5 min. Barcelona 04/07/2018 21:07\n651x366 Joaquim Maria Puyal Joaquim Maria Puyal\n“No vull que em vinguin a buscar a la cabina del Camp Nou i em portin directament al geriàtric”. Ho explicava fa dos anys Joaquim Maria Puyal, entrevistat a l’ARA. I ahir el locutor va decidir demanar el canvi, després de 50 anys retransmetent els partits del Barça. Però el comunicador no se’n va en realitat a la banqueta, sinó que vol “reorientar” la seva “activitat professional”. En un escrit a la seva web WeLoBa explicava: “No sé què faré demà, però sé que no podré treure’m de sobre ni la passió per la comunicació ni l’amor per les paraules fins al dia que em mori”.\nMetòdic i capaç de dibuixar amb tiralínies la trajectòria de qualsevol jugada en la imaginació de l’oient, Puyal és considerat un dels renovadors del llenguatge radiofònic i algú que ha espremut les possibilitats expressives del català, una llengua que, fa cinquanta anys, encara tenia aquest terreny no ja per conquerir, sinó directament per trepitjar.\nEs fa difícil parlar amb algun dels seus col·laboradors i que la paraula “mestre” no aparegui al cap de poques frases. És el cas de Pilar Calvo, que el va acompanyar en els anys daurats del cruyffisme. “És un mestre professional i personal, que ha marcat la frontera amb la ràdio moderna”, explicava la periodista, en declaracions a l’ARA. “Ell encarna els esports en català. I ningú ha cuidat la llengua com ho ha fet ell. Ha sabut jugar molt bé de 4, buscant les connexions i saltant del camp a l’estudi i de tornada al camp. Un narrador excel·lent, en definitiva”. Calvo ressalta un altre aspecte: “També és el primer que aposta per les dones, com va fer amb Isabel Bosch. Sempre hi ha cregut, i ha sigut conscient que les dones aportaven coses específiques i que això podia, a més, acostar el futbol a una incipient audiència femenina”.\nUn altre excol·laborador seu va ser Jordi Basté, que ahir recordava una anècdota per a aquest diari: “Sempre he dit que una bronca del Puyal és un llibre d’estil. El dia que ell va debutar a Catalunya Ràdio, un Trofeu Joan Gamper, jo feia de tercer micròfon amb el Bassas. Vaig aprimar-me dos quilos dels nervis. Quan va acabar el partit vam anar a sopar tots tres amb l’Eduard Boet, que em va dir: «Ho has fet molt bé, Jordi». I el Puyal va respondre: «Què coi ho ha fet bé! Ho ha fet molt malament. El Jordi és molt millor. Menys nervis i disfruta del micro. Però, com avui, mai més»”.\nEl director de Catalunya Ràdio, Saül Gordillo, li ha volgut agrair aquesta dilatada trajectòria que ha tingut l’emissora com a principal casa d’acollida. En un apunt al seu blog apunta, a més, a algun tipus d’implicació d’aquest comunicador amb els mitjans de la Corporació: “La retirada de Puyal de les transmissions de futbol no és una retirada professional, ni de molt. Els mitjans públics catalans no es poden permetre prescindir d’una figura com la seva, precisament en un context apassionant com l’actual, en què el repte per la innovació, modernització, rigor, qualitat, ètica i compromís és tan necessari per superar les dificultats actuals i les situacions adverses a què s’enfronten els mitjans de comunicació públics arreu del món i en aquest meravellós racó de món en concret”.\nUn pioner reconegut\nNascut a Barcelona el 1949, va radiar el seu primer partit del Barça, a Ràdio Barcelona, el 18 de desembre del 1968, i el 5 de setembre del 1976 va fer, a la mateixa emissora, la primera transmissió de futbol en català des de l’època de la República. Al llarg d’aquests 50 anys ha narrat més de 3.000 partits, la majoria a través de Catalunya Ràdio, on va arribar el 1985 i des d’on ha transmès tots els enfrontaments que el Futbol Club Barcelona ha disputat al llarg de les últimes 33 temporades a través de La TdP, és a dir, La transmissió d’en Puyal. D’aquestes transmissions n’han sortit algunes expressions que han passat a formar part de l’imaginari col·lectiu culer, com “Urruti, t’estimo!”, “ Sos macanudo! ”, “Ara ja em puc morir” i “Més i més i més i més”.\nDurant la seva llarga trajectòria, Puyal ha rebut diverses distincions, entre les quals quatre premis Ondas, els anys 1978, 1979, 1986 i 2004. L’últim va ser un reconeixement a la seva carrera. També va rebre la Creu de Sant Jordi el 1993, el Premi Nacional de radiodifusió el 2004 i el premi Ciutat de Barcelona el 1983, entre altres distincions. La Universitat Rovira i Virgili li va concedir el doctorat honoris causa el 2010, i la Universitat Autònoma de Barcelona va atorgar-li la mateixa distinció el maig d’aquest any. El 2012 va ser reconegut amb el premi Català de l’Any.\nEl periodista aprofitava ahir per agrair el suport d’anunciants i col·laboradors, i revelava quin és el secret que permet mantenir una fórmula cinquanta anys en antena: “La clau sempre està en l’audiència. L’oient ha de passar davant de tot. La nostra feina només té sentit si, abans que res i ningú, tenim present que el que hem de fer és servir les persones que ens escolten. Elles van davant de tot”.\nJoaquim Maria Puyal: “Jo ja era un noi enamorat de la paraula”\nDeu ‘hits’ sonors de Puyal, explicats per ell mateix\nPuyal, després de 2.000 transmissions: "Ara hi ha molts professionals que narren partits en català i qui hi guanya és el país"\nPuyal, una obra monumental\nPuyal i l’excel·lència


Vídeo xat Fuyu - sales de xat a Altres ciutats a anhui sheng - Anhui sheng - Xina - Kangaroochat\nPàgina d'inici › Per país › Xina › Anhui sheng › Altres ciutats a anhui sheng › Vídeo xat fuyu\nVídeo xat fuyu Altres ciutats a anhui sheng > Anhui sheng > Xina\nFer amics avui en dia és més fàcil i senzill com un clic amb el ratolí. No dubti més. El món està ple de gent interessant, gent que podria estar més a prop del que sembla. No prengui més temps per fer-ho: l'accés a aquest moment Vídeo xat Fuyu.\nPer veure la cara i escoltar la seva / la seva veu és possible en Kangaroochat. En primer lloc, xatejar amb un grup de persones presents a la sala de xat Vídeo xat Fuyu i després pot fer clic al nom d'un usuari i convidar a ell / a per unir-se a un xat privat amb vídeo i àudio. A més, és possible compartir fotos i qualsevol altre tipus d'arxiu.\nPer trobar el veritable amor en un xat no és impossible. Ni tan sols és difícil en absolut. Fins i tot si vostè pensa que tota la gent de Fuyu que és en aquest moment a la sala Vídeo xat Fuyu només volen divertir-se, això està malament. Si vostè està buscant l'amor i que busca alguna forma de posar-se en contacte amb altres persones, volem informar-lo que entre 0 habitants, que no està sol.\nLlista d'usuari al costat de Fuyu


L’Observatori del Paisatge: ‘tres anys a velocitat de creuer’ | El bloc de l'Arnau Urgell\nLa Llei del Paisatge de Catalunya\nLes polítiques de paisatge tenen dos referents clau. A nivell europeu el Conveni firmat a Florència l’any 2000. I al Principat la Llei de protecció, gestió i ordenació del paisatge aprovada pel Parlament el juny de 2005. Aquesta Llei reconeix el paper de l’Observatori que just havia nascut uns mesos abans. La seva principal activitat al llarg d’aquests tres anys ha estat la coordinació dels catàlegs de paisatge, un instrument derivat de la Llei que caracteritza i avalua les tipologies de paisatge del Principat -vora 150-, en defineix els objectius de qualitat i finalment marca propostes d’acció. De catàlegs n’hi ha un per a cada àmbit de les futures vegueries i actualment ja se n’han finalitzat dos -les Terres de Ponent i el Camp de Tarragona- i la resta estan en diverses fases d’elaboració.\nPer Joan Nogué un dels elements més destacats és la inclusió de la participació ciutadana no com a ‘validació’ del procés sinó en la determinació dels objectius de qualitat. D’aquesta manera, segons el director de l’Observatori la ciutadania se sent partícep en definir com es vol gestionar i protegir aquest element. A banda del paper de la institució en el desplegament dels instruments de la Llei destaquen altres iniciatives com el projecte educatiu ‘Ciutat, territori i paisatge’ -unes làmines d’interpretació dels paisatges amb la possibilitat d’aprofundir-hi a través d’internet-; consolidar línies de recerca en la matèria; un centre de documentació especialitzat; i l’organització de jornades i congressos.\nTanmateix, Nogué reconeix que la ‘nineta dels seus ulls’ és el portal catpaisatge.net que compta amb un banc d’informació excepcional en quatre idiomes. Així mateix, la difusió es complementa en tres butlletins gratuïts: el dietari de paisatge (recull de premsa, setmanal); l’agenda (mensual) i l’e-paisatge (butlletí bimensual). Entre els tres sumen una difusió que supera les 5.000 subscripcions. En motiu del tercer aniversari de la institució, l’Hospici d’Olot -on hi radica l’oficina tècnica- mostra l’exposició País de paisatges que finalitza la seva itinerància per diverses poblacions del Principat. Com a complement, s’ha organitza un cicle de cinema i diverses xerrades una de les quals presentarà les línies del futur Museu del Paisatge.\nFiled under: Diari Forestal, Paisatge | Tagged: Diari Forestal, Observatori, Paisatge |\n« Un Pla Territorial per a la Regió Metropolitana per tancar ‘una etapa de provisionalitat extrema’ Giro a Sicília (IX): Cràters i neu »


FESTIVALASSO – Konvent Agenda\nby Konvent PuntzeroPosted on 9 juny, 2017 11 abril, 2018\n21 i 22 JULIOL 2017\nIniciativa nascuda a partir de la idea de portar un pas més enllà la relació tan estreta de la família del Konvent amb l’Hereu Escampa, per acabar creant un pont que unís aquest espai màgic amb l’escena musical emergent, i apropar-la a la comarca del Berguedà.\nEl plantejament del festival és molt fàcil:\nAplicar la filosofia del Konvent a un festival de música\nNo rebem ajuts, subvencions, sponsors ni partim de cap tipus de matalàs econòmic.\nLa taquilla va íntegrament pels músics\nLa recaptació de barres és pel Konvent\nPer tant, en fer la crida en la recerca de les bandes, es va optar per contactar a grups propers a l’Hereu Escampa i a Famèlic, que volguessin formar part d’aquest projecte, amb l’únic benefici econòmic de la recaptació de l’entrada, sumat a l’experiència de poder formar part d’aquesta jornada i poder establir llaços amb aquest espai únic de creació.\nEl Konvent és una petita reserva protegida de la mà de les institucions, una resistència comparable amb la Gàl·lia, on un cop t’endinses en aquest oasi, trobes un món paral·lel on no existeixen límits ni tabús. Un espai de creació com pocs al nostre país, on diàriament s’hi troben artistes i ments inquietes per compartir les seves experiències, els seus processos i les seves vides.\nCom arribar a port DIUMENGE\nPosted in Agenda, JULIOL 2017\nPrev FORMACIÓ TEATRE/PERFORMANCE\nNext FORMACIÓ FOTOGRAFIA


Metablòlic: No som compatibles\nXeXu 10 d’agost de 2011 a les 14:52\nSi ja se sap que no es pot robar el cor de tothom... bromes a part, gràcies a tots els mecanismes de seguretat que tenim sobrevivim a moltes coses, si no no ens assaventaríem mai del que ens envaeix. Però això té els seus inconvenients, és clar. Però bé, suposo que quan l'evolució va seleccionar tots aquests mecanismes, no comptava en que algun dia els humans decidiríem intercanviar òrgans...\nYáiza 14 d’agost de 2011 a les 22:02\nEp! Trobo que ho expliques molt bé, i no és un tema gens senzill. A tall de curiositat, afegeixo un parell de coses:\n- En casos d'hepatitis fulminants, o de rebuig agut d'un fetge trasplantat, el pacient té dret (a l'estat Espanyol, almenys) al primer fetge que aparegui (de donant mort, s'entén) i només cal que sigui compatible en el grup AB0, ja que es tracta d'una emergència vital.\nEn altres circumstàncies, evidentment es té en compte l'MHC, i també (i molt important) el tamany del fetge, ja que aquest pot ser molt variable segons el volum de la persona. És quelcom molt obvi, el primer esglaó de compatibilitat, i és que si el fetge no hi cap, no hi cap! Però no sempre hi caiem...\n-En la majoria dels casos de trasplantaments, l'òrgan a trasplantar passa per diversos "rentats" que tenen la intenció de fer-lo menys antigènic pel receptor. I el receptor passarà la resta de la seva vida prenent immunossupressors, en la majoria dels casos. Suposo que això té a veure amb el fet que no existeixen MHC idèntics... i que no seria necessari en cas de bessos univitelins, en què sí que l'MHC és idèntic!\n(Perdona pel rotllo fotut... =P)


