fort desgast que contribuiria al desinflament que va patir durant la campanya electoral. Ara ja no explicita la voluntat de posar fi a l’asimetria penal i parla de promoure un “pacte d’Estat contra la violència de gènere” (punt 102 del programa. Ara bé, el vicesecretari general de C’s, José Manuel Villegas, va reconèixer la setmana passada que “no ha canviat res. No hi ha canvis en els posicionaments de fons del partit; sí en la redacció”. De fet, el programa és el mateix que per al 20-D, però més resumit “per fer-lo més eficient des del punt de vista comunicatiu”.\nEn aquest àmbit, els regidors de Ciutadans a l’Ajuntament de València no van donar suport a l’octubre a una moció contra la violència masclista. L’argument? Que hi apareixien termes com “violència patriarcal o terrorisme masclista”.\nAlbert Rivera, en una concentració espanyolista a la plaça de Catalunya de Barcelona / JORDI BORRÀS\nRivera nega que l’avortament sigui un dret\n“L’avortament no és un dret; és un fracàs de la societat en general”, va afirmar Albert Rivera al març de 2015. Mentre que el programa de 2008 advocava per la despenalització de l’avortament, el de 2015 exposa que la legislació en aquesta qüestió s’ha de basar “en un compromís raonable entre interessos legítims en conflicte, establint certes limitacions temporals i d’intervenció de facultatius perquè la interrupció de l’embaràs es consideri ajustada”.\nPer a Maria de la Fuente, aquesta redacció apunta més a una “restricció del dret a l’avortament”. L’experta hi afegeix que les declaracions d’Albert Rivera sobre el tema són més pròpies del vell masclisme que del nou, perquè “situen les dones en un pla d’inferioritat, en aquest cas com a víctimes sense capacitat i autonomia per prendre les decisions que més convingui”.\nBanalització del sexisme\nEls quatre regidors de Ciutadans a l’Ajuntament de Granada van impedir al juliol de l’any passat que prosperés una moció de reprovació contra l’aleshores alcalde de la ciutat, José Torres Hurtado (PP), per unes paraules clarament sexistes. En un acte d’entrega de diplomes als estudiants del municipi amb millors resultats a la selectivitat, Torres Hurtado va proclamar que “les dones, com més despullades, més elegants” i que els homes “com més vestits, més elegants”. Les paraules van suposar la presentació d’una moció de reprovació per part del PSOE, que va comptar amb el suport dels regidors de Vamos Granada —on participa Podem— i d’IU i el rebuig dels del PP. Els de C’s van abstenir-se i van evitar que prosperés.\nMaria de la Fuente apunta que “des d’un punt de vista del neomasclisme, les relacions humanes no estan marcades per les desigualtats socials, i en concret, per les desigualtats de gènere. Per tant, un insult sexista o misogin no reforça la degradació a un conjunt de població —la meitat, per ser més exactes— que ja es troba en una posició de manca de poder i de reconeixement, sinó que es queda en una mera anècdota”. La directora de l’Observatori IQ conclou que els “comentaris sexistes i misògins reforcen el poder patriarcal en qualsevol esfera, però especialment a l’esfera de la representació política, on tota la població ha de ser considerada com a inclosa i representada”. Des de l’abril, Torres Hurtado ja no és alcalde de Granada, després de dimitir per un escàndol de corrupció. Però això ja és una altra història.\nEls fitxatges que menteixen amb les denúncies falses\nToni Cantó i Marta Rivera són dos dels diputats més mediàtics de Ciutadans. Entre altres qüestions, tenen en comú haver-se incorporat al partit taronja els darrers anys i haver alimentat un discurs que assegura que hi ha moltes denúncies falses per violència de gènere. Encara com a diputat d’UPyD, Cantó va reunir-se amb l’Asociación de Afectados por la Ley de Violencia de Género, un col·lectiu masclista. Després de la trobada, va generar una tempesta política i mediàtica en assegurar a Twitter que “la majoria de les denúncies per violència de gènere són falses”.\nCantó no va aturar-se a mirar les dades oficials, que desmenteixen absolutament aquest discurs i mostren com les denúncies falses són absolutament residuals. Posteriorment va haver de rectificar. Marta Rivera també ha fet piulades en la mateixa línia que Cantó.\nMarta_rgb\t16 de juny de 2016 - 11:44\nCiutadans és un partit que aposta per l’avortament lliure i gratuït i així sempre ho ha portat en els programes electorals.\nDe fet tots els partits del Congrés dels diputats són avortistes. No hi ha cap diputat provida. Molt trist.