Secció Excursionista CAE: El SECAE a la 1a cursa de Montblanc\nAquest diumenge 17 sota una sol de justícia 3 corredors del SECAE, el Toni, El Pep i l’Asensio, van córrer la 1ª cursa de muntanya de Montblanc, on van participar més de 150 persones.\nLa cursa d’uns 22km i uns 1000m de desnivell positiu va transcórrer en un ambient distés i de germanor. De bon principi els corredors més bons van aguantar el ritme per tal i que se sortís del poble tots junts i gaudint d’una gran festa de l’esport.\nEl recorregut començava fent un tomet per la vila ducal per tot seguit anar cap a l’ermita de sant Josep, on començava un senderó que ens va endinsar per dins de la Vall direcció Rojals. Un cop passada la font i uns metres més amunt el recorregut es desviava a dalt d’un collet, i baixada vertiginosa d’un km fins a mas d’en Llort. D’aquí pujada als Plans i baixada pel Barranc de la Pasquala fins a la pista de Sant Joan on després de remuntar uns pocs metres s’agafava un altre corriol que menava fins a Montblanc i l’arribada.\nEn Toni de bon principi va sortir a conservar pujant la Vall amb tranquilitat i bons aliments amb l’Octavi, i la part final del sender de la Vall amb l’Asensio que pujava com una bala! Un cop passades les pujades trenca-cames i després de Mas den Llort va fer un canvi de ritme a la baixada que va deixar una mica enrere als corredors, deixant un espai que va conservar fins el final. Després algun problema de rampes a les cames i molt mal de peus també per l’acumulació de curses.\nEn Pep cada dia està més a punt. Va sortir conservador pero a mesura que anava passant la cursa estava cada cop més motivat. Encara una mica tocat del genoll d’una vella lesió i amb el record a les cames de la cursa de la setmana passada a Mont.Ral va fer una cursa progresiva i exel.lent amb una arribada a l’sprint que semblava que no hagués corregut ni un sol quilòmetre. En Pep torna a les andades!\nL’Asensio que feia més d’un mes que no corria va arribar fresc com una rosa a la cursa, i en tota la pujada va anar amunt amb un grup més capdevanter, es clar que el fet de fer dies que no corria va fer que a la part final de la cursa patís una mica més, i perdés unes quantes posicions, però mantenint la compostura fins el final va aconseguir una meritòria 37 posició.\nEls Resultats absoluts van ser els seguents:\n1er Just Sociats AAEET 1h 42 06’’\n2n Jordi Pàmies Masvirgili 1h 45 16’’\n3er Jaume Cardona Calldetenes 1h 46 02’’\n27 Toni Morlans SECAE 2h 08 03’’\n28 Octavi Fossas Masvirgili 2h 09 09’’\n32 Miquel Virgili Espluguí 2h 10 58’’\n36 Pep Pons SECAE 2h 13 19’’\n37 Carles Asensio SECAE 2h 14 07’’\nDediquem aquesta participació als nostres amics i companys corredors del SECAE Jordi Guasch i Marc Martí que per Lesió i per feines alienes no han pogut participar en aquesta cursa que els feia especial il.lusió. Des d’aquí Una forta abraçada a tots dos que esperem ben aviat tornin a la trinxera a defensar els nostres colors i a representar el nostre club i el nostre poble.\nNogensmenys també dediquem els resultats, encara que siguin mediocres, però aconseguits amb esforç a les mares recents i les futures mares… que cada cop falta menys.\nDe fet el compte enrere ja ha començat i aneu veient l’evolució cursa rere cursa….\nAviat el nou membre del SECAE arribarà al món…. Mentrestant a esperar i córrer per la muntanya!\nFotos: Gemma i Octavi\nEscrit per administrador a 5/20/2009 12:40:00 p. m.