Els crists de 'La passió' i l'última hora de l'accident aeri de Germanwings, a DIVENDRES\nAvui ens visitarà Jesucrist, i no només un sinó fins a quatre! Els quatre Jesucrists de les grans passions catalanes (Olesa, Esparreguera, Cervera i Ulldecona) vindran al programa. Amb ells parlarem de les dificultats del seu personatge i de la tradició teatral de "La passió" a Catalunya. Passió per "La passió" a DIVENDRES!\nI durant les connexions amb Espartac Peran en directe des de Santa Maria de Palautordera, coneixerem les particularitats del català que es parla en aquesta regió de Catalunya, al costat de l’escriptor Màrius Serra i les seves "Paraules en ruta". A més a més, participarem en una de les activitats més característiques de la Festa Major, el concurs de paletes i el llançament de totxanes. A Santa Maria de Palautordera també tindrem molt present la important feina de Pallassos sense Fronteres, amb la presència del gran Tortell Poltrona, que tot just ha arribat d’una missió on ha ajudat els nens de Sierra Leona.\nI si teniu problemes per dormir bé a la nit, estigueu molt atents a la trobada amb els doctors Joan-Ramon Laporte i Miquel Pros, especialistes en medicina natural, que donaran consells als nostres espectadors per descansar millor.\nA més a més us mantindrem informats sobre l'última hora de l'accident aeri d'aquest mateix matí de la companyia Germanwings.\nTags: espartac peran germanwings màrius serra tortell poltrona xavi coral\nMartes, 24 de marzo de 2015 • 00:06h.\nUn "Divendres" amb Tortell Poltrona\nAquesta setmana ens traslladem amb l'Espartac Peran i l'equip d'exteriors fins a la localitat de Sant Esteve de Palautordera. Dimarts descobrim el Parc del Montseny amb en Dani Ramírez i la Carme Clopés. Ens mostraran els tres grans paisatges europeus i els 5 racons més emblemàtics del parc. També farem un passeig per Sant Esteve de Palautordera amb el gran Tortell Poltrona. Us explicarem la importància del circ a St. Esteve, seu del Circ Cric. Coneixerem el seu llibre i el seu espectacle, i ens explicarà com veuen el món, la gent del circ.\nEn el programa de dimarts per la tarda també coneixerem tots els detalls del primer casament que tindrà lloc... al Camp Nou! Ho farem amb els nostres col.laboradors Núria Coll i Pere Mas, acompanyats dels mateixos nuvis Ibán Anglada i Sigrid Sans.\nCom cada dimarts, li donarem una volta a l'actualitat amb la tertúlia animada per Sebastià Serrano, Núria Farré, Pere Escobar, Manel Cuyàs i Tian Riba.\nDIVENDRES, el magazin cultural de la gent normal. En directe cada tarda, a Tv3.\n[ Un "Divendres" con Tortell Poltrona ]\nTags: carme clopés circ cric dani ramírez ibán anglada manel cuyàs núria coll núria farré pere escobar pere mas sebastià serrano sigrid sans tian riba tortell poltrona\nLunes, 13 de junio de 2011 • 12:00h.


Qui som - Eco's ous ecològics / Mont-Soliu\nProjecte amb el qual ens vam iniciar en la producció ecològica certificada. En l'actualitat sota la marca Montsoliu produïm carns ecològiques de pollastre, a més d'elaborar embotits de porc ecològics.\nECO’S, ous ecològics per a la salut i el benestar, és un projecte jove i molt ambiciós dedicat a la producció i la comercialització d’ous ecològics. La nostra filosofia es basa en la recuperació de finques i granges tradicionals de les nostres comarques que estan en desaparició, per convertir-les en granges de producció d’ous ecològics. Aquesta transformació ens permet recuperar llocs de treball i potenciar així l’economia local.\nVisita la nostra web www.ouecos.cat


IB3N | Comença a Palma la Fira B!\nIB3 Notícies > cultura > Comença a Palma la Fira B!\nComença a Palma la Fira B!\nMúsica, dansa i teatre des d'avui i fins diumenge\nMantenir l’essència i ser fidel a un mateix. Aquest ha estat el consell que els músics illencs que han participat a la ponencia inaugural de la Fira B! han donat als assistents. Aquesta nova edició, avui dedicada a la música, compta amb la participació de més de 400 artistes, mànagers i programadors locals, nacionals i internacionals, que aprofiten la cita per compartir experiències i establir xarxes de col·laboració.\nA més de xerrades, aquesta Fira B s’enceta amb una agenda plena de concerts i representacions teatrals. Des d’avui i fins diumenge que ve hi podreu veure les actuacions de grups d’estils tan diversos com Ombra, Jansky, Jaume Tugores, Joan Miquel Oliver o el menorquí Guiem Soldevila. També hi haurà teatre i dansa amb una vintena de representacions d’obres com ‘Anar a Saturn i tornar’,‘Las muchísimas’ o ‘Àvol’. Podeu consultar el programa complet a www.firab.org\nSamantha Hudson i Rels B, els dos darrers fitxatges per les festes de Sant Sebastià


POLÍTICA - 08/01/2020 16:30 / ACN\nVÍDEO URGENT: Budó planta cara a Espanya dient que tenen previst això per la llibertat de Junqueras\nLa portaveu del Govern, Meritxell Budó, ha avisat que l'executiu està "preparat" i que serà "diligent" perquè l'eurodiputat d'ERC Oriol Junqueras pugui assistir al ple del Parlament Europeu de dilluns que ve, 13 de gener. En la roda de premsa a Palau aquest dimecres al matí, posterior al Consell Executiu, la consellera ha indicat que el Govern té "clar", per indicacions del president, Quim Torra, que garantirà que Junqueras pugui assistir a Estrasburg, "sigui quin sigui el mecanisme".\nBudó també ha explicat que el propi Torra i membres del Govern aniran a l'Eurocambra per acompanyar al plenari els eurodiputats Carles Puigdemont, Toni Comín i -si finalment es confirma- Junqueras.\nBudó no ha concretat cap d'aquests "mecanismes", però ha apuntat que el Govern confia que el Suprem acati la sentència del TJUE, que indica que Junqueras és eurodiputat i que ha de poder assistir al ple del dia 13. Si no és així, la consellera ha apuntat que hi ha "altres mecanismes" que possibilitarien que el líder d'ERC pugui entrar al Parlament Europeu, sense donar-ne més detalls. "El Govern està preparat i serà diligent per fer-ho possible", ha constatat.\nParaules clau: MERITXELL BUDÓ ORIOL JUNQUERAS EURODIPUTAT


Els beneficis de donar sang - MGC Mútua\nInterès Mutu/Salut i medicina/Els beneficis de donar sang\nCada dia es fan 6.000 transfusions de sang a Espanya. Donar sang és donar vida a altres persones que la necessiten i, encara que és un acte de generositat altruista, els beneficis que aporta no són únicament per als pacients que es beneficien de la donació: donar sang també té beneficis per a la salut del donant.\nEns ofereix informació sobre el nostre estat de salut\nQuan acudim a un centre de donació, el primer pas per valorar que complim els requisits és omplir un qüestionari orientat a detectar qualsevol possible factor de risc. Són preguntes senzilles i clares, que venen determinades per llei, i el seu objectiu és vetllar per la seguretat del donant i del futur receptor. En aquest sentit també es fa una entrevista mèdica i un hemograma per comprovar el nivell de glòbuls vermells, de plaquetes i determinar el grup sanguini. També es mesura la pressió arterial del donant, per la qual cosa es considera una petita revisió mèdica.\nAixò pot ajudar a detectar de forma precoç algunes malalties i si hi ha infecció per hepatitis B o C, VIH, sífilis…\nEquilibra el nivell de ferro en l’organisme\nEl 70% del ferro de l’organisme es troba en l’hemoglobina, que transporta l’oxigen als diferents teixits. Per aquest motiu, és essencial per al bon funcionament del nostre cos, i en cas d’una mancança d’aquest element podem tenir anèmia. No obstant això, si el ferro s’acumula en excés pot ocasionar un dany oxidatiu, que és el principal responsable de l’envelliment prematur, dels atacs de cor i dels vessaments cerebrals (accelera l’oxidació del colesterol, lesiona les parets arterials i espesseix la sang). I segons un estudi publicat al “Journal of the National Cancer Institute”, l’excés de ferro que incrementa el dany que produeixen els radicals lliures en l’organisme s’ha relacionat amb un risc més alt de càncer.\nPer cada unitat de sang que ens extreuen perdem aproximadament un quart de gram de ferro. Per tant, ser donant pot ajudar a reduir el risc de malalties cardiovasculars, cosa que és especialment beneficiosa en les dones pre-menopàusiques, i també podria disminuir el risc de tenir càncer.\nL’exposició diària a agents nocius com ara el tabac, la contaminació ambiental, l’estrès o l’excés de sucre repercuteix en la coagulació de la sang, la fa més espessa i en dificulta la circulació. Aquesta hipercoagulació és perjudicial per als vasos sanguinis, ja que incrementa el risc que es trenquin. La donació regular ajuda a regenerar la sang, que es forma neta, cosa que ajuda a preservar els vasos sanguinis i a millorar la circulació.\nTot i que es basa més en aspectes psicològics i socials que metges, el fet de contribuir en causes solidàries de forma altruista millora la percepció de nosaltres mateixos i ens fa sentir millor, cosa que allarga la nostra qualitat i esperança de vida. Donar sang pot ajudar a salvar fins a tres vides si se’n separen els components (glòbuls vermells, plasma i plaquetes), la qual cosa suposa una gran satisfacció per al donant, i pot arribar a augmentar l’esperança de vida fins a quatre anys.\nQuins requisits s’han de complir per donar sang i cada quant es pot fer?\nPer donar sang s’han de complir alguns requisits senzills i comptar amb l’aprovació del metge, que en farà una valoració a partir del qüestionari que ha emplenat prèviament el donant:\nTenir entre 18 i 65 anys. De forma excepcional, els majors de 60 anys que en donen per primera vegada i els majors de 65 poden donar sang amb un permís exprés del seu metge.\nPesar més de 50 quilos. La quantitat de sang extreta no ha de superar el 13% del volum sanguini, calculat segons el pes corporal de la persona. Com que les bosses de sang utilitzades contenen 450 cc, amb un pes inferior se supera el percentatge de sang recomanat per a l’extracció, ja que es pot produir anèmia.\nLa pressió arterial i el pols han d’estar dins dels límits adequats en el moment de l’extracció.\nS’ha d’acudir en dejú a l’extracció.\nS’ha de complir un interval mínim de dos mesos entre donacions de sang. Els homes en poden donar com a màxim quatre vegades l’any i les dones, un màxim de tres (per la pèrdua que ja es pateix durant els períodes de menstruació).


