CELEBREM 23 ANYS DE SALUT I BONS ALIMENTS\nÚLTIMA NOTÍCIA 29/01/2019\nSERVEI URGÈNCIA 24 HORES / 365 DÍES\nPosem a la vostra disposició el nou servei URGÈNCIA 24 HORES per als 365 DÍES DE L'ANY. Som l'únic laboratori a Catalunya que ofereix aquest servei.\nHi ha moments en què les anàlisis no poden esperar: incidències, expedicions, control de client, no conformitat de producte o matèria primera, etc.\nOferim un servei 24 hores/365 díes l'any d'atenció directa per a la recepció i anàlisis de mostres d'aliments i aigües.\nObtindreu resposta immediata per les vostres anàlisis urgents a qualssevol hora del dia, tots els díes.\nIndispensable per a empreses amb xarxa logística i servei nacional/extranger amb requisits de client per donar cobertura a urgències per al control de qualitat.\nANÀLISI DE GRAUS BRIX EN ALIMENTS\nANÀLISIS ACREDITADA DE LEGIONELLA


La Policía Nacional desmantella una plantación de marihuana | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital\nLa Policía Nacional desmantella una plantación de marihuana\nHi han trobat 600 plantes\nAgents de la Policia Nacional han desmantellat una plantació indoor de marihuana que havia estat instal·lada en un habitatge llogat situat en un lloc poc concorregut d’una urbanització de Calafell. Els detinguts, un home i una dona de nacionalitat espanyola, prenien de forma fraudulenta l’electricitat i l’aigua necessàries per al proveïment de les instal·lacions de les escomeses generals, amb el consegüent perjudici econòmic per a les empreses distribuïdores. El registre practicat ha permès l’aprehensió de 600 plantes de marihuana i la intervenció de 48 focus calorífics, 59 balastros, filtres de carboni i d’ozó, entre altres efectes.\nDistribuïdors de marihuana a la província de Tarragona\nL’operació policial es va iniciar quan els investigadors van tenir coneixement de l’existència d’un habitatge unifamiliar, situada en un lloc poc transitat, en la qual s’estaria conreant marihuana per posteriorment distribuir-la a les comarques de Tarragona i Barcelona.\nEl corresponent registre practicat va permetre l’aprehensió 600 plantes de marihuana i la intervenció de 59 balastros, 6 filtres de carboni, 3 ozonizadores, 48 focus de creixement, 10 ventiladors, 8 assecadors, tubs d’extracció insonoros i splits d’aire condicionat, així com divers utillatge i productes químics necessaris per al manteniment de la instal·lació.\nEls detinguts, als qui se’ls imputen presumptes delictes contra la salut pública i defraudació de fluid elèctric, van ser posats a la disposició de l’Autoritat Judicial corresponent qui va decretar el seu ingrés a la presó provisional.\nL’operació, que continua oberta amb la finalitat de detenir a la resta d’integrants del grup criminal, ha estat realitzada per agents de la UDYCO de la Comissaria Provincial de Tarragona en col·laboració la Policia Local de Calafell.


Detingut un conductor drogat i sense carnet després de saltar-se un control a Sant Vicenç - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nDetingut un conductor drogat i sense carnet després de saltar-se un control a Sant Vicenç\nL'home va ser arrestat després d'una persecució policial pels carrers del municipi\nredacció | sant vicenç de castellet 11.11.2020 | 11:59\nEl conductor es va saltar un control dels mossos arxiu\nEl conductor es va saltar un control dels mossos\nEls Mossos d'Esquadra van detenir un conductor sense carnet que es va saltar un control policial a Sant Vicenç de Castellet i que va donar positiu en el control de drogues. A més, l'home, un veí de Terrassa de 23 anys, no disposava de permís de conduir.\nEls fets van succeir cap a dos quarts de cinc de la tarda del dilluns, durant un control preventiu que agents de trànsit havien muntat a la carretera C-55, al punt quilomètric 20, just a l'entrada de la població de Sant Vicenç de Castellet.\nRàpidament, els agents van seguir el vehicle que circulava de forma temerària, realitzant diverses infraccions de trànsit per l'interior de la població. Els mossos van intentar aturar-lo en diverses ocasions però el conductor va continuar fent cas omís, fins que finalment la patrulla el va interceptar al carrer Còrsega.\nSeguidament, el conductor va intentar escapar-se corrents però a pocs metres els agents el van poder aturar.\nEls mossos van identificar-lo i, després de fer les comprovacions pertinents, van esbrinar que no disposava de permís de conduir i que la llicència de ciclomotor la tenia sense vigència per pèrdua de punts. A més, també tenia clars símptomes d'anar sota la influència de les begudes alcohòliques o substàncies estupefaents. Quan se li va realitzar les proves va donar positiu en drogues.\nPer tots aquests motius, els mossos van detenir-lo per dos delictes contra la seguretat viària i desobeir les ordres d'aturar-se. També se'l va denunciar administrativament per donar positiu en drogues i per la possessió de substàncies estupefaents localitzades a l'interior del vehicle durant l'escorcoll. I pel que fa al vehicle, per no disposar d'assegurança obligatòria i per no tenir la inspecció tècnica al dia.\nMor Antoni de Solà, exalcalde de Pujalt, als 64 anys en un accident de trànsit.


Qui som - tuderechoasaber.es\nSom el primer web a Espanya que et facilita el fet de sol·licitar informació a qualsevol institució pública espanyola. Demana el que vulguis. Nosaltres ens encarreguem de fer-li arribar la teva demanda al responsable i t'avisarem quan respongui. Tot el procés és transparent i públic perquè tu i la resta del món pugueu seguir-lo.\nEspanya és l'únic país d'Europa amb més d'un milió d'habitants que no compta amb una llei d'accés a la informació o llei de transparència. Aconseguir informació de les nostres institucions públiques és difícil, però no impossible. Aquesta pàgina ha estat dissenyada per organitzacions de la societat civil per tal de facilitar aquest accés i promocionar aquest dret. Així podrem exigir una rendició de comptes completa als nostres governants.\ntuderechoasaber.es es basa en l'exitosa pàgina britànica de mySociety, WhatDoTheyKnow.com. Altres aplicacions iguals o similars a tuderechoasaber.es ja estan en marxa en altres països com Brasil, Alemania, Chile o Kosovo, i a dins la Unió Europea amb AsktheEU.\nEl primer que necessites és una idea. La resta és quelcom molt senzill. Decideix a quina institució —nacional, autonòmica o local— vols demanar la informació, dades o documents. Després, omple el formulari. A continuació, nosaltres enviem un correu electrònic a l'organisme corresponent, i et mantenim al corrent de quan arriba la resposta.\nEspanya no compta amb una llei que reguli l'accés a la informació, de manera que, segons la norma administrativa vigent (Llei 30/1992 de Règim Jurídic de les Administracions Públiques i del Procediment Administratiu Comú), les institucions tenen tres mesos per contestar.\nEn el moment en què obtenim una resposta, te l'enviem i automàticament la publiquem al web. Has d'indicar si estàs satisfet o no, si necessites més informació o si vols presentar un recurs. No et preocupis. El sistema t'avisarà si passa el termini i no reps resposta.\nQualsevol ciutadà pot enviar sol·licituds d'accés a la informació mitjançant aquesta pàgina. Només has de tenir en compte que a Espanya, en aquest moment, el dret d'accés a la informació es limita a determinades matèries, com la informació mediambiental o la contractació pública.\nLa legislació espanyola és molt restrictiva i hi ha molta informació que només és accessible per aquelles persones que demostren un "interès legítim" (amb l'arbitrarietat que aquest criteri comporta). No obstant això, amb tuderechoasaber.es volem acabar amb aquesta opacitat i equiparar el nostre accés a la informació pública amb els estàndards de transparència de la majoria de països de la Unió Europea.\nSi ets una persona jurídica, una empresa o una ONG, també pots utilitzar aquesta pàgina. De nou, tot i que la llei de moment no ens empari, hem d'exigir informació a les nostres institucions. El dret a l'accés a la informació pública pot ser una eina vital per aconseguir els teus objectius.\nAquesta pàgina pot ser especialment interessant si treballes a una ONG, si ets periodista, formes part d'un col·lectiu de ciutadans, ets estudiant o professor, advocat o empresari ... O si només tens curiositat per saber més sobre els poders públics a Espanya. No esperis més: pregunta ja!\nAccess Info Europe és una organització de drets humans dedicada a la promoció i protecció del dret d'accés a la informació a Europa, entesa com a eina per a la defensa de les nostres llibertats civils i dels drets humans, per facilitar la participació pública en la pressa de decisions, i per exigir que el govern retri comptes. La missió d'Access Info es aconseguir consagrar el dret d'accés a la informació en les lleis de tots els països del mon, i que aquest dret sigui implementat i respectat a la pràctica.\nA Espanya, Acces Info Europe està lluitant des de 2008 per l'aprovació d'una llei d'accés a la informació pública, juntament amb la Coalición Pro Acceso, de la qual és membre fundador.\nLa Fundación Ciudadana Civio és una organització sense ànim de lucre que busca fomentar un concepte de ciutadania activa i involucrada, incidint en la transparència informativa i l'obertura de dades, mitjançant el desenvolupament d'aplicacions tecnològiques i la generació de contingut periodístic de qualitat.\nDavid Cabo és fundador de Civio y creador de dondevanmisimpuestos.es per a la visualització pública dels Pressupostos Generals de l’Estat. Per altra banda, en David va promoure la iniciativa de transparència #adoptaundiputado, per tal de facilitar l’accés a les declaracions de béns dels parlamentaris espanyols, i ha col·laborat amb periodistes en l’extracció i anàlisis de dades públiques. Juntament amb mySociety y AccessInfo Europe, en David va participar en el llançament del portal europeu d’accés a la informació AsktheEU.org.