Jocs Florals - Les Corts 2012 by CRP Les Corts - issuu\nQuan plou quin enrenou, cauen les gotes i em calĂ§o les botes.\nQuan plou del cel cauen estels en forma de caramels.\nQuan plou mâ€™agrada amagar-me dins un ou.\nCategoria A Joan Serra Bello Escola Solc\nHi havia una vegada un peix multicolor que vivia al mar i que no tenia cap amic. Els seus companys pensaven que aquell garbuix de colors no era bonic. El peix estava trist i ningú li feia cas. Un dia va aparèixer un peix nou. De seguida es va posar a jugar amb el peix multicolor sense importar-li si tenia molts colors. Ho van passar tan i tan bé que els altres peixos van afegir-se al joc. Tots van entendre que per ser amics no cal que siguem iguals. I si aquest conte t’ha agradat ho sento molt però s’ha acabat\nCategoria A Alba Olmedo Bellmunt Escola del Carme\nA LA MEVA GERMANA No havia vist els teus ulls, però jo et volia quan vas néixer aquell dotze de juny quina alegria!!\nDes d’aquell dia, ja no estic sola, gaudeixo de tu i de la teva companyia.\nEm convides a jugar però he d’estudiar, llavors m’enfado, perquè els deures no acabo.\nDono gràcies per tenir-te al meu costat, ja que ets un àngel, que Deu ens ha donat. Categoria B Skareeyn Zambrano Álava Escola Les Corts\nFa uns quants anys em va passar una cosa que mai oblidaré. Estava dormint i vaig sentir un soroll que no sabia d’on venia. Em vaig aixecar i de puntetes, vaig caminar cap a la cuina, perquè em vaig adonar que el soroll provenia d’allà. Estava molt espantada, no em sentia ni les cames... molt a poc a poc vaig obrir la nevera i ... un plàtan em va saltar a tota la cara! Intentava tancar la nevera amb totes les meves forces, però no podia. De cop i volta vaig sentir una veueta que em deia: - Com et dius?- Era una llimona! Jo amb molta por li vaig dir : Aiiinaaaa. Em vaig anar calmant i vaig començar a treure totes les coses que s’estaven movent. No parava de preguntar-me com era possible que es pogués moure un all, un plàtan, una ceba... i els hi vaig preguntar; ells em van dir que eren màgics, que la meva nevera els havia donar uns poders per moure’s i parlar. Des d’aleshores, cada nit quan tots dormien jo m’aixecava i anava a la cuina, obria la nevera i em posava a parlar i a jugar amb totes les fruites i hortalisses. Un dia la mare va sentir que m’aixecava i em va preguntar què passava, li vaig dir que no li podia explicar perquè no em creuria, però després d’insistir vaig acabar explicant-li que la nostra nevera era màgica! Ella es va fer un fart de riure. Vaig agafar-la del braç i vam anar cap a la nevera... però la nevera no era la mateixa! La mare em va explicar que n’havia comprat una nova perquè s’havia espatllat. Des d’aquell dia mai he tornat a veure ni fruites, no hortalisses, ni res de res volant, ni xerrant. Però dins meu, cada dia, em pregunto on deu estar ara la nevera?\nCategoria B Aina Gallardo Illa Col·legi Pare Manyanet\nPetjades El mar, el terra, el cel, les petjades en la sorra són mel. Aquestes guarden molts records són l’interior de molts tresors. Un home està assegut a la platja i observa el seu passat aterrit i espantat. Té ganes de cridar, no pot. Té ganes de canviar-ho tot. Mira el seu futur, es vol renovar i les petjades que ha deixat fins ara, vol tornar a marcar. De cop es pregunta: -Per què mires el passat? -Per què mires el futur? Viu la vida, no et quedis curt. El mar, el terra, el cel, les petjades en la sorra són mel. Aquestes guarden molts records són l’interior de molts tresors. De cop s’aixeca, n’està segur vol viure la vida com ningú, vol marcar noves petjades per aquest món vol seguir els seus passos, tal com són.\nCategoria C Marc Estrada Ballesteros Escola Lavínia\nEl calendari boig\nVet aquí un 7 d’octubre, d’un any del que ara no me’n recordo, en un poble petit, poc poblat i amb molts boscos i parcs naturals frondosos, anomenat Vallrocosa, va néixer un nen al que van anomenar Joan. En Joan era un nen alt, fort, simpàtic, sincer, amable i amorós. Tenia els cabells castanys, uns ulls blaus intensos i un nas rodonet amb pigues. Els seus mesos preferits eren el juny i el desembre. El juny ( estava claríssim ) perquè era el mes del seu sant i perquè era l’únic mes on podia fer el més li agradava, enlairar coets. El desembre li agradava perquè en aquest mes es celebraven les festes nadalenques. Quan arribaven aquests dos mesos, el protagonista de la història es passava el dia mirant el seu calendari preferit, el de la cuina. Encara que tenia mots calendaris per tota la casa, el que més li agradava era el de la cuina, li encantava passar l’estona observant els dibuixos o fotografies i pensar quina relació tenien amb el mes al que acompanyaven. Un dia, quan en Joan va arribar de l’escola, va dirigir-se cap a la seva habitació per fer els deures. Allà va trobar una nota de la seva mare, que deia: “Joan, vés a la cuina i agafa el berenar. L’entrepà està sobre la taula i el suc de taronja està dins la nevera. Petons, mare”. En Joan va fer el que la seva mare li deia a la nota i es va dirigir cap a la cuina. Quan va arribar, aprofità per mirar els seu estimat calendari, però quan ho va fer... va descobrir que els dies, els dies no estaven al seu lloc! L’1 s’ajuntava amb el 18 i formava el 118, un dia que no existia; el 2 pegava al zero, i el 31 donava classes. En Joan va intentar buscar a algú per a que li expliqués que estava passant, però ni els seus veïns ni el seu pare es trobaven allà en aquell moment. Al final va decidir buscar a en Ramon, el seu millor amic, un nen baixet i prim, molt escarransit. Era ingeniós, intel·ligent i sensat. Quan el va trobar li va explicar el que havia passat, que tots els dies, mesos i dates importants ( Nadal, Sant Joan, Sant Jordi, Quaresma, etc... ) s’estaven escapant. En Ramon el final de l’explicació no va dir res ja que s’havia quedat bocabadat i estava molt estranyat, però al final va decidir ajudar al seu amic. Quan van arribar a casa d’en Joan, començaren a fer una investigació per tot l’edifici per tal de trobar algun indici que els portés a esbrinar el que havia passat. Quan estaven dins l’habitació d’en Joan, van trobar un paper on deia: “ Si no trobeu en menys de 12 hores, els dies, els mesos i els dates desapareixeran i ningú les recordarà mai més; així que les vostres vides mai acabaran ni naixerà ningú més, per tant la vostra vida serà TERRIBLE. Recordeu, teniu 12 hores “. Després de llegir la nota els dos\nnois van començar a buscar com bojos. Primer van mirar a la cuina on van trobar el 6 fent una sopa, el 8 a la nevera menjant un pastís, el 16 d’octubre cuinava un truita de patates mentre menjava una botifarra d’ou. Després van anar al menjador i van trobat al 4 mirant la tele i menjant crispetes al sofà i el 24 amagat dins el rellotge. Seguidament en Joan va decidir anar a l’habitació dels seus pares i en Ramon al lavabo. En Joan va trobar al febrer ajagut al llit, dormint, també va trobar als dies 1, 13 25 maquillant-se i posant-se les seves joies i per últim al 23 d’abril, que li oferia una rosa a la Barbie, mentre li recitava un poema. En Ramon va veure al juliol dutxant-se i cantant una cançó, al desembre rentant-se les dents i al 9 posant-se unes cremes. Quan ja creien que ho havien trobat tot, van veure una nata sobre la taula del menjador. Era de l'home misteriós i deia: “Pensareu que ja ho heu trobat tot, però no és així, encara falta el 14 de febrer, el dia dels enamorats. Si no el trobeu en menys d'una hora les parelles no tornaran a existir i l'amor s'extingirà a la Terra”. Tan aviat com van llegir la nota els dos amics van decidir que havien de demanar ajuda al poble. Ràpidament els nens van anar a buscar a l'alcalde de Vallrocosa, qui després d'escoltar l'explicació, espantat va acceptar oferir la seva ajuda. De seguida tot el poble començà la recerca, juntament amb la policia de la vall. Repartits en petits grups, van buscar per tots els indrets; als jardins de les cases del poble, a l'escola i finalment al parc , on hi havia un pont al que totes les parelles que visitaven la vall penjaven encadenats amb els seus noms per a que l'amor els hi durés per a sempre. Allà ajaguda sobre la gespa verda acabada de regar, es trobava la tant desitjada data, escampant amor a totes les persones que per allà passaven. Finalment, quan ja tenien la data, es van dirigir cap a la casa d'en Joan i allà van trobar una altra nota on deia. “Molt bé, ja ho heu aconseguit; ara poseu tots els dies, mesos i dates sobre el calendari i pronuncieu aquestes paraules: Elements del calendari poseu-vos tots al vostre lloc i poseu-vos d'acord”. Així ho van fer. Per fi ho van aconseguir, i tots van respirar tranquils. Fins aleshores no s'havien adonat de la importància que tenien les dates. Ara ja sabien que aquestes significaven molt més que un conjunt de xifres sobre el calendari. Categoria C Andrea Tomás Pulgarín Col·legi Pare Manyanet\nSOMNI DE VENT\nCamí sobrevalorat per teles bordades Vigilat pels ulls de pedres forcades. El vent va entelant les sabates trencades Del viatger solitari de penes marcades. Jo sóc un d’ells de cor oblidat Sense ganes de viure, ànim desesperat. Ara camino, ja fa tres dies I les llàgrimes d’esperança es fan melodia. Podré seguir endavant, de sobte s’escriuen en mi. Trobaré aquell lloc que és el meu destí. Ànima durant el dia, sospir al matí, Perdre esperança ja no em produeix el sentir.\nJoia pensativa que reclamo el meu estar, Com el peix que vol volar un dia de mala mar. Avui aquest peix no podrà nedar, Sinó que l’atracció de la voluntat el farà volar. La meva soledat en aquest camí clandestí. Però amb bona cara, sempre que sigui així. Un dia ja no hi seré, no podré seguir. Els astres, les estrelles dibuixaran un nou camí. Caminaré sempre endavant; Peregrí, clandestí, descobridor, savi i vianant. Camí sobrevalorat per teles bordades, Vigilat pels ulls de pedres forcades.\nCategoria D Abel Rodríguez Gutiérrez Maristes Sants –Les Corts\nUNA ÀNIMA PER A CADA COS\nBenvingut a la sala de control corporal. Enhorabona, s’ha guanyat un cos, és una ànima afortunada. En aquest curs se li facilitarà la informació dels controls corporals. Bé, no s’espanti, li explicaré. Entri a la sala, no tingui por, és la sala A.S (Aplicació dels sentiments) aquí aprendrà a utilitzar els sentiments que estan dividits en 3 grups: Els destructius, els constructius i els neutres. No! No accioni la ira sisplau, no és bona idea, ja veig que hi té traça. Bé, ha d’insertar la informació primordial, els gustos, les afeccions, etc. Doni-li a ACCEPTAR, exacte! Aixequi’s, anirem a una altre sala, la F.E (Faceta exterior) aquí esculli el que més li agradi: Seriós, divertit, cliqui ENTER, així. Ja té configurat el cos, enhorabona. D’aquí sis dies naixerà, que li vagi bé!\nCategoria D Carmen Mesas Vaz Col·legi Sant Ramon Nonat\nli dóna voltes el cap\nClav(a) i (re)cula g a f a d a\nsobre la in ci pi ent co lum na\nno ho mereix ningú !\nmans embrigat (pel vi s)ens domini [Ka]\nf e m h o r r o r s i c p r l i o t r s s\nNo pot tocar\nm’ ha deixat, que m’ha deixat però on\nCategoria E Bernat Bellet Navarro Institut Joan Boscà\nSANG VESSADA Sé que només aquells que han deixat de fer-ho diuen que va ser un somni allò que un dia els va fer volar més enllà de les seves pròpies esperances. Però si m’haguessin explicat abans que els desitjos i les il·lusions poden esvair-se com anhels al despertar quan la crua realitat no és res més que l’única opció, de ben segur que mai hauria intentat somiar. I és per això que intento, per més que la por m’arrenqui a sotragades fortes esglais de dolor, intentar recordar i veure el que un dia em va fer somiar. És tan bonic recordar, tan real, que saben dolços els bons records i amargs com nafra a la pell les pors que d’ells en sorgeixen. Tots tenim un record guardat al fons de l’ànima sota el candau més fort que pot existir: el silenci. I és el silenci el que ens va viure’l una vegada i un altre, cada cop que tanquem els ulls i decidim somiar aquest moment inesborrable, un instant de nosaltres que forma el més profund del que som. Per a mi aquest instant és un simple somriure. L’últim somriure que em va dedicar la seva cara pàl·lida. Ningú hagués dit mai que un somriure aliè pogués fer tan feliç, no? Però són aquests moments els que defineixen la nostra història. La primera vegada que la vaig veure era de nit. No sabria dir si plorava o si els seus ulls em van semblar humits a la brillantor de la fosca. La vaig veure reflectida en un simple bassal de pluja. I només va caldre un bassal per fer-me veure que ella era el meu únic anhel. Perquè és quan coneixes algú que veritablement t’omple quan només amb contemplar-lo et satisfàs, sabent que de la seva pròpia felicitat en sorgeix la teva. Un altre cop al ronyó fa que em desperti i gairebé caigui al terra. Tot estava en suspens, tot en calma, en silenci, tot immòbil, calla’t... ella s’esvaeix de cop i volta i només la seva absència impregna l’aire que respiro. Silenci. La soga del coll m’asfixia lentament, agonitzant la coïssor dels cops rebuts per tot el cos. I encara que l’esgotament sigui insofrible, no puc parar de moure’m... Alguna cosa em crema, fa que no pugui estar-me quiet. Tal vegada aquest líquid llefiscós que em regalima coll avall, vora la corda, n’és la causa... ja no sé qui sóc. Ni tampoc què faig aquí. Encara que a vegades, la ignorància és una de les millors opcions...Tinc molta calor. Tot és fosc. Una caixa de fusta m’envolta per tot arreu. Una cel·la que em fa presoner sense motiu. No entenc res... sento un bram a l’exterior i l’olor a sang es fa intensa\nper moments. Després res. Silenci. Un silenci aterrador que feia uns instants endolcia el meu somni, fent real un record. Què vol dir tot això? On sóc? Ningú respon. Només la buidor i jo, i aquesta gàbia on ressona l’alè del que no s‘escolta. Silenci. Sento un esclat d’aplaudiments a l’exterior. Emmudeix en uns minuts. Silenci altra vegada. Començo a tenir por. No sabria dir quin va ser l’exacte instant en el que vaig descobrir-me a mi mateix mirant-la de reüll, adonant-me que ja no seguia el ramat, els altres. Només sé que llavors fou quan per fi vaig alliberar-me, sabent que començava a llaurar el meu propi camí, sense importarme el que de mi diguessin o el que pensessin del que feia. És quan hom descobreix el seu propi sender quan ja no sent por pel que s’esdevindrà. Perquè només la certesa d’haver trobat el propi camí i la incertesa del que encara depara el viure ens fa gaudir cada instant, ser eterns a cada moment amb el dubte de poder viure encara el que no hem viscut. Jo la vaig descobrir a ella en la foscor de la nit. Tal vegada va ser ella la que esperava a ser trobada. Ara tant és, la veritat. Mai he tingut pretensions de poeta, però va ser la bellesa de la seva cara pàl·lida la que va ensenyar-me com eren els estels, quina era la llum de la foscor. Ella va fer que jo mateix m’adonés del món que m’envolta i em preguntés que hi feia, en ell. Sí, va ser ella la que va fer-me veure que fins i tot el cant dels mussols és bell en l’obscuritat feta obsidiana. Ella va ensenyar-me a entendre rimes de versos vells, autors ja morts que en els seus llibres segueixen vius. Ella em va ensenyar a aixecar el cap del jou de la ignorància i descobrir que en el marc de la consciència es troba el propi camí, que no s’espera a ser recorregut per casualitat. Ella amb el seu flaire suau a les nits d’estiu i freda a l’hivern, gairebé glaçada. Perquè només la seva blancor és tan fina que a vegades es perd, minvant fins a gairebé desaparèixer.... Puc entendre tots aquells que enlluernats l’observen, pensant en un més enllà que no arriben a entendre. A mi em passa el mateix cada vegada que la miro. Sento una fiblada que mai es perfila sencera i una mena de dubte existencial m’escomet de ben a prop, sabent que mai arribaré comprendre tot el que amaga la seva estranya bellesa. Em pesa tant el coll que crec que es trancarà d’un moment a l’altre. La soga m’entretalla la respiració i sento lentament els meus propis esbufecs, com si es tractés d’un altre el que s’estigués ofegant.\nCantonejo el cap bruscament i el pes que penja tiba encara més la corda. Haig d’intentar deslliurar-me’n abans no sigui massa tard. Gairebé no sento el meu cos, però una cremor incessant em recorre sencer. I ara sí, agafo força... segurament només en tindré per un sol intent... un cop contra la capça de fusta en la que m’han ficat. Però funciona. El pes cau per si mateix i deixa de tibar la corda. La sorra del sac que duia penjat al coll s’escampa al meu voltant. Somric i llavors me n’adono de l’estat lamentable en el que dec estar: tinc els llavis esquerdats i en algun lloc un tall a la boca. Un sobtat sabor a sang m’inunda. És curiós que només quan som conscients d’elles dolen, les ferides. Res d’això hauria d’estar passant. Encara no sé què faig aquí... Una cançó vella em retreu que he perdut el fil dels meus pensaments, els meus records; la meva història. Jo no l’hagués escrita millor... “com et puc estimar, si de mi estàs tan lluny...” i rere la foscor torno a somriure per segona vegada: “servil i acabat, boig per tu...”. Segur que és allà, penjada al cel. Esperant el Sol per dormir una mica, refulgent la cara el vent i la mirada perduda enlaire. “Em quedaré atrapat, ebri d’aquesta llum…” No entenc com sempre acabem obsessionant-nos amb impossibles, amb records vans que ja no formen part de la nostra realitat…”servil i acabat boig per tu…” La caixa s’obre de sobte i la cridòria m’espanta. Els meus records es cauen a terra, mil bocins i una lletra descomposta la melodia. Unes mans m’empenyen fort perquè surti de la capça on em tenien presoner tot llençant-me una altra vegada el líquid llefiscós d’abans al damunt… La coïssor a la pell fa que no controli els meus músculs, fa que salti involuntàriament i llavors els crits al meu voltant s’esveren encara més. La llum em cega, porto massa temps tancat en la foscor. No veig res. Crits i més crits al meu voltant… l’olor a sang es fa més intensa que mai. Tal vegada és la ferida de la meva boca... però no, l’olor ve d’aquí i dallà. La sento al flaire del vent i a les veus que criden; a l’arena que trepitjo, en les paraules que sento. Sang. Segueixo sense veure bé. L’escenari està fet de formes borroses que es dilueixen aquarel·la en aigua al meu voltant. Només un color destaca enfront meu: el vermell. Aquest ferum que ho impregna tot encara és més intens, m’està matant. Una taca vermella s’apropa ràpidament cap a mi… mai s’escriu res sobre els covards, em dic. I no se m’acut res més que abraonar-me sobre ella, tot esperant que aquest turment acabi el més de pressa possible. La taca vermella es mou amb avidesa esquivant-me i forçant la vista puc veure que no és\nres més que una maleïda tela que un ninot amb vestit de llums fa ballar enfront meu. Les potes em dolen i la coïssor a la pell és pitjor que la sarna. Només veig ombres. Vull cridar però un tall fet al coll de fa tres dies m’ho impedeix. M’han robat la llibertat, el silenci, els somnis… però el seu record segueix viu tot i el fulgor que m’envolta i el clam d’un públic que no veig; tot és tan irreal... El vestit de llums s’apropa i l’esquivo. El ninot fa moviments enfront meu, convidantme a aquesta partida que no he decidit jugar. Un mal pressentiment em recorda que he d’estar alerta. Però la tela vermella em despista: la veig abans a ella i no percebo que el ninot se m’apropa amb alguna cosa a les mans. Una fiblada a la pell i unes gotes carmí són tot el que sento. Em llenço cap a ell amb tota la ràbia que sento a dins, amb tot el que m’han pres fet ira…però el dolor és més intens que mai. Una esgarrinxada a la pell, encara més fons, gairebé a l’os; em destroça la carn. Sento l’olor de la meva pròpia sang barrejada amb l’arena i la satisfacció del meu botxí en els crits que m’envolten i l’aclamen. Però no caic. Haig de tornar-la a veure…“com et puc estimar, si de mi estàs tan lluny...” haig de tornar a sentir el seu somriure suau, la seva pell blanca... “servil i acabat boig per tu”… Torno a mirar al front, confús. I el ninot corre al meu voltant desconcertant-me amb els meus moviments ràpids i àgils… una altra punxada, i noto la carn tibant al coll, tibant a punt d’esfilagarsar-se com un cabdell de llana que cau rodolant. El color porpra banya el terra, l’arena només de roig es tenyeix ja. És impossible que la torni a veure, si gairebé no em puc bellugar. Les ombres s’esvaeixen i tornen a estones. Puc albirar la cara del ninot que m’està matant a poc a poc, els seu vestit de llums daurat, les banderetes que duc com agulles clavades al llom... I aquesta maleïda plaça rodona que no ofereix cap recer, que no amaga ni permet la fugida... què vexant és que el públic només demani la meva sang quan ni tan sols tinc forces per seguir dempeus... Només una vella cançó em recorda que sóc viu “Em quedaré atrapat, ebri d’aquesta llum…” i em repeteixo una vegada i una altra: segur que és allà, penjada al cel. Si pogués veurela somriure un cop més...! I alço el cap, alço el cap tant com puc cap al cel abans que una espasa se’m clavi al llom a crits d’Olé i Olé que em maleeixen mil vegades mort en un espectacle on només l’olor a sang impregna l’ambient. …”servil i acabat, boig per tu…”\nUna vella melodia ressona en esbufecs que no em semblen meus. Sí, ella és allà, penjada al cel. No hi ha somriure al seu rostre minvant, que ja no podré veure créixer mai més. Es pregunta què fan els homes matant a un brau enamorat de la Lluna, la meva Lluna... I si alguna vegada he cregut que no m’estimava, ara la veig plorar per mi. Les llàgrimes creuen sa cara tèbiament com la sang brolla de les meves ferides, encara calenta. Sé que alguna cosa no va bé, que tants cops m’han fet mal de veritat: el sabor a sang s’estén pastosament per tota la boca, humiteja els llavis secs, regalima coll avall... Si m’haguessin explicat abans que els desitjos i les il·lusions poden esvair-se com anhels al despertar quan la crua realitat no és res més que l’única opció, de ben segur que mai hauria intentat somiar. Sé que només aquells que han deixat de fer-ho diuen que va ser un somni allò que un dia els va fer volar més enllà de les seves pròpies esperances. Però jo no somio pas. Ni tampoc espero ja res. Les seves llàgrimes són com el seu somriure per a mi, un record guardat al fons de l’ànima sota el candau més fort que pot existir: el silenci. El rugit del silenci és un esglai aterrador, però és quan hom descobreix el seu propi sender quan ja no sent por pel que s’esdevindrà. I el meu sender ara és la perdició segura a l’abisme del silenci etern: la mort. Ja no tinc por. Almenys podré dir que vaig intentar lluitar, que els records van ser el meu únic suport, els somnis la meva esperança; l’únic anhel el seu somriure, les seves llàgrimes. Almenys podré dir que la Lluna va plorar per la sang vessada un cop, que mai vaig deixar de somiar-la; que agonitzant vaig mirar al cel i vaig descobrir-la plorant-me. De color grana la meva pell. De carmí les banderetes tacades. En el roig del meu llom endinsada l’espasa, l’orgull d’un botxí anònim amb vestit de llums. …”servil i acabat, boig per tu…” sona la melodia. Ara, la Lluna plora per la sang vessada; tot preguntant-se què fan els homes matant a un brau enamorat dels records, dels impossibles, de la vida; d’un cel de Lluna pàl·lida. Categoria E Lorena González Ruiz Col·legi Sant Ramon Nonat – Sagrat Cor\nEssència de primavera\nOlor de roses perfum daurat, alzines i roures neix tot plegat\nDonzelles i mosses, ocell alat, olor de roses perfum daurat\nCategoria F Lorena González Ruiz Col·legi Sant Ramon Nonat – Sagrat Cor\nUna lleu estrebada al turmell va fer que rebaixés el ritme del seu ball dalt del podi d’aquell bar musical ple de gent i sorollós. La dona va mirar al seu voltant, esperant que ningú s’hagués adonat que havia parat de fer aquells moviments sensuals amb la barra de metall per culpa de l’edat, que ja li començava a passar factura. Efectivament, ningú se la mirava. Feia temps que era invisible, feia temps que ja no era el centre d’atenció, les mirades masculines ja no recorrien el seu cos provocatiu amb la flama del desig als ulls. Amb gestos felins va ajupir-se fins quedar asseguda al podi, i amb compte de no caure per culpa dels talons de 15 cm va tocar de peus a terra. La sensació que va sentir aleshores no l’havia sentit mai abans. Va notar com el terra es desfeia, com les cames se li plegaven involuntàriament i com de sobte les seves mans frenaven una caiguda que podria haver estat monumental. El cap, desconcertat, va amortiguar el xoc contra el terra i no va poder evitar mossegar-se la llengua. Instantàniament, un dolor va innundar-li la boca i un gemec es va escapar entre aquells llavis fins i perfilats abans molsuts i captivadors. Ella, innocent, esperava unes mans que l’ajudessin a incorporar-se, que acompanyessin el seu cos pràcticament nu fins a recuperar la seva postura vertical. Però ningú va ajudar a alçar la ballarina. Es va aixecar amb les mans llefiscoses que havien quedat negres només tocar aquell terra banyat d’alcohol, burilles, cendres i restes de bruticia del carrer, i va encaminar-se cap al lavabo. La fila de noies que esperaven entrar-hi era interminable. La dona se les va mirar ràpidament, descobrint cares precioses cobertes d’una capa de maquillatge que els donava a totes la mateixa expressió, les mateixes faccions, la mateixa elegància idealitzada, els mateixos tons de pell i ombres als ulls. Eren iguals. Però el que més va impactar a la ballarina va ser adonar-se que no eren tant diferents d’ella. Amb discressió va intentar passar per davant de les noies. Eh! Eh, escolta, que fa molta estona que estem aquí dretes, saps? Espera’t com totes. No, no es podia esperar perquè el turmell li feia molt de mal i volia rentar-se les mans. Necessitava seure una estona i relaxar-se. No podia sortir del local, li ho tenien prohibit. Però d’altra banda, si havia d’esperar tant, l’obligarien a tornar al podi a ballar amb la barra de metall, sola. Sense pensar-s’ho dues vegades va donar mitja volta i va col·locarse a l’entrada del lavabo dels homes. Estaven ocupats tots quatre, però al cap de mig minut van sortir-ne dos joves, que no es van rentar les mans. Dissimuladament, la dona va entrar al lavabo de més a l’equerra. Va\ntancar-se amb pestell, i al veure l’aspecte lamentable de la tassa del vàter, unes ganes immenses de sortir d’allà van eriçar-li tots els pèls del cos. Amb molt de valor va poder tapar la tassa, i amb més valor encara va aconseguir seure-hi al damunt. Va treure’s els talons sense tocar el terra i va deixar els peus recolzats sobre la tassa, agafats entre els braços. Estava freda. Es va abraçar a si mateixa i va tancar els ulls un moment, intentant ignorar la cançó que sonava a tot drap a la pista de ball. Ell es deuria haver adonat que no hi era, però encara disposava d’uns minuts de tranquil·litat abans no es preguntés si de debò era al lavabo i anés a comprovar-ho per després obligar-la a tornar a la feina. Una vibració dins dels sostens va espantar-la. Va desbloquejar el mòbil i va llegir el missatge: “Avui et passaré a recollir a les 10, abans no puc”. Una llàgrima incontrolada va escapar-se-li d’aquells ulls espantats i adolorits, emportant-se la tinta negra que els envoltava i dibuixant una línia gris molt fina resseguint la galta. Eren només les quatre. Amb la mà va fer-se una frega al turmell amb molt de compte. Li feia mal. El tenia vermell. Se’l podia haver torçat? Com? Potser al caure del podi... No recordava haver-se fet mal abans. No recordava res. Ni tan sols com havia arribat allà, en aquell bar i treballant dalt d’un petit escenari, ballant davant d’un públic que només venia a esbargir-se de la rutina, a beure per oblidar, a riure per no plorar. Però ella només tenia una cosa clara que sense voler els seus llavis van pronunciar: Me’n vull anar a casa. Aleshores va prendre consciència del que acabava de dir, i com si fos boja, va començar a riure mentre els seus llavis no paraven de repetir que volia marxar. Reia i rigué com mai abans va creure recordar. De sobte es va adonar que les parets es desfeien, humides, es veien borroses i difuminades. Estava plorant. La dona va sortir d’aquell lavabo i va dirigir-se a la pica. El mirall li va retornar una cara bruta de maquillatge mal escampat. Els ulls havien perdut el contorn negre que els feien destacar. Els llavis també havien perdut vermellor de tant plorar. Sense pensar-s’ho dues vegades, va agafar paper, va mullar-lo i es va fregar la cara de dalt a baix. Aquesta acció la va repetir fins a tres vegades, i quan va mirar el mirall, un alleujament va innundar-li el cor: tornava a ser ella.\nDecidida va encaminar-se cap a la porta i el va buscar amb la mirada. Era al costat de la barra, parlant amb la cambrera. No se’l veia gens preocupat per la seva absència. Potser no s’havia adonat que feia ben bé mitja hora que no era al podi ballant, que no estava treballant. Decidida, va acostar-se a un dels sofàs on hi havia tota una pila de jaquetes, bufandes i bosses dels clients. Sense dubtar va agafar la primera jaqueta que trobà i se la va posar. Per dissimular encara més, va agafar una bufanda i es va tapar. I ràpidament va obrir-se pas entre la gent per acabar abandonant el local. Havia esperat sentir alguna veu que la cridés, que l’aturés, que l’agafés pel braç i l’obligués a entrar altra vegada al seu lloc. Però ningú va impedir-li la sortida i ningú va dir-li absolutament res. Ell no s’havia adonat de res. Per primer cop va agrair ser invisible, escapant-se-li un somriure amarg. Al carrer hi havia molta gent, alguns fumant, altres bevent, altres rient. Però ningú es va adonar que entre ells una dona amb una jaqueta d’home immensa va creuar buscant consol i fugint d’aquell infern, sola. Al cap de trenta minuts caminant, els peus ja no li responien. El turmell li feia molt de mal, i estava glaçada perquè tret de la jaqueta, l’uniforme laboral no la protegia gens del fred. Va seure a l’entrada d’una casa, en un carreró solitari i estret. Va treure’s les sabates i va arraconar-se a la cantonada de la porta d’aquell edifici. Per mantenir les mans calentes, les va posar dins les butxaques i de sobte, els seus dits de la mà esquerra van palpar una bosseta de plàstic al fons de tot, petita i tancada hermèticament. Encara no l’havia treta que ja sabia el que contenia aquella bosseta, ja que només palpant-la va adonar-se que no caldria comptar-ne els grams necessaris. Li’n sobrarien. Aleshores, amb un somriure alleugerat, va saber que aquella nit moriria.\nCategoria F Laura Estrada Montenegro Institut Joan Boscà\nJocs Florals - Les Corts 2012\nAquest curs els Jocs Florals Escolars del Districte de les Corts celebren la seva 26ena. convocatòria. És un certamen consolidat en els cent...