A patir que són dos dies: d’agost 2010\nUn cos fet a banderes\nSi una cosa tinc (a part d'una dona, dos xiquetes, dos cotxes, una moto i un lloc on viure), és força de voluntat. No tinc cap dubte al respecte.\nVaig a córrer ploga o neve, i si una cosa m'agrada, la faré encara que em vaja la vida i encara que qualsevol lògica normal indique que hauria de comportar-me en sentit contrari.\nI dic açò perque este estiu estic fent tota una demostració d'actuar "contra viento y marea" i en molt casos amb molt poc de trellat. Si fa poc, i per continuar ja tota una tradició bloguera de referències al turmell ferit que tinc, deia que miraculosament se m'havia curat la dita part del cos en una partida de pàdel -vore entrada "El meu amic em sorpren"-, al dia següent i fent-ne una altra de partideta vaig tindre la "sort" de fer un nou, grandiós, dolorós, fastigós i tot lo roïn que acabe en "ós" giró de peu afectant exactament al mateix lloc de la meua anatomia, resultat del qual pensava (i no es broma) que em quedava invàlid i hauria de començar a viure de la Seguretat Social.\nTant, tant i tant de mal em vaig fer que me'n vaig anar fins i tot al metge, que després de dues plaques (i de paso sia dit, cinc hores a la sala d'espera en l'Hospital de Dénia), em va dir exactament i amb accent peruà de la part de Lima, disticte de Miraflores, "el hueso está bien, la lesión la tienes en los tejidos blandos del tobillo, tómate estas pastillas y ponte esta crema, además de hacer resposo".\nJo, xiquet responsable i obedient, ni em vaig comprar la crema ni em vaig prendre les pastilles, amb saber que no tenia res trencat em vaig donar per satisfet i vaig confiar a la saviesa de la natura i del meu cos la prompta recuperació per mitjans propis. Il·lusió d'altra banda poc realista, donada la lesió remanent, fastigosa i ja pesada que no acaba d'anar-se'n.\nEl que sí vaig notar, en començar a oblidar-me del turmell al dia següent, va ser que al bac del giró de peu m'havia fet mal també al genoll, que hui per hui tinc una miqueta unflat i puc doblar amb relativa normalitat, a més d'emetre un característic "cloc, cloc" quan el gire.\nPer rematar la faena i glorificar definitivament el meu físic, ahir quan em vaig alçar de dormir ho vaig fer amb l'esquena totalment enganxada, de manera tal que girar-me per mirar cap a un altre costat m'implica ara per ara doblar no sols el coll sino tota la part superior del meu cos, aconseguint que cada vegada m'asemble més a un perfecte robot cibernètic de moviments cuadrats i toscos.\nAmb este panorama, amb dolors, enganxons i lensions per tots els puestos, amb un cos fet a banderes i fent gala de la responsabilitat que em caracteritza, res millor ahir per la nit que anar a fer una eixideta de 10 km., i així d'esta manera ja no fer cas tampoc de la darrera recomanació del metge ("reposo" amb accent peruà). Ni curt ni gos (per cert, qué mal queda la traducció a la nostra llengua de l'expressió castellana "ni corto ni perezoso") em pose les meues espardenyes (de les quals parlaré prompte, perquè tenen 1.900 km i supose que va sent hora de retirar-les), les malles i au, a la carretera de les Marines a trotar.\nMai la carretera en qüestió havia vist persona més baldada fent footing per allí.\nTanmateix, ja dic que si una cosa tinc és força de voluntat. Lluitant contra dolors i com no, contra la maleïda calor omnipresent de nit i de dia tot l'estiu, comence a córrer per constatar que puc fer-ho, i xe, no malament. En eixir de l'apartament (al km. 9 de l'esmentada carretera), gire cap a la dreta i tire direcció a Gandia, trotant de manera suau, i sense adonar-me'n ni patir massa complete el primer km en menys de cinc i mig.\nObviàment, quan es va fer la foto del Google Maps, el meu apartament encara no existia, a vore si es penseu que estiueje en un descampat...\nAgarrat el gustet, i sentint que el genoll va unflant-se però per ara no molesta, travesse el creuament que tira cap al Verger, on la gent que hi està parada al semàfor em mira i se'n fa creus, mentre li tiren mà al seu aire condicionat per donar-li més potència. Em creue amb bicis, altres corredors i també una ambulància, que de ben segur hagués parat en cas de tindre coneixement del conjunt de dolors i lesions que atesore.\nSeguisc, al km 2,5, com sempre, passe per l'Autocine de Dénia un poc ofegat pel calor però amb sensacions millors de les esperades. Fregue el camping que hi ha prop, ara ja pràcticament fosc, i a punt estic de tirar-me damunt d'uns vianants (possiblement campingtes a la recerca de marxa) que, al igual que jo, van per la vora de la carretera.\nJa vaig totalment xopat de suor, si vull vore si ve algun cotxe haig de girar el cos sencer per allò del mal de coll, el genoll comença a fer el seu cata-crock (encara que no mal) però allà vaig. Arribe al punt intermig del "circuit" (km. 4,65), lloc on hi ha un cúmul de restaurant plagats d'estrangers que em miren encuriosits mentre sopen al temps que comenten quatre coses en llengües estranyes. Punt on la carretera de les Marines s'acaba en vore's tallada radicalment pel Riu dels Racons.\nGire veloç i desfaig el camí fet des de que he eixit de casa. Els estrangers tornen a mirar, em creue novament amb els campingtes, que en este cas tenen un detall amb mi i criden "Vamos, que tú puedes" entre rialles. Em gire (bo, gire tot el cos) i els conteste entre bocanades caloroses: "Y vosotros también, sólo es cuestión de ponerse..." (mentre em guarde per a mi la resta de la frase que m'ha faltat un bufit per què se m'escapés, i que era "...en lugar de estar haciendo el vago por la carretera y tocando los huevos y haciendo guasa de los que hacemos deporte").\nPasse altra vegada pel semàfor del creuament amb el Verger, on nous vehicles parats a eixe punt, sense saber que no són els primers en fer-ho, tiren mà de l'aire condicionat per donar-li força quan em veuen (és un dir, perquè està fosc) acalorat. No puc soportar més la samarreta, xopada i pegada al cos. Me la lleve mentres córrec i amague un gest de dolor en alçar els braços per culpa de l'enganxament d'esquena.\nFinalment, ja he arribat novament a l'apartament. Com que vull arredonir els 10km, tire una miqueta més, ara ja a ritme paxanguero, al temps que escórrec la samarreta i no m'acabe de creure encara que estic veient-ho la quantitat de líquid que pot arribar a contindre una prenda de vestir.\nJa està, objectiu acomplit: Una bona tiradeta a un ritme que tenint en compte les circunstàncies no ha estat malament, cinc minuts i pico per km.\nAra a la piscina, a baixar la calorada i xarrar amb el veïnat. I és que no tot ha de ser patir...\nPublicado por JaMd en 3:43 Cap comentari:\nEl meu amic em sorpren\nTinc un amic al que fa quasi quaranta anys que conec, i encara no l'acabe de comprendre. Vaig amb ells a totes parts i m'ajuda, dia a dia, en qualsevol cosa que vulga fer, però així i tot no deixa de sorprendre'm.\nMe l'estime i me'l cuide (encara que de vegades no tant com deuria) però em desconcerta. Quan d'ell pense una cosa, m'ix per una altra banda, i quan menys m'ho espere, em dona sorpresetes, unes vegades agradables, i d'altres més bé penoses.\nLa nosta relació és d'amor-odi, tant de temps junts al final fa que ens tinguem una mica avorrits, però ho duguem bé, donat que no hi ha solució per al nostre cas. Estem condemnats a entendre'ns, no som res l'u sense l'altre, ens necessitem mútuament i no concevisc la meua existència sense la seua presència constant amb mi. Ha crescut amb mi, som inseparables qual siamesos i la vida sempre ens durà pels mateixos camins, ho volguem o no.\nDe matí m'alce amb ell, m'acompanya al treball matí i vesprada, es gita amb mi a fer la migdiada i torna per la vesprada novament a l'actividad amb mi. Per la nit sopem junts, i ja posats, anem ben apretadets cap al catre, on compartim hores de somni i emocions oníriques.\nParle, com no, del meu cos, el mateix que uns dies estime i altres, mentre em revisse al mirall, odie. El mateix que un dia travessa curses a velocitat del raig i d'altres no és capaç de dur-me més enllà de quatre o cinc quilòmetres sense fer-me patir i re-bufar. El meu cos, lesionat des del dia 1 de juny al turmell, quan vaig eixir content al carrer per preparar-me la cursa d'Ondara, allà pels temps no tant llunyans on, encara que fent calor, l'ambient no cremava com estos dies on anar a córrer és només per valents resistents a la calina.\nDes de que estem a l'apartament estiuejant, per les rodalies de la carretera de les Marines, prop de la mar i de la felicitat, el meu cos i jo hem vingut lluitant contra el turmell en qüestió i tractant-lo amb molt de respecte. Hem vingut fent algunes eixidites ocasionals, per vora la carretera (no hi ha altre lloc on córrer per allí, o almenys jo encara no l'he descobert), on hem estat atents a com reaccionava la dita part del cos. I no es pot dir que no s'explicara: Per seguir el costum ja convertit en hàbit des del primer dia de juny, el final de la cursa ha estat acompanyat amb regularitat per un doloret sord a la part superior del peu, on s'ajunta amb la cama, "o séase", al turmell. Un costum que ja començava a pensar si anava a convertir-se ja en una tradició fins el final dels temps (al menys, dels meus temps) i esdevindre una sensació crònica amb la qual conviure por el jamás de los jamases.\nEl turmell en qüestió m'havia (ens havia, al meu cos i a mi) fet perdre oportunitats interessants, com ara per algunes partidetes de pàdel, i fins i tot clavar-me en lios maritals, quan la meua senyora em deia si jugàvem al dit esport i jo li deia que no, que tenia el peu tocat i que, si corrent en línia recta ja em feia mal en acabar la gesta, no volia ni pensar qué podria passar si el forçava fent un exercici on anava a exigir-li girs bruscos, contra-peus forçats i tota una sèrie de postures i moviments inverosímils que podrien dur-nos (al meu cos i a mi) a situacions físiques peueres ja més complicades que les presents...\nPerò l'altre dia ja em vaig cansar. Va vindre a vore'ns el meu amic Edu amb la seua xiqueta Anna per la vesprada. Vam xarrar i riure, i en un moment donat, quan estàvem pegant quatre bots i fent tres cabrioles per la piscina, un raig de locura em va agarrar i li vaig dir: "Xe, fem un pàdel?". La meua dóna em va mirar amb mala o molt mala cara (després per la nit ja em va fer el raonament complet, del tipus "tantes vegades que m'has dit a mi que no, i ara ve este i te'n vas de cap a la pista"), però vaig desviar la meua mirada d'eixa seua que cremava, em vaig vestir (tècnicament parlant, em vaig posar les espardenyes, donat que em vaig quedar amb el banyador xopat que diua) i vam tirar cap allà. La partideta, de risa, va ser una molt bona competició per vore qui dels dos era més roïn. Al final, no ho vam saber dil·lucidar, perquè ho vam deixar amb un 1-1, i vam tornar a la piscina per remullar (prèvia dutxa, tot sia dit) la calorada que havíem agarrat.\nI ahí va ser quan el meu cos va començar a sorprendre'm. Mentre em tirava el primer escabuçó, mentre volava cap a l'aigua en pirueta angelical, vaig tindre temps de pensar que havia botat per tirar-me a la piscina i no havia notat el turmellet dels collons. Sorprés, vaig eixir de l'aigua i vaig caminar per vora de la piscina, per constatar què, de manera imprevista, inesperada i també il·lògica, ja no em feia mal.\nMira tu per on, ara resulta que el turmell s'ha curat ¿definitivament? fent precissament allò que en teoria pitjor li havia de vindre. Però açò qué és? El regnat del despropòsit i el món del revés? A vore si a partir d'ara m'hauré de donar a la beguda per millorar l'estat del meu fetge i fumar com un carreter per tindre major capacitat pulmonar....\nEn fi, viure'm per contar-ho, i per ací ho contarem.\nPublicado por JaMd en 5:53 2 comentaris:


La vida en peces Star Angelique Cabral ens arriba la propera estació de la sèrie - Arts I Cultura | Març 2021\nLa vida en peces Star Angelique Cabral ens arriba la propera estació de la sèrie\nDe tornada a la seva tercera temporada, la reeixida comissaria CBS La vida a trossos s’estrenarà aquest dijous 2 de novembre. La comèdia, que es desplega al voltant d'una família extensa i els seus rius són temes mínims, coprotagonitza un repartiment de la llista A que inclou Colin Hanks, James Brolin i Angelique Cabral. Va parlar amb la senyora Cabral, que interpreta a Colleen una estupenda i optimista presentació T&C per parlar de la seva nova temporada, dels seus còmics preferits i de les noves aventures de la maternitat.\ncasa madoff montauk\nTeniu un gran calendari al programa. Sempre sabíeu que la comèdia anava a ser considerada a la vostra obra? Vau créixer veient comediants específics?\nNo sabia que la comèdia era necessàriament el que volia fer, però vaig créixer veient I Love Lucy i la Companyia de Three & rsquo; s. He vist literalment tots els episodis dels dos programes. I després a la universitat estava molt Seinfeld i Amics, i crec que ara estudio Julia Louis-Dreyfus, és com el meu número u. També m’encanta Bernadette Peters i vaig estar realment en teatre musical. Crec que cronometrar més que res, cosa que vaig aprendre i estudiar de petit.\nQuan vaig fer la primera audició el 2010, per a aquest gran espectacle, i no tenia crèdits, i la gent que em va emetre em va dir, eres tan divertit, aneu a aquest lloc anomenat Leslie Kahn per simplificar els vostres torns.\nQuins aspectes del teu personatge La vida a trossos gaudiu més?\nseqüela de bojos asiàtics rics\nM'encanta Colleen. Ella és com jo. Jo mai he interpretat un personatge que fos més jo. Crec que el que m’estimo és la manera com els escriptors han conegut com Angelique i realment van incorporar la meva inquietud a Colleen. I & rsquo; m amable & rsquo; he estat un embolic calent i calorós a la meva vida real. I això és molt bé com és Colleen. Només som aquestes persones assolellades i optimistes.\nHi ha alguna cosa sobre ella, heu estat especialment emocionada de veure desenvolupar-se?\nM’encanta veure a Colleen en situacions noves i crec que aquesta temporada la veiem en moltes situacions noves que no ha tingut abans i que la manera de manejar la vida és emocionant per a mi.\nL’espectacle & rsquo; s entra ja en la seva tercera temporada. Com et sents d'això?\nLa nostra redacció és realment forta. És, sincerament, la nostra millor temporada encara, però [els actors] no saben mai el que vindrà. Estic emocionat per Matt i Colleen, perquè ara ens casem i navegem per la vida familiar, i ens plantegen algunes grans preguntes: creem una família? Estic emocionat de veure’ns establits. També és divertit que els nens tinguin tota la història.\nTu mateix has de tenir un nadó nou. Com & rsquo; s va?\nAixí doncs, desconvocació: la gent em va odiar per haver dit això, però ella és un somni. Ella és tan fàcil i esfereïdora, i una part, crec, és perquè medito molt i he treballat en la meva meditació quan estava dins de mi. I vaig estar molt tranquil i vaig tenir un embaràs preciós. Però també té la seva hora de bruixot de 17 a 20 hores, i és un malson. La meva vida social ha sortit per la finestra, jo, com ara, em quedo a casa i la miro. Però estic obsessionat amb la maternitat, vull tenir com 19 fills, és un problema.\ncrema de mans envellida\nI acaba de tenir el seu primer Halloween! Vaig veure que tu i el teu marit érem xefs de sushi i ella era un sushi. Allò va ser adorable: qui els va trobar?\nGràcies! Així, dissabte passat, un dels millors amics va veure la meva història on vaig anar frenèticament a tres botigues de disfresses més Target a les 7 del matí, intentant trobar disfresses de Halloween instantànies. Les primeres d'Amazon es van esgotar, i em vaig desfer, i pensant, vaig ser la pitjor mare.\nTot i això, una de les meves millors amigues, Christine Wood, em va dir que feia aquests vestits de sushi i que en podia fer una per a Adelaide [el meu bebè]. I com que era tan hormonal, vaig començar a plorar al cotxe.\ncasament de camilla bradley\nI ha estat al voltant del plató encara?\nVaig tornar a la feina i vaig llegir el meu primer muntatge i taula a les tres setmanes i mitja de sortida. I després, vaig tornar al treball a les quatre setmanes. Encara estava molt dolorós i tendre, però estem en plena producció, i ella ve tot el temps.\nÉs tan divertit estar en platja com veure el programa?\nEl conjunt és hilarant. És el meu lloc favorit per ser, i crec que tots ho diríem. És tan cursi, i estic segur que cada actor ho diu, però és la nostra família. Tres temporades en què ens estimem i ens respectem molt. No hi ha sorpreses.\nnyc sopars d'acció de gràcies\n4 de juliol pel·lícules\navantatges del bany calent


Un total de 3.068 residents reben una pensió d'Espanya\nUn total de 3.068 residents al país estan cobrant una pensió d'Espanya\nLa CASS s’ofereix a fer-se càrrec dels tràmits amb la seguretat social del país veí per evitar que als pensionistes afectats se’ls retengui el 8% de la prestació\nActualitzada 17/08/2016 a les 20:07\nUn total de 3.068 residents a Andorra estan cobrant una pensió provinent de la seguretat social espanyola. Davant la queixa de la Federació d’Associacions de Gent Gran d’Andorra perquè se’ls estigui aplicant una retenció del 8% a Espanya, contràriament al que assenyala el conveni de no doble imposició (CDI), la CASS s’ha ofert a fer-se càrrec dels tràmits amb la seguretat social del país veí per solucionar-ho.\nEl certificat de residència fiscal a Andorra és l’únic document que necessita la CASS per actuar contra aquesta errònia doble imposició. Fonts de la seguretat social andorrana assenyalen que, si els pensionistes residents els aporten el document, ells mateixos els faran saber als seus homòlegs espanyols per tal que se’ls deixi d’aplicar la retenció a Espanya. Cal recordar que, segons l’acord signat amb Espanya, només han de pagar l’impost de la pensió al país on resideixen. Les mateixes fonts afegeixen que, si els afectats ho prefereixen, també poden desplaçar-se a una delegació de la seguretat social espanyola i entregar-los ells mateixos el certificat.\nEn el cas de les persones que, a partir d’ara, cobrin una pensió provinent d’Espanya serà la parapública qui farà la paperassa per evitar la doble retenció. Això sí, com en el cas dels pensionistes amb la prestació ja en vigor, serà necessari aportar el document que acredita que paguen els seus impostos al Principat.\nPer la seva part, malgrat la polèmica i consultats per aquest diari, des de l’Institut Nacional de la Seguretat espanyol segueixen sense voler esclarir el motiu pel qual s’està retenint el 8% de les pensions als residents a Andorra.\nSegons dades del ministeri d’Ocupació espanyol, corresponents a l’1 de juliol, de les 3.068 prestacions que s’estan abonant a Andorra des d’Espanya, de mitjana s’estan pagant 322 euros al mes. D’elles, 2.031 són de jubilació. Pel que fa a la quantia, la majoria dels residents està cobrant 335,67 euros al mes.\nL’altre gran gruix de pagaments des d’Espanya són les prestacions de viudetat. Concretament, hi ha 833 persones vivint al país a les que se’ls abona. En aquest cas, la prestació ronda els 305,98 euros. Pel que fa a la resta d’ajuts, 137 corresponen a incapacitats permanents; seguides de 65 d’orfandat i dues són de favor familiar –prestació que es concedeix a familiars del finat, que depenguessin econòmicament d’ell, i sempre que compleixi una sèrie de requisits.\nA banda dels 3.068 residents afectats, hi ha 4.085 persones cobrant simultàniament pensions d’Espanya i Andorra, però que ja no resideixen al Principat.\nLes prestacions que abona Espanya a residents a Andorra, impliquen, però, només el 2,7% de totes les que envia la seguretat social espanyola a persones que ja no viuen al país veí del sud.\nUN TERÇ DE LES PRESTACIONS DE LA CASS VAN CAP AL PAÍS VEÍ\nDe les 15.373 pensions que està abonant mensualment la Caixa Andorrana de Seguretat Social (CASS), 4.863 són per a persones que en aquests moments resideixen a Espanya, és a dir, gairebé una de cada tres.\nLa majoria corresponen a pensions de jubilació. Concretament en són 3.227, d’una quantitat mitjana de 571,69 euros. La segueixen les de viudetat (1.018), malaltia (512) i orfandat (100), amb imports mitjans mensuals de 332,24, 608,98 i 277,06 euros respectivament.\nFins que va entrar en vigor el conveni de no doble imposició (CDI) entre Andorra i Espanya, el passat 1 de març, la CASS estava aplicant una retenció del 10% a aquestes pensions, que se sumaven a l’impost del 8% que ja abonaven a Espanya. Ara, amb el nou acord, als pensionistes només se’ls està retenint aquesta darrera càrrega.\nA diferència d’Espanya, les persones que cobren la prestació des del Principat i resideixen al país veí únicament han d’aportar l’adreça, un número de compte i el certificat de fe de vida –que han de renovar cada dos mesos–, perquè se’ls deixi d’aplicar la retenció d’Andorra. Pel que fa al certificat de residència fiscal, a hores d’ara no és obligatori. Fonts de la CASS, però, avancen que no es descarta que a mig termini pugui convertir-se també en un requisit indispensable.\nA banda de les enviades a Espanya, Andorra està pagant un total de 1.065 pensions a persones que viuen a altres països. La xifra, però, anirà a més. Els darrers números, fets públics per l’executiu, assenyalen que en aquests moments hi ha prop de 155.000 persones, amb menys de 65 anys, que haurien cotitzat alguna vegada al llarg de la seva vida a la CASS. D’elles, unes 120.000 ja estan fora de les nostres fronteres.\nmenos lloros, q al final de lo q se trata es de controlar a los pensionistas a traves de la CASS para aplicarles el sablazo fiscal poquito a poquito, no sea q se asusten. Estaria bien q se comentara el total de ingresos q ha tenido la CASS y q no se ha traducido en un pago de prestacion, pq un argentino q haya cotizado tres meses de su vida no va a recibir prestacion, pero la CASS se ha llevado su cotizacion y eso no se menciona nunca. Debe ser q no interesa, solo interesa llorar por lo q ha de pagar, q si lo ha de pagar, es pq lo ha cobrado antes, q tal y como lo exponen en el articulo, parece q sea un regalo.\nI no oblidem els andorrans que vàrem treballar anys a espanya i la problemàtica per cobrar aquesta pensió.


Protecció Civil podrà convertir el Centre Esportiu del Pas en un alberg en cas d’emergència - Altaveu el diari digital d'Andorra\nProtecció Civil podrà convertir el Centre Esportiu del Pas en un alberg en cas d’emergència\nEl conveni signat entre Govern i el comú d’Encamp preveu que la instal•lació pugui acollir fins a 100 persones que es vegin afectades per situacions com ara una nevada intensa, esllavissada que no els permetin marxar del país o altres catàstrofes\n17/12/2020 (12:21 CET)\nRossell i Mas han visitat les instal·lacions que acollirien l'alberg acompanyats de Cristian Pons. G. P.\nEn Centre Esportiu del Pas de la Casa es convertirà, si mai fes falta, en un alberg preparat en cas d’emergències. Podria acollir fins a 100 persones que necessitessin allotjament en cas d’alguna incidència natural o catàstrofe, com ara esllavissades, nevades que bloquegessin la sortida del país o incendi, entre altres supòsits. Així ho marca el conveni signat entre Govern i el comú d’Encamp, per convertir la instal·lació en un dels espais previstos per aquestes circumstàncies.\nÉs un acord que les parts signants han deixat clar que desitgen que mai s’hagi de posar en marxa, però que cal tenir per estar preparats. El document estableix que, en cas de necessitat, la corporació cediria el centre perquè Protecció Civil activi un alberg que pugui acollir les persones afectades per la situació d’emergència. “Quan es produeixi l’incident, tindríem aquestes instal·lacions magnífiques i s’hi ubicaria la gent que ho necessités”, ha apuntat el ministre de Justícia i Interior, Josep Maria Rossell.\n“Hem d’estar segurs que estem preparats per possibles emergències, encara que, tant de bo, mai hàgim de desplegar l’alberg”, ha comentat la cònsol major d’Encamp, Laura Mas\nL’espai preveu una capacitat de fins a 100 llits, material que quedarà emmagatzemat al mateix centre esportiu. Si s’activa, Protecció Civil faria la gestió i tindria la col·laboració del comú d’Encamp que cediria, per exemple, el restaurant per preparar el menjar per a les persones acollides. La instal·lació disposaria d’altres serveis bàsics, com ara garantir la higiene dels afectats per la situació d’emergència. “Serviria fins i tot perquè hi romanguessin uns quants dies”, ha remarcat el ministre.\nDes del comú, la cònsol major, Laura Mas, ha destacat la importància del conveni. “Hem d’estar segurs que estem preparats per possibles emergències, encara que, tant de bo, mai hàgim de desplegar l’alberg”, ha comentat.\nEl del Centre Esportiu del Pas és només un dels espais que Protecció Civil vol tenir preparat per aquestes possibles urgències. De fet, Rossell ha avançat que “tenim pensades altres ubicacions i ja fa temps que treballem per una a Andorra la Vella, tot i que la crisi de la Covid ho ha aturat una mica”. A banda, també es preveu una tercera a les Valls del Nord.\nEl ministre també ha posat en relleu que, en el cas de la instal·lació pascasenca, també es podria emprar en cas d’una emergència que tingués lloc a les regions franceses veïnes. “Dins del marc de la col·laboració transfronterera, no hi hauria cap problema per donar alberg a qui ho necessités i estigués a l’altre cantó de la frontera”, ha manifestat.\nL'espai podria albergar fins a 100 llits.\nL'entrada del possible alberg.\nLes instal·lacions també tindrien un menjador.\nCreu Roja i Protecció Civil serien els encarregats de gestionar l'espai.\nPons, Rossell i Mas a la pista que es convertiria en l'espai dormitori.\nMas, Rossell i Pons a la sala per als infants.\nRossell i Mas signen el conveni.\nRossell i Mas ensenyen el conveni rubricat.