un 'vuitmil' de la festa major\nBarcelona renova un any més la seva devoció per Ukobach, el dimoniet que segons la tradició va revelar a l'home els focs artificials\nBarcelona - Dissabte, 21/09/2019 - 23:05\nAgraïment etern, sí senyor, a Ukobach, que segons el boig llibre publicat el 1818 per Jacques Auguste Simon Collin de Plancy, ‘Dictionnaire Infernal’, una mena de ‘who is who’ de l’inframon, no només és l’encarregat de mantenir a bona temperatura les calderes de Beelzebub, sinó que és, a més, una sort de Prometeu amb banyes. Si el tità grec va entregar el foc als homes, Ukobcach els va obsequiar amb els focs artificials, que no està gens malament, ja que sense la pólvora no serien possibles els dos espectacles amb més força de la Mercè. Un és el piromusical de clausura de la festa major. Serà dimarts. Sol ser la repera, però focs artificials, les coses com són, n’hi ha per tot el món i sovint més grans que els d’aquí. Depèn del pressupost que s’inverteixi. L’altre és el correfoc, corregut aquest dissabte al capvespre. No hi ha res igual a tot el planeta. Ni amb diners es podria replicar. Si Collin de Plancy aixequés el cap, posava de nou la impremta en marxa.\nLes dues cites amb més públic de la Mercè són amb pólvora, la qual cosa diu molt de l’’appel du vide’ d’aquesta ciutat\nEs recorda sovint en aquestes pàgines quan arriba el setembre. El ‘correfoc’, concebut com un sanfermín en què els toros són substituïts pel foc, és un invent de la Mercè de 1979. Ni tan sols existia tal paraula. Es va manllevar la idea del correbou. Llavors, els organitzadors de la festa major, per allò de mostrar múscul creatiu, van tenir la feliç idea de reunir a les colles de diables que actuaven encara en solitari en pobles de Catalunya i els van proposar celebrar un inèdit fins aleshores Mobile World Congress del petard. La proposta era celebrar una cercavila de traca, però va passar una cosa inesperada. El públic local no coneixia les regles del joc, així que se les va inventar, i en les primeres edicions muntaven unes muralles humanes que només cedien quan els menys valents es batien en retirada, sempre en l’últim segon.\nEl correfoc del 2019, un èxit una vegada més, és una evolució corregida i augmentada del d’aquells primers anys. És cert que ja no hi ha entre la ‘troupe’ infernal companyies teatrals com Comediants, que van deixar una bona empremta de com interactuar amb el públic, però any rere any els organitzadors de la Mercè han introduït progressives modificacions que han fet del ‘correfoc’ un espectacle sense igual. Fins i tot s’ha de considerar un encert que al seu dia es desdenyés l’antiga ruta que seguien les bèsties i els diables, que sortien de la porta de l’Ajuntament de Barcelona i enfilaven cap a la Rambla pel carrer de Ferran, i s’optés per traslladar la processó a la Via Laietana, sobretot perquè és un dels carrers més lletjos de la ciutat. Mai lluu tan bonica com quan les seves parets es tenyeixen de vermell i l’olor acre amara les robes dels qui allà es donen cita per al correfoc. A més, que té la seva gràcia, el terra vibra quan passa el metro. Què més es pot demanar.\nQue cada any es convoqui aquest aquelarre i que sigui el segon espectacle amb més prèdica no ens hauria mai de deixar de sorprendre. Recordi’s que en una ocasió els dimonis de Comediants van voler servir una tapa d’aquest plat artístic davant la catedral de Granada i poc menys que es va organitzar un exorcisme per part del sector més conservador de l’antiga capital nassarita perquè es considerava una heretgia. A Barcelona, el correfoc no es discuteix i punt.\nEl correfoc infantil gairebé s’ha encavalcat aquest any amb el dels adults, tot i que amb el primer n’hi ha prou i de sobres per treure el singlot a més d’un\nEn l’edició d’aquest any han participat 58 colles, amb 21 bèsties del santoral satànic com acompanyants. A les 19.45 hores, quan havia de començar, el correfoc infantil, que també n’hi ha i treu el singlot a no pocs adults, encara no havia acabat. La pluja matinal ha tingut l’indesitjat efecte que ha retardat el muntatge de l’escenografia. La pólvora, 713 quilos aquest any, és poc amiga de l’aigua. Total, que davant la Porta de l’Infern, a dos quarts de nou, amb 45 minuts de retard, esperaven ja milers de persones. Aquesta és una estona d’espera deliciosa que fins i tot val la pena recomanar als qui creuen que els focs artificials estan bé, sempre que no siguin arran de terra. Són uns minuts per observar gairebé amb mirada d’ornitòleg, per veure aquests grups de turistes mal vestits per a l’ocasió (poc cotó, molta fibra) que aixecaran el vol tan bon punt vegin de què va la cosa, i per fixar-se, també, en quant de ritu iniciàtic té el correfoc, en què de vegades són els pares els qui contravenint les lleis de la naturalesa exposen els seus fills al que sembla, sens dubte, un perill.\nJa es va dir en una ocasió que el correfoc és una saturnal col·lectiva del que els francesos anomenen ‘l’appel du vide’ és a dir, la fascinació pel risc, un contrasentit de l’evolució natural, com si pogués ser cert que els dimonis d’aquell ‘Dictionnaire Infernal’ publicat per primera vegada el 1818 i reeditat amb glorioses il·lustracions el 1863 (qui pogués tenir un exemplar) caminessin realment per allà, temptant.\nEl correfoc del 2019 ja és història. Només resta afegir el que hem dit al principi. Gràcies, Ukobach.\nL'Ajuntament de Barcelona acusa els Mossos de no permetre la mediació en un desnonament a Sants\nEl metro de Barcelona informa del nivell d'ocupació dels vagons


QUÈ FEM A TORTOSA?: Inauguració de l'exposició "Buscant el Blau", de Bea Dalmau\nInauguració de l'exposició "Buscant el Blau", de Bea Dalmau\nUna exposició fotogràfica de setze paisatges nòrdics que volen transmetre serenitat a l’espectador\nAquesta tarda, el Taller de Cinta Dalmau ha inaugurat l’exposició fotogràfica “Buscant el blau”, de Bea Dalmau.\nL’exposició consta d’un total de setze fotografies de paisatges nòrdics que busquen el color blau del gel per tal de transmetre una sensació de tranquil·litat i serenitat en l’espectador.\nL’acte ha comptat amb la presència de l’alcalde de la ciutat, entre d’altres autoritats i de la germana de la fotògrafa, propietària del local, Cinta Dalmau, que ha dit que “aquesta és l’exposició que més il·lusió em fa de presentar”.\nA continuació, Oriol Alemany, organitzador de l’exposició i fotògraf de TV3, de la revista Descobrir i col·laborador del National Geographic, ha explicat que “l’exposició vol destacar el color blau de l’àrtic per sobre dels altres, el color que adopta el gel pels seus fotons energètics”.\nPer la seva banda, l’autora de les fotografies, Bea Dalmau, ha destacat que “aquesta és la meva primera exposició” i ha agraït la feina feta per part de l’Oriol Alemany que “m’ha aconsellat i ajudat en tot moment”.\nHa explicat que “la intenció d’aquesta exposició és compartir aquestes fotografies amb moltes persones” i que “es tracta d’un projecte personal del viatge que vaig fer a Noruega l’any 2008 i al Pol Nord aquest estiu”.\nD’altra banda, ha recordat una cita del fotògraf Toni Catany, que deia que “a l’hora de fer una fotografia s’ha de buscar l’instant decisiu, igual que quan es va a caçar” i ha afegit que “les fotografies són un acte reflexiu i no són mai una casualitat”.\nA més, ha dit que “cal gaudir de la fotografia des de diferents maneres” i ha reconegut que les seves fotografies “estan fetes des d’una concepció clàssica de l’art”, ja que “em costa veure una exposició que impacti i em faci pensar”.\nPer la seva banda, l’alcalde de Tortosa, Ferran Bel, ha explicat que “Bea és una persona que se sent molt ebrenca i molt tortosina” i que “el color blau de l’exposició també és el color predominant de l’Ebre”.\nHa afegit que “el que més es valora dels fotògrafs és que saben fer veure un instant als que no el poden captar” i que “des de l’Ajuntament ens fa molta il·lusió que la seva primera exposició sigui a Tortosa”. Finalment, també ha dit que “esperem que Bea faci una exposició on capti diferents imatges del territori per emocionar la gent de l’Ebre”.\nL’exposició es podrà visitar fins el 23 d’abril i el proper dia 9, a les 19:00h, es farà una visita guiada a l’exposició amb una xerrada sobre les fotografies.\nTortosa, Terres de l’Ebre, 18 de març del 2016\nPublicat per irene a 8:30


Diàleg entre l'escriptora i els lectors i lectores joves 2018: Violeta Velàzquez, 1r Batx. A\nVioleta Velàzquez, 1r Batx. A\nVosté no em coneix i probablement jo a vosté tampoc, però segons vaig passar l’última fulla del seu llibre vaig tindre la necessitat d’escriure-li aquesta carta.\nNo puc dir-li que vaig conéixer a cap dels seus pares. Solament sóc un personatge més que passà per la seua vida i que intentà ajudar-la. Tampoc vaig a mentir-li, no estic molt ficada a la seua carrera novel•lística, més bé va arribar per casualitat a les meues mans un exemplar d’aquest llibre, primerament em va ser totalment indiferent. Però quan vaig obrir-lo, em vaig adonar des de la primera paraula que jo era una peça més al seu trencaclosques, que podia ser important o irrellevant , això no importava, perquè al final sempre les necessitem totes.\nAls meus 38 anys em costa prou tirar enrere per recordar la meua infantesa però hi ha una cosa que mai se m’oblidarà d’aquells anys en que portava els calcetins fins als genolls i faldetes amb quadrets i eren les històries, històries i més històries que em contava mon pare les nits de tempesta quan no podia dormir. Hi havia un conte molt particular. Parlava d’una dona que sempre viatjava amb el seu barret blau al cap. Com m’agradava escoltar com aquella dona anava des de Espaya a França per ajudar a un escriptor a desvetlar les irregularitats del govern en eixe moment. Una vegada el capità de la guàrdia civil, el qual tenia una estranya fixació amb ella, se la va portar durant tres dies captiva. Mai em contaren que va ocórrer, però aproximadament un any després la misteriosa dona tenia una xiqueta. De tota manera, totes aquestes coses no deixen de ser contes per a xiquets, no?\nM’agradaria contar-li tota la història. Si li apetix contacte amb mi a través del meu correu.\nP.D: El nom del mon Pare es Lluis Garcia Marco\nPublicat per Ximo Beltran a 14:22\nEtiquetes de comentaris: Carme Riera, Concurs de microrelats 2013, Diàleg 2013, Diàleg 2013. La meitat de l'ànima, IES Laurona


