Relat "Pla de Quadrell (VI)"\nInici > detall del relat: Pla de Quadrell (VI)\nEl camp de golf del Pla de Quadrell, aturat.\nAquest matí, ens hem alçat sobtats per la noticia. Ho han dit per la ràdio. Un jutge ha aturat el projecte del camp de golf del Pla de Quadrell. Pel que sembla, el jutge, acusa al secretari del diputat d'urbanisme, de tràfic d'influències, ja que la seva dona és l'accionista major de l'empresa, amb, que la gerència l'ostentava en el seu germà. A més a més, sembla que comptàvem amb el beneplàcit del diputat d'urbanisme i de l'alcalde d'Alcacia. Segons la ràdio, el Nicaor, el nostre alcalde, com a únic regidor, va aprovar el projecte, sense consultar en el poble. A canvi d'una compensació econòmica. Va ser el diputat i l'alcalde els que van sol·licitar l'ampliació de la carretera de Beniximell a l'Alcacia. Que va ser aprovada, amb caràcter d'urgència, per aquesta qüestió les sospites esguiten a la diputació.\nEls ecologistes, de la "Colla ecologista", ens han reunit al bar de l'Andreu. Aquesta vegada, han vingut la Neu, que últimament esta molt per aquí, i l'Eliseu, que és tècnic en medi ambient. Primerament es dirigeix a nosaltres la Neu.\n- Bo!. Estimats veïns, ja sabeu el que a passat amb el tema del camp de golf. No cal que vos diga res, ja ha sortit prou per la televisió, la ràdio i els periòdics. Estem aquí, per a informar-vos que el projecte, no és que estiga aturat, sinó que esta anul·lat. Que el Pla de Quadrell va a seguir igual que està. Que tot a acabat!.\nAra bé, el que per a uns és una bona noticia per a altres, pot ser que no. Sabem que hi havia gent, d'aquí, que era favorable al camp de golf, sabem que era per qüestions econòmiques. Aquesta és la raó per la qual vos hem citat aquí. Som conscients que per que això no torne a passar, hem de garantir un bon funcionament econòmic per a la zona. Ara l'Eliseu, vos exposarà els plans que tenim. Gràcies a tots !.\nLlavors, l'Eliseu s'aixeca:\n-Gracies, Neu!. Bo!. Per començar dir-vos que estem, conjuntament amb alguns ajuntaments de la comarca, tramitant la declaració de la Serra de l'Estepar com a parc natural. Aquet projecte, amés de garantir la conservació de l'espai natural, també preveu desenvolupar econòmicament a la comarca. Com?. Doncs creant una xarxa d'allotjaments per als visitants, açò és: cases rurals, albergs càmpings, etc. Així, com activitats esportives i d'esbarjo. Creiem que, és compatible la conservació de la natura amb un bon desenvolupament econòmic.\nAmés, també, estem posant en marxa una cooperativa d'agricultura i ramaderia ecològica. Aquest tipus d'agricultura és tornar a cultivar la terra com abans. No vull dir, que haureu de tronar a llaurar en el burro o el matxo. Ni mol menys!. Sinó, que cal utilitzar el fem com adob, així com reduir el consum de productes químics per a combatre les plagues. Aconseguint d'aquesta manera potenciar els sabors d'abans.\nAmb aquestes mides, podem aconseguir un desenvolupament econòmic, així com el manteniment de la població, sent, fins i tot, possible un augment controlat, de la demografia. Cosa que resultaria interessant, donat l'índex de despoblació de la zona. No estem contra res, estem a favor del desenvolupament sostenible.\nTorna a agafar la veu la Neu:\n-Per acabar, dir-vos, que estic a disposició de tot aquell que vulgui, fer alguna consulta. Així, com si algú vol formar part de la cooperativa, o qualsevol altra cosa. Ja sabeu on estic, Bona nit!.\nLa Neu i l'Eliseu surten del bar. En el local, l'ambient és agradable. Sembla que les coses tornen a la normalitat. Alcacia, ha recuperat la seva anima.


Fosbury » Les Notes » Les notes del cap de setmana esportiu Martin Fourade s'endú la matrícula d'honor amb el 7è globus de cristall\nEl nord-català Martin Fourcade s’endú novament la matrícula d’honor amb el seu setè globus de cristall. Mencions destacades per a Ricardo Ten, Gemma Triay i Lucía Sainz, Maria Hidalgo i el trio Ian, Canari i Ricardet.\nEl biatleta de La Llaguna ha guanyat aquest cap de setmana la prova de persecució, el seu setè globus de cristall consecutiu a la copa del món i tots els globus de cristall parcials (individual, esprint, persecució i sortida en massa) de la temporada. Un nou curs amb un domini absolut de totes les disciplines del seu esport que el converteixen en una llegenda del biatló i dels esports d’hivern. Hem intentat fer un repàs al seu palmarès i també assenyalar tots els reptes que encara té pendents en aquest article. Sens dubte és una de les grans estrelles de la història de l’esport a casa nostra.\nEntre el 1995 i el 2016 Ricardo Ten es va convertir en un dels nedadors més llorejats de l’esport paralímpic: triple campió als Jocs, heptacampió mundial, 13 cops or europeu i més de 100 títols estatals avalen aquesta afirmació. Un any i mig després ha tornat a Rio per estrenar-se al velòdrom, dalt la bicicleta. I el resultat ha estat espectacular, amb la medalla d’or en persecució individual 3 km i el bronze el quilòmetre contrarellotge, acompanyats pel cinquè lloc en l’scratch. Un debut memorable als mundials de ciclisme en pista, la disciplina que torna a fer vibrar aquest enorme campió de València.\nLa menorquina i la barcelonina han completat el debut somiat al circuit mundial de pàdel aquest cap de setmana a Badalona. Després d’un torneig esplèndid han superat a Marrero i Salazar a la final per 6 a 2, 5 a 7 i el definitiu 6 a 4. A semifinals ja van superar les grans favorites al títol i número 1 al rànquing mundial en un nou èxit per a un duo plenament consolidat que aquest 2018 busca convertir-se en la millor parella del món després de completar una magnífica tardor i liderar l’explosió del pàdel femení a casa nostra.\nEl Grandvalira Total Fight snowboard ha comptat amb la participació d’algunes de les millors especialistes del món en els salts aeris dalt la taula de surf de neu. És el cas de Fujimori, diploma olímpic a Pyeongchang i campiona a Andorra. En una competició amb desenes de participants la catalana Maria Hidalgo s’ha enfilat al tercer lloc del podi en la seva millor actuació després de superar la lesió que li ha complicat la carrera en els darrers mesos. Hidalgo és una ferma candidata a ser olímpic en les modalitats de halfpipe o big air a Pequín 2022.\nHi havia molta expectació aquest cap de setmana al País Valencià per viure la final de la lliga de raspall que havia fet bons els pronòstics i havia portat els dos trios favorits en un cara a cara a la final molt esperat. La superioritat davant l’equip de Moltó, Tonet IV i Lorja va ser fins i tot més gran de la prevista en cedir únicament un joc. El títol confirma al jove Ian, campió individual de raspall el 2017, com el gran dominador d’aquesta disciplina i l’home a batre en els propers anys per a rivals més experimentats com el mateix Moltó.\nBiatlóCiclismeCiclisme en pistaDestacatEsport AdaptatGemma TriayIanLes NotesLucía SainzMaria HidalgoMartin FourcadePàdelPilota ValencianaRicardo TenSurf de Neu


Diblogacions: Grècia: entre Rússia o la Troika, amb qui quedar-se?\nGrècia: entre Rússia o la Troika, amb qui quedar-se?\nTsipras comença hui un viatge de dos dies per Rússia. Aquest viatge ha alçat polseguera per causa de l'estat, dolent, de les negociacions entre Grècia i la UE. A més a més, Grècia deu pagar demà mateix, 9 d’abril, 450 milions al FMI, i encara que Varoufakis va dir que es pagaria, els mitjans especulen amb la por de què no es faça. Els mitjans de (des)informació (massiva) estan atacant Grècia des de totes bandes. Feu una ullada a la premsa, especialment a El País.\nSembla que Rússia no està per fer préstecs als grecs, però si que podria fer acords en diverses matèries “cooperació comercial i financera, les inversions, l'energia, el turisme i la cooperació en educació i cultura”. Rússia podria comprar productes agrícoles grecs encara que mantendrà l’embargament a la resta de productes europeus. Tot açò ha posat molt nerviosos als alemanys, que consideren a Tsipras, Varoufakis i companyia una mosca collonera. Per afegir més “tocades de collons” els grecs volen demanar als alemanys 270.000 milions pels danys causats a Grècia durant la II Guerra mundial.\nEl panorama no pinta bé per Grècia. Vol mantenir-se a la UE, però vol fer canvis que no pot fer. Fins ara el comportament de la UE ,liderada per Alemanya, amb Grècia ha sigut psicopàtic: hi ha un atur de 26%, 51% entre joves; 6 de cada 10 xiquets que va l’escola pateixen desnutrició; el 58% de la població grega -6’3 milions de persones viuen en situació propera a la pobresa (amb 432 euros al mes) o per davall del llindar de la pobresa (233 € mes); els suïcidis han augmentat de forma brutal, etc. Tot això, és conseqüència directa de les mesures de retalls imposades per la Troika.\nHom pot dir que els grecs són responsables dels seus actes, que ells han provocat aquesta situació. Però en tot cas, no serien els ciutadans grecs que ara es veuen condemnats a la misèria i al suïcidi els que han provocat la situació. Els qui van porta una mala administració i van falsificar els comptes entre 2001 i 2008 són els partits que han aplicat les assassines retallades i amb qui tan bé s’ha entés la Troika: PASOK i Nova Democràcia. Tot això amb la inestimable ajuda dels reis del mambo, el banc d’inversions Goldman Sachs. I els caps d'aquest banc a Europa, quan es falsificaven els comptes, van ser premiats, sent posats a dit com a primers ministres a Itàlia (Mario Monti) a Grècia (Lukàs Papadimos), i el premi gros, de President del Banc Central Europeu, va ser per a Mario Draghi.\nResumint, el poble innocent condemnat a la misèria i al suïcidi, els lladres i saquejadors premiats amb càrrecs i honors.\nAra bé, sembla que els grecs volen continuar a la UE, com no tenen força per canviar res, Tsipras i companyia flirtegen amb Rússia. Busquen acords que puguen alleugerar, ni que siga mínimament, la situació del poble. Però això no agrada, ni a les elits financeres ni als seus servents polítics. D’ahí les manifestacions irades d’uns, per mitjà dels mitjans de manipulació massiva, i dels altres, sobretot dels polítics amb força (almenys) i dels llepaculs (com els espanyols Rajoy i Guindos). És bastant incomprensible que els grecs no juguen fort la carta d’anar-se’n e la UE. Serà que el poble grec també sofreix la desinformació massiva que diu que fora de la UE no hi ha vida. És legítim que prefereixen ser a la UE, però a qualsevol preu? I pagar un preu tan gran?\nNo està clar què passaria si Grècia eixirà de la UE i de l’Euro. Hi ha economistes que pronostiquen catàstrofes bíbliques, des de la pesta de polls fins al diluvi, passant per la destrucció d’Atenes i Salònica (com a noves Sodoma i Gomorra). D’altres asseguren que una Grècia -o un Estat espanyol- fora de la UE i de l’Euro tindrien perfecta viabilitat. Què fer? Actualment Grècia està penjant, amb la corda al coll, d’un pont; s’ofega lentament, i pot demanar que li l’afluixen o pot tallar-la i caure a vorer si es salva. De moment no té en compte la possibilitat de tallar-la però o li l’afluixen o s’ofega, i perdut per perdut, m'agafe allà on puc, per tant, tallar-la no és mala opció. Deixar la UE, hauria de ser una opció seriosament contemplada per Tsipras.\nAquest matí he sentit, a la radio, un periodista de la Cope que deia: Qui és preferible com a company de viatge Lagarde i la Troika o Putin i Rússia? Doncs, amb les condicions de psicòpates que imposen Lagarde i la Troika, jo me n’aniria amb Rússia i Putin, i la resta de BRICS. Aquesta és una Europa de psicòpates, i fora també hi ha vida, és més, potser siguen menys psicòpates.\nPublicado por Fem Diblogacions. en 13:17\nEtiquetas: Grècia, Lagarde, Putin, Rússia, Troika, Tsipras, UE, Varoufakis