Jensen Countryside House Bled Eslovènia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nZeleska Cesta 28, Bled Centre, Bled, Eslovènia, 4260 - Veure al mapa\nMés informació sobre Jensen Countryside House\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Bled, Bloch Apartments és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nBloch Apartments també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Bled. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, servei de bugaderia, caixa forta.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bled, el Bloch Apartments és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Estás en: > Inici > Consellería > Funcions\nA Presidència de la Generalitat li correspon exercir les competències en matèria de turisme, basant-se en el Decret 103/2015, de 7 de juliol, del Consell, publicat en el DOCV número 7.566 de 08/07/2015.\n- La Secretaria Autonòmica de Turisme assumeix les funcions de l'article 68 de la Llei 5/1983, en matèria de política turística, control i supervisió de l'activitat i funcionament de Turisme Comunitat Valenciana, i exercirà la presidència d'aquesta entitat.\n- De la Secretaria Autonòmica de Turisme depén la Direcció General de Turisme, que assumeix les funcions de control, coordinació i supervisió de l'activitat i funcionament de Turisme Comunitat Valenciana, així com les competències administratives en l'àmbit normatiu, inspector i sancionador de l'activitat turística.»\n- Segons l'article 12.1 de la Llei 15/2018, 7 de juny, de la Generalitat, de turisme, oci i hospitalitat de la Comunitat Valenciana. (DOGV núm.8313 de 08.06.2018), l’Agència Valenciana del Turisme, entitat de dret públic de les previstes en l'article 2.3.a.3r i article 3.1.c, pertanyent al sector públic instrumental i integrat en el sector públic administratiu, de la Llei 1/2015, de 6 de febrer, de la Generalitat, d'hisenda pública, del sector públic instrumental i de subvencions, es denominarà Turisme Comunitat Valenciana.\nReglamentàriament es desenvoluparan la seua composició, organització,règim jurídic, facultats i funcionament dels seus òrgans.\n- Constitueix l'objecte de Turisme Comunitat Valenciana, com a organisme públic responsable de la governança turística i de l'impuls i execució de la política en matèria de turisme:\na) El foment i impuls del turisme ètic definit en el Codi ètic mundial per al turisme.\nb) La millora de la competitivitat, la qualitat del producte, la innovació tecnològica, la formació i la millora del rendiment del sector turístic valencià.\nc) El desenvolupament de la promoció, difusió i comunicació de l'oferta turística de la Comunitat Valenciana.\nd) La planificació i contribució a la vertebració i la dinamització del territori a través dels espais turístics.\ne) La sostenibilitat econòmica, social i mediambiental del turisme.\nf) Qualsevol altre que li siga fixat expressament pel Consell de la Generalitat. Així mateix, impulsarà la col·laboració públic-privada a través de fórmules de consens, interlocució i diàleg amb les marques i responsables del sector turístic de la Comunitat Valenciana.