Agost suma a Castelló 407 aturats més | Castelló Extra\nEl major increment de desocupació va ser en el sector de Serveis\nDurant el mes d’agost, la província de Castelló va registrar un augment de 407 aturats, un 0,90% més que el mes de juliol. En la Comunitat Valenciana, agost també va suposar un augment de la desocupació, exactament es van sumar 5 694 persones, un 1,31 per cent més que al juliol i amb una xifra total d’aturats del 440 708. En aquests moments, es registra un nombre d’aturats de 45 778 a Castelló. Una situació complicada per a 27 020 dones sense treball i 18. 758 homes, segons les dades publicades pel Ministeri de Treball hui.\nEn la resta de les províncies de la Comunitat Valenciana, València també ha registrat un increment de la desocupació, situant la ciutat amb un número de 216 522 de persones sense treball i Alacant amb 178.408.\nSi parlem de percentatges anuals, la desocupació ha augmentat un 20, 63% a Castelló, un 18, 42% a València i un 23, 66% a Alacant. D’aquesta manera, la Comunitat Valenciana se situa com la sisena comunitat on més va créixer la desocupació en termes relatius a l’agost entre les nou en les quals va pujar l’atur. Actualment, compta amb una taxa de desocupació del 16, 7%, especialment amb 14, 8 homes i 19, 1% de dones.\nDesprés de la pujada de desocupació a l’agost, marcat pel final d’una temporada turística complicada per l’impacte de la pandèmia de la COVID-19, Espanya situa 2 802 814 aturats, amb un nivell més alt a l’agost des del passat 2015.\nL’increment més gran de desocupació a Castelló va ser en el sector de Serveis, al qual es van sumar 229 persones i es van registrar 30 367 aturats. Un altre d’un dels sectors més castigats en aquest mes va ser el de la construcció, que va portar a agost 95 aturats més. No obstant això, sectors com l’agricultura i la indústria van poder reduir la seua llista de l’atur a 30 i 9 persones sol·licitants, respectivament, el mes d’agost.\nQuant a la situació dels ERTO, a la fi d’agost 6 793 empleats seguien sense incorporar-se als seus llocs de treball, encara així, va tindre lloc un descens de 3 491 persones amb aquesta situació. Pel que, més d’un 80% de persones amb un atur temporal com aquest en la situació de la pandèmia, han pogut tornar a la seua activitat a la província.\nAixí mateix, les dades d’afiliació a la Seguretat Social reflecteixen una descendència de 2.749 persones, amb un total de 223 281 persones afiliades. Algunes xifres que reflecteixen les fortes dificultats econòmiques que està experimentant Castelló i la Comunitat Valenciana per aquesta pandèmia mundial.\nEls primers treballs d'exhumació en el cementeri de Segorbe permeten trobar les restes de cinc víctimes de la repressió franquista


Consciència – Miquel Àngel Maria\nDijous, 10 de maig de 2007 per Miquel Àngel Maria\nHi ha dues maneres d’entendre el concepte de consciència en sentit moral. Per una banda, sol significar la instància última i íntima a la qual es remet cadascú per traçar la línia sempre difusa que separa el bé del mal. Però hi ha un altra accepció, més suggerent: la consciència seria una mena de testimoni inefable de la veritat o, si més no, de la teva veritat, de la idea que t’has format d’allò que és veritable. Pots actuar d’acord amb aquesta veritat o no; la pots confessar o amagar, t’hi pots avenir o la pots rebutjar, hi pots negociar o t’hi pots rebel·lar, però allò que no pots fer és desconèixer-la. La consciència seria aquell racó teu més íntim per a la qual no hi ha secrets.\nTots, és obvi, transigim amb més o menys freqüència davant allò que ens mostra la consciència. En tots els àmbits de la vida ens hem d’empassar més d’un gripau. I això també succeeix, i d’una manera especialment rellevant, en la política de partit. Els qui hi prenen part activa formen part d’un col·lectiu, es deuen a un projecte, treballen perquè vagi endavant, i per tant més d’una vegada estaran disposats a tòrcer, amb més o menys virulència, allò que la consciència els “dicti” en la seva intimitat intransferible. Així, si el teu líder s’equivoca, no ho reconeguis, que faràs bo l’adversari. Si el teu partit fa ara el contrari del que deia quan estava a l’oposició, fica mà a l’argument del realisme i el pragmatisme, o en el millor dels casos apel·la al bé comú. Etcètera.\nTot això, si es dóna amb seny i mesura no em sembla malament: els puritans em fan una porada, i no parlem ja dels franctiradors, els salvapàtries, els herois i altres redemptors. Preferesc la gent normaleta. La qüestió, és clar, és que tot té límits. I servidor fa temps que em deman fins a quin punt la gent de dretes moderada, assenyada, bona gent, que no combreguen amb els excessos dels dirigents de la dreta espanyola, fins a quin punt podran continuar tibant la corda que tensa dos extrems: la seva consciència, i la fidelitat a les sigles o a la ideologia. Entenc, per exemple, que davant l’eslògan de precampanya “Palma funciona”, fins i tot els meus veïnats peperos de Son Gotleu, que pateixen la brutor, la renou i el desgavell del barri tant o més que un servidor, mirin cap a una altra banda. Això són exigències suportables del guió. Però cada vegada em costa més d’entendre i de pair el silenci còmplice de la pràctica totalitat de la base social de la dreta davant la degeneració perversa i la indecent tergiversació sistemàtica de la veritat a què s’han abandonat alguns dels seus líders més destacats. Què en pensen de la guerra d’Iraq, o de la manipulació de la informació i dels sentiments en relació als atemptats de l’11M a Madrid, o de la corrupció urbanística que empudega el nom de tanta gent seva? Per què mai no diuen res? A un altre nivell, per què no apareix ningú per desmarcar-se dels excessos verbals i les misèries mentals del president honorari Aznar, com les que acaba d’amollar sobre l’alcohol i la conducció?\nM’importa ben poc que aquesta complicitat activa amb la iniquitat es pretengui explicar segons patrons castrenses (els militants són una tropa disciplinada), com a conseqüència de la intoxicació del periodisme afí, o que s’aventuri una hipòtesi psicològica (fabricar-te i creure’t una veritat a mida t’ajuda a neutralitzar la divisió interior, i així pots continuar aixecant-te cada matí sense que et faci mal l’ànima), o que s’opti per qualsevol altra explicació, més raonable o més fantasiosa. El que em preocupa és que això succeeixi amb tanta extensió, que hi hagi tantes víctimes d’aquesta epidèmia moral.


Coronavirus.- CC.OO. i UGT demanen coordinar amb FMC i ACM la reincorporació de funcionaris\nPublicat 4/5/2020 12:13:32 +02:00CET\nCC.OO. i UGT de Catalunya han demanat una reunió a la Federació de Municipis de Catalunya (FMC) i a l'Associació Catalana de Municipis (ACM) per abordar la desescalada de l'administració local.\nTots dos sindicats han defensat en un comunicat que la reincorporació dels treballadors públics ha de ser negociada amb les organitzacions sindicals per garantir la seguretat i salut d'aquests empleats en la tornada presencial als seus llocs de treball.\nDefensen que no s'ha de precipitar el reingrés a l'activitat presencial a les administracions públiques si això suposa posar en risc la salut de les persones.\n"Per això s'ha de realitzar amb les màximes garanties de seguretat i salut, tant al centre de treball com en els desplaçaments. A més, els protocols han de ser negociats amb els sindicats", han insistit.\nHan considerat necessari un marc comú que homogeneïtzi les mesures de reincorporació en totes les administracions públiques per evitar discriminacions o diferències.\nPer tot això, han insistit en la necessitat de crear un grup de treball per elaborar un catàleg d'orientacions, criteris i mesures que sentin les bases per a una "acció reflexiva" en el procés de desescalada.


Arriben a Madrid els primers 102 refugiats albanesokosovars\n22 setembre 2020 03:33\nEuropa Press | 26 abril 1999\nNo hi havia alegria entre els 102 refugiats albanesokosovars que arribaren ahir a Madrid, sinó la tristor de deixar una terra a la qual temen que mai no podran tornar. Allà han deixat amics i familiars i han viatjat a un país del qual molts ni tan sols havien escoltat parlar.\nEl primer grup de refugiats albanesokosovars que acull Espanya, format per un total de 102 persones, arribaren l'horabaixa d'hir a a la base aèria de Torrejón de Ardoz (Madrid) en un Boeing 707 de la Força Aèria Espanyola, procedent de Skopje (Macedònia). Allà varen ser rebuts pel ministre de Treball i Afers Socials, Manuel Pimentel, així com per altres càrrecs del Govern.\nA Torrejón, esperaven sis UVI mòbils del 061 i Creu Roja Espanyola, així com personal sanitari per si alguna de les persones necessitava atenció. En baixar de l'avió, els albanesokosovars es dirigiren a una sala on es netejaren i després viatjaren al Centre d'acolliment de Sigüenza (Guadalajara), on passaran com a màxim un mes.\nEn total, arribaren a Espanya 14 unitats familiars: 8 persones de més de 64 anys, 60 entre 63 i 15 anys, 20 entre 14 i 3 anys, 8 entre 2 i menys d'1 any, i 6 dels quals no es tenen dades específiques. En situacions especials es trobaven: dues embarassades, una de 8 mesos i mig i una altra de 7 mesos i mig i 5 persones amb problemes de locomoció. Així mateix, hi havia un nin amb problemes renals.