Concentracions 19 de maig: Visca la lluita de la joventut!\nLes mobilitzacions que arreu de l'Estat espanyol van protagonitzar desenes de milers de joves, estudiants, treballadors i aturats el 15 de maig passat, i que han tingut continuïtat al llarg d'aquesta setmana especialment amb les concentracions de milers de manifestants a la Porta del Sol de Madrid i a moltes altres ciutats, han sorprès a tothom. No obstant això, l'explicació de les mateixes és quelcom que tots coneixem: responen a la falta de treball, a la precarietat laboral, als salaris de 600 i 700 euros, a la impossibilitat d'emancipar-nos i a l'absència d'un futur digne per a la majoria de la població sota el sistema capitalista.\nDes del govern, d'altra banda, es llancen picades d'ullet a la nostra lluita i molts ministres del PSOE diuen ara “comprendre” la nostra ràbia i les nostres reivindicacions. Però el que obvien és que durant els últims anys hem hagut de suportar retallades i ajustos aprovats per ells, que han frustrat les esperances de milions. Mesures en exclusiu benefici dels bancs i les grans empreses, que estan obtenint beneficis multimilionaris a la nostra costa. Acceptant la lògica del mercat, donant l'esquena a la seva base social i claudicant davant la gran banca i els poders empresarials, el govern de Zapatero va retallar al maig de l'any passat el 5% dels salaris als empleats públics, van prendre més mesurades per privatitzar l'ensenyament públic i la Universitat (Bolonya) i van aprovar la Reforma Laboral que va abaratir i va facilitar l'acomiadament a nivells mai vists, entre altres mesures. Després vam veure la signatura, per part dels dirigents de CCOO i UGT amb el govern i la patronal, d'una Reforma de les pensions que imposa l'edat de jubilació als 67 anys. I ara ja sabem que després de les eleccions municipals arribaran nous atacs i retallades, com hem vist a Catalunya amb el govern de CiU i que han estat resposts amb la mobilització de centenars de milers de treballadors i joves.\nAra és necessari enfortir aquestes mobilitzacions, redoblant els esforços en la convocatòria de les properes accions. La proposta de continuar la mobilització fins al 22 de maig ha de reforçar la batalla contra les retallades socials, contra l'atur juvenil i la dictadura dels banquers.\nCom l'experiència d'aquests dies demostra, el moviment iniciat necessita organitzar-se millor i dotar-se d'un programa de lluita clar i coherent. Com és públic, la Plataforma Democràcia Real Ja, promotora de la mobilització, ha plantejat reivindicacions progressives amb unes altres que posen l'accent en l’apoliticisme de les manifestacions. En la nostra opinió és realment contraproduent estimular prejudicis contra l'organització i contra la participació en política. De la mateixa forma, les afirmacions públiques que aquestes mobilitzacions no tenen ideologia, o que cabem tots, tant “conservadors com a progressistes”, amaguen i oculten l'autèntica realitat. I aquesta realitat és que les víctimes de la crisi, de l'atur, la precarietat, els baixos salaris, la repressió, tenen nom i cognoms: són els treballadors, els joves dels barris obrers, els aturats, és a dir la base social de l'esquerra. En les manifestacions no hi ha fills de papà dels barris burgesos. Per això cal fugir de tot oportunisme en el contingut de la mobilització que només serveix perquè els mitjans de comunicació ens presentin com alguna cosa innocu i assimilable, com un ganivet sense tall, inofensiu.\nSens dubte l'abandó que els joves i els treballadors hem sofert per part de les direccions sindicals i dels grans partits de l'esquerra durant molt temps, han generat un ambient de frustració i rebuig cap a la “política oficial”. Però és necessari ressaltar que tota la situació que patim és responsabilitat i conseqüència d'un sistema econòmic i unes polítiques molt concretes. Els culpables que no tinguem casa, no tinguem treball i ens quedem sense pensions són els banquers i els grans empresaris que s'han beneficiat durant dècades amb l'explotació de les nostres famílies i que una vegada arribada la crisi del seu sistema ens la estan fent pagar; per descomptat, també són responsables aquells partits i organitzacions que defensen els seus interessos i adopten mesures contra la majoria de la població. Si volem democràcia real, això passa per transformar la societat i acabar el capitalisme. La democràcia sense justícia social no és real. Volem democràcia, la democràcia de la majoria, dels treballadors i la joventut.\nPer aconseguir la victòria en aquesta lluita és fonamental aixecar un programa revolucionari i anticapitalista, que ens permeti guanyar el suport del moviment obrer, de centenars de milers de treballadors, de milers de delegats sindicals, que també pateixen la crisi i s'oposen a la política dels seus dirigents. Els dirigents de CCOO ha emès un comunicat complaent-se de les mobilitzacions de la joventut. Però això és totalment insuficient. El moviment ha d'exigir, alt i clar, a les direccions dels sindicats majoritaris (CCOO-UGT) que abandonin la política de pactes i claudicacions que només ens porta nous i més durs atacs, i conflueixin en els fets amb la nostra lluita organitzant una nova vaga general. Aquest és el camí! Els treballadors tenen la força, com ja es va demostrar en la vaga general del passat 29-S i en les manifestacions massives d'aquell dia, per parar la producció i la vida del país. La participació i confluència amb la classe obrera serà fonamental per augmentar la profunditat i extensió de les mobilitzacions actuals, com hem vist a Grècia, a Portugal, a França i el món àrab.\nL'organització i un programa d'esquerres conseqüent, revolucionari, són elements claus en una batalla contra els qui tenen a les seves mans els ressorts del poder i el control dels grans mitjans de comunicació.\n· Retirada immediata de tots els plans d'atac contra la joventut i les famílies treballadores.\n· No a les retallades pressupostàries en sanitat, educació i en les prestacions socials.\n· No a la contrarreforma laboral i l'acomiadament barat. No a la retallada de les pensions i a l'ampliació de l'edat de jubilació.\n· Contra l'atur: Subsidi de desocupació indefinida de 1.100 euros al mes fins a trobar un lloc de treball. Reducció de la jornada laboral a 35 hores setmanals sense reducció salarial.\n· Ja n'hi ha prou de repressió contra la joventut.


Gasthof zum Mohrn Oberwölz Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 3 allotjaments a Oberwölz.\nHauptplatz 17, Oberwölz, Oberwölz, Àustria, 8832 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Oberwölz, no busqui més enllà de Gasthof zum Mohrn. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Gasthof zum Mohrn, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, restaurant són només algunes de les comoditats que fan que Gasthof zum Mohrn sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de Gasthof zum Mohrn es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Sauna, esquí, solàrium, parc infantil, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Gasthof zum Mohrn és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Oberwölz.\nTots els tipus de viatgers (44) Parelles (18) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (10) Famílies amb infants grans (1) Grups (10)\nAllotjaments a Oberwölz


Nova mostra de la brillant nova generació del jazz portuguès en la recta final del festival Alternatilla\n2 min. Palma 07/12/2019 11:30\n651x366 Moment del concert / ALTERNATILLA Moment del concert / ALTERNATILLA\nDivendres vespre al Teatre de Muro el protagonisme el va tenir l'acordió, un instrument poc habitual en el jazz. I ho va fer amb un jove i prodigiós instrumentista, João Barrades, fabulosament acompanyat pel saxo de Ricardo Toscano -qui ja ens havia enamorat fa uns dies a Inca-, Naima Encunya a la bateria i dos músics que també ens van impressionar en el ménage à jazz de la nit anterior: Eduardo Carhinho al vibràfon i André Rosinha al contrabaix.\nA tan sols 27 anys, Barrades és un dels més creatius i destacats acordionistes europeus, amb una impecable tècnica i domini exquisit de l'instrument. A Muro ens va delectar amb un concert carregat d'emoció que va començar amb una cançó dedicada al seu pare, seguida d'un repertori fonamentalment de composicions pròpies, també alguna de Carhinho.\nDeliciosos frasejos, precisió, moments de virtuosisme, exercicis d'improvisació, un quintet de músics amb un perfecte equilibri i compenetració, compartint llibertat en la interpretació i vessant talent. Gaudim de moments de gran intensitat i passatges més relaxats en els quals ens semblava que l'acordió de Barrades “respirava” per si sol obrint i tancant la seva manxa. Però no sols va ser protagonista l'acordió de Barrades, va haver-hi espai i temps per al lluïment de tots i cadascun dels membres del seu extraordinari grup.\nComentant el concert a la sortida, sentim que una senyora explicava que amb el que havia vist i escoltat anit, havia aconseguit reconciliar-se amb l'acordió, aquest “piano de tirants” al qual ella sempre associava a una cosa més folklòrica o a personatges més banals del segle passat com Maria Jesús i Miliki. És clar que la dona tampoc havia escoltat grans músics com Astor Piazzolla i Richard Galliano, ni uns altres més alternatius que també reivindiquen aquest instrument, com Mumford & Sons i Arcade Fire. I és que amb la música, especialment amb el jazz, només cal deixar-se portar per aconseguir oblidar-nos dels prejudicis. El que és bo, i ben executat, surti de l'instrument que surti, sempre agrada.\nAquest dissabte serà el torn de Bruno Calvo Quartet, un projecte integrat per quatre dels músics joves amb més talent de l’escena musical improvisada europea, procedents de països com Itàlia, Espanya i Holanda. L'Auditori de Porreres serà la seu del penúltim concert de l'Alternatilla Jazz Festival in Mallorca 2019.


Les CAV donaran suport a les consultes populars sobre l’autodeterminació de Catalunya que es puguin celebrar a la comarca i demanen que es plantegin de forma seriosa des de la societat civil - Entesa per Sabadell\nLes CAV donaran suport a les consultes populars sobre l’autodeterminació de Catalunya que es puguin celebrar a la comarca i demanen que es plantegin de forma seriosa des de la societat civil\nPublicat el 9 d'octubre de 2009 a Comunicats de les CAV\nLes CAV donaran suport a les consultes populars sobre l’autodeterminació de Catalunya que es puguin celebrar a la comarca, tot demanant que es plantegin des de la societat civil.\nLes Candidatures Alternatives del Vallès, (CAV), ens congratulem del caràcter democràtic i de l’èxit de la consulta popular sobre la independència de Catalunya celebrada recentment a Arenys de Munt i en destaquem l’exemple de normalitat que va exercir aquesta població del Maresme durant la consulta.\nLes CAV donarem suport a altres consultes similars que es puguin organitzar en les ciutats del Vallès tot insistint en què aquestes consultes s’han d’assentar sobre plantejaments populars i unitaris, i han d’estar impulsades des de la societat civil i el teixit associatiu de cada ciutat. Al nostre entendre cal que recullin la reivindicació del dret a decidir per a tota la Nació Catalana en un marc de democràcia per a tots els pobles i nacions del món, i que cal que es plantegin des de postulats profundament democràtics i participatius, tot continuant l’exemple d’Arenys de Munt i altres poblacions que s’hi estan sumant.\nLa consulta d’Arenys, i altres que se n’estan plantejant arreu del territori català, reflecteixen, en opinió de les CAV, els canvis en la conjuntura política i social, en la consciència de la població catalana.\nLes CAV també demanem que no s’utilitzi el tema de les consultes per finalitats electoralistes, tot remarcant que qui ha situat al centre del debat polític l’autodeterminació de Catalunya han estat els impulsors de la consulta d’Arenys de Munt, i ningú altre se n’ha d’atribuir l’èxit. En aquest sentit, l’únic protagonista en les consultes ha de ser el poble català que, amb la seva participació massiva a les urnes pot fer un pas endavant molt important pel dret a decidir el nostre futur com a poble.\nSobre el retorn de competències al ple municipalEl ple tornarà a decidir