Utilitzeu correu electrònic per escanejar fitxers a Virustotal - Internet\nUtilitzeu correu electrònic per escanejar fitxers a Virustotal\nVirustotal , un servei d’exploració de virus en línia gestionat per Google , és un recurs útil per verificar que els fitxers estiguin nets abans d'executar-los als dispositius.\nNomés cal visitar el lloc web de Virustotal, deixar anar un fitxer a la interfície del sistema local i esperar a que es mostrin els resultats de l’exploració després de l’exploració.\nEl servei és ideal per obtenir una visió general de la reputació d’un fitxer. Els resultats no són 100% fiables, especialment si alguns motors denuncien resultats mentre que d’altres no; el probabilitat de falsos positius és més elevat que amb Virustotal que amb qualsevol motor antivirus que comproveu els fitxers en contra.\nVirustotal manté un servei d’exploració de correu electrònic al costat de la versió web i les API que ofereix. Envieu correus electrònics amb un fitxer adjunt al servei i rebreu un informe poc després com a resposta.\nAquí és com funciona això:\nCreeu un correu electrònic nou i utilitzeu scan@virustotal.com com a destinatari.\nPoseu l'exploració al camp d'assumpte i deixeu el cos buit.\nAdjunteu un sol fitxer al correu electrònic.\nEl correu electrònic es retorna per l’adreça de correu electrònic del destinatari (scan@virustotal.com) i utilitza l’assumpte [VirusTotal] Notificació del servidor.\nLlista informació de fitxers (nom, mida, md5 i hash sha1) i resultats de tots els motors compatibles. Cada motor apareix a la llista del seu nom, versió i última data d'actualització.\nLa digitalització per correu electrònic és pràctic de vegades, per exemple. quan teniu un mòbil i voleu un fitxer escanejat, no podeu accedir al lloc web de VirusTotal o voleu escanejar diversos fitxers en un curt període de temps.\nAplicacions de tercers com Winja VirusTotal Carregador o\nEl sistema té diverses limitacions, però:\nEls fitxers adjunts de correu electrònic tenen una mida limitada que depèn del proveïdor de correu electrònic, però solen ser de 25 megabytes.\nAlguns proveïdors, p. Gmail, impedeix l'enviament de tipus de fitxers executables. Gmail els bloqueja fins i tot quan els comprimiu.\nEls resultats són limitats en comparació amb la riquesa d’eines que proporciona Virustotal, p. relacions, trucades en línia i detalls operatius.\nÉs millor, normalment, utilitzar Virustotal directament o a través d’un programa ja que no s’executa en cap de les limitacions d’aquesta manera. Tanmateix, de vegades, la recerca de correu electrònic pot resultar útil.\nAra tu: Utilitzeu un servei com Virustotal?


L'única mona de Pasqua no és la Sagrada Família\nPublicació: divendres 7 d’octubre 2016, 18:56h\nEl regidor d’Arquitectura de l’Ajuntament de Barcelona, Daniel Mòdol, va ficar-se en un fangar fa uns dies quan va dir que la Sagrada Família, certament, és “una mona de Pasqua de gegant”. No ha rectificat. I potser té raó quan diu que la basílica no és un projecte de Gaudí, mort el 1926. El cert és que és una icona de la ciutat i una fàbrica de fer diners! Però la Sagrada Família no és l'únic edifici icònic lleig de la ciutat. En la ciutat de l'arquitectura, ens en sobren. Aquí en van unes quantes:\n1. El TNC. Ja ho diuen, que els arquitectes només fan un teatre en la seva vida. I aquí Ricardo Bofill es va lluir. No només perquè netejar els vidres i escalfar l'edifici els costa un dineral, sinó perquè no sabem ben què és. Una mena de temple romà opulent, vistós, que, a més, no serveix per fer teatre. L'acústica de la Sala Gran és infernal.\n2. Caserna del Bruc. Això sí que no sabem què coi és. Allotja diverses unitats d'infanteria de l'exèrcit de Terra espanyol, i l'Arxiu Intermedi de la Regió Militar Pirinenca. Però sembla l'entrada a Eurodysney. L'autor del projecte és V. Martorell Otzet i fa temps que l'Ajuntament de Barcelona el reclama. Podrien fer-hi un parc d'atraccions, no? O un enorme passatge del terror.\n3. Torre Colom. Projectat pels arquitectes Josep Anglada, Daniel Gelabert i Josep Ribas, el 1971, és una mena de Mazinger a la part baixa de la Rambla. Almodóvar, per desgràcia, el va immortalitzar amb el travelling inicial de 'Todo sobre mi madre'. Lluís Permanyer, a 'La Barcelona lletja' diu, finament, que "resulta agressiva per a l'entorn".\n4. Edifici El Corte Inglés de plaça de Catalunya. En castellà en dirien un 'mamotreto'. És a dir, un edifici grandot, grandiloqüent, podríem afegir-hi, que fa que la plaça més important del centre de la ciutat sigui totalment deslluïda. La cosa és que el projecte és d'E. Torres i J.A. Martínez Lapeña, que van fer la part de dalt. La de baix és obra de l'estudi Bohigas, Mackay i Martorell.\n5. Edifici Nervión. Aquest potser no és el més lleig, però el patim cada dia a Time Out: és aquí on fem la revista, la web i tot el que ens passa pel cap. No lliga en absolut amb l'entorn i és fruit de l'enderroc d'un altre edifici, el de la Papelera Española, amb menys vidres i més maco.


Anna Benet, campiona d'Espanya amb el club Patí Aldea | Ràdio Arenys 91.2FM\nEsports Patinatge Dimecres 13 de març del 2019\n/ Act.: 13 de març del 2019 a les 12:03\n( Foto: Mesebre.cat )\nEl Casal Digital torna per Setmana Santa…\nL’Alcaldessa es reuneix amb el Degà …\nMarta Mitjans es proclama Campiona de Catalunya en 1.000 …\nComencen les obres a la Musclera\nFèlix Cucurull ha estat inclòs dins la xarxa d’Espais …\nHa estat en la disciplina de xou petits i el certamen s’ha disputat aquest passat cap de setmana a Guadalajara. Amb aquest primer lloc s’han classificat per disputar el Campionat Europeu a principis del mes de maig.\nEl Club Patí Aldea s’ha emportat el Campionat després d’aconseguir una puntuació de 95’20 amb el seu programa ‘Without the sun’ seguit del Club Gondomar, de Galícia. Anna Benet ha explicat a Ràdio Arenys que hi havia molta rivalitat amb les segones. Afirma que tot i fer alguna errada durant l’exhibició, van aconseguir superar per punts a la resta.\nAquest programa no és la primera vegada que el mostren en un certamen, de fet van aconseguir també proclamar-se campiones de Catalunya. Segons ha dit, cada vegada el tenen més interioritzat i destaca que, per ella, és un somni poder disputar els Europeus a Itàlia i després del Campionat del Món a Barcelona.\nEl Campionat d’Europa es disputarà entre els dies 2 i 4 de maig a Itàlia.\nDimarts 5 de febrer del 2019


Àustria amenaça amb tancar la frontera sud per frenar els refugiats\nEl govern de Kurz crea un nou cos policial per controlar els seus límits territorials\n4 min. Brussel·les 03/07/2018 23:29\n651x366 La policia austríaca participant en un exercici d'entrenament per evitar l'entrada de possibles migrants per la frontera del país amb Eslovènia / Lisi Niesner / REUTERS La policia austríaca participant en un exercici d'entrenament per evitar l'entrada de possibles migrants per la frontera del país amb Eslovènia / Lisi Niesner / REUTERS\nEl govern d’Àustria fa dies que es prepara per tancar les fronteres. La decisió d’introduir controls policials a la frontera sud, la que limita el país amb Itàlia i amb Eslovènia, podria ser imminent si Alemanya posa en pràctica l’acord entre el partit de la cancellera Angela Merkel (CDU) i els seus socis bavaresos (CSU), que preveu expulsar sense contemplacions a Àustria demandants d’asil que hagin fet la sol·licitud en un altre país de la UE.\n“Estudiarem qualsevol opció per protegir la nostra població. Per això estem disposats a prendre mesures a la frontera sud del país”, va assegurar ahir el canceller austríac, el democristià Sebastian Kurz, que governa en coalició amb l’extrema dreta. L’objectiu és que els refugiats que arriben a Europa a través d’Itàlia i s’hi registren com a demandants d’asil no utilitzin Àustria per arribar a Alemanya.\nEl país està preparat per tancar les fronteres. El ministre de l’Interior austríac, Herbert Kickl, i el de Defensa, Mario Kunasek, tots dos de la formació d’extrema dreta FPÖ, han creat una “força de protecció de fronteres” amb 600 policies i 200 militars. L’han batejat com a Puma i pot ser mobilitzada en només 24 hores. No són simples agents que demanaran el passaport. Són policies que van equipats com els antiavalots, amb casc i escut. La setmana passada van fer un primer exercici, convenientment difós per totes les televisions del país, a Spielfeld, una població pròxima a la frontera amb Eslovènia.\n“Un estat incapaç de protegir les seves fronteres quan cal perd la credibilitat”, es justificava el ministre de l’Interior austríac, present durant l’exercici de la nova unitat. En la retòrica antimmigració de la ultradreta, la paraula protecció és un mantra. I protecció ja no significa només frenar l’entrada d’immigrants econòmics que arriben a la UE de manera irregular, sinó que també s’estén als demandants d’asil, persones a les quals la llei atorga una protecció especial.\nReforma de la política d’asil\nEl problema de fons -a banda de l’ascens dels partits populistes i xenòfobs que han arribat al poder a Àustria i a Itàlia-és la incapacitat de la UE de reformar la política d’asil. Segons l’actual reglament de Dublín, els refugiats haurien de quedar-se al país on han fet la demanda d’asil fins que no es resolgui el seu expedient. A la pràctica, aquest principi no es compleix perquè a la UE hi ha lliure circulació de persones, de la qual també gaudeixen els demandants d’asil. Els governs europeus, incapaços d’arribar a un acord per actualitzar el reglament de Dublín i adaptar-lo a la realitat, han optat per acords bilaterals. Alemanya ja ha pactat amb diferents socis de la UE, com Espanya i Grècia, retornar al seu territori els refugiats que hagin entrat a Europa a través seu.\nPerò Itàlia, país a través del qual entren una gran part dels refugiats que s’instal·len a Alemanya, no ha signat cap acord. Tampoc Àustria, on Merkel planeja enviar els demandants d’asil que no puguin tornar al país on van fer la sol·licitud per rebre protecció internacional. Sebastian Kurz va insinuar ahir que no acceptaria un acord que impliqués quedar-se els refugiats que són al país veí. “Tot indica que Alemanya està preparada per prendre mesures nacionals. Però no estem disposats a firmar acords amb Alemanya que vagin en contra dels interessos d’Àustria”, va subratllar ahir Kurz.\nSchengen, en perill\nSi el govern austríac tanca les fronteres per evitar que hi entrin refugiats, la decisió podria tenir un efecte dòmino que posaria en perill el futur de Schengen, l’àrea de lliure circulació europea gràcies a la qual no hi ha fronteres internes a la UE. Amb la crisi migratòria, Brussel·les ha permès a certs països reintroduir controls fronterers, però sempre de manera limitada en el temps i per una causa que la Comissió Europea consideri justificada. Actualment hi ha sis països de l’espai Schengen, entre els quals la mateixa Àustria, que han introduït controls fronterers temporals. En la majoria dels casos no es tracta d’un tancament de fronteres exhaustiu amb control de passaport sistemàtic, que és el que ara es planteja Àustria.\nTot i això, el canceller -que ocupa la presidència rotatòria de la UE des de l’1 de juliol- va negar ahir davant l’Eurocambra que l’espai Schengen estigui en perill, però va admetre que continuaran els controls interns. “Els prometo que farem tot el que sigui a les nostres mans perquè a llarg termini hi torni a haver una Europa sense fronteres internes”, va subratllar.