Not�cies > Institucions i entitats de defensa de la llengua i campanyes ling��stiquesimprimir L�Acampallengua 2012 ser� l�escenari de la cultura popularTribuna Mallorca 28-Mai-2012\nL�Acampallengua 2012 ser� l�escenari de la cultura popular\nA pocs dies de la gran trobada que suposa l�Acampallengua 2012, Joves de Mallorca per la Llengua ultima els preparatius i les activitats que es duran a terme a Manacor els dies 2 i 3 de juny. El programa inclour� una s�rie d�activitats de cultura popular. Aix�, el dissabte, 2 de juny, a partir de les 11.00 hores, tindr� lloc el Cercavila, que est� emmarcat dins una Trobada de Batukades. Hi participaran Carabassada (Muro), R�9 (Ariany), Vilatuka (Vilafranca), Bloc�amb�bombo (Son Servera), Dimonis d�Hiachat (Santa Margalida), Mariatukada (Maria de la Salut), Batukada infernal (Porreres) u Manafoc (Manacor), que donaran amb el seu ritme el sus a l�Acampallengua.\nEl mateix horabaixa, a les 17.00 hores, est� prevista una trobada de gegants amb un cercavila pel carrer de Lle� XIII, la pla�a de Sant Jaume, el carrer de Joan Lliteres, el carrer del Convent, el carrer Major i la pla�a de sa Bassa, i que acabar� amb una ballada popular de tots els gegants participants, a les 19.00 hores a la pla�a de sa Bassa.\nA les 20.00 hores els participants gaudiran d�una ballada popular amb l�Agrupaci� Folkl�rica Sa Torre, S�Estol des Gerric� i Tramudan�a. La cultura tradicional seguir� a les 21.30 hores amb un Correfoc a c�rrec dels Dimonis Manafoc. Tot plegat, un bon grapat d�activitats de cultura popular que s�n, de cada any m�s, un reclam per part del jovent que participa de l�Acampallengua. Tribuna Mallorca\nM�s sobre Joves de Mallorca per la Llengua (110)\nTorna el Correllengua en contra dels atacs al catal� (not�cia, 28/03/2013)Els Joves per la Llengua ja s�n majors d�edat (not�cia, 01/07/2012)Acampallengua 2012: un clam per la llengua (not�cia, 04/06/2012) Destacats


Biblioteca de Roquetes Mercè Lleixà: PREMIS PLANETA\nJa podeu passar per la biblioteca, us esperen els llibres guardonats amb els Premis Planeta d'enguany!\nTiempo de arena , ha estat finalista del prestigiós Premi Planeta 2011\nMaria Francisca, membre d'una noble família de Toledo, està a punt de morir. Al llit clama pels seus fills. Entre els que l'envolten sorgeix una indescriptible tensió, ja que cap sabia que la noia hagués tingut família. Si bé la seva mare s'esforça per negar les seves paraules, les seves ties no deixaran de preguntar-se per la veritat que aquestes amaguen.\nComença així l'emocionant relat de la història de les dones Camp de la Creu, Mariana, Munda i Alejandra, hereves d'un hisendat espanyol, i dels seus incompatibles diferències vitals en la seva recerca de la felicitat. La maçoneria\nde les dones, la lluita per la igualtat femenina i l'enfrontamentde la tradició i la modernitat a finals del segle XIX i principis del XX, són alguns dels temes que marquen aquesta narració conmovedora que promet captivar a tots els lecotrs.\nL'autora de Temps de sorra, és Imma Chacón, germana bessona de l'escriptora ja morta Dulce Chacón.\nÉs llicenciada i es va doctorar en Ciències de la Informació a la Universitat Complutense de Madrid. Ha exercit la docència a la Universitat Europea, en la qual també ha estat degana de la Facultat de Comunicació i Humanitats. També és fundadora i directora de la revista Binària: Revista de Comunicació, Cultura i Tecnologia, dins de la mateixa. És professora de la Universitat Rei Joan Carles I a Madrid, i col · labora en diversos diaris i revistes, com El País, El Mundo o el Periódico de Catalunya, a més de participar en tertúlies radiofòniques.\nEl imperio eres tú és la nova novel · la de Javier Moro amb la qual l'autor espanyol va obtenir el Premi Planeta 2011, el més prestigiós guardó de ficció espanyola en la seva 60ena edició. Aquesta obra compta amb la bellesa exuberant del tròpic com a teló de fons per narrar en detall la portentosa gesta del naixement del major país de Sud-amèrica.\nPere I es va convertir en l'emperador del Brasil quan només havia complert vint-i-tres anys, i va marcar amb la seva empremta la història de dos continents.Exagerat i discordant, les dones van ser per a ell el seu cel i el seu infern: mentre la seva dona, la virtuosa Leopoldina d'Àustria, el va portar al cim, la seva amant, l'ardent Domitila de Castro, el va empényer al declivi. Va arribar un moment que fins l'immens Brasil se li va fer petit i el poder va deixar d'interessar-li, llavors va arriscar arriscar la seva vida per allò que considerava just, i va arribar a la glòria.\nJavier Moro és un escriptor madrileny nascut el 1955.Des de la seva joventut ha col · laborat amb mitjans de premsa nacionals i estrangers. Ha treballat com a investigador en diversos llibres de Dominique Lapierre i Larry Collins. També va ser productor i guionista de les pel · lícules Valentina i Crónica del alba, ambdues basades en l'obra de Ramon J. Sender, va estar sis anys als Estats Units desenvolupant projectes de cinema i televisió, on va col · laborar amb directors com Ridley Scott. Entre altres títols, ha publicat El sari vermell, Senderisme de llibertat, El peu de Jaipur, La mundialització de la pobresa i Les muntanyes de Buda, i és coautor, al costat de Dominique Lapierre, d'Era mitjanit a Bhopal. Alguns dels seus llibres han estat publicats a França i han tingut diverses edicions, tant a Espanya com a Llatinoamèrica.


Assessoria Fiscal a Andorra – innovagestors\nAssessoria fiscal a Andorra: es hora de que sàpigues que pots pagar menys en impostos\nRealitzem un estudi de la operativa i forma del teu negoci per a que puguis beneficiar-te d’una optimització fiscal i pagar menys en impostos.\nConfecció de totes laes declaracions periòdiques exigibles, assessorament i representació als nostres clients davant l’Inspecció de Tributs i qualsevol altre organisme oficial.\nInnova Gestors ofereix una eficaç planificació i supervisió fiscal per al correcte compliment de les obligacions formals i legals vigents.\nAquests son alguns dels serveis que ofereix el nostr departament fiscal a Andorra\nAlta en el portal tributari, tramitació firma digital\nDeclaracions mensuals, trimestrals i semestrals d’IGI\nEstudi i confecció de l’impost de societats i activitats econòmiques/IRPF\nInformació sobre canvis a la legislació\nGestió de tot tipus d’impostos: IGI, IRNR, DUA, comunals…etc.\nIRPF: Estudi i confecció de declaracions de la renta de les persones físiques i càlcul de la tributació òptima\nT’acabes de traslladar fa poc a Andorra? També ens ocupem d’assessorar-te sobre els tràmits fiscals que et convé realitzar, realitzem l’estudi fiscal que més s’ajusti a la teva situació tant individual com d’empresa o familiar.\nEt podem oferir altres serveis que poden ser del teu interès com Assessoria Comptable o Assessoria Laboral\nCONSULTA'NS SOBRE LA TEVA PLANIFICACIÓ FISCAL\nMÉS INFORMACIÓ SOBRE ASSESSORAMENT FISCAL A ANDORRA\nA l’hora de pagar impostos tots ens tirem les mans al cap, és evident, ens agradaria pagar menys. Fixar la teva residència fiscal a Andorra


Les centrals nuclears volen ser un producte turístic - Comunicatur\nInici | Destinacions | Les centrals nuclears volen ser un producte turístic\nEls municipis tarragonins de Vandellòs i l’Hospitalet de l’Infant volen atreure turisme interessat en l’energia nuclear. Aquests municipis que compten amb centrals nuclears busquen captar estudiants, investigadors, professionals i persones interessades en temes energètics.\nEls dos municipis han creat la marca Terres de Mestral sota la qual impulsaran els productes de turisme actiu, cultural, gastronòmic i el “Turisme nuclear”. Com a propostes pensades per a aquests turistes s’inclou la visita a Vandellòs I per conèixer el funcionament d’una central nuclear.\nCom funcionen les radiacions electromagnètiques o com es produeix l’energia nuclear? són algunes de les preguntes que tenen resposta en un dels espais interactius de divulgació dissenyats pels visitants. Els turistes rebran informació de la gestió dels residus radioactius i del desmantellament d’instal·lacions nuclears.\nEn aquest sentit, el municipi tarragoní d’Ascó, que compta amb una central, destina els ingressos de l’impost nuclear a promocionar el turisme. En la darrera edició de FITUR, va presentar els seus atractius turístics, en aquest cas vinculats a la navegabilitat del riu Ebre i a rutes de senderisme.


Budó espera que el Parlament es "posicioni" si la inhabilitació de Torra es confirma\nEl Govern prepara un recurs de cassació per presentar davant del Suprem durant la primera setmana de febrer\nper Joan Antoni Guerrero Redactor Barcelona (Palau de Generalitat). 15 de gener de 2020 13:38\nLa portaveu del Govern, Meritxell Budó, ha assegurat aquest dimecres que pertocarà al Parlament de Catalunya “posicionar-se enfront de la sentència” d’inhabilitació del president de la Generalitat, Quim Torra, quan aquesta sigui ferma. “El Parlament rebrà la sentència on se li dona la instrucció que haurà de resoldre, òbviament”, ha manifestat Budó, sense especificar quina resolució creu que se li hauria de donar. Budó no ha mencionat la paraula "desobediència" però la conclusió de la seva exposició és que el Govern creu que el Parlament té alternatives a acatar al sentència. La portaveu s'ha referit a un "posicionament" de la cambra, però també que es podria obrir el procés per anar a eleccions, si aquest posicionament fos favorable a la sentència del TS.\nBudó ha explicat que s’està elaborant el recurs de cassació contra la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) per presentar davant del Tribunal Suprem (TS). El termini per fer-ho acaba la primera setmana de febrer.\nEl Govern ha rebut aquest dimecres un informe dels serveis jurídics de la Generalitat que confirmen que la decisió de la Junta Electoral Central (JEC) sobre Torra i la seva inhabilitació “no pot comportar el cessament del president”. “La conclusió de l’informe és clara, una interpretació extensiva de les causes del cessament del president suposaria una violació del dret fonamental de participació política i contemplar una causa de cessament del president que no existeix en el marc estatutari legal i aplicable”.