Ametller - Àrea Metropolitana de Barcelona\nCategoría: Vegetación singular\nMunicipios: Sant Feliu de Llobregat, Sant Joan Despí, Sant Just Desvern\nOriginari d'Àsia, es cultiva des de molt antic en llocs càlids de la Mediterrània, ja que tolera poc el fred.\nNom científic: Prunus amygdalus var. amara\nAlçària: 7 metres\nEdat estimada: 30 anys\nAnglès: bitter almond\nArbre que pot arribar a fer 10 metres d'alçària. En els arbres que tenen més anys, la capçada té una forma més arrodonida.\nÉs de color fosc, gairebé negra, rugosa i amb clivelles.\nSón estretes i en forma de llança. Tenen un color verd intents i poden fer fins a 12 cm de llargada.\nEntre gener i abril, abans que apareguin les fulles. Les flors poden tenir un color blanc o rosat.\nÉs de color verd i té forma d'ou, amb un tacte com de vellut. A l'interior hi ha l'ametlla, la llavor, tancada dins una clofolla més dura. Les úniques ametlles comestibles són de la varietat Prunus dulcis. Les de la varietat Prunus amara, que teniu al davant, són amargues i tenen una alta toxicitat.\nOriginari d'Àsia, es cultiva des de molt antic en llocs càlids de la Mediterrània, ja que tolera poc el fred. En alguns llocs, es pot trobar naturalitzat. A la península Ibèrica, probablement, va ser introduït pels fenicis.\nEl fruit, en petites quantitats, s'ha utilitzat com aromatitzant en pastisseria. És un aliment ric en proteïnes i minerals, especialment calci. L'oli essencial es troba en la composició d'alguns preparats de bellesa.\nPer començar a florir, algunes espècies d'arbres fruiters necessiten acumular un cert nombre d'hores de fred (períodes de temps amb baixes temperatures). L'ametller és una de les espècies que necessita tenir menys hores de fred i, per això, és un dels primers a florir.\nGeneral, Familias, Especializado


Miquel Noguer: «De les declaracions es desprèn que no es va usar diner de la Diputació per a assumptes privats» - Diari de Girona\nMiquel Noguer: «De les declaracions es desprèn que no es va usar diner de la Diputació per a assumptes privats»\nLa comissió d'investigació continuarà oberta fins que Minerva Amador es recuperi i pugui declarar\nLa comissió d´investigació constituïda. ACN\nGIRONA / ACN/MARINA LÓPEZ / LOURDES CASADEMONT La comissió d'investigació que ha creat la Diputació de Girona per esclarir si durant la presidència de Jaume Torramadé s'han utilitzat o hi ha hagut intenció d'usar diners públics per pagar assumptes privats continuarà oberta fins que l'assessora Minerva Amador es recuperi de la crisi d'ansietat que ha patit i pugui declarar. El president de la comissió, Miquel Noguer, ha explicat que Amador no ha declarat per motius de salut i no perquè no volgués. Per això, la tornaran a citar un altre dia que estigui en condicions de donar la seva versió. Mentrestant, Noguer ha assegurat que de totes les declaracions que hi ha hagut a la comissió es desprèn que "no es va usar diner públic per a assumptes privats".\n"Aquesta comissió d'avui no treu una conclusió perquè es falta encara una declaració", ha explicat el president de la comissió, Miquel Noguer, que ha detallat que encara que les persones citades a declarar poden no comparèixer de forma voluntària, en el cas d'Amador cal tenir en compte que ha patit un problema de salut que li ha impedit donar la seva versió dels fets.\n"El seu advocat ens ha fet arribar un escrit que justifica que no ha vingut per malaltia", ha afegit Noguer que exposa que la comissió ha decidit no acabar aquest dimarts i esperar-se a que l'assessora estigui millor de salut per tornar a citar-la a declarar. "Encara no podem concretar dia i hora però la tornarem a cridar aviat", ha explicat Noguer.\nLa compareixença d'Amador era una de les demandes per la comissió d'investigació. A banda d'ella, també estaven citats l'encara president, Jaume Torramadé, el seu cap de gabinet, Josep Maria Bros, l'assessor Fidel Rincón i el cap de protocol Josep Maria Amargant. També han fet unes preguntes al secretari de la Diputació, Jordi Batllori.\nEncara que no hi ha conclusions, Noguer sí que ha volgut deixar clar que de totes les declaracions que han sentit al llarg del matí se'n desprèn que "no s'han utilitzat diners públics per pagar cap tema privat". "Això sí que ho podem afirmar", ha destacat Noguer. "Sobre si hi va haver intencionalitat, les manifestacions que ha fet tothom són que no", ha conclòs.\nD'entrada, la comissió tenia intenció d'acabar la seva labor aquest mateix dimarts però el contratemps de salut que ha patit Amador allarga una mica els terminis per tenir unes conclusions definitives sobre la taula.


“Veus al ras”. Només llengua, i pocs fets | Jaume C. Pons Alorda\n“Veus al ras”. Només llengua, i pocs fets\nLa col·lecció “El club dels novel·listes” aposta fort aquesta temporada per la nova obra de Sebastià Perelló, Veus al ras (Club Editor, 2016), una novel·la monòleg en la línia obsessiva i compungida de Samuel Beckett, un nus que cada vegada estreny més i més. Jaume C. Pons Alorda n’ha fet la lectura.\nA Pèls i senyals, la novel·la prèvia de Sebastià Perelló, el protagonista no tenia res a dir tot i que la xerrera se’l menjava. A Veus al ras el protagonista calla per sempre perquè amb el seu silenci ja ho diu tot. Ambdues postures reflecteixen un trencament amb la norma imperant, una convenció arbitrària que es desmunta quan la situem en un context diferent de la seva naturalesa: l’efecte aquí és de quelcom que no encaixa perquè simplement no pot encaixar, perquè no pot. La seva impossibilitat és una cicatriu que apunta directament a la nostra derrota subversiva.\nAprofundint en la prosa sebastiaperelloniana, sabem que aquest autor s’especialitza en personatges assolats i assotats per l’existència, convertida en un espai on directament no hi ha possibilitat d’encaix, com comentàvem, o de conciliació de cap mena. Si vivim entre desesperacions, per què no cantar-les? Sense vergonyes. Ni tabús. Veus al ras és un trencament, la confessió obsessiva d’una dona que parla pels descosits perquè l’ésser a qui diu estimar, i esperar, no diu ni pruna. La vetlla es fa menys feixuga a través d’aquest doll de mots entès com un udol. El gest de la dona s’entén, doncs, com una operació de compensació en la balança còsmica: tot aquest silenci necessita crits que sollevin. El discurs d’aquesta dona desconcertada, flux continuat, indeturable, ens porta una de les llengües més fanàtiques i outsiders de la literatura recent.\nEn trobem davant d’una aposta molt forta de Maria Bohigas, que amb els darrers títols que proposa continua insistint en l’incontrolable estrafer de ferides de la incomunicació. Bohigas és una de les poques editores d’autors desafiants: s’ho creu i ens obliga a creure. Sap que el seu és un ofici de dignitat i treball. Si més gent seguís el seu exemple estaríem salvats.\nEl protagonista de Veus al ras, un protagonista que no és narrador perquè ha renunciat a la parla per desaparèixer en un anonimat de ventríloc, és absolut i omnipresent a través d’una veu aliena a ell: tant la que no mota com la que sí són aquestes veus al ras que donen títol, desesperades, desfetes, desobeïdes i desobedients. Aquest protagonista oligàrquic, doncs, que vol portar la llibertat a l’extrem, és algú que actua com si el seu entorn fos un titella de les seves gesticulacions. Per això viu en un espai fronterer, no travessa el llindar de la porta de casa perquè ha decidit existir en una mansió d’abandonament, allà on la dilatació de cada gest possibilitat una immortalitat de mentida però real dins del seu ordre mental.\nPerò el gran misteri, el més excepcional d’aquest llibre, és la narradora. Per favor, llegim atentament. Creu aquesta dona abandonada que parla del seu mascle, del seu amor, del seu abandonador, i que pronuncia cada síl·laba en nom seu, en nom de l’altre, per omplir aquesta esquerda eixamplada com un cony. Però en realitat està instaurant el seu dret al desconcert, el seu triomf pel simple fet de sí deixar un testimoni que l’altre no pot donar. Està insistint en la predominança del seu desig abanderat, pur egoisme, excelsa vanitat. Ha fet ella alguna cosa? En realitat s’està disculpant? Què és el que vol? Llegim amb cura, calma, atenció. Veus al ras és un tractat de la supremacia d’un jo enfront d’un altre. O no: també es pot llegir com una carta d’amor, tapís de Penèlope que clama el retorn de l’antic heroi.\nJosé Ángel Valente entenia la poesia com un pou des d’on pouar allò que el mateix discurs genera: la veu crítica que consuma una opinió o una lectura, doncs, només recull l’aigua d’allà on surt. No inventa ni proclama, segueix el verb en la seva ordenació sagrada. Per aquest motiu, com tot autor amb un món propi, Sebastià Perelló ens ofereix les pistes per a la seva pròpia interpretació, el camí que traça, el llenguatge amb què podem intentar articular un discurs de comprensió al voltant del que a poc a poc va aconseguint amb la seva cada cop més extensa i cohesionada obra. A la pàgina 116 llegim aquest text clarivident que ens ajuda a entendre l’essència del que tenim entre mans: ¿Què t’he d’anar a dir? I no en sortíem. Tot el que ens passava, tot quant vivíem tenia lloc en la boca, com si només fóssim llengua, llengua travada, perduts en aquell teixit contràctil, sense ossos, amb pèls i arrugues, i érem allà, com si fos un lloc estrany, a la punta tèrbola i molla, d’on només vèiem terra erma i calcigada, com si fóssim malalts en un lloc desert i tot fos lluny. Només llengua, i pocs fets.\nSols això, o sigui, tot això. Testimoniem, per tant, una exploració claustrofòbica que contemplen uns fets incomprensibles però pronunciables: parlar sembla la manera de trencar amb l’hegemonia d’aquest no-res que tant omple. Aparentment no hi ha trama, sols llenguatge, però en realitat la història atrapa per l’anomalia que representa: estem davant d’un text inèdit, quasi impossible, que existeix per posar el dit a la nafra i per tocar mare.\nSebastià Perelló és el Béla Tarr de la prosa europea, un provocador, un suïcida, un director de fotografia que retrata els mateixos mots una vegada i una altra per aconseguir una espiral de buit perfecta, un monument als marges, una oda al blanc. Això sols es pot aconseguir amb una escriptura lúcida, incisiva, irònica a estones, tràgica sempre, il·luminada i insistent. Per dir el no-res cal una llengua plena, armada, i aquesta ho és. L’única cosa que es pot criticar és el que Ponç Puigdevall deia de la prosa de Biel Mesquida: que és com anar al desert sense ombrel·la. Allà on l’ombra seria una concessió al lector, un caramel que confiti i que estiri, aquí només trobem sol abrasador, inclement. Sebastià Perelló, indomable, no renuncia mai al seu sentit de ser, al seu vertigen, al seu deliri, a la seva intenció i a la seva radicalitat expressiva. Un plat tan fort de gust que no és apte per a tots els paladars, i això tant l’autor com l’editora ho saben i volen córrer el risc a favor de l’alegria d’uns lectors que encara creiem en la rotunditat del poder de la paraula despullada, crua com carn crua per a un caníbal. Val molt la pena. Poques vegades trobarem un text tan vigorós.\nVeus al ras seguirà el seu pelegrinatge com aquesta elegia suprema, tot essent la prova de la mestria indiscutible de Sebastià Perelló perquè ens rendim als seus peus, perdó, a les seves veus. Ha aconseguit una novel·la sobre un no-res que ho esdevé tot.\nPortet Renada el 22 març 2016 a les 12:49 ha dit:\nAcabo de fer-vos un comentari elogios.\nI em reponeu demant-me una adreça electronica vàlida ???\nNomés en tinc una: la que està posada aqui’ damunt (que és a on m’envieu el vostre correu)