Tornant a València d’un viatge oficial a Brussel·les, el president de la Generalitat, Eduardo Zaplana, va fer escala a l’aeroport de Madrid. La companyia Iberia havia de transportar els viatgers en autobús des de la terminal de passatgers fins a l’avió. Per cortesia (màrqueting, en diuen ara), Iberia va mobilitzar dos vehicles per a cobrir un trajecte de només un centenar de metres: en un autobús aniria el polític, i en el segon, el seguici (periodistes i assessors). Zaplana va pujar a l’autocar que li havien reservat i, quan les portes es varen tancar, l’única hostessa d’Iberia que s’hi trobava va bufar alleugerida. La dona va dirigir-se al desconegut (per a ella) que l’acompanyava: “Estava nerviosa: m’havien dit que venia el president de la Generalitat”.\nHo contava el mateix Zaplana poc després a un altre grup de periodistes. Amb la seua gràcia i desimboltura llegendàries (ací resulten insuperables, en matisos i aromes, les paraules castellanes gracejo i donaire). I, òbviament, els periodistes varen riure a la gana la capacitat de tan simpàtic personatge de burlar-se d’ell mateix (i també de la insignificança de tota una societat, la valenciana, la qual, ni aleshores ni ara, existia més enllà de les Gorges del riu Cabriol).\nNo sé què s’ha fet d’aquella hostessa de la companyia Iberia (potser s’ha vist afectada per alguna de les successives reduccions de plantilla de les darreres dècades). Però estic segur que ara, estiga on estiga, identifica perfectament Zaplana en les imatges que s’han difós d’ell aquesta setmana. Aquell viatger en trànsit, desconegut a Madrid fa 23 anys, es va convertir poc després en una celebritat: ministre, portaveu del govern d’Aznar, dandi de tertúlies, assidu de la llotja del Bernabeu, alt càrrec de Telefònica…\nConec millor on estan ara els periodistes que durant dècades li reien les gràcies al personatge. Els darrers dies, molts d’ells competeixen a escriure el perfil més cruel d’un Zaplana caigut i empresonat sense fiança. També esmolen els comptes de Twitter, perquè ara Zaplana és trending topic, és a dir, i en traducció lliure, que torna a estar de moda.\nDurant molts anys, el contribuent valencià va pagar silenciosament l’ascens d’Eduardo Zaplana des de l’anonimat de l’autobús fins a les portades dels grans diaris i les primeres notícies dels teleinformatius de Madrid. Al contribuent li va costar una pasta col·locar Zaplana en el mapa. Publicitat institucional en els diaris, les ràdios, les televisions…; patrocini de promocions que els diaris repartien els caps de setmana (pagats directament des de les institucions o des de les caixes d’estalvi controlades pels homes de Zaplana); compra de programes amb sobrepreu d’escàndol a productores amigues (del País Valencià, de Madrid o de Pernambuco) per a emetre en Canal 9; pagament de xifres obscenes a tertulians de Madrid per a lloar la gestió de Zaplana; favors als uns i als altres sense els límits que recomanen la vergonya i el sentit comú. N’hi havia per a tots i per a totes. A la dona d’un director de diari de Madrid se li organitzava una exposició a l’IVAM, a l’amant d’un cap d’estat se la contractava per a la televisió autonòmica… El grup mediàtic progre veia renovades de per vida llicències radiofòniques locals i comarcals. Els grups emergents rebien noves llicències de ràdio i de televisió…\nSí, hi hagué per a tots. Els futbolers aplaudien que Canal 9 comprara els drets televisius dels equips valencians pel doble del preu de mercat (i així es podia fitxar davanters amb molta punteria). Un ‘negoci’ que ha acabat amb aquella Canal 9 desapareguda i amb el València CF en mans d’un senyor que resideix a Singapur. Però la culpa, com se sap, sempre és de l’àrbitre.\nLa festa no acabava mai. Les associacions ciutadanes (que no foren d’esquerres, òbviament), acadèmies secessionistes, plataformes que exigien aigua per a tots… rebien pluges de milions. Es crearen fundacions, empreses públiques, patronats… l’únic objectiu dels quals era justificar salaris i subvencions milionàries per als directius i els satèl·lits, per als familiars d’uns i d’altres, i per als i les amants dels primers, els segons i els tercers de la segona part contractant. Patronals i empreses dels amics (i dels amics de les amigues) signaven pòlisses de crèdit amb tant de risc que haurien fet enrogir d’enveja els mateixos taurons de Wall Street. Es requalificava fins i tot un raconet perdut del poblet més abandonat de la pàtria valenciana. Es traficava amb amarradors de ports esportius, amb places de garatge, amb la inspecció dels cotxes, amb parcs d’atraccions, amb enjardinaments de places… A la fi, la contractació de les obres i dels serveis de les administracions va convertir-se en el carrusel d’una muntanya russa on l’únic perill d’eixir volant i estavellar-se des de cinquanta metres estava reservat exclusivament a l’espectador: el pacient ciutadà que, paradoxalment, contemplava bocabadat les acrobàcies del campió i dels seus mariatxis, i després, enlluernat, els votava cada volta amb major alegria. Era Valencilàndia, en expressió afortunada del catedràtic Joan Oleza.\nCom sabem tot açò? Doncs perquè hi hagué uns altres periodistes, pocs, sí, que varen deixar constància al llarg dels anys del lladronici amb investigacions publicades en els pocs espais de llibertat i de periodisme que restaven vius, encara que malferits i sense combustible. Informacions que varen ser ignorades per una opinió pública absolutament narcotitzada. Professionals que varen patir tota mena de molèsties laborals i personals, sense que ningú els reivindique ara. Ells no, però altra gent està regirant en les hemeroteques per intentar trobar, entre tantes cròniques aromatitzades per l’encens del Botafumeiro, aquell article on, si es remira bé, hi ha alguna cosa que podria ser interpretat com una subtil crítica negativa de Valencilàndia.\nTambé sabem aquestes coses perquè un grapat de polítics en l’oposició (molt pocs i molt valuosos) varen presentar denúncies que, tanmateix, eren arxivades sense cap investigació per un sistema judicial que ara sembla haver despertat de colp de la seua letargia secular. Finalment, ho coneixem per un escàs nombre d’entitats cíviques (que no rebien subvencions), sindicalistes, intel·lectuals… que lluitaven amb espases de fusta contra els molins gegantins de la muralla de la corrupció. Tots ells sense que ningú els haja expressat una simple paraula d’ànim i agraïment. Ni abans, ni ara.\nFa moltes dècades, en un poble de l’Horta, un llaurador va ser jutjat per vendre la mateixa collita a diferents compradors. El jutge va preguntar-li: “¿Aleshores, vostè va vendre primerament les carxofes a aquest senyor, i després les mateixes carxofes a l’altre denunciant?” El llaurador, sense immutar-se, va respondre: “Doncs ahí està el problema. Per això estem ací, senyoria”. Eduardo Zaplana va vendre la mateixa collita durant anys (per exemple la privatització de Canal 9, a la que aspiraven grups mediàtics de tots els colors, i que anava a ser trossejada per a contentar a tots) a diferents compradors. Ara, als calabossos de Patraix li deuen haver preguntat per què feia això. De segur que, amb gracejo i donaire, ha respost que precisament per això està allí. Per això estem ací, senyoria. Però també caldria preguntar als compradors de la mercaderia marca Zaplana si és que no sabien que el negoci estava viciat d’origen. Si, simplement, varen despistar-se un poc, que això ja passa. Que vint anys no són res quan un es troba una mica desorientat. Com qui diu.


La teva botiga online a Estudi Simple\nVols tenir una botiga online?\nEstas aquí:Inici » Associació » Vols tenir una botiga online?\nLes botigues online són ja el present en els negocis online. Més d’un 60% de la gent ja compra per internet, i ara Estudi Simple, un estudi de disseny gràfic i web minimalista, us ofereix la creació i posada en marxa de la vostra pròpia botiga online des de només 500€.\nMés informació a Estudi Simple\nEstabliments de Tordera


Propietat Intel·lectual - muakamuak\n> Propietat Intel·lectual\nMUAKAMUAK proporciona una sèrie de serveis en internet als seus usuaris i clients. Aquests serveis es el de crear articles de roba, cd’s de música i publicacions literàries. Els usuaris de muakamuak poden crear i adquirir productes per al seu propi ús o vendre’ls a través de la tenda on-line.\nMitjançant l’acceptació de les Condicions General d’Ús i Condicions particulars dels Col·laboradors prohibim explicitament qualsevol infracció de propietat intelectual i industrial. Demanem als propietaris dels anomenats drets que contacten amb nosaltres si algun usuari del nostre serveis ha comès alguna infracció d’eixos drets.\nQualsevol article o imatge que siga objecte de la infracció serà eliminant sense cap avís previ. Muakamuak es reserva el dret de prendre qualsevol mesura amb l’usuari, com cancelar definitivament el seu compte i prohibir-li l’ús dels serveis que li oferim o qualsevol altra mesura que muakamuak.com cree convenient.\nSi creus que els teus drets de propietat intelectual i/o industrial o de pròpia imatge han sigut infringits per un usuari, fes-nos arribar una notificació amb la següent informació:\nIdentificació del copyright, marca registrada o qualsevol element que s’haja infringit.\nL’adreça completa (URL) dels productes i/o dissenys.\nEl teu nom, adreça, telèfon i correu electrònic.\nUna declaració on exposes de bona fe que el material objecte de la queixa infringeix la llei o els teus drets.\nUna declaració de que tota la informació proporcionada és correcta i real.\nLes teus dades seràn tractades d’acord amb la nostra política de protecció de dades i seran exclusivament utilitzades per a cursar la teua queixa.\nPots enviar-nos aquesta informació per correu postal o correu electrònic a:\nMUAKAMUAK Josep Orihuel Siscar C/ Camilo Pérez Pastor, 33-4-7 03780 Pego Alacant info@muakamuak.com


Tracks – SudActiu\nLa web està plena de pàgines on penjar els nostres tracks i posar-los a disponibilitat de tothom. Nosaltres en fem servir uns quants. Com fa molt de temps que ho fem ha anat canviant el tipus i la qualitat dels tracks, així que ara es pot trobar de tot. Farem una secció especial amb els tracks oficials o què pensem que poden ser més generalistes i “turístics”, però igualment podeu accedir a la resta, que tenen menys relació entre ells i són més heterogenis, però que també poden ser interessants per a algú.\nComencem pel compte d’Agus a Wikiloc. Seguint l’enllaç arribeu a la pàgina del perfil i allí podeu seleccionar el track que més us agrade. La interfície és molt senzilla i la descàrrega fàcil.\nTracks Turístics. Aquí teniu un enllaç a una altra part de la pàgina on anem penjant tracks de rutes senceres i amb nom. Seria la secció oficial que comentàvem anteriorment i s’hi troben les descripcions, recorreguts i imatges d’itineraris clàssics i importants.


Muro torna a entregar-se en el seu Carnestoltes — Pagina 66, Noticias de Alcoy y de El Comtat\nMuro torna a entregar-se en el seu Carnestoltes\nNoticia clasificada en: Carnestoltes 2018 Muro\nL'amenaça de pluja i el fred no han restat participació.\nMuro ha tornat a ser per una vesprada-nit el centre festiu de les comarques de l'Alcoià i el Comtat amb el seu Carnestoltes.\nL'amenaça de pluja i el fred regnant no ha restat participació en la desfilada més divertida, que ha tornat a ser multitudinària. Ballets, carrosses, música i molt bon humor han recorregut els principals carrers de la localitat fins arribar a la Plaça del Matzem.\nDisfresses basades en sèries com 'Stranger Things' o 'Vikingos', altres en pel·licules como 'Tadeo Jones', en la saga de la 'Guerra de les Galàxies', altres molt originals com els xicles de que s'apeguen a la sabata o un circ d'argent entre una llista inacabable han desfilat davant el nombrós públic tot i les baixes temperatures.\nPàgina 66 ha estat un any més en aquest esdeveniment i en el vídeo podras veure totes i cadascuna d'aquestes disfresses, en grups, individuals, damunt de carrosses o acompanyades per potents equips de música, batucades, ballant o sols passant-ho bé en família. Fins i tot hem trobat uns professors vinguts d'Austràlia i Filipines i un jove alemà.