El museu de la Diputació redobla la seua aposta per la tipografia amb una nova mostra que podrà visitar-se des del 13 de maig\n13 de maig de 2022 (16:31 CET)\nExposició ‘De la Bauhaus a la Salomé’\nDes dels inicis, la comunicació ha tractat d'obrir-se pas en els suports escrits, unes vegades per a deixar constància, altres per a fer arribar els missatges a majors distàncies, primer mitjançant signes que simulaven formes figuratives que es podien trobar en la naturalesa, fins a arribar a les lletres que actualment coneixem. En paral·lel, la geografia, entesa com a “territori o paisatge”, ha anat estudiant la configuració o distribució dels elements que conformen la Terra, podent arribar a descriure-la.\nPartint d'estes realitats, es presenta De la Bauhaus a la Salomé, amb obres de la catedràtica de la Universitat Politècnica de València Begoña Jordá. Un recorregut experimental a través de la tipografia, des de les lletres sans-serif geomètriques de 1975 d’Edgard Benguiat i Victor Caruso evocant el futur, fins a la gruixuda didona creada per Atipo, presentada en 2013, amb reminiscències del passat.\nLa diputada del MuVIM, Glòria Tello, ha volgut destacar el paper de "la lletra com a art, com a expressió artística", alhora que crida l'atenció sobre "l'especial relació que el museu manté des dels seus inicis amb el món de la tipografia". I és que, a més d'esta exposició, la setmana passada i ja per desé any consecutiu, les parets de la Sala de la Torre s'han vestit de lletres en acollir les obres dels alumnes del Màster en Arts Gràfiques (MAG) i de grans professionals del disseny gràfic valencià amb l'exposició Text-pontàniament.\nL'exposició, comissariada per les també professores de la Universitat Politècnica de València Jimena González-del Río i Nereida Tarazona, mostra el cartell com a element integrador i universal. Un suport del carrer, destinat a comunicar i que entra al museu convertit en obra d'art.\nDe la Bauhaus a la Salomé és conseqüència de la trajectòria professional i docent de l'artista Begoña Jordá. Els fonaments bàsics del disseny queden plasmats en una sèrie de 20 cartells en la seua màxima esplendor, sense artificis: composició, ritme, espais... a través de la investigació formal de la tipografia, com un dels principals elements del disseny gràfic.\nEspais buits i plens al mateix temps, equilibrats i vibrants, negres i acolorits. Són els diferents paisatges tipogràfics que l'artista ens convida a visitar i en els quals pretén que “la tipografia deixe de llegir-se per a poder veure, per a compondre, per a mirar”, assenyala Begoña, per a qui “esta comunicació ha de llegir-se però també veure's, s'ha de jugar amb la composició i jo he tardat anys a comprendre-ho”.\nBegoña Jordá aprofita els llenguatges del disseny per a transportar l'espectador a un món visceral, on l'experiència viscuda en la instal·lació trenca amb la norma d'una lectura lineal i una lletra escrita, per a endinsar-se en la lletra vista, en les formes i contra-formes, en els espais en blanc. Els diferents plans s'unixen a través de la tipografia de manera aleatòria i natural.\nEl procés creatiu de l'artista continua sent una cerca constant del llenguatge al servei del disseny. El seu treball qüestiona la part emocional del disseny: és art o és disseny? El cromatisme presentat en les paletes de colors equilibrades, masses, pesos visuals… Hui l'artista dissenya com pintava en els seus inicis. Obri el seu cor al disseny gràfic, en este cas, a través de la lletra.\nL'artista és doctora en Belles Arts per la Universitat Politècnica de València. Catedràtica a la mateixa universitat, fa més de 30 anys que treballa amb el suport tradicional del cartell com a element de comunicació, tant de les marques corporatives com a mitjà d'expressió de l'art.\nLes seues obres han estat seleccionades per formar part de Prohibit fixar cartells. REO. Cartells valencians 2000_2020, exposició realitzada al Centre del Carme el 2021, organitzada per l'ADCV, el Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana i recolzada per la WDC, la capitalitat del Disseny de la ciutat de València per al 2022. També ha estat seleccionada a la Bienal Iberoamericana de Diseño, exposada a la Central del Diseño Matadero de Madrid i presentada a les jornades Ráfagas, en la seua edició de 2018. A més, altres de les seues obres han estat seleccionades als premis Clap Internacional i als premis Anuaria, dins els camps de la publicitat, la il·lustració, el cartell i la coberta de llibre.


Compromís institucional amb motiu del Dia de l’Alliberament LGTBI | Candidatura d'Unitat Popular\nEn el ple ordinari de l’Ajuntament de Celrà celebrat el 14 de juliol passat es va aprovar per unanimitat la declaració institucional amb motiu del dia 28 de juny, Dia Internacional de l'Alliberament LGTBI.\nEl 28 de juny es celebra internacionalment el dia de l’alliberament LGTBI (lèsbic, gai, transsexual, bisexual i intersexual), sovint també anomenat el dia de l’orgull LGTBI. Tot i que el reconeixement dels drets d’aquestes persones i la defensa de la seva dignitat ha avançat substancialment, encara és un dels col·lectius més invisibilitzats i criminalitzats de la nostra societat.\nEl 28 de juny de 1969, arran d’una batuda al pub Stonewall Inn, del barri de Greenwich Village, la comunitat LGTBI va fer front a la persecució, vexació, violència i discriminació sistemàtiques per part del cos de policia de Nova York. Era el primer cop que aquest col·lectiu prenia els carrers per dir que no s’avergonyien de ser qui eren i com eren. Van decidir reconquerir un espai públic que se’ls havia negat fins llavors i plantar cara a la discriminació sistemàtica que vivien.\nEn un moment en què fins i tot d’una diada com la del 28J sembla que se’n vol fer negoci (el 'capitalisme rosa' ha copat l’organització de les diades del Pride Day, així com els espais d’oci exclusivament encarats a aquest col·lectiu), cal reivindicar més que mai l’origen popular dels aldarulls de Stonewall com un símbol del camí que institucions i també societat hem de seguir.\nÉs aquest, el camí de l’apoderament personal, el que reivindiquem per tal de superar aquestes discriminacions. Però això no serà possible sense una societat compromesa amb la superació de les desigualtats de causes estructurals. És un fet, per exemple, que l’OMS no va despatologitzar l’homosexualitat fins el 1990 i que la transsexualitat encara apareix avui dia als manuals de psiquiatria (DSM i CIE) com a disfòria de gènere. La persecució que persegueix el col·lectiu LGTBI arreu del món és transversal: la invisibilització als espais educatius, la manca d’una sanitat que atengui les seves necessitats, la criminalització en l’espai públic...\nCal expandir el dret de tota persona a viure i desenvolupar-se sense cap mena de discriminació per raó d’identitat i orientació sexual. Si bé els últims anys l’avenç ha estat notori, cal remarcar que el reconeixement formal d’alguns drets no ha estat acompanyat d’un procés de conscienciació i respecte per part del conjunt de la societat.\nCatalunya ha estat el primer país del món a aprovar, el 2 d’octubre del 2014, una llei contra la LGTBIfòbia. Aquesta llei pionera garanteix els drets de les persones LGTBI i conté un règim d’infraccions i sancions per eradicar la transfòbia, la lesbofòbia, l’homofòbia i la bifòbia.\nNo obstant això, han passat 8 mesos des de la seva aprovació i la seva implementació és encara insuficient. És en aquest punt on cal que les institucions adoptin un paper fonamental en el combat contra les discriminacions i agressions i en la tasca per la difusió i conscienciació del llarg camí que queda per recórrer: un país lliure de discriminacions per raó de sexe i/o identitat de gènere és un país més lliure.\nÉs per tots aquests motius que l’Ajuntament de Celrà aprova la present declaració institucional i es compromet a:\n1. Defensar els drets de les persones LGTBI i posar tots els mitjans disponibles al seu servei per tal de garantir que no existeixin discriminacions en el marc d’actuació municipal.\n2. Reivindicar el desplegament i aplicació màxima de la Llei 11/2014, de 10 d’octubre, per garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per eradicar l’homofòbia, la bifòbia i la transfòbia.\n3. Realitzar formació, mitjançant tallers i xerrades, de la Llei 11/2014 entre el personal de l’Ajuntament, del CAP, dels centres educatius i la població celranenca. Promoure la capacitació del personal municipal per introduir des d’una perspectiva transversal les qüestions relacionades amb el gènere i la discriminació al col·lectiu LGTBI.\n4. Promoure accions d’informació i sensibilització sobre aquesta qüestió que facilitin la creació d’una nova consciència solidària i la supressió de prejudicis i fòbies envers aquest col·lectiu.\nCal que les institucions adoptin un paper fonamental en el combat contra les discriminacions i agressions i en la tasca per la difusió i conscienciació


Oliva trencada: Heliogàbal, més que un club.\n15 anys plens de concerts i de bona música a l'Heliogàbal, un bar situat al barri de Gràcia i no molt més gran que una capsa de mistos.\nPerò encara que no sigui un gran fogueró hi ha molt de caliu a l'Helio, i és que la gent que ho dur sap de que va, són formiguetes nocturnes que s'alimenten de música, poesia i amistat. No són tigres que van de guallons i d'alternatius hooliguenses.\nPer comparativa l'Helio és com un colmado (Un "queviures" com diria en Pompeu F.) i el Cultura Club és un Carrefour. Això és la diferència entre Barcelona i Mallorca. Allà la gent forma col·lectius i s'ajuden entre ells, a Mallorca la gent és molt més individualista i els col·lectius només funcionen si hi ha pasta per enmig. És el que hi ha.\nPerò tornant a la festa de l'Helio i per cel·lebra-la com cal, els de Sputnik han fet un documental molt entranyable que s'emitirà el DIMECRES 13 D'OCTUBRE, A LES 23.35h -EL 33- / Reemissió: DISSABTE 18 D'OCTUBRE, A LES 11.20h -EL 33-\nHe ací un extracte de la proposta:\n"Músics, programadors, cambrers i públic són els protagonistes corals d’un documental produït per un equip de l’Sputnik que no pretén ser un retrat de l’escena musical de la ciutat, sinó que vol mostrar com un model basat en l’entusiasme, l’autogestió, l’altruisme i el col•lectivisme pot fer viable l’aposta per la música en directe.\nAquest programa estarà disponible en streaming a la web durant els set dies posteriors a la seva emissió."\nLlarga vida a l'Helio, el nostre petit homenatge:\nposted by Oliva trencada @ 3:57 PM\nper cert, la setmana que ve estaràs per València en el projecte Saltamartí, ademés de eixe duuràs discs d'Oliva trencada?\nI el nou per quan?\nAt 2:18 PM, senior said...\nEl bar no tanca\nAt 12:43 PM, Pep said...\nEls discos d'Oliva trencada les te una gent que es diu Fona, si lis envies un e-mail (admin@fonart.com), tal vegada te responguin i ho t'ho puguin fer arribar...\nSenyor Senior!!!,,, si, no tinc pèl al pit, ni a les cames,,, només els vinils em protegeixen del mal temps... Aquest dilluns la liam,,,\nQue no tanquin els bars de València...\nAt 10:06 PM, senior said...\nPrimo, crida'm per la vesprà! Si aparegueres per ma casa a les 21h em faries un favor enorme que he de treure l'orgue elèctric del cuarto d'Ona i baixar-lo a la furgo. Et pagaria amb un bon sopar de per ahí...


Serà mercat o no serà\n25 setembre 2020 11:20\nFerran Aguiló | 05 març 2002\nHomes i dones de poca fe: si necessitàveu més proves sobre els efectes perversos de l'ecotaxa, ha bastat l'anunci de rendició dissimulada que va fer el president Antich per canviar les pernicioses tendències. I això que hi havia el cap de setmana pel mig que, del contrari, les borses europees haurien acusat la refeta l'endemà de la mostrada de vaselina. No rigueu, que ahir, els europeus atents als nostres moviments, esperaven l'obertura dels parquets per manifestar la confiança cega en un futur sense ecotaxa. Augments importants a les borses de París, Milà, Londres i Francfurt són la demostració fefaent de quant es valoren els petits gests i com són d'importants. I és que no sabem el que ens jugàvem, amb aquesta actitud de la guarda de quiques governamental. Certament, no feia falta tot aquest ritual d'esponera, tant d'esvalot en el galliner per acabar confirmant el que tots sabíem: que el gall és capó, plat preferit dels senyors, quan n'hi havia, i dels propietaris, que els desplaçaren.\nAra, per a «gest petit per a la dona i gran per a la mallorquinitat», el cant de La Balanguera en versió mercat. D'això es tracta, d'arribar a la normalitat del mercat com a conquesta normalitzadora, i deixau-vos d'anàlisis complicades i estudis de conjuntura. «La pàtria serà mercat o no serà», i no és sols un lema publicitari, sinó la més dura de les realitats. En lloc de dur el poble a la música, han decidit dur la música al poble. Així, l'èxtasi patriòtic arribarà el dia que puguem patir l'agressió de La Balanguera sortint pels altaveus a tot volum d'un cotxe menat per un capdefava; normalitzat, però capdefava. I a veure qui diu el contrari i no se sent joiós de tenir un país, encara que sigui ple de capdefava.\nPregunta estúpida: qualcú controla els comptes de la Societat Municipal d'Aparcaments? Una altra pregunta, més estúpida encara: participa, aquesta empresa, de la llei del dèficit zero, bandera dels populars i dogma del seu gurú? Em tem que no a la primera i no a la segona, fins i tot a les terceres que pogués fer en aquest sentit. Al final, el senyor dels anells aconseguirà deixar la ciutat plena de forats, com ja assajà a IFEBAL. D'aquella experiència també en repetirà el final: la desaparició, en aquest cas, de la ciutat antiga, la tradició i la cultura, en nom de la bona gestió.\nA més del dia festiu, actes en les ambaixades, altres recepcions oficials i, pot ser, una desfilada militar, amb quins altres actes celebren, els països «normals», la seva festa nacional? Perdó, m'oblidava que aquest no és un país «normal», sinó l'hereu acomplexat dels temps del pa i circ.