A la balitresca: El paradís d'Èller\nEl paradís d'Èller\nDissabte vaig tenir l'ocasió de tornar novament a Èller a escoltar una interessant conferència sobre les fonts egípcies del Nou Testament, a càrrec del teòleg Llogari Pujol, a l'Hostal d'Èller, que va ser d'allò més interessant.\nSempre és un plaer anar a Èller. És un petit poble del municipi de Bellver, situat a la vall del Duran, a una bona alçada sobre el nivell de la vall, envoltat de muntanyes i de bosc, en plena natura, amb molts pocs habitants.\nLa sensació de placidesa i d'estar allunyat del món és dels pocs llocs de Cerdanya on encara es pot trobar. Naturalment, viure-hi tot l'any no deu ser tan romàntic. El fred, la neu i l'aïllament també presenten seriosos inconvenients.\nTot i així, és un poble que no s'ha sobreedificat, a diferència de la resta de la comarca i presenta un cert aspecte homogeni. Potser el fet d'estar una mica lluny de tot arreu ha fet possible el miracle.\nAvui dia, si volem trobar pau a la comarca, ens hem d'enfilar per les muntanyes a algun d'aquests pobles perduts. Tot i així, trobarem segones residències, però no tantes com a la plana. Encara podrem sentir el cantar dels ocells o el soroll dels grills i de nit, potser amb sort, veure cuques de llum.\nEn fi, un petit paradís verd dins d'un altre de més antropitzat. Que per molts anys conservir el seu encant.\nposted by Yarhel (Enric Quílez) @ 1:42 p. m. 0 comments\nMisses i senyeres\nVisita a Nyer\nDissabte a Organyà\nAliens al Japó\nMés reformes urbanes


El nou model d'Impost de Societats requereix una revisió de dades més exhaustiva per part de les entitats\nA partir d’aquest any, la presentació de l’IS requereix que les entitats revisin dades fiscals pròpies. Font: Pixabay.\nEl principal objectiu d’aquesta novetat és millorar la qualitat de l'emplenament de les declaracions. Font: Pixabay.\nA partir d'aquet any, per primer cop, les associacions, fundacions i cooperatives obligades a presentar l’Impost de Societats (IS) podran comprovar les pròpies dades fiscals que consten a la base de dades d’Hisenda en el moment de presentar l’IS. És a dir, Hisenda permetrà que cada entitat revisi informació extreta de diverses declaracions quan l’entitat empleni el model 200 de l’IS.\nAixí doncs, des de principis d’aquest juliol, les entitats, pimes i grans empreses ja poden consultar fins a 70 conceptes de la seva informació fiscal quan presentin l’IS referent al 2019. Entre aquests conceptes es troben les dades de liquidació (pagaments fraccionats, retencions efectuades...), càlculs comptables (despeses no deduïbles) i avisos específics, entre d’altres.\nDades disponibles a l'Agència Tributària procedents de declaracions informatives o d'altres fonts d'informació procedents de tercers.\nDades d'autoliquidacions i declaracions informatives de la mateixa persona contribuent (M202, M190, M390 o M303).\nDades declarats en el model 200 de l'exercici 2018 corresponents a imports pendents d'aplicar en exercicis futurs, indicant la casella del model 200 de l'exercici 2019 en la qual s'haurien de consignar. Així mateix, se subministrarà la informació inclosa a les pàgines 1 i 2.\nInformació a tenir en compte en la declaració, com pot ser la relativa a sancions i recàrrecs emesos i notificats per l'AEAT durant l'exercici 2019, interessos de demora abonats per la AEAT i per altres Administracions durant 2019...\nEpígrafs de l'IAE en els quals consta donat d'alta la persona contribuent, incloent el Codi Nacional d'Activitat Econòmica (CNAE) equivalent.\nLa informació que proporcionarà l’autoritat tributària a cada persona obligada són dades que poden fer saltar l’alarma de forma automàtica a Hisenda, i que li faci iniciar actuacions de comprovació. El principal objectiu d’aquesta novetat és millorar la qualitat de l'emplenament de les declaracions i agilitzar-ne la tramitació, tal com ho expliquen des de la web de l’Agència Tributària.\nLes dades fiscals necessàries per presentar l’IS es poden consultar amb el certificat digital de l’entitat. El tràmit no es pot fer amb un certificat de col·laborador/a social, excepte si s’obté un apoderament específic. L’apoderament en concret és el de Dades Fiscals de l’Impost de Societats (DFIS) o el general per a consulta de dades personals (Generaldatpe).\nAquesta novetat té a veure amb el que vam explicar en aquest article, sobre la possibilitat de presentar dues declaracions en un únic any. La segona declaració és necessària per a les associacions que no han pogut aprovar els comptes anuals a temps, per motius vinculats a la Covid-19.\nIgualment, han de presentar l’IS en el període habitual (de l’1 al 27 de juliol), però possiblement les dades no s’adiuen amb la realitat. Per això Hisenda proposa una segona presentació del model un cop els comptes estiguin aprovats. La segona declaració es podrà presentar del 27 de juliol al 30 de novembre.\nobligacions fiscals, Impost de Societats, Covid19, fiscalitat


Impacte ambiental del Canvi Climàtic | Mans Unides\nInici Causes ONG Canvi climàtic Conseqüències del Canvi Climàtic Impacte ambiental del Canvi Climàtic\nL'impacte ambiental del Canvi Climàtic s'agreujarà ràpidament. La temperatura mitjana global s'ha elevat 0,85 graus entre 1880 i 2012, un increment que s'ha accentuat en les últimes tres dècades.\nL'impacte ambiental del Canvi Climàtic augmenta la freqüència i la intensitat dels fenòmens meteorològics extrems, com onades de calor, sequeres i inundacions, així com la degradació d'hàbitats i extinció d'espècies. S'espera que aquest impacte s'agreugi més si cap.\nA Europa, els majors augments de temperatura s'observen en les regions meridional i àrtica. Les precipitacions disminueixen al sud d'Europa i augmenten al nord i nord-oest. Són canvis que afecten els ecosistemes naturals, la salut humana i els recursos hídrics. En els sectors econòmics com la silvicultura, l'agricultura, el turisme i la construcció, on les conseqüències seran negatives en la seva major part.\nAls països més pobres, les conseqüències del canvi climàtic també seran evidents, ja que disminuirà la producció agrícola, pujarà el nivell del mar, empitjorarà la qualitat de vida com a conseqüència de l'estrès hídric, i es produirà un augment del risc de conflictes regionals.\nA nivell mediambiental, el canvi climàtic provoca un impacte sobtat en forma de desastres naturals, com ara inundacions o terratrèmols, però a la vegada també provoca un impacte lent, en forma de sequeres o en un augment del nivell dels oceans, el que causa desplaçaments humans.\n‹ El clima del futur amunt Efectes del Canvi Climàtic ›\nEnviat per Cristina Escusa el dt., 24/05/2016 - 14:32


Una vuitantena de professionals de col·lectius essencials es comencen a vacunar a l'Alt Pirineu i Aran\nSe'ls administra el vaccí d'AstraZeneca en 5 punts de vacunació a Vielha, Tremp, la Seu i Puigcerdà\nTrempUna vuitantena de professionals de diversos col·lectius essencials de l'Alt Pirineu i Aran han començat a vacunar-se aquest dimecres amb el vaccí d'AstraZeneca. Tal com havia anunciat Salut, s'han habilitat quatre centres de vacunació a la regió sanitària, a Vielha, Tremp, la Seu d'Urgell i Puigcerdà, als quals se'ls suma un cinquè punt situat a la comissaria dels Mossos d'Esquadra de la Seu d'Urgell, destinat a aquest col·lectiu.\nL'adjunt a la gerència de la regió sanitària de l'Alt Pirineu i Aran, Miquel Abrantes, ha explicat que aquesta setmana s'han distribuït 100 primeres dosis d'aquesta vacuna a cada punt de vacunació, que s'aniran repartint al llarg dels pròxims dies, "excepte en el cas de la comissaria dels Mossos d'Esquadra, que en principi es posaran totes avui, ja que el col·lectiu és prou gran". Per exemple, aquest dimecres a Tremp estava previst posar entre 15 i 20 vacunes, un ritme que es podrà anar incrementant a mesura que vagin arribant més dosis.\nAbrantes ha recordat que aquesta vacuna es posa a personal de col·lectius essencials d'entre 18 i 55 anys, com ara professionals sanitaris que no s'havien vacunat en una primera fase, com ara farmacèutics, logopedes, nutricionistes o fisioterapeutes, així com cossos de seguretat i emergències i funcionaris de presons -un col·lectiu, aquest darrer, sense presència a la regió sanitària pirinenca. Abrantes ha remarcat que "es tracta d'una vacuna segura, igual que totes les altres que estem administrant". De moment, aquesta setmana s'està citant a la gent a través d'un SMS, però a partir de la setmana que ve ja s'habilitarà un servei a través del qual es podrà triar dia i hora, per fer-ho més còmode.\nUna de les primeres professionals del Pirineu a rebre aquesta primera dosi del vaccí d'AstraZeneca ha estat Montse Enjuanes, titular d'una farmàcia de Tremp. Després de vacunar-se a les instal·lacions habilitades al pavelló del Casal de la capital del Pallars Jussà, s'ha mostrat "molt contenta, molt orgullosa dels companys sanitaris i de la indústria farmacèutica per haver desenvolupat una vacuna en tan poc temps". En aquest sentit, ha animat a tothom que "quan els cridin, vagin a vacunar-se", ja que aquesta serà la manera "d'acabar amb el covid-19".\nEnjuanes també s'ha mostrat satisfeta que s'hagi optat per vacunar ja col·lectius com el seu, ja que "evidentment primer tocava als CAP i als hospitals, però nosaltres també estem cada dia amb el malalt, fent atenció des del taulell, i era important que ens arribés també a nosaltres, igual que a altres gremis essencials, com el professorat o els cossos de seguretat".\nDimarts acaba la vacunació a residències\nD'altra banda, Abrantes també ha explicat que, si tot va bé, dimarts es donarà per finalitzat el procés de vacunació als usuaris i professionals de residències de l'Alt Pirineu i Aran. "Només falta administrar la segona dosi a la residència de Puigcerdà, ja que en ser vermella es va haver de retardar uns dies l'inici de la vacunació", ha explicat. A banda, també ha dit que "ja tenim vacunats a tots els professionals sanitaris de primera línia de la regió sanitària que han volgut rebre la vacuna". En aquest sentit, ha detallat que "alguns que no l'havien volgut inicialment, s'ho han repensat i els hem vacunat després".\ncoronavirus Covid-19 AstraZeneca Alt Pirineu i Aran vacunació