Publicat el 23 de març de 2013 per Tomàs Martínez\t, null\nAvui és el dissabte del Ram. Demà és el dia del Ram i la setmana que ve és Setmana Santa. Si voleu recordar com eren aquestes festes, antany, llegiu aquest article de Tomeu Mestre, “Balutxo”.\nUna crida a la vida\nAquest article s'ha catalogat com a Cultura, Festes i s'ha etiquetat amb Dia del Ram, Setmana Santa per Tomàs Martínez representant null. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Exposició - #01 Armando Andrade Tudela | MACBA Museu d'Art Contemporani de Barcelona\nArmando Andrade Tudela “Synanon” (fotogrames), 2010\nAmb #01 Armando Andrade Tudela. ahir, demà es va inaugurar una nova línia expositiva basada en la creació específica d'obres per a l'espai de la Capella MACBA. És un sistema que aposta no tant per la creació de vincles concrets entre l'obra i l'arquitectura que l'acull, sinó per impulsar models de producció alternatius a partir dels quals l'artista pot trobar nous camins per a la seva obra.\nPer a l'ocasió, Armando Andrade Tudela (Lima, 1975) va presentar dues pel·lícules –Synanon (2009-2010) i Marcahuasi (2009-2010)– i una peça de paret, Sense títol (2010), composta per un gran panell de conglomerat cobert amb cinc blocs de vidre. Les pel·lícules es projectaven en una estructura, també de conglomerat i amb dos cubicles simètrics. Aquesta arquitectura efímera i austera establia un diàleg estimulant amb les formes solemnes de la Capella.\nEl conjunt serveix a Andrade Tudela per reflexionar sobre els processos de construcció de significat propis de la nostra cultura i posar en relleu les maneres en què la història de l'art fagocita certes formes de la natura i de la quotidianitat, depenent d'un fluctuant cúmul d'interessos socials, polítics i històrics.\nAquesta mostra inaugura una nova manera d'entendre la producció d'obra en el marc de l'espai de la Capella MACBA. Totes les exposicions tindran un denominador comú: haver estat realitzades específicament per a la seva presentació en aquest lloc. No es tracta d'impulsar un vincle amb l'arquitectura, sinó una consciència de crear, des d'un «topos» concret, una obra nova que en el futur pugui arribar a formar part de la Col·lecció del Museu. L'artista Armando Andrade Tudela inaugura aquesta sèrie, que continuarà amb projectes de Latifa Echakhch i Pep Duran.\nL'obra d'Armando Andrade Tudela realitzada per a aquesta presentació a Barcelona inclou dues pel·lícules de 16 mm (transferides a DVD) produïdes recentment per l'artista i una peça de paret, Sense títol (2010), tot plegat en el marc d'una arquitectura pensada també per l'artista per a aquesta ocasió.\nEl treball d'Armando Andrade Tudela estudia la relació entre forma, tipologia i significat. El significat emergeix des d'estructures molt simples –la forma d'objectes quotidians o la que han anat adoptant, amb el pas del temps, les formacions geològiques d'un «bosc de roques» al Perú– i es transforma també d'una manera molt senzilla, per superposició, mitjançant la intersecció del context que ha donat origen a una forma i aquell altre (natural, social, cultural) en què aquesta forma està funcionant. Sense títol, una peça de paret composta per un joc de marcs, paspartú i vidres, estableix una curiosa asincronia entre forma i contingut. Tots els elements pensats per enquadrar la imatge constitueixen una figura, i la imatge no és sinó la revolta de tot allò que hauria d'estar-ne al marge en comptes de constituir una imatge nova. L'«alteració» de la forma i de la funció primigènia d'elements i materials és molt pròpia d'un mètode artístic que investiga la nostra relació amb les imatges i la nostra capacitat de situar-les en un context amb sentit cultural. Aquest joc està destinat a situar no sols allò que l'artista produeix per al receptor, sinó també la capacitat de l'espectador de donar sentit a allò que veu, d'establir relacions de significat entre el context des del qual mira l'obra i el context des del qual emergeix el treball.\nEl nucli del projecte realitzat per a la Capella MACBA és una pel·lícula que té com a punt de partida la Fundació Synanon, creada el 1958 a Santa Mònica, Califòrnia, per Charles E. Dederich, amb la idea de construir una comunitat basada en l'autoajuda, en una concepció de la vida com un constant exercici de rehabilitació. L'organització, concebuda com una ecclesia de culte i dirigida per un líder (com n'hi ha tantes que constantment apareixen en els mitjans de comunicació d'avui), va atreure multitud de persones, algunes de molt conegudes, que necessitaven una sòlida estructura de grup per superar les seves addiccions. A la meitat de la dècada dels noranta amb prou feines en quedava cap rastre, fora d'algunes de les seves activitats socials com els magatzems de mobles de segona mà.\nLa pel·lícula mostra un d'aquests llocs on, per les raons més diverses, van a parar mobles i artefactes d'allò més variat. L'acumulació d'objectes origina una acumulació de formes, formes que no han estat pensades per la natura sinó per l'home i que són part integrant de la història del «disseny», de la història de l'adaptació de la forma als usos a fi de crear estils, mons. L'amalgama de totes aquestes maneres tan diverses d'entendre els objectes i la naturalesa dels espais que es poden crear amb ells posa encara més en evidència els diferents codis temporals que s'allotgen en la història del gust. El que entenem com a contemporani no és un «aquí» i un «ara» que ens hagi estat donat, sinó que es construeix a partir de múltiples elements i preses de decisions. Per tant, el fet mateix de no al·ludir, excepte en el títol, als orígens del objectes que veiem a la pel·lícula i al somni de la comunitat que s'hi amaga al darrere, converteix tot el que apareix a la pantalla en restes arqueològiques d'un món completament desconegut per l'espectador.\nPrecisament aquest aspecte obre la zona d'intersecció entre aquesta pel·lícula i Marcahuasi, també produïda per a l'ocasió. Marcahuasi és una plana d'uns quatre quilòmetres quadrats situada a la serralada dels Andes, a l'est de la ciutat de Lima (Perú). Es tracta d'una impressionant formació de pedres d'origen volcànic a més de quatre mil metres sobre el nivell del mar. Les roques, impressionants no sols per la grandària sinó per les formes extravagants, han donat lloc a teories grotesques sobre el seu origen i als baptismes més eloqüents. A la meitat de la dècada dels cinquanta, Daniel Ruzo, arqueòleg reputat per a uns, profeta i criptògraf per a uns altres, escriu un text on assenyala que les pedres són «escultures» creades per la que ell denomina cultura Masma o «Quarta Humanitat» fa més de deu mil anys, i on profetitza –i això ha resultat cert– que més pedres o «escultures» apareixerien durant aquest segle. La pedra que més crida l'atenció de Ruzo és el Cap d'Inca o Peca Gasha, que més tard adquiriria el nom de Monument a la Humanitat. Sobre el seu flanc dret (orientat cap al sud-est) es perceben una sèrie de rostres –escriu– que desafien la casualitat erosiva. Una de les cares sembla representar un negroide i una altra mostra un estrany ésser macrocèfal d'aparença simiesca. No cal dir que a la dècada dels seixanta Marcahuasi esdevé un lloc de culte, un centre que atreu hippies de tot el continent, nord i sud, i que es coneix com «l'altiplà dels déus». Marcahuasi, la gliptoteca a l'aire lliure més gran del món, representa la possibilitat d'invertir les grans narratives arqueològiques i històriques que han passat per alt aquest lloc –i també altres que realment van ser origen de cultura i civilització– a favor d'altres indrets geogràficament i etiològicament més pròxims a Europa. Marcahuasi i la «Quarta Humanitat» apel·len a un gir en la interpretació del passat i invoquen una cultura anterior a les modernitats que atribuïm a Egipte o a Grècia. Així s'insereixen de nou en la Història no sols com a cultura tecnològicament avançada, sinó com la matriu de tota la resta de cultures, com a tribu primigènia.\nLa noció de matriu queda en entredit a Sense títol. Es tracta d'una peça que es mou entorn de la idea que pogués existir una distinció entre forma i contingut, entre contingut i continent. Així com la lògica filosòfica de Ludwig Wittgenstein negava l'existència de la ment com a entitat diferenciada del cos, Armando Andrade Tudela juga amb elements perifèrics a la imatge i els ordena de tal manera que constitueixen la imatge mateixa. No hi ha res més enllà, tot participa de la representació; no hi ha una imatge més real que una altra, sinó que tot s'ordena al voltant d'allò real. El que qualifiquem de document és un esforç per acostar-se al límit del que és versemblant, però no és més veritat que aquest joc de reflexos. La diferència entre un sistema de representació «realista» i una altre formal o abstracte es troba en la manera d'ordenar la seva relació amb l'accés al coneixement immediat del món: si el primer concep la possibilitat d'obtenir informació a través de les imatges, els segons neguen o simplement minimitzen la importància de la relació entre allò que veiem i el món de més enllà.\nL'obra estableix constantment vincles amb la història de la modernitat, la història de l'arquitectura i la seva recepció a l'Amèrica Llatina. Però més que referir-se a projectes concrets, Armando Andrade Tudela al·ludeix al fet mateix de l'osmosi que existeix entre les maneres àmpliament conegudes i difoses de l'arquitectura de la dècada dels cinquanta i d'altres que no és que hagin estat oblidades, sinó que representen el seu fantasma, la seva altra imatge.\nTotes tres obres, així com l'arquitectura de l'exposició realitzada per l'artista, són treballs autònoms però interdependents. El conjunt d'aquestes tres obres subsumeix amb eficàcia els interessos que Armando Andrade Tudela sondeja a través de la seva producció. La cultura té com a fonament la possibilitat que existeixi transmissió històrica, que el coneixement viatgi, es repeteixi i es transformi per donar lloc a d'altres modalitats de coneixement. Aquest procés origina múltiples formes de codificació –una de les quals és, sens dubte, la modernitat–, però els codis no són transparents i tanquen altres maneres de significar dintre de si. En aquest infinit viatjar d'un projecte es produeixen canvis i alteracions que, malgrat que semblin una deformació del projecte original, una forma de folklore, en el fons són la clau que ens obliga a revisar no sols les grans narratives, sinó també la seva interpretació per part de les diverses institucions que han après a recordar uns fragments del missatge i a oblidar-ne sistemàticament uns altres.\nArmando Andrade Tudela "Marcahuasi" (fotogrames), 2010


Aquesta presentació mostra els personatges i criatures més coneguts de la mitologia grega fent una breu descripció o mostrant algunes imatges.\nLA MITOLOGIA GREGA 2.\n

ÍNDEX

INTRODUCCIÓ

DÉUS DE L'OLIMP

DEÏTATS MENORS

SEMIDÉUS I MORTALS

CRIATURES

\nINTRODUCCIÓ

La mitologia grega és un conjunt de llegendes

que provenen de la religió d'aquesta antiga civilització

de la Mediterrània oriental. Els grecs coneixien aquestes

històries, les quals formaven part del seu patrimoni

cultural.

La mitologia grega és radicalment complexa, farcida d'herois,

déus o semidéus i monstres que passen infinitat d'eventures

de tota mena.

Hi ha una jerarquia en les divinitats gregues:

un déu suprem,algunes divinitats rellevants

i un conjunt d'éssers divins menors que representen

la natura i la humanitat en general.

\nDÉUS DE L'OLIMP Eren els déus principals de la mitologia grega: Afrodita: Era la deesa de l'amor, la bellesa i el matrimoni. Era la deesa més bella i pràcticament ningú es podia resisitir als seus encants. És la deesa més coneguda. Apol·lo: És el déu del Sol, de la bellesa, de la música i de la poesia. És fill de Zeus i Leto, i el germà bessó d'Àrtemis (deesa de la cacera) Hades: Déu del món subterrani, on governa com un amo despietat que no deixa mai escapar les ànimes dels difunts al món dels vius. Totes les riqueses que hi ha sota terra li pertanyen. 5.\nAres: Déu de la guerra. Sol ser representat dalt d'un carro de guerra. Té l'elm d'or, porta escut, una armadura de bronze i el seu braç éspoderós i incansable. Atena: Deessa de la saviesa, de l'artesania, del teixit i de la ceràmica i de la guerra, però de la seva vessant estratègica. També era protectora de la ciutat d'Atenes i una de les sis deesses principals del Panteó Grec. Dionís: És el déu del vi, del Teatre, del desenfrenament i de les festes, representat moltes vegades pel raïm o per una gran pantera negra. 6.\nDEÏTATS MENORS Morfeu: Déu dels somnis. Provoca en els éssers humans visions mentre dormen. Les Nimfes: Divinitats de la natura, venerades com a genis femenins de les fonts, dels rius i llacs, dels boscos i de les muntanyes. Les Nereides: Són considerades nimfes del mar. Vivien al fons del mar. En total en coneixem 76 noms diferents. Pan: Era el déu dels pastors i els ramats, de la fertilitat i de la sexualitat masculina desenfrenada. Té dinou genealogies diferents. S'associa amb la imatge del diable. 7.\nSEMIDÉUS I MORTALS Orfeu: Personatge mític enormement polifacètic, ja que els orígens d'aquest músic encantador de feres es perden en el temps. La cítara és el seu instrument per excel·lència. Aquil·les: Un dels herois més coneguts de la mitologia grega, va participar en la Guerra de Troia. La seva mare el va submergir a les aigües d'un riu que concedien la immortalitat, però, va haver-lo d'agafar pel taló dret i aquesta va ser la única part del cos que va quedar vulnerable. Hèctor: Príncep de Troia i un dels herois que va lluitar en la Guerra de Troia. Va ser el millor guerrer troià. Durant una batalla Hèctor va matar Patrocle, amic i amant d'Aquil·les i, per això, aquest va matar Hèctor. 8.\nHelena de Troia: Princesa espartana. Va ser molt famosa per la seva bellesa. El seu rapte per Paris provocà la Guerra de Troia. Paris: Fou un príncep de Tròade. Quan va anar a Troia, va aprofitar la marxa durant un temps de l'espòs d'Helena per a seduir-la. Va matar Aquil·les per darrere en clavar-li una fletxa al taló durant una cerimònia a Apol·lo. Ulisses: Era un heroi, rei d'Ítaca . Era molt conegut pel seu enginy i astúcia. Estava casat amb Penèlope i era el pare de Telèmac. És l'heroi de l'Odissea de l'escriptor grec Homer i un dels personatges principals de la Ilíada, del mateix autor. 9.\nCRIATURES MEDUSA AU FÈNIX 10.\nMINOTAURE PEGÀS 11.\nCAN CÈRBER SIRENA CENTAURE Recommended