Platges sense fum, salut per a les persones i el medi ambient - ASPB - Agència de Salut Pública de Barcelona\n17/02/2021 - Viure amb salut,Entorns\nBarcelona ha iniciat el camí per instaurar platges sense fum a la ciutat. Del 29 de maig al 12 de setembre es durà a terme una prova pilot i no es permetrà fumar en 4 de les 10 platges de la ciutat. Seran les platges de Sant Miquel i Somorrostro (Ciutat Vella), i Nova Icària i Nova Mar Bella (Sant Martí). L’Agència de Salut Pública de Barcelona (ASPB) avaluarà l’impacte en salut de la mesura.\nL’aposta de l’Ajuntament de Barcelona per instaurar platges sense fum té l’objectiu de preservar la salut de la ciutadania, especialment la dels infants. Així com de protegir el medi ambient, greument afectat per la contaminació que generen les burilles.\nLa prohibició de fumar a aquestes quatre platges barcelonines anirà acompanyada d’una consulta pública i una campanya informativa durant les pròximes setmanes i durant la temporada de bany. Un cop finalitzi la prova pilot, l’ASPB farà un informe detallat sobre l’impacte en la salut de la mesura.\nEl tabaquisme és la principal causa de mort evitable a l’Estat espanyol i s’associa a un augment del risc de patir malalties. Cada any a Barcelona es registren 2.200 morts atribuïbles al consum del tabac, un 13,8% del total. El tabac té efectes nocius no només les persones fumadores, sinó també el seu entorn més proper.\nEl tabaquisme passiu és especialment perjudicial entre els infants. Des de l’any 2010, està prohibit fumar en espais públics a l’aire lliure freqüentats per nens i nenes. Tot i això, un estudi realitzat l’any passat per l’ASPB en onze països europeus, en el marc del projecte TackSHS, va concloure que al 41% dels parcs infantils i al 46% de les entrades d’escoles hi havia presència de nicotina ambiental.\nD’altra banda, segons un estudi del Comitè Nacional per a la Prevenció del Tabaquisme, a Espanya, cada any arriben al mar prop de cinc mil milions de burilles. Aquests residus contenen substàncies tòxiques per a les persones i per a la fauna marina.\nAixí doncs, el pla pilot que s’iniciarà a la primavera se suma a campanyes anteriors per reduir la presència de burilles a les platges i per conscienciar la població dels efectes perjudicials del tabac.


Com utilitzar endolls de Tanzània a Federació Russa\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Tanzània a Federació Russa en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Tanzània a Federació Russa sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Actualització: 25.01.2022 - 11:04\nJunil a les terres dels bàrbars, de Joan-Lluís Lluís (Club Editor) és segurament una de les novel·les més fascinants del corpus literari català recent. L’obra, que va conquerint lectors setmana rere setmana, acaba de ser guardonada amb el premi Òmnium a la millor novel·la de l’any, fet que l’ajudarà en la difusió i la consolidació.\nEl jurat, format per Anna Casasses, Neus Real, Marta Segarra, Oriol Izquierdo i Xavier Pla, considera que és “un llibre sobre llibres que és alhora una novel·la d’aventures, un viatge iniciàtic i una faula històrica que juga amb els lectors per enaltir el poder d’explicar històries”.\nJoan-Lluís Lluís basteix la història partint d’una protagonista femenina adolescent, la Junil, que viu ara fa dos mil anys, en un territori indefinit de l’imperi romà, a prop de la frontera. És una societat amb esclaus, en què la dona tampoc no és realment lliure perquè primer és propietat del pare i, després, del marit. Situa la novel·la en l’època en què Ovidi, el gran poeta clàssic, és desterrat i enviat a l’exili. Lluís volia novel·lar aquest exili, però ho fa col·locant Ovidi de teló de fons.\nL’origen de la novel·la es troba en Ovidi. L’autor volia parlar del poeta sense reconstruir la seva història, moltes vegades explicada, i va confegir una novel·la impregnada per l’obra d’Ovidi i la fascinació que sent Junil per ell. Però Ovidi no hi apareix. Ara, la novel·la és molt més que Ovidi, perquè els protagonistes són uns personatges que són perseguits o són esclaus i fugen i caminen i caminen i no deixen de caminar, perquè un ha llegit que existia una terra on no hi havia esclaus.\nLluís explica: “La novel·la és un viatge en un sentit realment molt genuí, perquè els personatges travessen una part d’Europa caminant, durant quatre estacions. Volia que fos un viatge molt concret, en què se sentís que caminen de debò i que senten la fred, la pluja, la por, la fam, la set… Tot això he intentat que hi fos. I durant aquest viatge de quatre estacions, diria que passen tres coses. La primera és el fenomen d’aglutinament: Junil marxa amb un altre personatge i de seguida són tres i després se n’hi afegeixen més.”\nLa segona: “Els protagonistes comencen fugint, però ben aviat s’adonen que volen anar cap a un lloc, tenen un objectiu. El pol negatiu és fugir i el pol positiu és tenir un propòsit. I cal equilibrar aquesta tensió. I això els canvia el ritme, l’estat anímic, la manera de comportar-se… I la tercera cosa és la literatura: tots, en un moment o un altre, estan tocats per les lletres. Sigui la gran literatura de tipus ovídic, que és Junil qui la porta, com portaria una torxa, sigui d’una manera més incerta amb les rondalles a la vora del foc, la literatura oral tal com es practicava. A més de menjar, beure, dormir i tenir els peus protegits, la literatura també els serveix per a avançar. I per a mi, això és important més enllà de la literatura, perquè l’home és un animal que s’alimenta també d’imaginari.”\nI aquí Joan-Lluís Lluís arriba al pinyol de l’obra quan ens revela: “He arribat a la conclusió que la colla de personatges que caminen junts és una utopia llibertària. He escrit una utopia llibertària. I el viatge és per a anar cap a una mena d’arcàdia. I vés a saber què s’hi trobaran, probablement una altra cosa, però… En el grup no hi ha cap cap, no hi ha dirigent. Segons el moment, un o un altre pren la iniciativa, amb una certa autoritat, però donada per les seves competències, fet que és una de les bases de la ideologia anarquista. Proudhon deia que l’única autoritat acceptable és la que neix de la competència. Aquesta frase, me la crec molt.”\nEl renec i la història dels Djugun\nA més d’una utopia llibertària, de la recerca d’una arcàdia, Joan-Lluís Lluís pensa que Junil a les terres dels bàrbars és una faula. I és aquesta perspectiva i el valor que dóna tant a l’alta literatura com a la literatura popular i la literatura oral, a tenir una llengua i exercitar-la amb imaginació, que ha marcat el discurs que ha fet en rebre el premi.\nHa deixat anar d’entrada i sorprenent tothom: “Collons, no m’ho esperava.” I ha aclarit: “He decidit començar amb un renec, perquè un renec és útil per continuar reivindicant no només la llengua culta sinó també la llengua del carrer. Durant molts anys, tot i parlar català, em venien els renecs francesos. Va ser de mica en mica que em van anar venint els renecs catalans.”\nJoan-Lluís Lluís ha reivindicat un any 2021 ple de bona literatura escrita en català, “potser perquè el 2020 vam estar tancats i vam tenir més temps per a afinar”. I també ha recalcat: “Em sembla important recordar que la literatura no és una competició esportiva. El número u no té cap sentit en literatura. I a vegades posem massa èmfasi en les llistes dels més venuts. La millor novel·la del 2021 quina serà, caldran anys per a saber-ho i potser no ho sabrem mai.”\nI aleshores ha explicat un conte, la història del poble djugun, un poble aborigen australià, i ha dit que els déus li van concedir el do de la paraula. La llengua djugun va ser la primera llengua del món. “Tristament –ha dit–, la llengua djugun va desaparèixer a mitjan segle XX. Els djuguns encara existeixen, però parlen tots anglès. Per preservar la seva llengua, segurament els hauria calgut un país independent. I el que és bo per a la llengua djugun és bo per a la llengua catalana.”


669 estudiants s’interessen per la URV en la primera Jornada de Portes Obertes - URV Activ@\n669 estudiants s’interessen per la URV en la primera Jornada de Portes Obertes\nEls joves de secundària han visitat els centres i campus de la Universitat i han fet un recorregut per les instal·lacions. La propera Jornada serà l'11 d'abril i el 21 d'abril s'organitzarà una altra adreçada a les famílies\nEls estudiants, durant una visita guiada a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura.\nEl 7 de febrer s’ha organitzat la primera Jornada de Portes Obertes per mostrar als estudiants de secundària com és la Universitat per dins. Un total de 669 futurs universitaris han visitat centres, campus i instal·lacions diverses, s’han informat de primera mà dels ensenyaments que s’impartiran durant el curs 2018-19 i han pogut resoldre dubtes de cara al proper curs. La jornada d’avui s’ha fet en dos horaris diferents: a les 9.30 i a les 12h, per tal que, qui ho necessités, pogués fer dues sessions en un mateix dia. La URV ha programat una segona Jornada de Portes Obertes dimecres 11 d’abril per als estudiants de secundària, i una altra adreçada a les famílies, dissabte 21 d’abril.\nPer al nou curs acadèmic, la Universitat ofereix places de nou accés a 41 estudis de grau i 7 dobles graus, amb aquestes novetats: grau d’Història de l’Art i Arqueologia, a la Facultat de Lletres; grau de Gestió de Turisme i Hoteleria i grau de Geografia, Anàlisi Territorial i Sostenibilitat, a la Facultat de Turisme i Geografia; i el grau de Tècniques de Desenvolupament d’Aplicacions Web i Mòbils (3 anys) a l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria (ETSE) i el grau de Tècniques de Bioprocessos Alimentaris (3 anys) a l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria Química (ETSEQ). S’ofereixen també 20 places per cursar el grau de Química en anglès, a la Facultat de Química.\nLa Jornada de Portes Obertes convida els estudiants de secundària a visitar i conèixer de primera mà tots els centres i campus de la Universitat, situats a Tarragona, Reus, Tortosa, Vila-seca i Coma-ruga (el Vendrell). Fa possible un contacte directe amb el professorat, rebre la informació sobre el procés de preinscripció universitària, i tenir la informació sobre cada grau que s’imparteix: pla d’estudis, les pràctiques, les oportunitats de mobilitat, les sortides professionals. Durant aquesta primera jornada s’han donat a conèixer tots els serveis universitaris de què disposen els estudiants, com els CRAI, EsportsURV, Llengües URV, Borsa d’Habitatge, Ocupació URV, Servei d’Atenció Psicològica, les aules culturals (de Música, Teatre, Cinema, Art), URV Solidària o el Voluntariat, entre altres. I s’ha fet un recorregut per les instal·lacions: aularis, els CRAI, els diferents serveis i els laboratoris.\nEls centres que han registrat més assistència han estat la Facultat de Ciències de l’Educació i Psicologia, amb 113 estudiants, la Facultat de Lletres amb 95 i l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria, amb 84. L’any passat van participar a les Jornades més de 3.000 persones.\nArxivat a: Campus Sescelades, Campus universitaris, Centre d'Estudis Hispànics, Centre de Recursos per a l'Aprenentatge i la Investigació (CRAI), Docència, Escola Tècnica Superior d'Arquitectura, Escola Tècnica Superior d'Enginyeria, Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Química, Facultat d'Economia i Empresa, Facultat d'Enologia, Facultat d'Infermeria, Facultat de Ciències de l'Educació i Psicologia, Facultat de Ciències Jurídiques, Facultat de Lletres, Facultat de Medicina i Ciències de la Salut, Facultat de Turisme i Geografia, Preuniversitaris