e m p r e m t e s: L'assassí de coloms vola més alt\nMarejos, vòmits, diarrea i mal de cap, en algunes ocasions; conjuntivitis i congestió nasal, en d'altres. Només són alguns dels símptomes que poden ocasionar-nos les malalties transmeses pels coloms: tuberculosi, clamidiasi, salmonelosi, toxoplasmosi, pneumoencefalitis, criptococosi, etc. A aquests efectes perniciosos sobre la nostra salut, cal afegir-hi el deteriorament que les defecacions columbines ocasionen al mobiliari urbà perquè cremen i perquè embruten la roba estesa, les estàtues, els bancs i el paviment. A més, cal afegir els casos en què aquests ocellots urbans embussen desguassos o s'instal·len en sortides d'aire condicionat.\nSiguin aquestes les motivacions —que no són poques— o en siguin unes altres, hi ha algú que ha decidit acabar amb l'espècie Columba livia domestica, terme científic que confereix un rang il·lustre a un animal tan vulgar com el colom de ciutat. De la notícia, curiosa i fins i tot irrisòria, se'n fa ressò la premsa aquests dies; ahir La Vanguardia i ara l'Avui. La població de coloms ha disminuït de 3.000 a 600 caps en dos mesos. Ho explicaven, als mitjans, els venedors de bossetes de gra per a coloms que veuen com el negoci trontolla. Ja se sap, sense bèsties per alimentar, qui els en compra?\nL'extermini va arrencar a començaments d'any i la policia va detenir «El Falcó», un home de seixanta anys que enverinava les aus. Però com a la pel·lícula «El zorro», l'enverinador taciturn té un seguidor, si és que no ha creat escola i en té un seguici. Per descobrir qui dispersa la metzina, l'Ajuntament de Barcelona, els Mossos d'Esquadra i la Guàrdia Urbana han unit esforços per aturar la matança. Òscar Sunyer, un dels venedors de llaminadures i veces —el que mengen els coloms—, assegura que la plaça sense coloms perd el seu encant i suggereix als investigadors com enverinen els ocells: pa o arròs que s'ha deixat unes hores a remull amb detergent, líquid de frens o anticongelant.\nA l'equip d'investigadors, però, no els calen ajuts externs. Són experts en tota mena de crims, de manera que un cas com aquest només és un entrant abans que no arribi el plat fort. No han hagut d'encerclar la plaça de Catalunya ni interrogar cada vianant per esbrinar que el nou enverinador segueix el mateix modus operandi. L'originalitat no és una qualitat del nou Falcó, que potser compra estricnina a la farmàcia, s'abasteix de líquid de frens al taller de sota casa o ha descobert que «Ariel lava más blanco». En canvi ha après dels errors del seu antecessor i alça el vol abans que no el cacin.\nPotser ara que la policia científica ha descobert el conte d'en Nap-Buf i ressegueix molletes de pa, el Falcó tornarà a abeurar-se de la literatura popular o de dites tan nostrades com aquella que fa: «si algú et demana aigua, no li’n donis; ensenya-li el camí de la font».


EL SAGRAMENT DE LEUCARISTIA\nAvui us parlaré de l’eucaristia. L’eucaristia se situa en el cor de la «iniciació cristiana», juntament amb el baptisme i la confirmació, i constitueix la font de la vida mateixa de l’Església. D’aquest sagrament de l’amor brolla tot autèntic camí de fe, de comunió i de testimoni.\nEl que veiem quan ens reunim per celebrar l’eucaristia, la missa, ens fa ja intuir el que estem a punt de viure. Al centre de l’espai destinat a la celebració hi ha l’altar, que és una taula, coberta amb unes tovalles, i això ens fa pensar en un banquet. Sobre la taula hi ha una creu, que indica que damunt d’aquest altar s’ofereix el sacrifici de Crist: és ell l’aliment espiritual que allí es rep, sota els signes del pa i del vi. Al costat de la taula hi ha l’ambó, és a dir, el lloc des d’on es proclama la paraula de Déu, i això indica que allí es reuneixen per escoltar el Senyor que parla mitjançant les Sagrades Escriptures, i, per tant, l’aliment que es rep és també la seva Paraula.\nParaula i pa en la missa es converteixen en una sola cosa, com al darrer sopar, quan totes les paraules de Jesús, tots els signes que va realitzar, es van condensar en el gest de partir el pa i d’oferir el calze, anticipació del sacrifici de la creu, i en aquelles paraules: «Preneu i mengeu, aquest és el meu cos… Preneu i beveu, aquesta és la meva sang.»\nEl gest de Jesús realitzat al darrer sopar és la gran acció de gràcies al Pare pel seu amor, per la seva misericòrdia. Acció de gràcies en grec es diu eucaristia. I per això el sagrament s’anomena eucaristia: és l’acció de gràcies suprema al Pare, que ens ha estimat tant que ens va donar el seu Fill per amor. Heus aquí per què el terme Eucaristia resumeix tot aquest gest, que és gest de Déu i de l’home juntament, gest de Jesucrist, Déu veritable i home veritable.\nPer tant, la celebració eucarística és molt més que un simple banquet: és precisament el memorial de la Pasqua de Jesús, el misteri central de la salvació. Memorial no significa només un record, un simple record, sinó que vol dir que cada cop que celebrem aquest sagrament participem en el misteri de la passió, mort i resurrecció de Crist. L’eucaristia constitueix el cimal de l’acció de salvació de Déu: el Senyor Jesús, fent-se pa partit per nosaltres, vessa, en efecte, sobre nosaltres tota la seva misericòrdia i el seu amor, de tal manera que renova el nostre cor, la nostra existència i la nostra manera de relacionar-nos amb ell i amb els germans. És per això que normalment, del fet d’acostar-nos a aquest sagrament en diem rebre la comunió, combregar: això significa que en el poder de l’Esperit Sant, la participació en la taula eucarística ens conforma de manera única i profunda a Crist, fent-nos participar per endavant, ja ara, de la plena comunió amb el Pare que caracteritzarà el banquet celestial, on amb tots els sants tindrem l’alegria de contemplar Déu cara a cara.\nBenvolguts amics, no agrairem mai prou al Senyor el do que ens ha fet amb l’eucaristia. És un do molt gran i per això és tan important anar a missa el diumenge. Anar a missa no sols per resar, sinó per rebre la comunió, aquest pa que és el cos de Jesucrist que ens salva, ens perdona, ens uneix al Pare. És bonic fer això! I tots els diumenges anem a missa, perquè és precisament el dia de la resurrecció del Senyor. Per això el diumenge és tan important per a nosaltres. I amb l’eucaristia sentim precisament aquesta pertinença a l’Església, al poble de Déu, al cos de Déu, a Jesucrist. No acabarem mai d’entendre tot el seu valor i riquesa. Demanem-li, doncs, que aquest sagrament continuï mantenint viva la seva presència a l’Església i que plasmi les nostres comunitats en la caritat i en la comunió, segons el cor del Pare. I això es fa durant tota la vida, però es comença a fer el dia de la primera comunió. És important que els nens es preparin bé per a la primera comunió i que tots els nens la rebin, perquè és el primer pas d’aquesta pertinença forta a Jesucrist, després del baptisme i la confirmació.


About: Direcció (geometria)\nUna direcció és la informació continguda en la posició relativa d'un punt respecte a un altre punt sense informació sobre la distància. Les direccions poden ser o bé relatives a una referència determinada (els violins en una orquestra completa s'asseuen normalment a l'esquerra del director), o bé absolutes d'acord a algun marc de referència prèviament acordat (la ciutat de Nova York es troba a l'oest de Madrid).\nUna direcció és la informació continguda en la posició relativa d'un punt respecte a un altre punt sense informació sobre la distància. Les direccions poden ser o bé relatives a una referència determinada (els violins en una orquestra completa s'asseuen normalment a l'esquerra del director), o bé absolutes d'acord a algun marc de referència prèviament acordat (la ciutat de Nova York es troba a l'oest de Madrid). La direcció s'indica sovint amb la mà amb un dit índex estès o representant-la amb una fletxa. En un senyal d'orientació vertical que representa un pla horitzontal, tal com un senyal de trànsit, "endavant", normalment s'indica amb una fletxa vertical cap amunt. Matemàticament, la direcció es pot especificar de forma única per un vector d'unitat, o de manera equivalent pels angles formats pel camí més directe respecte a un conjunt específic d'eixos. En geometria Euclidiana i afí, la direcció d'un subespai és l'espai vectorial associat a aquest subespai.. En el cas d'un subespai de dimensió unitat (que és una línia) els vectors de direcció són els vectors diferents de zero d'aquest espai vectorial. (ca)\nUna direcció és la informació continguda en la posició relativa d'un punt respecte a un altre punt sense informació sobre la distància. Les direccions poden ser o bé relatives a una referència determinada (els violins en una orquestra completa s'asseuen normalment a l'esquerra del director), o bé absolutes d'acord a algun marc de referència prèviament acordat (la ciutat de Nova York es troba a l'oest de Madrid). (ca)\nDirecció (geometria) (ca)


Les dificultats laborals de les persones amb Esclerosi Múltiple centra la 5a Jornada de l’AEMA\nJoan Serra, nou president de l’Associació de Municipis pel Transport Urbà\nL’Espai Cívic Centre d’Igualada va acollir aquest dimecres 27 de març 5a Jornada de divulgació i sensibilització de l’Associació Esclerosi Múltiple de la comarca de l’Anoia (AEMA). Enguany, els diferents professionals que van intervenir en la sessió van abordar, des de diferents àmbits i experiències, les dificultats laborals de les persones amb Esclerosi Múltiple.\nL’obertura institucional de l’acte va anar a càrrec del Dr. Fermí Capdevila, 2n Tinent d’Alcalde i portaveu, regidor d’Entorn Comunitari i Cooperació de l’Ajuntament d’Igualada i coordinador d’Oncologia Mèdica de l’Hospital d’Igualada, de Meritxell Benedí, directora general de Serveis Socials de la Generalitat de Catalunya i de la Secretària de l’AEMA, Rosa Perelló.\nTot seguit es va iniciar una taula rodona que va moderar la periodista, cap de comunicació de l’Ajuntament de Vilanova del Camí, Marissa Martínez, en la qual hi van intervenir Rosalia Horno, infermera clínica i coordinadora d’Infermeria del Centre d’Esclerosi Múltiple de Catalunya-Cemcat, Mercè Simón, directora de Finances i exdirectora de RRHH de Laboratoris Stada, i Rebeca Muñoz i Elisenda Altés, afectades d’EM que van explicaran les seves experiències personals.\nRosalia Horno és infermera i coordinadora al Centre d’Esclersosi Múltiple des de fa més de 20 anys. És un referent per a les persones amb EM que estan rebent un tractament i sovint el seu paper va més enllà que el d’atendre als seus pacients. El pacient troba en infermeres com Horno, a la persona de confiança a la que li pot explicar com es troba més enllà de la pròpia malaltia.\nEls seus pacients també comparteixen amb ella dubtes i qüestions laborals. Els preocupa, per exemple, la reacció dels seus caps i dels companys davant l’anunci de la malaltia i alguns opten per no comunicar-ho. Una decisió que Rosalia Horno creu que únicament depèn de la persona que pateix la malaltia que ha de ser lliure de comunicar-ho o no.\nMercè Simón, és Directora de Finances i Ex Directora de RRHH de Laboratoris Stada i ha participat al Focus Group de professionals de RRHH entorn el projecte treballem de la Fundació Esclerosi Múltiple. Simón va explicar l’experiència que van viure a Laboratoris Stada quan una de les seves treballadores va fer públic el diagnòstic d’EM i la necessitat de fer baixa en moments determinats.\nL’empresa, va dir Simón, va buscar recursos per facilitar que aquesta treballadora pogués continuar treballant a l’empresa, malgrat les seves baixes sobrevingudes. L’empresa, va dir Simón, es va adaptar a la nova situació per mantenir a la plantilla aquesta treballadora i altres amb diversitat funcional.\nLa part testimonial va anar a càrrec de Rebeca Muñoz, que actualment treballa amb el seu marit a una empresa de consumibles d’informàtica. Va ser diagnosticada d’EM el 2015 quan treballava per compte aliè com a administrativa i informàtica, i a causa d’un brot va haver d’agafar la baixa durant 18 mesos.\nLa resposta de l’empresa va ser contundent i no va renovar el contracte a Muñoz una vegada recuperada de la seva baixa. En aquest cas l’EM l’havia condicionat laboralment, tot i així, Rebeca Muñoz és partidària d’explicar a les empreses que han de contractar que pateix aquesta malaltia i que pot, en moments puntuals, fer baixa a la feina. De la mateixa manera, Muñoz, agraeix i demana –ara que és empresària- que les persones que li demanen feina siguin sinceres pel que fa als temes relacionats amb la salut. Aquesta empresària demana més sensibilització i empatia als empresaris per tal de contractar persones amb diversitat funcional a les plantilles laborals.\nUn punt de vista que també comparteix Elisenda Altés, també afectada d’EM i responsable de RRHH a una gestoria que dona servei a una cadena hotelera. Diagnosticada el 2017, continua portant a terme les seves responsabilitats, i està finalitzant el grau de Relacions Laborals a través de la UOC per actualitzar-se. L’Elisenda Altés ha compartit el diagnòstic a la seva empresa, i vol demostrar amb el seu propi cas, que treballar amb EM és possible i que les empreses han d’obrir les portes a la discapacitat sense por.\nDesprés d’escoltar els testimonis, es va obrir un torn de preguntes del públic que van arrodonir una jornada de reflexió i debat sobre les dificultats laborals de les persones amb esclerosi. L’acte es va cloure amb un refrigeri.\nDes de l’AEMA agraeixen als ponents la seva col·laboració en aquest acte i al públic assistent la participació en aquesta cinquena jornada de reflexió i debat al voltant de l’esclerosi múltiple.\nArticle anteriorSergi Alamillo substitueix Enric González al capdavant de l’Yvette Pons CB Igualada\nPròxim articleEl Parcmotor Castellolí es converteix en un dels primers circuits connectats d’Europa