La logística, una activitat central per a l’activitat econòmica - BCNCL La logística, una activitat central per a l’activitat econòmica - BCNCL\nTRIBUNA | Published 08 mar 2017\nLa logística, una activitat central per a l’activitat econòmica\nLa logística és una activitat central per a l’activitat econòmica, amb un impacte directe en la competitivitat i el dinamisme de les empreses. I encara serà més important en el futur. El creixement de la població urbana i els reptes derivats del canvi climàtic exerciran una nova pressió en l’organització de les metròpolis, amb efectes en la mobilitat de persones i mercaderies, així com en la pròpia organització econòmica i territorial.\nAvui, l’àrea metropolitana de Barcelona és un dels centres logístics de referència en l’àmbit europeu, amb una posició geoestratègica rellevant. Actualment agrupa el 90% del sector logístic català i concentra el 33% de la inversió estrangera a Espanya.\nDavant d’aquesta realitat, l’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) està adoptant un posicionament actiu, de suport a la innovació logística i als nous models de negoci amb l’objectiu de garantir la competitivitat i resiliència de l’entorn metropolità.\nPer fer front als reptes de futur, estem impulsant la recerca en logística sostenible, a través de la col·laboració amb Barcelona Centre Logístic i la Fundació Fòrum Ambiental. També estem treballant amb els municipis, per uniformitzar la normativa que afecta el sector i per adaptar el model logístic a les futures zones d’atmosfera protegida.\nA la vegada, continuem reclamant a les administracions responsables les infraestructures prioritàries per al transport de mercaderies, entre elles la finalització del corredor mediterrani o els accessos al Port de Barcelona. I mantenim una estreta col·laboració amb el sector per afavorir un model de governança compartit, i que ha de generar noves oportunitats econòmiques tant pels operadors logístics com per al conjunt de la ciutat metropolitana.\nVicepresident de l’Àrea de Desenvolupament Social i Econòmic


"Jugar" amb funcions executives. Millores més amb diversió? | Entrenament cognitiu\nFa anys que s’està fent recerca per entendre si les funcions executives són entrenables i en quines condicions. N’hem parlat sovint, tant en relació a l’edat preescolar (per exemple qui), tant en relació amb l’edat escolar (per exemple qui).\nHem vist que hi pot haver importants repercussions positives tant en el camp matemàtic (parvulari e a l'escola primària i mitjana) es troba a la comprensió del text.\nSens dubte, els centrats memòria de treball és el tractament de les funcions executives els efectes que més s’han valorat. I no és casualitat que el posem a la seva disposició moltes aplicacions en línia per entrenar la memòria de treball, en molts casos basada en aquesta evidència de la literatura científica.\nAvui afegim una altra peça al coneixement sobre el tema.\nEn un article científic publicat el 2019 S'ha provat una hipòtesi interessant: fer efectiu un tractament similar al joc?\nPer respondre a aquesta pregunta, Johann i Karbach han sotmès un gran nombre de nens a diferents proves per avaluar les funcions executives i l’aprenentatge escolar (lectura i matemàtiques); posteriorment es van dividir en 7 grups:\n3 grups van rebre formació sobre un component específic de les funcions executives (inhibició o memòria de treball o flexibilitat cognitiva);\n3 grups van ser sotmesos al mateix entrenament però amb una disfressa lúdica, similar a un videojoc;\nun grup no va realitzar cap formació.\nAl final de l'entrenament (és a dir, després de 21 sessions de tractament), es van tornar a avaluar per observar millores i diferències entre grups.\nQuè s’ha observat?\ntendir cada grup va obtenir millores en el component entrenat de les funcions executives (comparació dels efectes amb el grup de control, és a dir, el que no va dur a terme cap formació), sense diferències en el rendiment entre nens en formació estàndard i nens que utilitzaven programes amb una disfressa lúdica.\nLes diferències van sorgir sobre altres aspectes:\nNens que utilitzaven el versió lúdica de la formació va afirmar que estaven més motivats a continuar formant-se.\nSempre els nens que utilitzaven el versió lúdica de la formació va mostrar les millores més consistents en l'aprenentatge escolar pel que fa a la lectura; en particular, els que havien experimentat la millora de la flexibilitat cognitiva o la inhibició també van obtenir millores en la comprensió del text, mentre que es van observar millores en la velocitat de lectura en els que havien entrenat la inhibició.\nCom es va comentar en articles anteriors, la formació en funcions executives sembla contribuir a millorar també l’aprenentatge escolar (així com millorar la funció entrenada directament). En particular, si anteriorment hem vist els efectes positius de la millora de la memòria de treball, en aquest cas observem una possible utilitat també en l’entrenament de la inhibició i la flexibilitat cognitiva.\nA més, donada la major motivació declarada pels nens i la major generalització dels resultats, és molt important invertir temps i energia per intentar que els tractaments siguin atractius (diversió!), tant per augmentar la col·laboració de pacients joves com per augmentar la probabilitat de veure millores.\nCom sol passar, però, també en aquest cas, demanem precaució en la interpretació dels resultats; en aquest cas, de fet, els investigadors van deixar molts dubtes a causa de la configuració de la seva recerca: en primer lloc, el grup de control va ser "passiu", per la qual cosa no és possible establir quins són els efectes específics de la formació; un dubte més es refereix al fet que els investigadors no van avaluar cap efecte de "transferència" (per exemple, qui va entrenar la inhibició també va millorar la memòria de treball?); Finalment, no està clar per què, tot i que entrenant les mateixes funcions cognitives (inhibició o memòria de treball o flexibilitat cognitiva) i obtenint els mateixos resultats en proves de funcions executives, només el grup "joc" ha aconseguit millores en habilitats no directament entrenades. (velocitat de lectura i comprensió del text).\nMalgrat les limitacions esmentades, aquesta investigació ens enfronta amb una reflexió important sobre la nostra tasca clínica: quan treballem amb nens, quant temps dediquem a la seva motivació? En les infinites hores dedicades a planificar i crear entrenaments personalitzats sobre les característiques del nen, quant d'espai deixem per realitzar activitats? Donem prou importància al joc?\nEstem segurs que molts professionals no van necessitar investigacions específiques per imaginar quina importància té la motivació dels nens en el nostre treball. En qualsevol cas, sempre és útil tenir confirmacions i menjar per a la investigació.\nA les nostres funcions executives de GameCenter hi trobareu desenes d'aplicacions web interactives i gratuïtes sobre funcions executives\nLa millora combinada de la memòria de treball i les habilitats matemàtiques\nJohann, VE i Karbach, J. (2019). Efectes de la formació estàndard en control executiu basada en el joc sobre les capacitats cognitives i acadèmiques en nens de l'escola primària. Ciències del desenvolupament, e12866.\nKarbach, J., Könen, T. i Spengler, M. (2017). A qui beneficia més? Diferències individuals en la transferència de formació en control executiu al llarg de la vida. Journal of Cognitive Enhancement, 1(4), 394-405.\nflexibilitat, funcions executives, funcions executives i joc, inhibició, memòria de treball, tractament de funcions executives\n"Jugant" amb funcions executives. Millora amb diversió?2020-08-022020-08-03http://www.trainingcognitivo.it/wp-content/uploads/2017/08/nuovologo_87e9aa904327d53301f73f9191e17e49.pngEntrenament cognitiuhttps://www.trainingcognitivo.it/wp-content/uploads/2020/08/giocare-con-le-funzioni-esecutive.jpg200px200px


BLOG D'UN DESFRENAT DE BESALÚ: PEDALADA PER EN GEPI I CARRETERA\nPEDALADA PER EN GEPI I CARRETERA\nPrimer de tot el dissabte vam quedar amb en Pont per fer una mica de carretera, després de refusar l'oferta d'en Lato (un animal).\nVam anar a fer la volta d'Olot, Santa Pau, Mieres, Banyoles Besalú. Amb la variant de pujar a Batet.\nMolta gent pedalant, això sí tots en direcció contraria... Vent en contra (no molt emprenyador) tot el camí (per variar), algun pique, ben aguantat per les dues parts, que sinó es paga car durant la setmana, bueno... bé... A LA PUJADA A LA CREU ROJA LI HE ARRANCAT LES PEGATINES!!! total per refer-me de la matxacada que em va fotre al carril bici.\nLa pujada a Batet, està molt bé, sense desnivell excessius, però cap al final s'ens va començar a fer un mica llarga (cap dels dos l'havia fet mai). La baixada, una mica bruta i em trencaaigues, però amb compte es baixa bé, en resum, una bona variant per la ruta.\nDiumenge era el dia del la pujada a Sant Ferriol en honor a en Jepi, des de el club, no sabíem quina seria la resposta de la gent, i la veritat és que ha set de xapó, feia goig veure tants desfrenats, de totes generacions i estats de forma. Ben pocs han faltat.\nEl germans de Jepi i cunyada també han pujat, i la Pepita (la seva mare) ja s'ha encarregat de que no faltés la Ratafia i l'embotit, com li hagués agradat a en Jepi.\nJo em quedo amb la imatge, dels més grans que pit i collons fins a dalt. Jo sempre dic que la il·lusió de la meva vida seria tenir 80 anys i poder pedalar, poder pujar a Sant Ferriol, només tinc paraules d'elogi per aquesta gent que hi posar tot l'esforç i passió en un esport tant dur com aquest.\nA veure si aquest entre-setmana puc muntar-m'ho bé i fer un parell de sortides, que s'acosta la cita dels monegros, i la cosa la veig fosca fosca....\nApa siau i FELICITATS DESFRENATS !!!\nPublicat per Gerard a diumenge, de març 25, 2012\nCARRIL BICI GIRONA-OLOT-GIRONA 123 KM\nELS DESFRENATS A LA MARATON DELS MONEGROS\nBTT SANTA PAU 2012\nDON QUIJOTE I SANCHO PANZA AL REMENCES