per Redacció 28 d’octubre de 2019 20:30\nEl Girona ha anunciat, una setmana després d'acomiadar Juan Carlos Unzué, que Josep Lluís Martí entrenarà el primer equip blanc-i-vermell fins al final d'aquesta temporada. El tècnic mallorquí, de 44 anys, ha signat contracte pel que queda de curs amb opció a una més en cas d’ascens. El club català ha informat també que el nou entrenador dirigirà el seu primer entrenament aquest dimecres.\nLa incertesa a la banqueta del Girona, que aquest cap de setmana, sense Unzué, no va aconseguir passar de l'empat a zero contra l'Alcorcón, es resol amb l'aterratge a Montilivi de Josep Lluís Martí. L'exentrenador del Tenerife i el Deportivo, equip amb el qual la temporada passada va estar a punt d'aconseguir l'ascens, serà l'encarregat d'intentar revertir la dinàmica d'un equip que només té al cap un possible escenari de cara a la temporada vinent: jugar a la Primera Divisió espanyola.\nCaldrà veure si el tècnic mallorquí ho aconsegueix. El repte és ambiciós i majúscul, sí, però el pressupost del Girona també és el més elevat, i amb molta diferència, de la segona màxima categoria del futbol espanyol. Sigui com sigui, Josep Lluís Martí començarà la seva aventura a la banqueta gironina el pròxim diumenge, al camp de l'Extremadura (12.00 hores), dinovè classificat de la Lliga SmartBank.


Txoria txori: 1,9 milions\nEl primer Ple de l’Ajuntament d’Olot del mes de gener va ser el més plàcid de tot el mandat. Potser per primera vegada no va arribar a les dues hores de durada. Cap tema especialment interessant, llevat de la renúncia per motius personals del regidor de la CUP, Lluís Rubió. Ha estat un gran regidor. Li agraïm la feina de tots aquests anys.\n(Foto de cadenaser. La hi poso perquè queda clar con dispara l'escopeter... proporcionalitat!)\nPersonalment, només em va interessar ell debat sobre l’alberg i la residència d’estudiants per al Barri Vell. Sí, finalment! Des d’ERC-Olot ens hi podem posar totes les medalles perquè, des que jo vaig començar a ser regidor del consistori hem estat fent propostes i llençant idees sobre aquest tema, especialment vinculades a l’espai de l’hospital (fins i tot ho dèiem abans d’acabar-se de construir l’hospital nou). Més d’una vegada, en els intents d’acord per als pressupostos, hem proposat a l’equip de govern d’estudiar aquesta possibilitat... I sempre se’ns ha menystingut amb l’excusa que econòmicament no era viable. Doncs bé: estem molt contents perquè, finalment, aquesta idea vagi avançant i entrant en l’imaginari d’altres grups.\nQualsevol ciutat com Olot hauria de remenar cel i terra, i fer l’impossible, per intentar que molts joves hi volguessin viure durant la setmana mentre estan immersos en la seva formació acadèmica. Penso que a Olot no s’hi ha treballat mai prou.\nPerò bé: com que no hi ha prou temes per fer una entrada al blog amb una mica de profunditat, em permeto comentar un tema de política nacional que és prou candent durant aquestes setmanes.\nHem viscut l’intent més gran d’avançar cap a la independència nacional i la construcció de la República Catalana dels últims segles. Tot plegat encara no ha acabat, però tenim presos polítics, exiliats i el govern intervingut per una interpretació il·legal (com s’acabarà confirmant, tard o d’hora) de l’article 155 de la Constitució espanyola. Hem acceptat les eleccions il·legítimes del 21 de desembre, convocades pel president del govern espanyol i n’hem acceptat els resultats.\nI hem tornat a guanyar. Els partits independentistes hem tornat a guanyar les eleccions i estem legitimats per continuar la construcció de la República Catalana. Però a mi em preocupa especialment el milió nou-cents mil catalans que han optat per votar les formacions que van impulsar l’aplicació fraudulenta de l’article 155 i la suspensió de l’autonomia a Catalunya.\n1,9 milions de conciutadans que estan d’acord a ser governats des de Madrid. 1,9 milions de catalans que estan d’acord que hi hagi presos polítics i polítics exiliats. 1,9 milions que estan d’acord amb les porres dels piolins per reprimir els veïns que volien votar en un referèndum convocat des del Parlament de Catalunya després d’una sessió perfectament constitucional (malgrat el que pretenien els partits de la supressió de l’autonomia: C’s-PSC-PPC). 1,9 milions que estan d’acord que l’estat gastés 87 milions (segons diuen ells...) en la repressió a Catalunya i el que convingués per garantir la unitat d’Espanya, i que no els importa que els toqui pagar-los en forma de més impostos i menys ajudes. 1,9 milions que estan d’acord que l’Estat hagi utilitzat tots els recursos extorsionadors possibles perquè empreses amb seu social a Catalunya en marxin...\nSón molts catalans que no donen suport al projecte de creació de la República Catalana. I això vol dir que ens queda molta feina per fer, que hem de treballar perquè els opositors a la República siguin molts menys, que hem d’arribar a una part dels nostres conveïns que encara no han entès el nostre projecte guanyador. Hem d’arribar-hi i fer-los entendre que la República Catalana serà beneficiosa per tothom. Menys pels poderosos, és clar!\nHo hem de fer. I ho hem de fer al més ràpidament possible, perquè no podem esperar gens ni mica. I, a banda de convèncer els nostres conveïns, ens hem de deslligar també al més ràpidament possible de la dependència de l’íbex35. Hem de construir un sistema financer, econòmic, de proveïment totalment deslligat de les empreses que viuen de les martingales del sistema econòmic espanyol. Hem de tenir entitats financeres, empreses subministradores d’energia, d’alimentació, de transport exclusivament catalanes. És a dir: hem de fer aquelles estructures que no hem estat capaços de fer en tots aquests anys d’autonomia.\nSempre que hem optat per un enfrontament directe (i ho hem fet des del segle XVI), hem acabat perdent bous i esquelles. Ara tenim l’oportunitat de construir la República Catalana, però ho hem de fer aprofitant les possibilitats que ens permet un govern autonòmic. En pocs mesos, quan tinguem la certesa que som més i que tenim tots els mecanismes preparats, serà el moment. Fins llavors, ens cal fer-ho bé i aplegar totes les forces del món.


Marta Masats: “La participació és l'ADN de la gestió comunitària“\nMembres de l'Associació Cultural Casa Orlandai a una trobada a la casa Font: Associació Cultural Casa Orlandai\nMarta Masats, actual presidenta de l'entitat Font: Associació Cultural Casa Orlandai\nUn dels concerts dels 'Imperdibles del divendres' a la Casa Orlandai Font: Associació Cultural Casa Orlandai\nPreparatius per a una paella popular als jardins de la Casa Orlandai Font: Associació Cultural Casa Orlandai\nL'Espai Gardenyes és l'hort comunitari davant la Casa Orlandai, que també ha esdevingut punt de trobada de veïns i veïnes. Font: Espai Gardenyes\nActivitat musical per a famílies amb nadons Font: Associació Cultural Casa Orlandai\nEn visitar el barri de Sarrià de Barcelona notem aviat la vital Casa Orlandai, un centre cívic en gestió comunitària a càrrec de l'associació cultural Casa Orlandai. Parlem amb Marta Masats, l'actual presidenta.\nTot just surt d'una presentació en la qual ha explicat a persones representants de diverses ciutats europees què significa la gestió comunitària, a un altre dels espais emblemàtics de la ciutat que funciona segons aquest model, l'Ateneu de Nou Barris.\nQuè és la gestió comunitària?\nÉs una cosa que sempre s'ha fet, quan la gent s'organitza per gestionar els béns comuns. En realitat és molt antiga i entronca amb la tradició que la ciutadania s'autorganitza per buscar l'interès general i el bé comú. Ara se li ha posat el nom de gestió comunitària, però ha existit des de sempre.\nEn la versió contemporània, és l'aprofundiment en la democràcia, en aquest cas del barri, districte i ciutat, ja que permet que la ciutadania i les entitats s'impliquin activament en la gestió d'un bé comú, com és un centre de pràctica activa de la cultura. El que es busca des de la gestió comunitària, mitjançant l'aprofundiment democràtic, és la transformació social.\nCom va néixer l'Associació Cultural Casa Orlandai?\nEl 2003 l'edifici que havia estat l'escola pública Orlandai va quedar buit en traslladar-se l'escola a l'avinguda Foix. A Sarrià hi havia una tradició d'entitats i un capital social important, com a antiga vila menestral amb una societat civil forta, però faltava un lloc que catalitzés la força col·lectiva. Així que va néixer la reivindicació de la ciutadania perquè la Casa passés a ser un equipament d'ús col·lectiu al barri. Així va néixer l'associació.\nL'Ajuntament la va reconèixer com a interlocutor i, inspirats en l'experiència de l'ateneu de Nou Barris on una associació veïnal gestiona una antiga fàbrica, es va demanar la gestió comunitària. El 2006 es van fer les obres, es va constituir l’Associació Cultural, vam signar el conveni de gestió de la Casa Orlandai i el 12 abril de 2007 es va inaugurar. Cada any a l'abril celebrem l'aniversari, que és com la nostra festa major.\nAviat vam veure que l'Associació Cultural Casa Orlandai podia anar molt més enllà de les parets de la Casa, i per això van anar néixer altres projectes comunitaris al barri.\nDes del primer moment el lema ha estat 'Art, convivència i transformació social'. El nostre objectiu és la transformació social, i ho fem a través de la gestió comunitària, convivint i fent cultura de proximitat. A través dels diversos plans estratègics aquest lema ha sobreviscut a les reflexions que ens fem cada 4 anys durant les quals ens ho replantegem tot. Volem empoderar els veïns i veïnes i les entitats del barri de Sarrià, perquè volem que que l’associació, i per tant la societat,la societat sigui més participativa, innovadora, creativa i sostenible...\nÉs un barri amb una densa xarxa d'entitats. Hi ha una llarga tradició d'associacions culturals i populars, diables, tabalers, el grup excursionista Els Blaus, el centre parroquial que ha donat lloc al Teatre de Sarrià... Però també som un barri envoltat d'una zona residencial de renda mitjana alta. La nostra realitat és la d'un antic poble que va ser annexionat a la ciutat fa menys de 100 anys, i es pot dir que vam ser el primer barri de la ciutat a patir la gentrificació, als anys 80. Moltes persones que hi van néixer no s'han pogut quedar a viure, perquè es va especialitzar en rendes mitjanes i altes...\nAixò no impedeix que hi hagi molta gent que vol fer cultura de proximitat al barri, i tot i que ja no hi poden residir, tornen a fer vida cultural a Sarrià, que ha esdevingut lloc de trobada. El nostre projecte és obert a tothom que vulgui participar, darrere dels valors de cohesió i convivència no es pregunta res a la gent...\nLa Casa en si és el principal projecte. Treballem per comissions, en tenim moltes i són obertes a la participació de veïns i veïnes i també a persones que no són sòcies. La comissió de programació defineix les activitats que s'hi fan a la casa, amb cicles com els Imperdibles del divendres; hi la eco-comissió, la de comunicació, la que programa els tallers, l'assemblea, que nosaltres fem 2 cops a l'any. I després hi ha la Junta que ens reunim cada quinze dies.\nTenim el projecte de l'hort comunitari de l'Espai Gardenyes, el del Banc del Temps, i un per promoure l'Economia Social i Solidària, amb el que volem agitar perquè se sàpiga que hi ha una altra economia. En aquest sentit hem fet molta feina al territori, amb comerços, entitats, xerrades, i hem fet un mapatge del districte sencer, no només de Sarrià.\nQuines són les principals dificultats a les que ha de fer front l'entitat?\nMés que dificultat, diria que són els reptes constants. A l'ànima de la gestió comunitària està la participació, que és el que la legitima. Entenem que no pots fer un projecte que no sigui obert democràtic i participat, tothom ha de poder dir la seva i sentir-se reflectit, i per això és tan important el que fem com el com ho fem..... Per tant la participació és el nostre repte constant. Perquè es pugui donar, cal cuidar molt la comunicació i tots els seus canals. I la governança de l'entitat ha de tenir una democràcia directa impecable, per la qual, de nou, la comunicació també és molt important.\nLa paraula voluntariat no ens acaba de sonar bé, preferim parlar d'activistes de la gestió comunitària. El que volem és que qualsevol contribució, sigui d’algun membre de la junta o de qui ve a donar suport al taulell una tarda, es fagi derivada d'una motivació de voler transformar la societat amb la participació. Per tant cada persona més que voluntària, és part del fet comunitari en si.\nEl perfil és de persones de totes les edats, busquem i tenim transgeneracionalitat, i busquem que no hi hagi bretxa de gènere. Hi ha moltes dones sòcies, moltes majors de 50 anys, i moltes dones a les comissions. Després de varis presidents homes des del 2017 jo sóc la primera presidenta. Val a dir que hem detectat una manca de conciliació entre l'activisme i els temps de les cures. Moltes dones van desapareixent en el moment de la criança i quan es fan cures a persones grans.\nSempre buscant la transgeneracionalitat, hem de continuar treballant el públic de gent jove i gent gran. Per fer-ho volem fer una comunicació més efectiva. També volem impulsar les residències artístiques, i, relacionades amb aquestes, fer més activitats de pensament crític. Volem seguir col·laborant en xarxa amb les entitats i comerços del barri, i en els altres projectes de gestió comunitària a la ciutat com l'Ateneu de Nou Barris, l'Harmonia...\nTambé tenim el repte de fer que la tecnologia sigui facilitadora dels processos de decisió i ens ajudi a anar cap a la democràcia directa. I a més, hem de preparar el nostre dotzè aniversari!\nEl desè aniversari va ser un dia important: que una reivindicació veïnal passes a ser un projecte de 10 anys de trajectòria va ser un moment molt feliç. I sempre és gratificant quan veiem que a les comissions i les assemblees van creixent amb nombre de participants. Ens generen molta felicitat els èxits de les activitats, com els Imperdibles, del divendres o el projecte nadons, que respon a una demanda de les famílies de poder socialitzar amb menors de 2 anys....Per nosaltres ha estat molt important i innovador.\nHi ha molts moments que generen molta satisfacció quan mires enrere i en constates una trajectòria, com 'Les veus de la república', els 'Cafès científics', els 'Cafès literaris'...\nCasa Orlandai, barcelona, Barcelonès, sarrià, participació ciutadana, Desenvolupament comunitari, mediació i cohesió social