ESPAI DE GALIONAR: La invasió del ramat d'ovelles\nLa invasió del ramat d'ovelles\nAquest estiu que ja se’ns acomiada he pogut gaudir d’una setmana llarga de vacances a Andorra. Unes vacances tranquil·les, com ha de ser, sense massa història, potser fins i tot una mica avorrides a causa de la persistència de la pluja, però gaudint de la bellesa d’uns indrets paradisíacs, aquest any exuberants de verd i de flors.\nI vaig ser privilegiada espectadora d’un fet insòlit i divertidíssim que mai hauria imaginat: una invasió d’ovelles.\nÉrem a dalt el port de Cabús, cap a les pistes d’esquí de Pal però agafant la carretera de la dreta. Vam fer la parada de rigor a l’esplanada on hi ha l’escultura de la tassa, per fer-hi la foto de cada any. Hi havia 2 o 3 cotxes aturats i una caravana vella de grans dimensions. Uns quants turistes com nosaltres també feien fotografies i contemplaven les vistes impressionants de l’indret... En un bosquet molt proper, dalt d’un turó, vam veure el que ens va semblar un petit ramat d’ovelles que hi treien el cap. I campant per allà on érem, dues ovelles més s’esperaven, tranquil·lotes, com si també admiressin el paisatge...\nI nosaltres, com la canalla, cap al bosc a retratar el ramat! Però ai redéu, només veure’ns la intenció, tres gossos-pastor apareguts de sobte ens van convertir en el centre d’un triangle equilàter, on cadascun d’ells n’era un vèrtex amenaçador, bordant de mala manera... Quiets allà al mig, acollonits, vam aconseguir adreçar-nos a un home gran i malcarat que entrava i sortia de la caravana: Que són de vostè, aquests gossos? En dir-nos que sí, els animalots ja van deixar d’amenaçar-nos. Amb molta precaució, vam preguntar-li si ens podíem acostar a les ovelles, i ens va respondre que no calia perquè estaven a punt de baixar i prou que les veuríem...\nEl pastor va fer una sèrie de xiulets llargs i sincopats, i en cosa d’un instant, com una riuada imparable, una munió de bèsties atapeïdes i esbojarrades comencen a baixar pel turonet; les dues sentinelles les esperen i es fiquen al davant del ramat, tot fent de guies.\nI sense tallar-se ni un pèl, venen cap a nosaltres, ens passen pel davant, pels costats, pel darrere, topen amb els nostres cossos, ens envaeixen talment una plaga bíblica...\nEra divertit, sí, però també feia una certa por, perquè algunes tenien unes banyes considerables... La gent que ens ho miràvem no sabíem ben bé com reaccionar.\nI vinga sortir ovelles i més ovelles... Algunes ens miraven de reüll amb ulls mandrosos i aixecant una mica el morro deixaven anar allò tan conegut de:\nEls gossos anaven fent la seva feina, amunt i avall, perfectament sincronitzats, sense que se’ls n’esgarriés ni una... Van anar pujant cap a l’escultura de la tassa, en un recorregut que ja devien haver fet mil vegades, i poc a poc es van anar perdent muntanya endins, cap a un altre prat... De tant en tant, sentíem algun altre xiulet i la veu del pastor que les animava: “La puta mare que us va parir...!”\nFins que altra volta vam quedar només envoltats d’humans, com si haguéssim despertat d’un somni, amb una ferum d’ovella enganxada a la pell i el terra tan farcit d’olives negres que no es podia fer ni un pas sense empastifar-se...\nQuan ho vam comentar a l’hostal, un xicot de la zona ens va explicar que es tractava d’un dels ramats del poble de Tor, al qual s’accedeix des d’allà per una pista força coneguda pels contrabandistes, i que impunement els porten a pasturar a la banda d’Andorra, sense que res ni ningú ho pugui aturar... Jo vaig recordar una antiga visita a aquest poble, i també la lectura del llibre de Carles Porta, “Tretze cases i tres morts”, i no sé perquè, se’m va posar la pell de gallina recordant el vell malcarat que menava les ovelles...\nHores més tard, mentre contemplava l’espectacle de la nit des de la finestra, vaig concloure que, aquest any, quan em preguntessin com m’havien anat les vacances, només em caldria emprar una sola paraula i respondre:\nPublicat per Galionar a 21.9.14\nPere 21 de setembre de 2014 a les 17:46\nSom "urbanites" i el contacte directe amb la natura, amb els animals, de vegades ens fa un xic de por. Crec que el més salvatge era el pastor i més ... si venia de Tor.\nGalionar 21 de setembre de 2014 a les 19:17\nJajajaaa, Pere, tens raó; no sé si el pastor era el mateix protagonista del llibre, "el Palanca", o qualsevol dels seus acòlits, però t'asseguro que no era gens acollidor... I d'ovelles n'hi havia més de 200, tot i que en les fotos no se'n veuen tantes; era com per no tenir-les totes davant tanta cabronada... :) Però tens raó, els urbanites no estem acostumats a aquestes coses... :)\nnovesflors 21 de setembre de 2014 a les 18:20\nHa,ha,ha. Hi ha coses que només et passen a tu, ets única!\nGalionar 21 de setembre de 2014 a les 19:19\nSí, Novesflors, no m'havia trobat mai amb res semblant, ni crec que hi torni! La filmació que vam fer és espectacular, però també impresentable; ens feien tremolar tant que fa marejar... :)\nrebaixes 21 de setembre de 2014 a les 18:40\nEntre gossos i ovelles i ramat i xiulet i pastor... un bon relat per a ciutadans de ciutat que surten a escampar la boira i e troben amb la boira del beeeeeeeeeee....M'he divertit mirant i llegint... veig que no hi va haver cap ferit i l'àrnica no va ser necessària... Una experiència més al sarró... i bon concert de guacs, xiulets i bessssss. Anton.\nGalionar 21 de setembre de 2014 a les 19:22\nJajajaaa, Anton, afortunadament no hi na haver cap ferit. Això sí, encara riem moltíssim tot pensant-hi, i em vaig passar més d'una hora per netejar la sola de les bambes de tants residus bovins... :)\nCarme Rosanas 21 de setembre de 2014 a les 19:02\nHe, he, he... Preciosos paisatges i espectacular la invasió de xais i ovelles... Fa impressió fins i tot en foto...\nJa veig que han estat vacances amb emocions fortes. Aquest any no hem coincidit en els dies. Nosaltres vam anar, l'únic dia que hi vam ser a l'Estany de Cabana Sorda. Sortint des de la Vall d'Incles.\nGalionar 21 de setembre de 2014 a les 19:30\nSí Carme, feia molta impressió; les fotos no fan justícia al moment... No hi cabien totes! :) A part d'això, les vacances van ser bastant avorrides perquè va fer molt de fred i va ploure molt, i això impedia la major part de les excursions programades... La Vall d'Incles ens va quedar pendent per aquest motiu, tot i que no hauríem caminat pas tant com vosaltres... Amb tot, van ser uns bons dies, de desconnexió, de reflexió i sobretot d'oxigenació mental.\nxavier pujol 21 de setembre de 2014 a les 19:38\nGalionar, hem estat ben a prop geogràficament, però no hem coincidit en els dies. Nosaltres vam pujar a Tor el 15 d'agost. Millor les ovelles que determinats humans...\nAmb les fotografies tan bones amb que que acompanyes les explicacions, ja m'has fet entrar ganes de tornar als Pirineus.\nGalionar 21 de setembre de 2014 a les 20:12\nOstres, Xavier, i tant que vam estar a prop! Nosaltres vam viure aquesta aventura el dia 14, feia molt de fred allà a dalt, no ens vam arribar a Tor perquè el nostre cotxe no és un 4x4 i ens va fer por la pista, però hi vam estar a punt... Els Pirineus són sempre una porta al Paradís, en qualsevol del seu recorregut; jo normalment em moc entre Andorra i la Vall de Boí. Però ja no puc fer les excursions que tu fas, tot i que adapto les sortides a les meves necessitats...\ncantireta 21 de setembre de 2014 a les 23:59\nSempre que m'envolten les ovelles penso que sort que no són polítics ni grups armats amb ganes d'armar bronca. Beeeee...nèvoles fins a cert punt, malgrat les armes al cap. :-D\nMolt bona fotografia. Surtiu ben humanitzats.\npetonets... que us veurem a la pastoral...ai!....Tardoral? :-))\nGalionar 22 de setembre de 2014 a les 16:23\nJajajaaa, Cantireta, no et pensis, de polítics no n'eren, però no vegis com corrien, les males putes! :) Si haguessin anat caminant tranquil·lament hauria estat diferent, erò res les aturava...\nNo noia, no vindrem a la tardoral, que ja tenim el dia ocupat... Però que us vagi molt, molt bé i ja ens retrobarem un altre dia!\nXeXu 22 de setembre de 2014 a les 9:32\nAra ja saps com les gasten a Tor! Jo també vaig llegir el llibre i es veu que la cosa continua igual i sense aclarir. El pastor protagonista encara viu, pel que en sé, i per tant podria ser el que tu vas trobar. Però a banda d'això, quina impressió que de sobte quedis envoltat d'ovelles per totes bandes!\nGalionar 22 de setembre de 2014 a les 16:30\nXexu, jo recordo que vaig anar a Tor fa uns 10 anys, i la pròpia carretera estreta i vella que hi duia ja era tota ella sinistra; en un paisatge obscur de boira, molta vegetació salvatge, un precipici a la dreta i uns revolts endimoniats, semblava que anéssim a la mansió del comte Dràcula més que no pas a un poblet... Certament, aquell pastor podria ser el personatge que esmentem, però no puc pas assegurar-ho... Sobre les ovelles, imagina't: unes 200 alhora, que passen corrents i més boges que una cabra... Una experiència irrepetible, segur!\nGlo.Bos.blog 22 de setembre de 2014 a les 20:00\nCoi, nena, primer m'has fet riure, però després ja no m'ha fet tanta gràcia. Entenc l'ensurt de veure's entremig d'un ramat tan nombrós i esvalotat i sense saber que fer. I l'esglai de saber qui era (o podia ser) el pastor de les ovelles.\nTan idíl·lic que va començar el dia!\nGalionar 22 de setembre de 2014 a les 22:09\nSí, Glòria, a part d'algun moment en què no les teníem totes davant l'allau de llanuts i llanudes, tot plegat va ser una experiència divertidíssima, gairebé la millor de totes les vacances! No hi ha dia que no en parlem, a casa. I és que les bèsties van passar a trot, per no dir a galop! :)\nM. Roser 22 de setembre de 2014 a les 20:44\nAra et renyaré, amb "carinyo", mira que dir que t'avorries en un lloc on cada dia podies admirar i triscar per aquests paisatges...Això que ho digui jo , que no m'ha mogut de casa!\nHe,he, mira que tenir por de les ovelles...Si són d'allò més espantadises, no he sentit a dir mai que una ovella hagués atacat algú! Però a veure noia si estàveu al mig del pas, per on havien de passar les pobres bestioles...Els pastors que es passen molt de temps a la montanya, de vegades són una mica ferrenys. Un dia li vaig demanar a un per fer fotos a les ovelles i em va dir que no, perquè si sortissin per la tele, els seus amos les reconeixerien, ja em diràs...\nOstres el poble de Tor , és aquell on hi van passar aquells fets que ens van esgarrifar; jo he llegit la història en un llibre del Pep Coll, que es diu Dos taüts negres i dos de blancs i també un, sobre un reportatge televisiu:Tor, tretze cases i tres morts...\nTotes les fotos són molt guapes, però l'última, és fantàstica, amb el teu permís, te la rampinyo...\nGalionar 22 de setembre de 2014 a les 22:18\nNo em renyi, senyoreta, que no ho faré més! :) No, si l'avorriment va ser culpa de la persistència de la pluja, la boira, el fred i les tempestes, que ens obligaven a quedar-nos a l'hotel! I és clar, amb tanta mullena, els camins de muntanya estaven impracticables per fer excursions...\nLes ovelles normaletes rai; però és que en van passar 200 al galop, entre les quals alguns bocs, i tot va ser tan ràpid que no sábíem quina cara fer-hi...\nSí noia, el poble de Tor és el del darrer llibre que esmentes, el del reportatge televisiu; el dels taüts és posterior i es refereix a uns fets d'una altra població; també el tinc però encara no l'he llegit.\nDisposa de les fotos que vulguis sense problema, M. Roser! Aquesta última la vaig tirar de nit des de la finestra de la meva habitació. Una forta abraçada!\nM. Roser 28 de setembre de 2014 a les 19:02\nNo sé perquè amb fas fer de "senyoreta"...Si eren ovelles, entremig devia haver-hi marrans (que és el seu mascle). Els bocs són els mascles de les cabres :)\nGalionar 28 de setembre de 2014 a les 19:17\nM. Roser, veus com sí que necessito la "senyoreta" ben a prop? :) Tens raó, noia, els bocs són els mascles de les cabres; no és per quedar bé però ja ho sabia, eh? Suposo que en escriure-ho m'he deixat dur pel costum de sentir-ho a casa de petita: als ramats d'ovelles sempre en deien cabres o cabretes, i als mascles bocs.\nGràcies per fer-me'n adonar, i una forta abraçada!\nrits 22 de setembre de 2014 a les 22:21\nCaram, quin ramat!!! crec que tb m'hauria espantat.\nMe n'alegro de les vacances!! el descans i la pau, encara que portin fins i tot un punt d'avorriment, son genials. Carreguen piles.\nGalionar 23 de setembre de 2014 a les 16:25\nGràcies Rits! Sí noia, de vegades s'agraeixen uns dies com els que he passat a Andorra; malgrat l'excés de pluja i els ramats desbocats, m'han anat molt bé per fer dissabte de la ment, netejar els vidres de la finestra de les percepcions i tenir les coses una mica més clares...\nAnònim 25 de setembre de 2014 a les 16:20\nmillor ovelles que lleons, per exemple...\nGalionar 25 de setembre de 2014 a les 20:35\nJajajaaaa, Pons, això sempre! :) Però n'estàs segur que se'n troben, de ramats de lleons amb més de 200 exemplars? :) Jo, si fos un gos pastor, m'acollonaria de menar-los!\nOlga Xirinacs 25 de setembre de 2014 a les 17:05\n¡Per fi puc comentar! Ara ja a casa, després d'un estiu sense connexions.\nDivertit, això dels bens. I molt ben retratat.\nRecordo que una vegada érem a Dover a punt d'embarcar-nos per passar el Canal. Hi havia estacionats uns quants camions de transport de bestiar amb ovelles que callaven. El meu fill i jo vam començar a fer aquell : ¡beeee...!, i es va esvalotar el ramat, amb unes veus que no podíem parar. Vam xalar força. ¿Què devien entendre aquelles bèsties?\nGalionar 25 de setembre de 2014 a les 20:47\nOlga, ben retornada, poeta! És molt divertida la teva anècdota amb les ovelles; m'has recordat a mi mateixa amb els meus fills fa uns quants anys; també xalàvem molt fent trapelleries com aquesta! Havíem aconseguit que ens vinguessin al darrere tot un ramat de cavalls a Aigüestortes, i la feina era desempallegar-nos-en...\nSaps?, la teva Música de cambra m'ha acompanyat aquest estiu, amb una presència molt grata. Podria dir que un bocinet de tu ha viatjat amb mi pels camins d'Andorra. El llibre és una delícia.\nEstrenant el verb “ACATXONDAR”