Veu o sortida (Jordi Angusto)\nVeu o sortida\n651x366 Veu o sortida / GETTY Veu o sortida / GETTY\nEn un esplèndid assaig que duu per títol el d’aquest article, Albert Hirschman explica que en tota societat, gran o petita, si els membres no veuen recollida la seva veu, opten per “sortir-ne”, i que aquesta sortida pot ser de moltes menes: interior, absentant-se del món, o bé exterior, canviant físicament de societat o canviant la societat a què pertanyen. El que en cap cas no hi ha mai és una acceptació i prou de la mordassa que no tingui conseqüències, que són sempre pitjors que les resultants en cas de donar-hi veu.\nAlgú a Espanya hauria de llegir l’assaig i treure’n conclusions. Respecte al passat conegut, veient que silenciar Catalunya via Tribunal Constitucional i negant el que s’havia votat en referèndum va portar a l’independentisme actual. I, de cara al futur, intuint què podria passar si, pels mitjans que fos, se’ns negués la possibilitat d’un referèndum. Veu o sortida. I mil maneres d’expressar-les totes dues.\nDes de l’unionisme s’argüirà que també nosaltres els volem negar la veu. Però això no és simètric. Una cosa és negar a qui sigui la llibertat per triar el seu futur i una altra és negar a un tercer que l’hi decideixi. Aquesta negació, que ningú pugui decidir el futur d’un altre, és consubstancial a la llibertat humana. El futur o el tries o te’l trien. Nosaltres no parlem de triar el seu sinó el nostre; ells, de decidir el seu i el nostre!\nL’Estatut que ens van negar ja anava d’això. Molt resumidament podríem dir que reclamava dos principis molt simples: el de subsidiarietat i el d’ordinalitat. El primer suposa poder fer les coses al nivell més proper al ciutadà que sigui possible i només passar-les a un nivell superior si ho pot fer de manera més equitativa i eficient. Negar aquest principi suposa instaurar la ineficiència com a norma. Una cosa tan irracional que costa d’explicar per aquest món; per exemple a Europa, on el principi de subsidiarietat és la norma bàsica de la Unió Europea.\nPel que fa a l’ordinalitat, és a dir, al fet de garantir que qui ajuda un tercer no pot acabar en pitjor situació que aquest, sembla tan bàsica que no acceptar-la suposa instaurar la injustícia per decret. Per tant, negar al poble de Catalunya l’Estatut que va referendar va suposar no tan sols carregar-se l’equilibri territorial previst a la Constitució que diuen que defensen sinó també instaurar l’arbitrarietat, la ineficiència i la injustícia com a principis rectors de l’Estat.\n¿Pot funcionar correctament cap estat sota aquests principis més propis d’Alícia al país de les meravelles? Òbviament, no. No pot funcionar. Això és el que diuen totes les estadístiques europees que Espanya encapçala: les de pobresa infantil, abandonament escolar, atur juvenil, corrupció, ineficiència administrativa...\nA Por qué fracasan los países Acemoglu i Robinson expliquen que la raó principal d’aquest fracàs és la manca de qualitat institucional. No cal dir res més. El franquisme es va erigir a partir del “Mori la intel·ligència” del fundador de la Legió. Unamuno li va respondre que potser vencerien però no convencerien. I així seguim. Amb més voluntat de vèncer que de convèncer. No amb la raó i la justícia com a principis rectors, sinó amb la imposició i l’arbitrarietat. Les dues màximes del poder absolut; el poder dels gulags interiors i exteriors.\nPerquè si donar veu suposa perdre, què és el que es perd? De quin poder o privilegi parlem?\nVeu o sortida. És evident que d’una manera o d’una altra marxarem. El més intel·ligent seria buscar quina pot ser una millora de Pareto: que hi guanyi algú sense que ningú no hi perdi. Res més fàcil en un estat com Espanya, ja que ja no queden llocs als rànquings per anar més avall. Si més no, en el si de la Unió Europea. Encara queda, això és cert, la possibilitat de caure als rànquings mundials. Al de qualitat institucional, per exemple, Espanya ja és a prop de Tanzània.\nPer tot això, la desconnexió catalana no espera una llei de transitorietat. Ja és un fet. Espanya va deixar de ser un projecte compartit des que ens van negar la veu i anímicament en vam marxar. I això, que no ho podrien aturar ni amb els tancs, paradoxalment podrien arribar a aturar-ho donant-nos la veu que ens van negar; atenent les paraules que els vam adreçar. Però això, segurament, suposaria deixar de ser Espanya; el regne que més territoris ha vist marxar al llarg de la seva història.


Carrer de can Goday de Canet de Mar - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nCarrer de can Goday de Canet de Mar\nDues de les 11 edificacions incloses al Catàleg del Patrimoni Arquitectònic i Elements d’Interès Històric i Artístic de Canet de Mar (2007), ubicades en sòl no urbanitzable es troben en aquest espai urbanístic del municipi.\nCanet de Mar - Carrer de can Goday (Can Goday)\nL’actual edifici de Can Goday , conegut també pel nom de Can Melich , és el resultat de la reconversió historicista portada a terme a finals del segle XIX sobre una antiga masia , de la qual es conserva el gran portal adovellat a la façana principal, a la qual s’hi accedeix per unes escales que salven el desnivell en que es troba la casa.\nLes diferents reformes i ampliacions portades a terme han convertit un conjunt arquitectònic de planta complexa amb diferents cossos adossats com el de la façana est amb una galeria porxada.. De la reforma portada a terme a finals del segle XIX en són testimoni elements historicistes com les balustrades dels balcons i el pronunciat coronament de l’edifici.\nCan Gallina , una construcció de principis del segle XX, és un conjunt format per un cos principal i una torre, units a través d’una terrassa a nivell de la primera planta, i una era al davant de la casa. El cos principal, de planta baixa, dos pisos i galeria, presenta una façana principal amb composició simètrica respecte a un eix central on se situa la porta d’accés i el balcó principal. La coberta és a quatre vessants.\nLa torre, de planta quadrada, presenta decoració a la part superior. Consta de planta baixa, dos pisos, una galeria oberta al nivell superior, on sobre les pilastres que separen els arquets hi ha les mènsules que sostenen una cornisa força pronunciada, i al damunt terrat amb balustrada calada de pedra.\nCom arribar a Carrer de can Goday de Canet de Mar ?


Julbo Explorer 2.0 Negre comprar i ofertes a Xtremeinn\nMés ràpid, més fort, més alta: alta muntanya està canviant, i el mateix és cert per al model insígnia de Julbo. Més ergonòmic, millor ventilació, més prim i més elegant, Explorer 2.0 arriba noves cims en el rendiment. Amb una cobertura àmplia, escuts desmuntables, 360 ° patilles ajustables i lents de protecció alts, aquestes ulleres glaceres estan dissenyats per a condicions extremes sense cap comprenen.\nRX Trem: El marc pot estar equipada amb lents solars correctores.\nGrip Nose: inserit absorbent Flexible, xoc que s'adhereix al nas.\nCorretja ajustable: Mantingueu i seguretat. longitud de la corretja es pot ajustar.\nescuts laterals desmuntables: Protecció lateral contra la llum solar intensa.\nMarc RX: Julbo comoditat i ajust per als usuaris de lents de prescripció\nA la botiga de esports extrems, dins de les seccions de Proteccions i Ulleres, trobaràs una àmplia selecció de productes per completar la teva compra de Julbo Explorer 2.0. O si estàs buscant altres productes de la marca Julbo, a xtremeinn trobaràs una gran varietat d’articles de esports extrems que també et poden interessar. Julbo es basa en la innovació per fabricar tots els productes, a més a més d’oferir una experiència única a tots els esportistes sigui quin sigui el seu nivell. Sempre oferint els preus més baixos.


Judici popular: culpables\nPublicat a El racó de pensar per Èlia Palomas\nRecordo que hi ha un moment a la vida que vaig decidir estudiar Dret. Sempre penso que en Perry Mason els diumenges al vespre a TV3 va influir-hi, pensava que era important poder arribar a saber la veritat del que passava i la necessitat de protegir els drets de les persones. Considero que era molt innocent, ja que creia que el Dret i les lleis anaven de maneta amb la Justícia, amb el que jo considerava que era la Justícia: saber valorar en cada moment el que era just, donar les mateixes oportunitats a les persones i protegir-les quan no fos així, garantir drets i llibertats. Només arribar a la facultat recordo que teníem una assignatura de Teoria del Dret en les quals s'exposaven temes i teníem debats. El que vaig començar a sentir em va sorprendre. La majoria d'opinions eren els discursos típics i tòpics reproduint l'esquema de societat capitalista, patriarcal i amb els valors molt retrògrades, conservadors i fins i tot feixistes. Recordo que no em vaig identificar gens amb molts companys meus i em va espantar pensar que alguns d'aquests companys serien futurs jutges, legisladors, banquers i diputats. I el temps m'ha donat la raó lamentablement.\nRecordo també que ens van explicar la divisió de poders i que ens parlaven de la independència dels poders un amb els altres i de la sobirania del poble. Que érem un estat laic. Però la realitat no és aquesta. La realitat és que la sobirania l'han exercida, però només pel seu interès, i que s'han oblidat del poble. I aquesta crisi econòmica i social que hem patit només ha servit per asfixiar-nos, per retallar els nostres drets i llibertats. I part de la societat s'ha intentat rebel·lar i el resultat de la rebel·lió ha estat repressió, repressió que ha anat en augment. Com més asfixia, més protesta. Com més protesta, més repressió i finalment la Llei Mordassa: llei que contradiu la mateixa Constitució i que anul·la de facto, drets com el dret a la lliure expressió, a la lliure associació i ho justifica en nom de la seguretat de l'Estat. Seguretat de qui? Per la pròpia seguretat dels que violen sistemàticament els nostres drets i llibertats i volen continuar gaudint dels seus privilegis.\nGandhi va dir "Quan una llei és injusta, el més correcte és desobeir-la". Les lleis sovint queden obsoletes, ja que la societat avança més ràpidament que les lleis. Per tant, no ens hauria d'estranyar que sovint les qüestionem. Així, moviments com la PAH en el seu moment va esgotar totes les seves vies legals per poder canviar la situació dels qui es podien trobar de cop al carrer, sense feina, sense casa, sense plat a taula. Van utilitzar l'eina de la iniciativa legislativa popular, van sensibilitzar i informar però finalment van arribar als "escraches" per la impotència d'uns governants que sovint viuen fora de la realitat i que no volen deixar els seus privilegis encara que sigui a canvi del patiment de la gent.\nPerò pel que veig no fa falta que ens espantin tant, ja que és la mateixa societat la que fa de controladors, de policies: la que posa el crit al cel per unes pintades i la que calla davant d'un desnonament o dels talls elèctrics de les famílies, la que amb les noves lleis d'educació deixa joves sense estudiar i I si això no és violència. Com li diem ,doncs? Per a mi encara és pitjor: és l'abús, és fer servir la superioritat per tenir-nos ignorants, callats i submisos. Perquè quan la protesta es fa com bons nens aquí no hi ha res a dir, si fem una protesta dintre dels límits del permès i el moralment correcte llavors no passa res. Però si les autoritats fan servir un abús de poder, si utilitzen la violència desproporcionada no passa res. Si l'Ester Quintana perd un ull per culpa d'una bala de goma, si Juan Andreu Benítez mor després d'una detenció totalment irregular, si com en el cas del 4F es torturen els detinguts... Llavors no passa res.\nIntento constantment intentar entendre totes les posicions i entendre per què determinades accions poden molestar i no agradar i ho respecto profundament però demano que es faci servir la mateixa regla per jutjar a tothom. Fa poc, a Igualada, s'iniciava una campanya de "civisme" en què es va limitar l'espai en què es podia fer difusió dels actes que fan els col·lectius i entitats. Sota l'aparença de voler una "ciutat més neta i ordenada", es delimiten els espais físics on poder encartellar. Igualada té multitud d'entitats i col·lectius que fan actes i molts d'ells autogestionen els seus actes. Mentre aquests col·lectius s'han de conformar aquest petits espais per fer difusió, l'ajuntament pot disposar de tots els mitjans per fer màxima difusió dels seus actes amb diners públics. La limitació d'espai també porta encobert la limitació de la visibilització dels col.lectius, objectiu que s'aconsegueix en aquesta campanya, ja que cada vegada que es vol penjar un cartell ja està ple l'espai disponible. I alhora aconsegueix que la Igualada que defensa una Igualada que cal visibilitzar, que també existeix: la de la gent que està a l'atur, a qui tallen els subministraments elèctrics, la que no pot gaudir de les pistes de gel a les festes de nadal, la que no pot estudiar per no tenir recursos... aquesta queda soterrada amb la complicitat dels que ens permeten protestar però sempre dintre dels límits de les lleis que constantment vulneren els nostres drets.\nVoldria quedar-me amb la imatge que poso de portada que és Tess Asplund, una activista antiracista sueca. Ella va anar al municipi de Borlänge per a protestar contra una marxa del grup neonazi Moviment per la Resistència Nòrdica. La protesta transcorria pel centre de la població i Asplund s'hi va plantar al davant amb el puny enlaire. La imatge del moment ha esdevingut una icona viral a les xarxes; per a mi la imatge de la dignitat i de la desobediència. I l'exemple d'una manifestació racista permesa per les institucions i que l'activista en aquell acte va ser apartada per la policia. De quina banda esteu? Jo ho tinc molt clar.\nAltres articles de Èlia Palomas\nNi sed, ni fred, ni foscor... sense por!\nSom la veu dels oblidats\n11 de maig 2016.17:30h\nNo hauria pensat mai poder llegir un article com aquest en un lloc així.\nGràcies Èlia i gracies els que ho heu permès.\nJo també ho tinc molt clar, estic de la teva banda!\n12 de maig 2016.00:04h\nGràcies Jep! El teu comentari m’anima a seguir escrivint com em sento i el que penso! Jo també vull donar gràcies a Anoiadiari per deixar-me aquest espai. Seguirem!