Te verd i antibiòtics | Consumer\nAquesta infusió pot augmentar l'eficàcia d'alguns antibiòtics en la seva lluita contra els bacteris més resistents\nImatge: Simon Cataudo\nEn l’última trobada de la Society for General Microbiology, celebrat a Edimburg el mes de març passat, el científic egipci Mervat Kassem de la Universitat d’Alexandria, a Egipte, va presentar els resultats del seu recent estudi en el qual demostra l’efectivitat de la combinació d’antibiòtics i te verd enfront de 28 microorganismes patògens causants de malalties. En aquesta recerca, encara en fase preliminar, el te verd va augmentar l’activitat bactericida de tots els antibiòtics provats.\nAugment de l’eficàcia contra els bacteris\nEl te verd (“Camelia sinensis”) és una beguda molt comuna a Egipte, que la gent consumeix fins i tot quan està malalta, juntament amb els medicaments. Per aquesta raó els investigadors han volgut comprovar com podria intervenir concretament en l’acció d’alguns dels fàrmacs més àmpliament consumits, com són els antibiòtics. Els resultats inicials, encara que encara no s’han comprovat en persones, han demostrat que la infusió de te verd, a més de millorar l’eficàcia dels antibiòtics, també sembla reduir la resistència que alguns bacteris han desenvolupat enfront dels medicaments d’aquest tipus.\nEls polifenoles que conserven les seves fulles juguen un paper important en la lluita contra els bacteris\nEncara que l’efecte protector del sistema immunitari fa que la gran majoria dels bacteris siguin inofensives, algunes són patògenes i poden causar malalties infeccioses, com el còlera, la salmonel·la i l’àntrax, entre altres. Els antibiòtics són efectius perquè inhibeixen diversos processos del cicle de vida d’aquests microorganismes.\nEn l’estudi egipci s’ha observat que el te verd beneficia l’acció dels antibiòtics d’ampli espectre com la tetraciclina, que inhibeix el creixement bacterià, i el cloranfenicol, que actua penetrant en el microorganisme i unint-se a les estructures que sintetitzen les proteïnes, de manera que impedeix el seu creixement i el seu desenvolupament. Concretament l’efecte aniquilador del cloranfenicol administrat al costat del te verd va augmentar en un 99,9% en comparació amb la seva administració en solitari.\nEls polifenoles del te\nEls polifenoles, compostos químics essencials en la fisiologia de les plantes, intervenen en la pigmentació, el creixement, la reproducció i la protecció contra plagues. Alguns depenen de la llum solar, per tant, es troben en major concentració en les fulles i parts externes de la planta. El seu contingut varia en les diferents plantes. En el te verd destaquen quatre polifenoles, comunament anomenats catequinas. Alguns d’ells sembla ser que amb un paper interessant en la lluita contra els bacteris.\nDos dels antibiòtics més àmpliament usats són la penicil·lina i la cefalosporina. Són bactericides, és a dir, maten al bacteri. Ho fan unint-se irreversiblement a ella i impedint que formi la paret cel·lular imprescindible per a la seva vida. Dos dels principis actius presents en el te, l’epicatequina galato i l’epigalocatequina galato són polifenoles que, a altes concentracions, han demostrat en laboratori i al microscopi electrònic, com són capaços de modular la resistència als antibiòtics d’un dels microorganismes més perillosos, l’Staphylococcus “aureus” i, a més, s’ha observat que també podrien ser capaços de danyar les seves membranes cel·lulars.\nAquesta és un bacteri que es troba en la pell i les fosses nasals de les persones sanes i que pot causar infeccions quan traspassa les barreres naturals dels teixits. Pot provocar des d’abscessos cutanis fins a malalties que poden posar en perill la vida com a pneumònia, meningitis, endocarditis, síndrome del xoc toxico (SST) i sèpsia.\nSegons diferents estudis realitzats des de diversos centres de recerca els principis actius del te verd són capaços d’inhibir en gran manera a unes proteïnes que produeix el bacteri patogen, que són les seves armes per a defensar-se de l’antibiòtic i impedir-li actuar. En l’actualitat, l’ús de les catequinas no és prou conegut, per la qual cosa científics de la School of Farmacy de la Universitat de Londres, experts en el tema, asseguren que les recerques en aquest sentit estan garantides.\nÉs necessària la continuació dels estudis per a comprovar l’efecte antimicrobià dels extractes de Camelia sinensis “in vivo” i poder desenvolupar inhibidors dels mecanismes que utilitzen els bacteris per a fer-se resistents enfront dels medicaments.\nL’activitat antibacteriana del te ve determinada en part pel seu grau de fermentació i per l’estació de recol·lecció i manufactura per a la seva venda. El te verd procedeix de la mateixa planta que el te negre (“Camellia sinensis”), i s’obté assecant les fulles per acció del vapor (sistema japonès) o per l’escalfament (sistema xinès). Aquests processos gairebé no alteren la seva composició química. Les fulles del te verd no es deixen fermentar després de collit i abans del procés d’assecat, perquè retingui els ingredients actius de la planta, els polifenoles.\nCentres de recerca com la University of Memphis als Estats Units o la National Taiwan University han observat com els tes menys fermentats conserven de manera excel·lent el seu potencial antimicrobià, igual que uns altres que si són preparats durant l’estiu presenten més quantitat de polifenoles que si es preparen per a la seva venda a la tardor, hivern o primavera.\nantibiòtics bacteris eficàcia polifenoles-ca verd


El temps a Palamós: Imatges del 29 de febrer\nBorinot (Bombus terrestris) libant flors de romaní (Rosmarinus officinalis).\nLa jornada plàcida que ens acompanyà el dimecres 29 de febrer, ens regalà algunes imatges que mostren la bonança d'aquesta data curiosa, que amb excepcions, es repeteix cada quatre anys.\nAprofitant la gran floració que ha experimentat el romaní, degut als dies assolellats i a les temperatures agradables a migdia, trobem molts exemplars de borinots (Bombus terrestris) libant les flors d'aquesta planta aromàtica.\nEl borinot (Bombus terrestris) és un insecte de la família dels àpids pertanyent al gènere Bombus. Es tracta del més comú a Europa i també als Països Catalans. El seu nom específic "terrestris" fa referència a que desenvolupa les seves colònies sota terra, en nius abandonats de petits rosegadors.\nEs caracteritza per tenir el final de l'abdomen de color blanc i per ser un borinot de mida molt gran. La reina fa de 2 a 2,7 cm de llarg, mentre que les obreres fan d'1,5 a 2 cm. Pot volar fins a 13 km del seu niu però normalment la distància es redueix fins a 5 km.\nLa reina pon una petita quantitat d'ous. Una vegada que els ous eclosionen té cura de les larves alimentant-les amb nèctar i pol·len. Les larves faran una pupa i quan hagin passat dues setmanes més emergiran les primeres obreres, les quals sortiran a buscar aliment per la colònia i tindran cura de les larves. La majoria de les obreres recullen el nèctar i el pol·len de plantes a pocs metres del niu.\nCap a finals d'estiu la reina pon ous no fertilitzats que originaran mascles, els quals només agafen aliment per a ells mateixos i finalment s'aparellaran amb les reines.\nAltres ous, les larves dels quals reben alimentació més rica que la resta, esdevindran noves reines. Sembla que l'aparellament en els cas de Bombus terrestris és amb un únic mascle, l'abella de la mel i la majoria dels àpids, en canvi, tenen un aparellament múltiple.\nQuan arriba la tardor, amb l'arribada d'un temps fred, moren tots aquests borinots excepte les reines que seran les que fundaran una nova colònia.\nDiferentes espècies d'algues exposades a la superfície degut al fenomen de les minves.\nCoincidint amb el baix nivell que presenten les aigües marines, podem veure molt clarament, algunes de les espècies d'algues més abundants que poblen la zona mediolitoral, situada a la frontera entre la superfície i el nivell de l'aigua.\nEn aquesta zona batuda per les ones, apareix una bioconstrucció de “Trottoir”, formada per un agregat en forma de tal·lus (aparell vegetatiu d'organització relativament simple, pluricel·lular, amb parts poc o molt diferenciades morfològicament i funcionalment, propi de la majoria de les algues pluricel·lulars i dels fongs) format per l'alga coral·linàcia Lithophyllum tortuosum, que va incorporant Ca CO3 (carbonat càlcic) a la seva estructura\ncel·lular i forma aquestes construccions que poden arribar a formar unes terrasses de més d'un metre.\nAquesta espècie és molt característica de zones amb molta agitació causada per l'onatge; a més a més, perquè aquesta alga coral·linàcia arribi a formar una terrassa ha de ser en zones amb un determinat tipus de substrat i molta inclinació.\nConvivint amb aquesta comunitat apareixen més espècies com Cystoseira mediterranea, coneguda popularment com a "raïma" (algues brunes) i la Corallina elongata (algues rosades calcificades) que proliferen a sobre mateix del tal·lus de Lithophyllum.\nObserveu com es distingeixen molt clarament el color de les algues brunes o "raïma" i les algues rosades calcificades.\nCirrus fibratus vertebratus i branques despullades de lledoner (Celtis australis).\nDeixem el mar i ara ens fixem amb el cel. Entre els 6.000/10.000 metres d'alçada, es podia veure el desplaçament d'una gran quantitat de cirrus en direcció nord-sud.\nAquest núvols alts, apareixien sota l'aparença de plomalls o en forma de masses filamentoses més o menys organitzades, les quals defineixen prou bé el terme "cel enterenyinat", usat per definir aquestes pinzellades de núvols alts que no impedeixen del tot l'acció solar.\nLa majoria d'aquests cirrus corresponien a les espècies fibratus i spissatus, i a la subespècie vertebratus. Com es pot comprobar, encara que l'anticicló no ens aporti gaire moviment meteorològic, amb una simple observació la natura sempre ens mostra coses molt interessants.\nEtiquetes de comentaris: Animals, Fotos, Mar, Núvols


Javier Latorre i Goyo Montero Morell, Premi Nacional de Dansa 2011 – Biblioteca Caterina Figueras\nJavier Antonio García Expósito (conegut artísticament com Javier Latorre), nascut a València al 1963, va debutar com a ballarí amb 16 anys a la Companyia Lírica Nacional. Latorre, que ja va rebre el premi al millor ballarí del Festival de Avignon (França), va ser solista del Ballet Nacional d’Espanya quan el dirigia Antonio Gades (1979) i primer ballarí poc després, sota la direcció de María d’Àvila.\nEntre els seus principals muntatges destaca «Filles de l’alba» i «La força de la destinació», i entre els seus muntatges per encàrrec i participacions té principal importància la seva col·laboració a «Doneu-li Cafè», de la Fura del Baus, i en diversos treballs per a la companyia d’Aida Gómez, Antonio Canales i Eva Yerbabuena.\nEl madrileny Goyo Montero Morell (1975), premiat per la seva interpretació, resideix a Alemanya. És director del ballet del Staatstheater de Nuremberg des de la temporada 2008-2009 i compta amb una brillant carrera com a ballarí i coreògraf. Va començar els seus estudis amb Carmen Roche i va completar la seva formació a l’Escola del Ballet Nacional de Cuba sota l’adreça d’Alicia Alonso. Entre els mestres amb els quals ha estudiat figuren Azary Plisetzsky, Aurora Bosch, Mirta Plá, Lázaro Carreño i Ricardo Núñez.\nGraduat en el Real Conservatori de Dansa de Madrid i per l’Escola Nacional de Cuba, ha estat solista en l’Òpera de Leipzig, Staatstheater Wiesbaden i Ballet Real de Flandes. Al 1999 es va unir a la Deutsche Opera de Berlín, on ocupa el lloc de primer ballarí fins a 2004.\n⟵El TNC fa 15 anys\nEmilio Urberuaga, premi Nacional d’Il·lustració⟶