ViroEsquiada. Dia 4\n23 de gener de 2019 23 de gener de 2019 Carol de Britos\nFeia dies que patíem pel temps de dimecres… i al final hem passat un dia genial!\nAquest matí ens hem despertat amb el terra ben cobert de neu. Feia goig fer al camí cap al menjador, envoltats de blanc per tot arreu. La temperatura era millor que la d’ahir, i tot feia pensar a que gaudiríem de les pistes. Peeeeeeero… el destí ens tenia preparat un altre pla pel dia.\nUna vegada estàvem als autocars, mestres, conductors i personal de carreteres han decidit que era millor quedar-se a l’hotel i els hi hem fet cas! Hem descarregat, hem pujat a les habitacions i, després d’unes quantes trucades, els profes ens han preparat un dia ple d’activitats.\nPel matí, els petits han jugat a futbolí humà, mentre els mitjans jugaven a jocs com el parxís, les cartes o el futbolí, i els més grans es quedaven a les habitacions xerrant o jugant també. De camí cap a l’hora de dinar hem jugat com bojos amb la neu, acabant ben xops i contents! Per la tarda, els monitors del resort ens han preparat una sessió de cinema a la disco dels grans. Alguns per primera vegada i d’altres per… sisena vegada? hem vist Coco. Què maca que és!\nAra estem ja fent el de cada dia: compres, dutxes, temps lliure i, en breu, sopar. Encara no sabem quin dia farà demà… però de ben segur que ens ho passarem molt bé!\nEntrada anterior EXPERIMENTS DE L’HORT\nEntrada següent Som inventors!


Coses i altres coses TANCAT!: PER TU PAPÀ. 19.04.85 - 19.04.09\nPublicat per Anna a 1:44\nAquest matí jo també he trobat molt a faltar el meu. Fa quasi quinze anys que ja no hi és i l'enyoro cada dia. M'ha tremolat la barbeta quan l'he recordat aquest matí.\nLes persones estimades, sempre s'enyoren, per temps que passi...\nCom se'ns remouen sempre els dintres quan podem sentir la tristesa i l'enyorança dels altres...A qui hem estimat tant, sempre els enyorem;... i més enllà de la quotidianitat que ens empaita hi ha moments especialment intensos ens els que revivim de manera punyent la nostra orfandat i el desamparament.\nPerò com tu dius, anna, la vida és una roda que gira i gira sense parar i també ens proporciona, afortunadament, moments dolços.\nSi més no, un diumenge tranquil amb una mica s'assosec a l'ànima...\njo, que tot això ho tinc encara força recent, ni t'explico les vegades que, encara em trobo pensant que els he d'anar a veure o trucar-los...\nPerò saps què, nina? Ara, fa sol. I d'aquí una estona aniré amb el meu fill a l'Auditori a sentir l'11 de Xostakovitch.\nI penso que m'ha agradat passar per aquí i llegir-te i respondre.\nI la sort que és haver-te trobat en aquest món què, de virtual, sols té la forma de relacionar-nos, de saber de nosaltres.\nPer que els sentiments, els colors, son ben reals.\nUna abraçada endiumenjada i riallera (si, si, riallera.. d'aquelles que et vas portar de l'India!)\nUna capsa de petons dolços, nina\nUf Ana, com arriben aquestes paraules, arriben al fons del cor, com ho sents, com ho vius, com enyores, però tu ho has dit, t'ha tocat lluitar, i que la lluita no pari, un dia t'hi abraçaràs, però ara cal lluitar, o sigui que endavant la lluita i t'envio una càlida abraçada i molta més força.\nUna abraçada, Anna. Forta, molt forta.\nViolette, és que sempre, sempre, els enyorarem. A mi em tremola la barbeta quan llegeixo els vostres comentaris, amb tanta solidaritat i tanta companyia.\nRita, si és així, gràcies per dir-hi la teva bonica. Petonets.\nFanal blau, com li dic a la Violette m'emociona saber-hos aquí, m'emocionas sentir la proximitat dels vostres mots. Segirem girant, i gaudint de tots els moments que ens brinda aquesta màgica roda que és la vida.\nCom m'alegra que hagis entrat, i que hagis llegit, i que hagis escrit. I com m'agrada el que em dius. Com bé dius al escriure'm feia sol, ara al respondret està plovent... Com la vida mateixa! I la sort que tenim de saber viure i gaudir de tots els instants màgics que ens deparen mentre girem i girem.\nNo pateixis que la meva rialla no la perdo, al contrari, cada día és més gran i quan somric (molt molt sovint, ja que soc riallera de mena) ara riuen els llavis, els ulls i l'ànima sencera. Una cosa no treu l'altre.\nUn sac de petons riallers i sincers per a tu estimat poeta.\nGràcies estimat Cesc, que dolç ets. Sempre tens paraules boniques per dir-me i m'encomanes la teva sensibilitat.\nRebo la teva força que amb la meva farà que movem montanyes!\nGràcies Montse, moltes gràcies. La rebo i la guardo ben endins. Una altre per a tu bonica.\nMare meva, quin escrit més preciós, amb quines paraules senzilles, directes, plenes de tendresa i que es noten sortides del cor...\nÉs magnífic tot el que dius... Malgrat la falta que et fan aquestes persones estimades, tens la sort de poder-les recordar d'aquesta manera...\nNo sé si s'enten massa el que vull dir... és que m'ha semblat tan maco que no em surten les paraules exactes :-)\nSi que t'entenc Assumpta, és tal com ho dius, malgrat la falta que em fan, puc recordarles així, amb aquesta berreja de tristesa i tendresa, amb una llàgrima als ulls i un mig somriure als llavis...\nSI TU L'ALLORES, ELL VIU.....\nt'imagino somrient, amb gustet de llàgrima, i també plorant... amb gustet de somriure.\nM'agrada sentir que tanta gent t'acompanya en aquest escrit i que tot el que diuen és agradable i dolç i cert. Però saps que em commou el somriure amb gustet de llàgrima i el plor amkb gustet de somriure i és que em sembla que aquñi e stà el secret en saber enyorar i recordar dolçament, amb tendres a i amb somriure, encara que també plorem. Que em sembla que és el que volia dir l'Assumota també. Gràcies Anna, per compartir, gràcies Iruna per deixar-me les teves paraules.\nJUGANT AMB BCN, ho crec fermament, ningú mor per sempre mentre hi hagi qui el recordi. Petonets.\nIRUNA, gràcies dolça, ja t'he deixat uns mots al teu bolg. Petonets.\nCARME, és bonic sentir-se tant acompanyat. I que bonic tot el que em dieu. Gràcies i petonets dolços.\nEncara aquest matí m'h assegit al mateix rajol on es va asseure per darrera vegada, sempre el tinc al cor, al cap, al davant, el veig, el sento, el penso...\nTens el meu suport, la meva estimació, la meva companyia, estimada...\nZEL, gràcies bonica, ja saps el que sento, i jo sé el que sents. Sentiments compartits i profunds ens agermanen.\nDevia morir jove el teu pare. Em sap greu. Però gràcies al teu blog l'hem conegut una miqueta molts anys després. Sí que te cara de bona gent, d'home íntegre. I segur que un dia us podreu tornar a mirar als ulls. Un petó Anna.\nEl meu pare va morir deu mesos despres que faltes el meu marit,a qui estimava com un fill.El meu pare tenia 91 anys.Saps.... va marxar content va dir-me que veia al Josep\nque l'esperava,i nosaltres varem estar feliços de poder-nos despedir\ni donar algun recado per ell.\nMols cops penso que si no hages faltat el meu estimat josep,hages plorat mès el meu pare.Ara em sembla que ells dos fan camì ivetllen per nosaltres .\nUna abraçada benvolguda .\nQue bé que va deixar anar els sntiments, escriure'ls, llegir-los, parlar-ne'n...\nRebregar-los plens de llàgrimes com el kleenex, però guardar-los a dins per sempre.\nJo també l'enyoro...\nPreciós Anna. un petó!\nHola! He arribat al teu bloc des del fanal blau i m'he trobat amb aquest escrit trist però ple de tendresa i sentiment. Una abraçada!\nEL NADADOR, doncs si que era jove, 58 anys. Algun dia... si, m'estic segura.\nGràcies per les teves paraules i petonets.\nNURIA, t'entenc la meva mare va esperar 20 anys per retrobar-se amb ell i ho desitjava tant... que el comiat em va ser menys terrible, encara que l'enyor és el mateix.Petonets.\nJOANA, si que va bé, si ells ens acompanyen, segur. Gràcies i petonets.\nKWEILAN, son tants els sentiments que portem a dins, no? És bo compartir-los i vosaltres sou uns bons companys de cami.\nEl meu pare moria quan érem a l'estranger d'unes vacances. Un atac de cor. Tenia només de 51 anys, el 1967. Sempre sé que la meva vida hauria estat diferent si havia tingut el seu suport. La vida és difícil de vegades..\nMERIKE, és la vida, no? el meu pare va morir d'accident i també era jove, 58 anys. La vida és molt dificil... Un abaraçada.