Excursions acompanyades « Descobriment » • La station de Ski de Formiguères\nExcursions acompanyades « Descobriment »\nDescobriu els camins oblidats e insolits als voltants de Formigueres.\nFormigueres i « Aventure Pyrénéenne » us conviden a descobrir 5 excursions d’un dia o 1/2 dia per fer en familia. Acompanyats d’un guia local, descobrireu la fauna i la flora del Pirineu, i visitareu llocs que molt poca gent coneix.\nSKISET (centre del poble)\nLes 5 excursions « Descobriment » :\nExcursió “L’Art de viure Català “\nUn dia d’excursió familiar per la zona salvatge del massís del Dormidor.\nAquest lloc us ofereix un panorama excepcional sobre el Pirineu. Durant tot el recorregut el guía us farà descobrir els secrets de la flora del Pirineu.\nAl migdia, el vostre guía us prepararà una graellada catalana molt rica.\nTarifes : 40 € adult / 35 € (-12 anys)\nInclou : graellada catalana amb productes locals\nInici : Matemale\nDurada : tot el dia (4 hores caminant)\nDesnivell : 350m\nNivell : 1/3 (fácil)\nLa vall del Galbe i els misteris de les “Pedres Escrites”\nUna vall salvatge on la fauna es abundant i la flora excepcional : marmotes, cabres salvatges i voltors es convidaren segurament a aquesta escapada en plena natura.\nEl guía us conduirà fins a la zona prehistórica de « les Pedres Escrites » : son pedres planes que van gravar els homes del neolitic.\nTarifa : 30 €\nInici : Espousouille (refugi de la llose)\nDurada : tot el dia (5h30 caminant) Desnivell : 700m\nNivell : 3/3 (difícil)\nL’estanc del Laurenti\nUbicat en el cor de la reserva biologica del Laurenti, l’estanc del Laurenti es segurament un dels llacs més bonics d’altitud (1936m) del Pirineu. De cami, us podeu trobar marmotes i cabres salvatges. Un cop al llac, un pic-nic us permetrà de recarregar les bateries.\nInici : Querigut\nDurada : tot el dia (4h30 caminant)\nDesnivell : 400m\nNivell : 2/3 (intermedi)\nEl poble abandonat de les Iglesiettes « antic poble de Balcère »\nA partir de 5-6 anys\nUna excursió fàcil que surt de Formigueres. Seguiu el riu de la Lladura i gaudiu del seu encant bucolic. Explorareu amb el vostre guía el passat d’aquest poble abandonat aixi com la historia dels pastors aprofitant d’un berena de la muntanya.\nTarifes : 25 € / 20 € (-12 anys)\nInclou : berena amb productes locls\nDurada : ½ dia (2h30 caminant)\nInici : Formigueres\nDesnivell : 100m\nLa vall oblidada de les Garrotxes\nFora dels camins més coneguts, un patrimoni rural i pastoral preservats. Caminant per la vall de les Garrotxes salvatges, descobrireu pobles de muntanya aïllats al mig d’un bosc de pins, amb el Canigò de fons.\nTarifes : 20 € / 15€ (-12 anys)\nInici : Sansa\nDesnivell : 150m\nReservar (in situ) :


Felanitx Rua 2018 — viufelanitx.com\nA causa del mal temps, passam la rua a demà diumenge. Serà a la mateixa hora i seguint el mateix recorregut.\nPrere Cler a Facebook\nPere Cler Porcel\nNo voler-se arriscar a provocar una situació on les persones al carrer, inclosos molts de nins, acabin xops amb el fred que fot se'n diu sentit de la responsabilitat. Som molt conscients que duu un feiner preparar les carrosses i els vestits, que alguns heu de partir demà un altre cop cap a la península. Però també que la rua de Felanitx és especialment llarga, molta gent ve d'altres nuclis i s'han de maquillar amb temps, a part dels de serveis de neteja, seguretat i protecció civil que s'han de mobilitzar. No ens podem arriscar a cancel·lar a darrera hora o que acabi a la meitat. Molts altres pobles també l'han cancel·lada de fa dies. Esper que entengueu la situació.\nPd. També estic segur que els que tingueu ganes de marxa sabreu improvisar i vos ho passareu igual de bé a les festes de locals privats, i demà més.\nAquesta decisió es pren degut a l'empitjorament del pronòstic del temps. S'ha volgut esperar a avui, precisament perquè entenem que hi ha molt de temps dedicat i feina al darrere de les comparses. Però ja no es podia esperar més. Pensau que hi ha gent que necessita hores pel maquillatge, comparses que es desplacen d'altres nuclis, policia, protecció civil, transport, etc. Cancel·lar a darrera hora no hauria donat possibilitat a ajornar-la a un altre dia.\nLamentam les molèsties i dificultats, i entenem que no és una decisió que agrada a tothom, però s'ha pres valorant com afecta el conjunt de la població.\nPere Cler a Facebook


Sonata per a violí i piano (Ravel) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\ncomposició musical i sonata\nLa Sonata per a violí i piano és una peça composta per Maurice Ravel entre 1922 i 1927. S'estrenà el 30 de maig de 1927 a la Sala Érard de París, amb Georges Enesco, al violí, i Ravel mateix al piano.\nD'esquerra a dreta : Hélène Jourdan-Morhange, Madeleine Grey, Germaine Malançon i Maurice Ravel el 1925\nAquesta és l'última peça de música de cambra del compositor. La dedicà a Hélène Jourdan-Morhange, violinista i amiga del músic, però no la va poder crear a l'estrena per problemes de reumatisme. La gènesi inusualment llarga (cinc anys) no té una explicació clara: Ravel va dir que necessitava tot aquest temps per "eliminar notes innecessàries". Es refereix, en un altre text, que el violí semblava "substancialment incompatibles" amb el piano.\nConsta de tres moviments i la seva execució dura uns quinze minuts. El segon moviment, Blues, reflecteix el gust del músic per la música americana, que va ser confirmat durant la seva estada als Estats Units i en la qual va visitar diversos clubs nocturns a Nova York amb especial George Gershwin). El tercer moviment és especialment virtuós en la seva part de violí.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sonata_per_a_violí_i_piano_(Ravel)&oldid=19943182»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 maig 2018 a les 12:31.


Desigual és una botiga de roba i accessoris amb seu a Barcelona, caracteritzada pels seus dissenys estampats i per la incorporació de graffitis als mateixos. Té col·leccions per a dona, home i nen, i fa venda al local i també on-line.\nAlguns dels seus lemes, al llarg dels anys, han estat Real Life, Magic Stories, Luxury Feelings, Me&You, Wow, All Together i l’últim, La vida es Chula.\nHa engegat alguna campanya rebuda amb un ventall d’opinions, com l’estrenada al gener 2011 a Espanya i Portugal, en la qual convidava als seus clients amb el lema “Entra nu i surt vestit”. A Madrid unes 200 persones van fer cua en roba interior al carrer per aprofitar les rebaixes d’hivern de la tenda. La mateixa campanya es va repetir a Londres, Berlín, Estocolm, Madrid, Praga i Nova York al juny d’aquest mateix any, i al gener 2012 a Madrid, Sevilla i Lió.\nLa polèmica va créixer al Juliol del 2013, quan va convocar una “nakedparty”: fins aleshores els clients podien presentar-se en roba interior, però aquest cop era requisit imprescindible que hi anessin nus. Malgrat que l’empresa ja havia estat sancionada l’any anterior per un altra campanya similar, aquest cop no va haver-hi queixa per part de les autoritats.\nLa marca ha signat col·laboracions amb el dissenyador francès Christian Lacroix o amb Le Cirque du Soleil per dissenyar la col·lecció de roba “Desigual inspired by Cirque du Soleil”, composta per 60 peces de roba i accessoris.\nCompta amb tendes a 44 països, entre els quals estan Estats Units, Dubai, gairebé tots els europeus, Colòmbia, Xile, Veneçuela, Kazakhstan o Japó.\nAra planeja inaugurar un “flagship” (vaixell almirall) al centre de Barcelona, a la Plaça de Catalunya, just al costat de l’Apple Store. Aquest nou espai comptarà amb una superfície de més de 3.000 metres quadrats en tres plantes. Les obres s’iniciaran a l’octubre, i es preveu que generaran al voltant de 50 llocs de treball. Té prevista la seva obertura a finals d’aquest any.\nEl flagship de Barcelona, al costat del de Preciados a Madrid, seran les úniques botigues de la marca al món que tindran a la venda absolutament totes les categories de productes: Woman, Man, Kids, Accessories, Shoes, Living, Sort i Beauty, així com els dissenys fets amb Christian Lacroix, i la col·lecció del Cirque du Soleil.\nTots tenim els nostres llocs de confiança als que confiem el nostre aspecte, com la perruqueria on...


Tragny - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n48° 57′ 33″ N, 6° 22′ 42″ E / 48.9592°N,6.3783°E / 48.9592; 6.3783Coord.: 48° 57′ 33″ N, 6° 22′ 42″ E / 48.9592°N,6.3783°E / 48.9592; 6.3783\nCantó Cantó de Pange\nTragny és un municipi francès situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 116 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Tragny era de 116 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.\nEl 2007 hi havia 40 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 37 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 30 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Tragny el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 76 persones, 57 eren actives i 19 eren inactives. De les 57 persones actives 53 estaven ocupades (31 homes i 22 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 19 persones inactives 5 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».\nL'any 2000 a Tragny hi havia 6 explotacions agrícoles.\nThimonville (1,3 km)\nFlocourt (2,7 km)\nBéchy (3,0 km)\nLuppy (3,6 km)\nJuville (3,8 km)\nMoncheux (4,0 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Tragny\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Tragny a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Tragny a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tragny&oldid=29691947»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 març 2022 a les 15:03.