La Conselleria d’Universitats ja compta amb el calendari de les Proves d’Accés a la Universitat\n18/05/2022 - Cristina Chacón Moratalla\nEn tan sols unes setmanes, milers d’estudiants es presentaran a la selectivitat 2022 a Castelló en primera convocatòria amb l’objectiu d’aconseguir les millors notes en els exàmens i assegurar, així, una plaça per a iniciar els seus estudis en la universitat. Aquesta mateixa setmana són molts els i les alumnes que preparen els últims exàmens en els instituts amb la mirada posada en el calendari.\nDates selectivitat Castelló\nLa Conselleria d’Innovació, Universitats, Ciència i Societat ha anunciat les dates de les dues convocatòries de les Proves d’Accés a la Universitat (PAU) a Castelló. La convocatòria ordinària serà el pròxim 7, 8 i 9 de juny, i en aquest cas, s’entregaran les notes el 17 de juny, a partir de les 13.00 hores. El termini per a sol·licitar les revisions és el 20, 21 i 22 de juny.\nQuant a la convocatòria extraordinària de juliol, la realització dels exàmens de les PAU serà el 5, 6 i 7 de juliol i les notes es comunicaran el 12 de juliol, a partir de les 17.00 hores. La sol·licitud de revisions dels exàmens haurà de realitzar-se el 15, 18 i 19 de juliol.\nHorari dels exàmens\nD’altra banda, ja se saben també els horaris dels exàmens de la PAU a Castelló, segons ha ratificat la Conselleria d’Universitats. Durant tot el dia, els centres educatius examinadors comptaran amb l’alumnat que es presenta als exàmens de les assignatures troncals i de les específiques per a pujar la qualificació i tindre més possibilitats d’aconseguir les seues places.\nTant en la primera convocatòria (7, 8 i 9 de juny) com en la segona (5, 6 i 7 de juliol), l’horari és el següent:\nDimarts 7 de juny/ dimarts 5 de juliol\n09.30 a 11.00 hores: Història d’Espanya\n11.45 a 13.15 hores: Valencià\n15.30 a 17.00 hores: Economia de l’empresa, Biologia i Cultura Audiovisual II\n17.45 a 19.15 hores: Física, Història de l’Art\nDimecres 8 de juny / dimecres 6 de juliol\n09.30 a 11.00 hores: Castellà\n11.45 a 13.15 hores: Anglès\n15.30 a 17.00 hores: Geografia, Química, Disseny\n17.45 a 19.15 hores: Dibuix Tècnic, Geologia i Història de la Filosofia\nDijous 9 de juny / dijous 7 de juliol\n09.30 a 11.00 hores: Matemàtiques, Llatí i Fonaments de l’Art\n11.45 a 13.15 hores: Matemàtiques aplicades a les Ciències Socials\n15.30 a 17.00 hores: Grec, Arts Escèniques, Alemany, Francés, Italià\nEn cas de coincidència d’exàmens en l’horari, el tribunal comunicarà als i les estudiants afectades quin examen es farà en el moment de l’horari i quan es farà l’altre examen coincident.\nMatrícula PAU 2022\nL’alumnat interessat a presentar-se a la PAU a Castelló haurà de comunicar-ho al seu institut perquè el centre realitze la matrícula. Els centres faran la inscripció per a la PAU en la universitat que corresponga mitjançant l’aplicació informàtica ITACA entre el 23 i el 30 de maig per a la convocatòria ordinària, i entre el 20 i el 28 de juny per a l’extraordinària.\nA més, l’alumnat de cicles formatius que desitge presentar-se a la Fase Voluntària haurà de formalitzar la matrícula en el centre on cursa els estudis.\nEl Concurs Nacional de Cuina Aplicada al Llagostí de Vinaròs ja té guanyador\nMartí afirma que 'Qualicer' és un fòrum "decisiu" per a continuar avançant en investigació ceràmica\nUn detingut per cometre diverses estafes en tota Espanya amb un suposat lloguer d'immoble des de Castelló\nUn home mor ofegat a la platja a Orpesa\nCastelló presenta el Pla d'Acció de l'Agenda Urbana amb 16 projectes estratègics prioritaris


La Diada d’uns quants | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nBarcelona 11 SET 2019 - 22:05\tCEST\nCapçalera de la manifestació de la Diada del 2012. JOAN SÁNCHEZ\nEn els anys previs a l’aprovació de la Constitució del 1978, l’11 de Setembre a Catalunya es va convertir en una jornada d’unitat catalanista i democràtica contra el tardà franquisme. Aquest esperit va ser el que el va portar, ja com a comunitat autònoma, a ser declarat pel Parlament com a Diada Nacional de Catalunya. Des de llavors, durant l’11 de Setembre al matí, se celebraven actes institucionals en què tot el catalanisme hi tenia cabuda, i a la tarda, manifestacions de caràcter independentista. El 2012 es produeix, però, la mutació de la manifestació de la tarda en un acte de comunió amb el Govern de la Generalitat, liderat per Artur Mas, erigit en aquell moment en el líder de l’independentisme (encara implícit), enfront d’Esquerra. Encara que ara sembli un moviment centenari, també és d’aquella època l’ANC, un moviment de la mal anomenada societat civil, amb un objectiu molt concret: mobilitzar la ciutadania en favor de la independència. Des d’aquell moment, la Diada es converteix en un pols ciutadà, de la mà de les institucions de la Generalitat, a les institucions de l’Estat, tot i que també a les de la mateixa Generalitat, amb qui mantenen una relació ambivalent: l’activisme civil vol les urnes sí o sí, encara que no sigui possible en el marc constitucional, encara que suposi desoir la meitat de catalans i encara que suposi fer saltar l’equilibri convivencial mantingut durant 30 anys a Catalunya. L’11-S tendeix, cada vegada més, a ser una reunió dels independentistes unilateralistes, que ens perceben a tots els altres com a molest atrezzo sense prou pedigrí nacional.\nFa unes setmanes, parlava de com l’independentisme polític es divideix entre els pragmàtics i els activistes. Els pragmàtics són conscients que la via de la unilateralitat i la divisió d’identitats no porta enlloc, i especialment, no a la república catalana. Cal un canvi de rumb urgent, cosa que, per contra, els activistes neguen, i llancen discursos cada vegada més polaritzants, populistes i propers, si no ho són ja, a discursos propis de règims autoritaris. Només cal llegir les noves propostes de l’ANC, les proclames del president Torra o les definicions de catalanitat de Puigdemont.\nAquesta polarització dels debats no només és patrimoni de l’independentisme, en absolut. I no és només una característica del debat polític i institucional. El debat públic en els mitjans, i especialment a les xarxes socials, està adoptant uns criteris de comunicació contraris a afavorir una conversa públic-ciutadana. O estàs amb mi o estàs contra mi. Si no es comparteix el missatge encapsulat en 280 caràcters, es passa molt ràpidament a formar part de l’enemic. Fins i tot el matís, el gris, el dubte no són acceptats. I és una llàstima perquè les xarxes poden deixar de ser fòrums públics i oberts d’intercanvi per convertir-se en rings de batalles entre hooligans, del tipus que sigui. Aquest fenomen, en societats complexes com la nostra, no porta a res bo i, sobretot, no propicia l’acord ni la transacció.\nA més, a Catalunya, el discurs de l’independentisme es reforça amb una mística para- i pre-democràtica, amb tocs religiosos, que té poc a veure amb una societat moderna i integradora. La identitat política catalana es construeix, per exemple, en la reivindicació dels 130 presidents de la Generalitat previs a Quim Torra. No ens expliquen, tot i així, qui i què representaven aquells pretèrits “presidents”. Doncs bé, la veritat és que per més que es busquin no hi ha indicis d’haver-hi figures si més no semblants a un president democràtic d’abans de la segona República espanyola. Com afirma l’historiador Roger Molinas, és sota aquest règim on cal situar la configuració de la Generalitat com a estructura institucional d’autogovern democràtica i, per tant, quan es pot parlar de presidències de la Generalitat. Òbviament, els 131 presidents serveixen per mostrar l’existència política i nacional de Catalunya des de fa aproximadament deu segles. No obstant això, aquesta utilització legitimista de la història presenta, a més, un greu problema: la continuïtat institucional es dona dins del mateix règim o, com a mínim, semblant. Catalunya no necessita rellegir la seva història per legitimar-se com a entitat política.\nLes essències no admeten amplituds, només lleialtats infrangibles. Avui dia, els sentiments de pertinència poden ser múltiples perquè fa molt temps que deixem de ser societats pures, homogènies. Pretendre fer majoritària una identitat única té un recorregut molt difícil actualment. Només se sol aconseguir quan es fan paranys democràtics, i es fa un abús populista de la nació i s’exacerba el nacionalisme. No obstant això, la nostra història recent fa poc aconsellable seguir aquest camí.


Luanvi i Valencia Basket t’ajuden a córrer la Media Maratón València Trinidad Alfonso edp\nEstàs interessat/a en un dorsal per a córrer la pròxima Media Marató València Trinidad Alfonso edp? Luanvi i Valencia Basket s'uneixen per a oferir-te la possibilitat d'aconseguir un dorsal. Podràs fer-ho comprant a la nostra botiga en línia una samarreta de joc del Valencia Basket d'aquesta nova temporada.\nEls 10 primers que realitzen la compra d'una camiseta de joc a la nostra botiga en línia, aconseguiran el seu dorsal, camiseta commemorativa i pack del corredor per a esta genial carrera.\nVols saber què has de fer?\nEntra a la nostra botiga en línia i registra't si no ho has fet ja.\nCompra una camiseta de joc de la present temporada, tens a triar entre Liga Endesa, Lliga Femenina Endesa, 7DAYS Eurocup i competició europea femenina. A més, podràs triar entre els diferents colors d'equipaments disponibles per a aquesta temporada, taronja, blau cobalt o rosa. El preu de la samarreta és de 50 euros, amb un 10% de descompte si eres abonat del Valencia Basket. És important recordar que la condició d'abonat és la de tindre l'abonament global o l'abonament femení de la temporada 21-22, sense importar de si aquest abonament estiga activat o congelat.\nImportant: Fes-nos saber la teua compra!\nPer a poder saber que estàs interessat en un dorsal per a la Mitja Marató, és imprescindible que ens els faces saber. Com? Envia'ns un correu a tienda@valenciabasket.com amb el resguard de la teua compra i ens posarem en contacte amb tu per a fer-te arribar la teua participació en la carrera.\nHem d'aclarir que no es tracta d'un sorteig, les 10 primeres compres que vulguen tindre el dorsal, podran aconseguir-lo.


Lectoescriptura - Coneix ISEP Clinic\nQuins són els trastorns de lectoescriptura més comuns?\nÉs un conjunt d’errors d’escriptura que afecten a la paraula i no al seu traç o grafia (García Vidal).\nSe centra en l’aptitud per transmetre el codi lingüístic parlat o escrit per mitjà dels grafemes o lletres corresponents, respectant l’associació directa amb els fonemes i els seus grafemes, les peculiaritats ortogràfiques d’algunes paraules, en les que no és tan clara la seva correspondència i les regles d’ortografia.\nÉs un trastorn de tipus funcional que afecta la qualitat de l’escriptura del subjecte, pel que fa al traçat o a la grafia.\nCom treballem els trastorns de lectoescriptura a ISEP Clínic?\nLa nostra metodologia de treball es basa en la reeducació, ja sigui de manera individual o grupal en edats similars. Es tracta d’un programa d’atenció en el que el nen/adolescent rep directament una intervenció adequada a les seves necessitats impartida per professionals específicament formats en aquest camp: pedagogs, psicòlegs escolars, neuropsicòlegs i logopedes.


El món és boig | Jordi Serrano Blanquer\n← Sóc felipista\nSóc pro jueu →\nEl món és boig\nPosted on 27 febrer 2009 | Deixa un comentari\nMai he cregut en el poder de les enquestes. Sóc dels que pensa que els polítics només fan cas de les enquestes quan els donen la raó, si no les desen en un calaix. Però cal anar més enllà, mai no he cregut en les enquestes en si mateixes, sobretot quan es fan servir en la politiqueria. Ara n’he trobat un cas clar. Llegeixo en una enquesta del Centre d’Estudis d’Opinió de la Generalitat de Catalunya que més de la meitat dels catalans no saben quins partits governen el país. Un 48% de catalans enquestats encerten correctament la pregunta, un 30% no l’encerta i un 21 no ho sap. La qüestió és doncs clara, quan veiem titulars que diuen que els catalans aproven o suspenen l’acció del govern, o quan es demana la valoració dels nostres líders polítics, no cal fer-ne cap cas, més de la meitat no tenen ni idea ni de qui ens governa ni de si els líders que coneixen estan al govern o a l’oposició. Per tant diguin el que diguin millor no capficar-s’hi. Com poden valorar amb un 5,2 la gestió del govern de la Generalitat si més de la meitat no sap ni qui compon el Govern? Com sabran si ho ha fet bé en les polítiques de salut o d’educació, etc.?\nPerò no només els catalans som poc de fiar. Resulta que fa uns dies dos submarins, un de francès i l’altre d’anglès, carregats amb míssils nuclears van xocar a l’Atlàntic. Es veu que després de gastar-se una milionada per no ser detectats, ara en no ser precisament detectables, xoquen entre si. Brillant. Sembla que eren a prop de la península Ibèrica. Diuen que no ha passat res d’important. L’únic que sabem del cert és que ningú a Finisterre va veure un bolet gegant en l’horitzó.\nLa tercera cosa desconcertant d’aquests dies és que en plena explosió de casos d’espionatge i corrupció al Partit Popular, qui ha dimitit ésÉ el ministre de Justícia del govern del PSOE! A mi no m’agrada la caça i molt menys la caça major. Ara bé, trobo d’una ingenuïtat increïble que algú pensi que els del PP no criticaran el Govern i que faran net de corruptes el seu partit, un cop dimitit el caçador Fernández Bermejo. A més qui més ha reclamat la dimissió és Federico Trillo, el del Yakovlev 42.\nI la quarta cosa que m’ha desconcertat aquests dies és que el polític del món que s’ha mostrat més radical contra els banquers ha estat Barack Obama, que els ha insultat públicament acusant-los de pocavergonyes.\nLa conclusió a què podem arribar és la següent; que no es facin enquestes a persones que no tenen ni idea de res i que els polítics no facin cas de les enquestes; que els submarins nuclears siguin detectables, almenys no xocaran entre si posant en perill mitja humanitat; que els polítics espanyols facin totes les trampes del món, això sí que no vagin a caçar; i que els d’ICV contractin l’Obama.