Aquí hi figuren els jugadors formats al CE Sallent que han jugat a Primera o Segona divisió.\nSi bé es cert que també han estat cracks i referent de molt sallentins els que han fet la seva vida esportiva al si de l’entitat, però al ser molts i a risc de deixar-nos gent no sortiran a aquesta llista.\nPotser més endavant farem un recull d’alguns jugadors de les diferents époques a mode de nota breu per que en conegueu les principals virtuts i on jugaven, no se ja es veurà, encara que sempre es problemàtic pel risc de ferir susceptibilitats al deixar gent fora per que tots no els podem encabir.\nNota: Malgrat el que varem manifestar fa temps al començament d’aquesta entrada ens engresquem a triar 17 jugadors de diferents époques del club, el criteri que seguirem serà el de dispossar de fotografia del jugador a prou qualitat per publicar-la, i la de comptar amb consens dels membres de la Junta. Aquestes imatges a mode de galeria de jugadors històrics sortiran cada 15 dies durant la temporada 2010-2011, publicades als cartells del partit.\nNota 2: La temporada 2011-2012, seguirem amb la intenció de publicar 17 jugadors més. Podeu trobar tots els jugadors ordenats alfabèticament i per les décades en que van jugar aquí.


Via verda de Cal Rosal a Pedret :: Turisme del Berguedà\nEntre totes les rutes verdes, la més fàcil és, sens dubte, la via verda de Cal Rosal a Pedret. Construïda a finals del S. XIX, la línia de Manresa a Berga i Guardiola va ser clau pel desenvolupament del Berguedà durant el S. XX, sobretot durat la primera meitat del segle. A nivell industrial, la línia de tren va permetre el transport del carbó i del ciment des de l’Alt Berguedà cap a Manresa i Barcelona. En segon lloc, va ser fonamental per comunicar la gent del mon rural a la ciutat, ja fos per motius laborals, d’estudis, mèdics o simplement, per passar un dia d’esbarjo. I en tercer lloc, va ser un puntal més per donar sortida a l’excursionisme i el turisme de muntanya que tot just començava a ressorgir a partir dels anys 50. Als anys 70, amb la popularització de l’automòbil privat, el lent però constant tancament d’explotacions mineres i d’indústries tèxtils (el tren tenia parades a nombroses colònies) el servei va anar decaient tot i que fou la construcció de la Presa de la Baells el que obligà al tancament definitiu. La construcció de noves carreters i variants ha malmès, dissortadament, bona part del traçat, però entre Cal Rosal i Pedret es conserva e traçat en perfecte estat. Un recorregut extraordinàriament fàcil (en 6 km s’enfila 70 metres, poc més d’un 1 %) amb túnels (3), boscos, i l’extraordinari pont de Pedret al costat de la magnifica església de Sant Quirze.\nUbicats a l’aparcament d’autocars, al nord de la rotonda principal (i única) del poble, la ruta comença en direcció nord, seguint sempre el camí principal (el més marcat). Aviat apareixen els primers túnels (en teoria il·luminats, tot i que a vegades alguns actes vandàlics els malmeten) i el pont que deixa el riu a ma dreta de la ruta. Al 4.5 km apareix el fantàstic pont medieval de Pedret.\nDe construcció gòtica, tot i que els fonaments són del S. XIII, és una de les construccions civils més antigues del Berguedà. A destacar les nombrosos forats a terra que hi ha a les zones rocoses a la llera del riu. La primera filera corresponen, molt probablement, a un antic pont anterior de fusta mentre que la resta, corresponen a diverses rescloses construïdes al llarg del temps d’un molí, ja desaparegut.\nLa ruta travessa el pont i s’enfila per la pista que arriba a Sant Quirze de Pedret.\nTot i que apareix esmentada l’any 983 (preromànica), no es té coneixement de la data de la consagració d’aquesta magnífica església depenent de Sant Llorenç prop Bagà. Sí es té clar que es fan algunes reformes i ampliacions a finals del S. XII, reforçant les parets interiors per la construcció d’un sostre de volta de canó que substituïa l’anterior de fusta. Al S. XIII s’hi va afegir un primer campanar (de torre quadrada) que probablement es va esfondrar durant els nombrosos terratrèmols del 1.427 i 1.428. Al S.XVIII es torna a afegir un nou campanar (aquet cop d’espadanya) que s’acaba enretirant pel seu mal estat durant les obres de reconstrucció de final del S. XX.\nPerò el que més fascina són les impressionants pintures de l’interior, sobretot els fragments de les de l’absis, del període preromànic i la resta de pintures romàniques de l’interior de l’espai. Val a dir que el que ara hi ha són fidels reproduccions doncs els originals romanen a diversos museus.\nTravessant de nou el pont medieval, a ruta continua per la via verda encara uns 600 metres més fins al punt on l’esfondrament d’un pont sobre el Llobregat no permet continuar.\nLa tornada és per la mateixa via verda, sempre en direcció sud, riu avall.\nZona: Riu Llobregat\nPunt d'inici: Aparcament per a vehicles a la zona de Cal Rosal\nPunt de final: Aparcament per a vehicles a la zona de Cal Rosal\nDistància (km): 12 Km (anada i tornada)\nTemps aproximat: 2 h. (anada i tornada)\nAltitud màxima: 603 m.\nDesnivell acumulat: 105 m.\nSenyalització: Marques blanques i vermelles (GR 270) des de Cal Rosal fins al final de la via verda; sense senyalització del pont de Pedret fins a Sant Quirze de Pedret\nBibliografia: Per camins berguedans. Rafael López-Monné. Arola editors Inventari de Patrimoni: patrimonicultural.diba.cat Civitas Cultura: www.civitascultura.org\nVia verda de Pedret 2020GPX


Puig xifra en uns 300.000 euros el robatori de material sanitari en l'Hospital General de Castelló\nEl president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, ha xifrat en uns 300.000 euros el valor del material mèdic sostret el cap de setmana passat de l'Hospital General de Castelló, i ha assegurat que "més prompte que tard" es determinarà qui és l'autor del robatori.\nPuig xifra en uns 300.000 euros el robatori de material sanitari en l'Hospital General de Castelló GVA\nPuig, a preguntes dels mitjans a Elx (Alacant), s'ha referit així a la denúncia davant la Policia que va presentar l'Hospital General de Castelló per un suposat robatori, el cap de setmana passat, de material de la unitat d'endoscòpies.\nEl robatori s'hauria produït en algun moment del cap de setmana i els autors s'han portat les sondes del material endoscòpic, fàcilment transportables i de major valor que els equips de grans dimensions. El centre disposa de més material i no s'ha vist afectat.\nSobre el cas, Ximo Puig ha dit que el robatori està en mans de la Policia, que és a qui és competent investigar-ho, ha mostrat la seua confiança en les Forces i Cossos de Seguretat de l'Estat i, per açò, s'ha mostrat "convençut" que "més prompte que tard s'aconseguirà saber qui han delinquit i s'actuarà en conseqüència".\nMalgrat el robatori, fonts del centre van explicar aquest dilluns que no s'ha vist afectada l'atenció sanitària perquè l'hospital disposa de més material, i la policia científica ja ha anat al centre per a prendre mostres i investigar l'ocorregut. Els autors no han ocasionat desperfectes més enllà d'una porta forçada i un armari obert.


Joaquin Phoenix en una gran interpretació del famós villà i arxienemig de Batman\nEl 4 d'octubre arriba als cinemes una de les estrenes més esperades de la temporada. Parlem de Joker, dirigida per Todd Phillips (pare de la saga de Resacón en Las Vegas) i protagonitzada per Joaquin Phoenix.\nEl film, que va guanyar el Lleó d'Or al Festival de Venècia, és una nova versió dedicada a narrar les peripècies del mític pallasso i enemic indiscutible de Batman. Phoenix encarna aquest personatge pertorbador, que viu a la ciutat de Gotham a la dècada dels vuitanta.\nLa novetat de Joker és que se centrarà a explicar els orígens del protagonista, una persona que pateix una malaltia mental i que es posa la disfressa i el maquillatge per deixar de ser ignorada per la societat.\n'Joker', Todd Phillips (2019)\nD'altra banda, el film ha tingut menys pressupost que la resta de pel·lícules de la productora DC Entertainment. De fet, els seus creadors afirmen que és de tipus més independent i obscur que les seves predecessores (El caballero oscuro, Escuadrón suicida, Linterna verde, etc.). No obstant això, en el seu repartiment hi figuren actors i actrius de renom com Robert De Niro o Frances Conroy (A dos metros bajo tierra).


Arnaldo Fusinato Apartment Milà Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nArnaldo Fusinato ApartmentVia Privata Arnaldo Fusinato, 14, Certosa, Milà, Itàlia, 20156 - Veure al mapaNotable7,6Basada en15comentarisArnaldo Fusinato ApartmentVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Milà, no busqui més enllà de Arnaldo Fusinato Apartment. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Arnaldo Fusinato Apartment és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes, ascensor, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Milà, el Arnaldo Fusinato Apartment és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Szekeres Lovasporta Oriszentpeter Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 12 allotjaments a Oriszentpeter.\nKovacsszer 67/c, Oriszentpeter, Oriszentpeter, Hongria, 9941 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Szekeres Lovasporta està situat idealment a Oriszentpeter; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Oriszentpeter. Els clients de l'hotel poden gaudir de habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, servei de llançadora, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, llits extrallargs (> 2 metres), nevera, forn microones per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com massatge, parc infantil, ping pong, equitació, jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Oriszentpeter, el Szekeres Lovasporta és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nCal que informeu el Szekeres Lovasporta de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (28) Parelles (12) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (9) Famílies amb infants grans (4) Grups (2)\nAllotjaments a Oriszentpeter