Protecció del Sistema Dunar 1\nPrimitivo Artigas i l’Escuela de Ingenieros de Montes\nEl 1885 Primitivo Artigas va publicar el seu llibre Memoria relativa a la excursión verificada por los alumnos de tercer año de la Escuela Especial de Ingenieros de Montes a los montes públicos, dunas y alcornocales de la provincia de Gerona. En aquest llibre parla de la situació de les dunes i de la necessitat de fixar-les, semblantment a com s’havia fet a França uns anys abans.\nAl 1894 es va crear una Comissió per a la reforestació de les dunes i va encarregar la planificació i ejecució de les tasques a l'Enginyer de Forests Javier de Ferrer i de Lloret. Aquestes tasques tenien un fort component social per la preocupació dels habitants de la zona que veien com la sorra arribava a l'Escala i envaïa algunes cases i cultius (per la qual cosa alguns veïns havien fet petites obres de defensa).\nLa planificació feta queda recollida en la publicació del projecte de Javier de Ferrer Fijación y Repoblación de las Dunas procedentes del Golfo de Rosas l'any següent. L'aprovació es va fer per Reial Ordre de 13 de febrer de 1895 i es van iniciar els primers treballs de fixació de las dunes poc després.\nImatge: Xavier Ferrer, 1896. Arxiu Municipal de l'Escala\nImaginar que resulta que són a punt de publicar aquests dos llibres i es demana de fer la il·lustració d’un dels dos. Triar i fer el dibuix de la portada. Recordar que ha de sortir-hi el títol i el nom de l’autor.


Els treballadors d'Acciona cremen neumàtics davant la porta de Nissan a la Zona Franca\nEl comitè demana la implicació de les administracions per solucionar el conflicte\nImatge de la protesta davant la porta de la planta de Nissan. ALBERT CADANET / ACN\nBarcelonaEls treballadors d'Acciona Facility Services, la principal subcontracta de Nissan, s'han concentrat aquest dijous al matí davant la porta de la planta de la fàbrica de l'automobilística a la Zona Franca, on han cremat neumàtics i han reclamat la retirada de l'expedient de regulació d'ocupació (ERO) que afecta més de 500 treballadors.\nEls empleats d'Acciona han rebut el suport de treballadors de Nissan que, des de dins de la factoria, els han aplaudit. Durant uns minuts els concentrats han tallat el trànsit al carrer 3 de la Zona Franca però no la ronda Litoral, tal com tenien previst en un primer moment.\nEl comitè d'empresa ha aprofitat per reclamar la implicació de totes les administracions –Estat, Generalitat i Ajuntament de Barcelona– per resoldre el conflicte, tal com van fer en el cas de Nissan. "Si Acciona cau, l'acord al qual va arribar la direcció de l'automobilística i els sindicats no serà possible", ha assegurat el president del comitè d'empresa, Manuel Núñez.\nAcciona va plantejar l'ERO després de rescindir el contracte amb Nissan, per a qui feia bàsicament treballs logístics. El comitè d'Acciona Facillity Services ha convocat una vaga indefinida però de moment els treballadors encara no l'han començat perquè continuen amb un permís retribuït i no se'ls ha cridat als seus llocs de treball.\nLes negociacions de l'ERO entre l'empresa i els treballadors van començar aquesta mateixa setmana amb les primeres reunions, però sense cap acord. Els treballadors demanen per a l'extinció dels contractes les mateixes condicions que van aconseguir els treballadors de Nissan.\nMentrestant, la multinacional japonesa no ha arrancat encara la producció. Davant el trencament del contracte d'Acciona, Nissan va convocar els seus treballadors per tornar a la feina després de les vacances dilluns passat, però no té previst començar a produir la furgoneta elèctrica e-NV200 com a molt aviat fins dilluns vinent, i la pick-up que fa per a Nissan, Renault i Mercedes, fins al 7 de setembre.\nNissan ero Acciona


després de 75 anys, la Guerra (in)Civil no es clou per als "papers de Salamanca" - BARCELONA RADICAL\ndesprés de 75 anys, la Guerra (in)Civil no es clou per als "papers de Salamanca"\nLa llengua, si no es fa servir correctament, desfigura la realitat i ens acaba convertint en estranys de les nostres pròpies vides. Ara resulta que el verb robar -diuen alguns- resulta ofensiu per parlar de segons què. A força d'eufemismes, potser arribarà el dia que tindrem la sensibilitat política i moral d'una esponja. Mentre això no passa, és digne de subratllar que el Govern espanyol ha decidit posar punt final al retorn a Catalunya dels documents que les tropes franquistes van robar als seus propietaris l'any 1939, en acabar la Guerra Civil. Perquè robar és prendre per la força allò que no és teu. Parlo del que es coneix popularment com a "papers de Salamanca", atès que és en aquesta ciutat on hi ha l'arxiu oficial que guarda tots aquests materials d'organitzacions i particulars del nostre país.\nNi el Partit Popular ni el PSOE han posat mai gaire zel en completar el retorn dels papers de Salamanca. És el típic afer que genera massa maror entre les parròquies dels dos grans partits, i ja se sap que val més no fer enfadar ningú. Si hi ha famílies, institucions, partits i associacions de Catalunya que no poden recuperar els seus documents i fotografies, que s'aguantin. Són coses d'haver perdut una guerra, diran els castissos i els fatalistes. Recordeu que un escriptor il·lustre -ja traspassat- va sortir un dia al balcó de l'Ajuntament de Salamanca i, davant d'una multitud molt esverada, no va tenir cap problema a cridar ben fort que "son vuestros por derecho de conquista". L'home es va quedar tan ample i el van aplaudir de gust. Cal agrair aquesta mostra de sinceritat, que tenia una gran virtut: ubicava el problema en la seva exacta dimensió històrica.\nEl Parlament commemora l'Any de l'Exili Republicà, perquè fa setanta-cinc anys del final de la Guerra Civil. La Cambra catalana ha expressat "el seu reconeixement a totes les persones que van morir o van patir ferides, exili, presó o qualsevol tipus de repressió, i a llurs famílies, per haver defensat la legalitat i la democràcia, alhora que lamenta que encara no s'hagin reparat totes les conseqüències de la guerra i la dictadura franquista". Entre aquestes amargues conseqüències, hi ha l'esmentat robatori documental que, entre altres coses, va servir, en el seu moment, per portar a terme la repressió contra els perdedors. No tornar aquests papers és perpetuar el concepte de victòria.\n20-VI-14, Francesc-Marc Álvaro, lavanguardia


La Unesco va anunciar el dia 1 de desembre de 2015 la inclusió en aquesta prestigiosa llista internacional, de la candidatura de Les Festes del Foc del solstici d’estiu als Pirineus com a Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat.Cal dir, que l’Alta Ribagorça és la comarca que compta amb més pobles fallaires dins el territori català. La baixada de Falles és des de temps remots una tradició profundament arrelada als pobles de l'Alta Ribagorça. Les falles són troncs resinosos d'uns dos metres de llargària, que es preparen uns dies abans per tal que estiguin a punt el dia de la baixada. La baixada de falles s’inicia des d’un lloc elevat de la muntanya, visible des del poble, on hi ha plantat un pi anomenat “faro” que és on s’encenen les falles abans de començar el descens. El descens des de la muntanya es realitza amb una filera de foc encapçalada per un fadrí major o cap de colla que guia als fallaires fins a la plaça del poble on són rebuts amb música i el so de les campanes. Amb les falles mig consumides es fa una gran fogata i comença la festa.\nCAMINS DE FOC, 10 itineraris\nLes “falles” baten cada any rècords de participació i de públic i cada vegada més els turistes s’afegeixen a aquesta festa ribagorçana d’orígens remots. Els fallaires viuen una sensació inoblidable entre el repic de les campanes de cada poble i els crits d’ànim que converteixen aquesta festa en una litúrgia col•lectiva, que s’acaba sempre amb revetlla al voltant de les fogueres.\nConegueu camins de foc, màgia i passió a través de 10 itineraris que us portaran fins als faros més espectaculars de la comarca.\nLes Falles, declarades patrimoni cultural immaterial de la humanitat l’1 de desembre de 2015, són la festa del foc dels Pirineus. Camins de Foc vol resseguir les passes dels nostres avantpassats recorrent camins que us permetran retrocedir en el temps, gaudir de la natura i preservar la tradició.\nEls recorreguts de Camins de Foc es poden fer durant tot l’any i la seva baixa dificultats els fa adients per a qualsevol tipus de públic. S’inicien des del mateix poble i van ascendint fins a un lloc elevat de la muntanya des d’on es poden contemplar unes magnífiques vistes. És en aquest indret on es col·loca el faro (un pi plantat) i on s’encenen les falles abans de començar el descens.\nUs convidem a descobrir part de la nostra essència amb Camins de Foc.


Els socialistes lleidatans confien que el PSC acordarà el 'no' a Rajoy\nActualitzada 24/10/2016 a les 16:51\nRos demana al PSOE que no penalitzi el vot negatiu\nDeclaracions al PSC de Lleida\nEls socialistes lleidatans confien que el PSC acordarà votar en contra a la investidura de Mariano Rajoy\n© Àngel Ros i Teresa Cunillera en una imatge d'arxiu.\nEls socialistes lleidatans confien que el Consell Nacional del PSC acordarà continuar mantenint el vot negatiu a la investidura de Mariano Rajoy com a president del Govern espanyol. Així ho creuen la majoria de càrrecs i militants i per això creuen que “el vot de consciencia” seria la fórmula per no haver d’arribar al trencament de la disciplina de vot que, si cal, també estan disposats a contemplar.\nEn aquests termes s'han expressat aquest dilluns Àngel Ros, president del PSC a Lleida; Antoni Llevot, secretari d'organització del PSC Terres de Lleida, i Teresa Cunillera, membre del Consell Nacional i de la Executiva de Lleida del PSC-PSOE (veure vídeo).\nRos ha assegurat aquest dilluns que el seu partit està demanant a la gestora del PSOE que no penalitzi el vot en contra a la investidura del candidat del PP a president del Govern, Mariano Rajoy, si finalment el Consell Nacional dels socialistes catalans d'aquest dimarts acorda el vot en contra, com defensa el primer secretari Miquel Iceta.