Confirmat! Camilo actuarà a Espanya\nEl cantant colombià, arribarà amb ‘Mis manos Tour’, a València i Castelló\ndijous, 13 de maig 2021 - 06:16h\nEl cantautor i productor colombià Camilo, considerat un dels majors exponents del nou pop, actuarà este estiu per primera vegada a Espanya.\nA més de les dates recentment anunciades, Cadis (10 i 11 de juliol), Galícia (15 de juliol) i Starlite (17 i 18 de juliol), Planet Events @ Live Nation confirma:\n7 de juliol – Múrcia, Estadi Enrique Roca.\n8 de juliol – València, Marina Sud.\n13 de juliol – Castelló, Llueix Benicàssim.\n20 de juliol – Mallorca, Festival Cultura és vida.\n5 de setembre – Madrid, WiZink Center.\n8 de setembre – Barcelona, Estadi Olímpic Lluís Companys.\n11 de setembre – Mèrida, Stone & Music Festival.\n15 de setembre – Granada, Plaza de Bous.\n16 de setembre – Sevilla, Estadi de la Cartoixa.\n18 de setembre – Avilés, Pavelló de la Magdalena.\nLes entrades per a Múrcia, València, Madrid i Barcelona estaran a la venda este divendres 14 de maig a les 12:00 h en www.planetevents.es, Ticketmaster i El Corte Inglés; a més dels festivals, disponibles en els seus punts habituals. La resta de concerts es posaran a la venda pròximament.\nL'artista multidisciplinari estarà presentant el seu segon àlbum “Mis manos” (Sony Music), que inclou els èxits mundials “Vida de Rico” (quatre vegades platí a Espanya, núm. 1 en radi), “Bebé” (doble disc de platí), “Ropa Cara” (disc de platí) i “Machu Pichu” (disc de platí).\nEn ell ha ampliat la seua exploració de gèneres com el pop, la champeta, la cúmbia, l'urbà, el corregut i el folklore colombià, tocant una gran varietat d'instruments com la guitarra, el quatre, el ronroco, el charango i el piano.\nL'àlbum conté col·laboracions dels artistes internacionals Evaluna Montaner, Mau i Ricky, El Alfa i Los dos Carnales.\n"Pablo Iglesias es talla la coleta" "Per què és tan difícil trobar cambrers amb experiència a Castelló?"


El Xarel-lo és de la vinya vella Les Cerveres 2, plantada l’any 1968, el sol és de textura franc- argilosa, pobre, amb baix contingut de materia organica i alta proporció de magnes1. El Pinot Noir té el seu origen a la vinya del POU 1, plantada l’ any 2005 i amb un sol calcari de textura franc-llimosa. Viticultura Ecologica Collita manual en caixes de 20 kilos de capacitat.\nVarietat : 50 % Xarel,lo de criarn;:a en lies i 50 % Pinot noir.\nCriança : Un mínim de 36 mesos\nRaïm triat en taula de selecció. Fermentació i criança amb les seves mares en diposits d’acer inoxidable durant 4 mesos. Criança mínima de 36 mesos i aclarit en pupitre.


Relleus a FiraTàrrega 2015 – Eva Marichalar Freixa\n[vc_row][vc_column width=”2/3″][vc_column_text]El proper 11 de setembre de 2015 em trobareu a FiraTàrrega presentant amb Deriva Mussol la nostra acció #relleus. Sortirem a les 10 del matí de la Plaça del Carme.\nRelleus és una proposta participativa que invita a caminar per la ciutat d’una manera lúdica . Com cada vegada que ens disposem a dur a terme una acció, activarem nous paràmetres que haurem dissenyat específicament pel lloc i que explicarem breument abans de començar. Cal venir amb tot a punt per caminar sense pausa durant aproximadament una hora. Porteu calçat còmode, una mica d’aigua dins una bossa lleugera i roba adequada segons el temps previst (en cas de pluja no se suspendrà).[/vc_column_text][/vc_column][vc_column width=”1/3″][/vc_column][/vc_row]\nLa manta màgica\tCercar l’escenari a Salt


Comprar Laurent Perrier la Cuvée Brut | Preu i opinions a Uvinum\nBotiga: Quierovinos Preus a altres botigues Lliurament estimat: 4 - 6 díes\nLa Casa Laurent-Perrier va ser fundada l'any 1812 per André Michel Pierlot i va ser renombrada com Vve. Laurent-Perrier quan la vídua de Eugéne Laurent, Mathilde Emilie Perrier va combinar els cognoms de les dues famílies en decidir expandir el negoci. Més tard, la seva filla Hortense la va heretar l'any 1925 i va vendre la casa a Casa-Louise Lanson de Nonancourt en 1939.\nA la recerca d'un segell que diferenciés a la Casa Laurent-Perrier de la resta, es va decidir barrejar el xampany Brut que elaboraven amb una gran majoria de raïm chardonnay, la menys freqüent en la regió de Champagne. Així es va aconseguir un estil caracteritzat per l'elegància i la frescor. És per això que volem convidar-te una copa de Laurent Perrier La Cuvée Brut, un deliciós vi escumós amb DO Champagne elaborat amb les millors raïm pinot noir, pinot meunier i chardonnay provinents de més d'un centenar de crus.\nD'un color daurat pàl·lid que presagia celebracions i alegria, La Cuvée Brut ens porta aromes a cítrics frescos i flors blanques. La complexitat del vi s'expressa en successives notes com préssec i altres fruites blanques. Res millor que gaudir d'aquest xampany com a aperitiu o acompanyant els millors plats de peix i aus de corral.\n375ml,\tMagnum i\t200ml\nDescripció sobre Laurent Perrier la Cuvée Brut\nLaurent Perrier la Cuvée Brut (Chardonnay, Pinot Meunier i Pinot Noir)\nNOTA DE TAST DE Laurent Perrier la Cuvée Brut :\nVista: or pàl·lid, bombolles fines i persistents.\nNas: nas delicat amb notes cítriques i flors blanques, notes de melecotón i fruites blanques.\nBoca: equilibri perfecte entre frescor i delicadesa. Sabors afruitats molt presents en el final.\nRAÏMS: 50% Chardonnay, 30% Pinot Noir i 15% Pinot Meunier.\nMARIDATGE: com aperitiu, i especialment amb peix, marisc, aus i carns blanques.\nFundada el 1812, Laurent-Perrier es reconeix-en tot el món-com una de les millors cases de Champagne.\nOpinions sobre Laurent Perrier la Cuvée Brut\nLa teva puntuació de Laurent Perrier la Cuvée Brut:Puntua Laurent Perrier la Cuvée Brut:\nEl producte és el sol·licitat; enviament correcte.\nL'intermediari, UVINUN, ja està modificant les condicions de captació.\nVeuré si puc comprar directament a Cellers Collado, que, llevat que estiguin vinculats, poden ser més seriosos.\nVeure mésJuan Sotomayor Ortega., Jul 19\n- És clar i brillant, amb un color daurat pàl·lid. Un flux constant de bombolles molt fines s'introdueix en una mousse viva i persistent.\n- delicat en nas amb aromes de fruites cítriques, recolzats per notes de flors blanques (lligabosc).\n- La complexitat del vi s'expressa en les notes successives de préssec blanc i sabors cítrics com l'aranja més rics.\n- Un equilibri perfecte entre la frescor i la delicadesa, la boca és de cos complet, complex i cremosa, mostrant la gran longitud al final.\nEl prenem sol, per brindar. El prengui amb la meva parella.\nColor bonic i agradable. Olors de llevat i fleca. Tenia una marcada presència com de fum.\nFrederic Marlasca , Aug 19\nLaurent Perrie la Cuvée Brut\nSi et va agradar Laurent Perrier la Cuvée Brut, també pots gaudir de ...\nLaurent Perrier la Cuvée Brut de France\nSi vols comprar Laurent Perrier la Cuvée Brut, a Uvinum trobaràs els millors preus de Champagne.


11.000 persones caminen la Magic Line SJD - Solidaritat Sant Joan de Déu\nAquest diumenge 20 de març de 2022 s’ha celebrat la novena edició de Magic Line SJD. La mobilització, ja consolidada a Barcelona i Mallorca, ha aterrat per primera vegada a Madrid i Lleida i ha aconseguit reunir 11.000 persones que han caminat per un món millor sota el lema #SomElQueCompartim. La recaptació s’estima que arribarà als 250.000€, fons que es destinaran a millorar la vida de persones en situació de sense llar i dependència, persones amb problemes de salut mental o discapacitat intel·lectual, persones migrants, gent gran i infància, entre d’altres.\nDesprés d’una edició en la qual es va estrenar un format nou, amb rutes lliures, enguany la Magic Line ha recuperat l’essència de les sortides establertes, amb una gran varietat de recorreguts (més de 30), molts d’ells promoguts per Centres SJD amb el suport d’escoles, empreses i entitats. Això ha permès que la mobilització arribés a altres ciutats del país, com Madrid. Així doncs, la Magic Line SJD destaca per ser una proposta de territori, que implica institucions, entitats, empreses i persones a títol individual que tenen un objectiu comú: aconseguir un món millor.\nUna vegada més, la Magic Line SJD ha demostrat ser un motor d’implicació ciutadana i de solidaritat: equips d’escoles, d’empresa, d’associacions, d’amistats, de familiars, etc., s’han posat un repte econòmic i han fet accions solidàries per a aconseguir-lo. Des d’esmorzars, passant per venda de producte Magic Line, masterclasses de cuina i concerts han estat algunes de les moltes accions realitzades pels i les magicliners.\nI la Magic Line SJD és també un esdeveniment inclusiu, atès que és un espai en el qual ningú queda enrere i tothom pot participar: s’ofereixen recorreguts aptes per a diverses condicions físiques, amb opcions per a persones amb mobilitat reduïda; s’incorporen persones amb diversitat funcional i/o en risc d’exclusió social en el voluntariat i en la caminada i es financen programes socials per a reduir estigmes i fer més autònomes les persones en situació de vulnerabilitat.\nUn any més el compromís de les empreses amb la mobilització és molt important. Enguany hem tornat a comptar amb el suport de Fundació La Caixa, Aigües de Barcelona i Ysana (Pharmalink). Damm, al seu torn, ha estat la promotora de la ruta Mediterrània, un recorregut amb tres sortides (Mataró, Premià de Mar i Badalona) i que finalitzava a la Barceloneta. També hem tornat a veure equips de Zurich, Damm, Marriott, Paci Global, Bayer, Vins el Cep (promotors d’una ruta al Penedès), MIRSA, Nestlé, Tokio Marine i IMCD Group, i celebrem que empreses com Werfen, Kern Pharma, Calier, Delta Tecnic, Brico Dépôt, Stada, Cofares i BonÀrea s’hagin sumat a aquesta mobilització solidària de Sant Joan de Déu per primera vegada.\nEls promotors de rutes, una de les peces clau d’aquesta edició\n+ 700 personas voluntàries cada any\nNo et perdis la Magic Line SJD 2022 en imatges!