Famílies de tradició pagesa i nous aficionats al conreu de l'horta per al consum propi.\nds., 01/10/2016 to dl., 31/10/2016\nLitoral del Baix Ebre\nPlana del Montsià\nCubeta de Móra\nEstret de Barrufemes\nEl conreu hortofructícola a les Terres de l’Ebre es distribueix principalment al llarg dels marges del riu Ebre, però també hi ha altres localitzacions en funció de l’accés a l’aigua i, sobretot al llarg del transcurs de cursos de barrancs o d’aigües subterrànies, com per exemple la sénia del Perxe, situada al barranc de Barball (la Pobla de Massaluca) i catalogada a l’Inventari de patrimoni arquitectònic de Catalunya.\nA la comarca de la Ribera d’Ebre ha estat de gran importància el conreu hortofructícola. Des de l’estret de Barrufemes fins a Tortosa, actualment hi ha plantacions antigues de cítrics que amb el temps ha anat formant un monoconreu sobre antigues hortes, gairebé desaparegudes avui dia. Les finques en aquesta darrera zona presenten una forma allargada i estreta perpendicular al riu. Des de la construcció dels canals de regadiu a finals del segle XIX i començaments del segle XX, ha predominat el conreu d’horta i, malgrat l’expansió del conreu de cítrics a partir de la segona meitat del segle XX, encara es conserven unes quantes hortes. Mostres importants d’aquestes hortes són les d’Aldover, Xerta, l’horta de Sant Llàtzer o Vinallop.\nEn algunes d’aquestes hortes es conserven, tot i que en desús, sénies que antigament s’utilitzaven per a l’extracció d’aigua per a reg. Aquests elements arquitectònics, a la comarca de la Ribera d’Ebre, han donat nom als masos, als seus modes de vida tradicional i fins i tot a àrees i camins. La major part de poblacions més properes al riu Ebre, en aquesta comarca, tenen algun camí de les Sénies o les Sénies, que designa, majoritàriament, l’àrea situada fora del nucli urbà on es concentraven els masos.\nLa zona del predelta, formada per les poblacions de Camarles, els Lligallos i l’Aldea, constitueix actualment una àmplia zona de conreu d’horta que conforma un paisatge de casetes i masos aïllats als afores dels nuclis de població.\nLa plana del Montsià es caracteritza principalment pel monocultiu d’olivera i ametllers, amb zones transformades al cultiu dels cítrics, sobretot a les rodalies d’Alcanar, al marge esquerre del riu de la Sénia. Són abundants també les transformacions al marge dret del Sénia, als municipis de Vinaròs i Benicarló, al País Valencià.\nPel que fa al delta de l’Ebre, trobem hortofructicultura de consum familiar als marges dret i esquerre del riu, concentrada en les poblacions de Deltebre i Sant Jaume d’Enveja. Aquestes explotacions estan formada per cases aïllades i el terreny de cultiu, normalment, amb menys d’un jornal de terra cultivable. Un jornal és una mesura agrària tradicional que equival a 2.190 metres quadrats de terreny i una hectàrea de terreny equival a 4,56 jornals. Aquestes cases amb horts i fruiters estan integrades en els seus nuclis urbans d’estructura dispersa. Tot i que la tipologia d’hort amb habitatge no és un fet exclusiu del delta de l’Ebre, sí que ho és el fet que molts d’aquests horts han quedat integrats en la trama urbana.\nEl treball de camp per realitzar aquesta fitxa s’ha dut a terme a les poblacions de Benissanet i Vinebre, a la comarca de la Ribera d’Ebre.\nEl cicle del conreu d'horta és paral·lel al cicle de les estacions i té una durada anual en la qual s'obtenen diversos productes depenent de les estacions, a través de les quals es van desenvolupant diverses tasques com són llaurar, plantar, collir, entre altres, que poden ser alternades i complementàries segons la varietat de productes. Pel que fa al conreu d'arbres fruiters, tenen una floració cada any i per tant són de collita anual, els cítrics a la tardor i a l'hivern i, els arbres de fruita dolça, a la primavera i estiu. Tanmateix, els treballs relacionats amb el cultiu dels arbres és també repartida en diverses tasques al llarg de tot l'any.\nL’hortofructicultura de consum familiar ha estat tradicionalment un dels principals motors de subsistència de la unitat domèstica i ha permès l’aportació d’aliments diversos que, al mateix temps, han afavorit el desenvolupament de tècniques culinàries i de conservació d’aliments variades. Al llarg de tot el territori de les Terres de l’Ebre, les hortes han articulat tradicionalment uns modes de producció familiar que van començar a decaure als anys setanta del segle XX, però que han deixat una impremta en els nostres paisatges.\nA la Ribera d’Ebre, un dels models més característics de l’estructura productiva agrària familiar era la sénia, una unitat de producció d’origen islàmic basada en l’aprofitament de les aigües a partir d’una sínia de reg per tracció animal per al sistema de regadiu. La construcció i ús de sénies per al reg és comú a les quatre comarques, si bé només a la Ribera d’Ebre, el nom usat per designar el giny per extreure l’aigua del pou coincideix amb el nom per designar l’hort, amb moltes variants segons les poblacions. A Benissanet és una finca amb pou i habitatge; a Riba-roja d’Ebre i Rasquera, la sénia és un hort amb pou i, l’hort, és el terreny de secà; a Móra d’Ebre, la sénia és un hort a la vora del riu, amb pou, i, de la mateixa manera que a Rasquera, s’anomena hort a la zona de secà. En termes generals, predomina l’ús del mot sénia per als horts amb pou i del mot hort per designar l’hort de secà, sense pou.\nL’existència d’aquestes construcció dóna el nom al conjunt de l’explotació, tradicionalment composta pel terreny cultivable d’horta i fruiters i l’habitatge familiar. Altres horts no tenien habitatge per fer-hi nit, sinó que hi tenien una construcció per passar el dia i tenir cura d’animals. Els habitants de la comarca conserven l’expressió anar al defora per referir-se al fet d’anar a la sénia o a l’hort, des de les respectives poblacions, on hi tenien l’habitatge. Aquest sistema de producció familiar va començar a decaure als anys setanta del segle XX, però avui dia encara hi ha moltes famílies que combinen la seva activitat professional habitual amb el conreu d’un petit hort i fruiters per al consum de la família.\nEls conreus més característics de l’hortofructicultura tradicional són el d’hortalisses com tomates, cols, alls, patates, cebes, bledes, panís, faves o bajoques. Pel que fa als arbres, la presència habitual d’alguna llimera i tarongers com a varietats cítriques i, com a fruiters, maçanera de maçanes de l’agredolç, perera de peres d’aigua, albercoquer, presseguers, cirerers, pruneres i, fins i tot, alguna figuera i algun caquier, codonyer o mangraner.\nEl sistema més habitual és la combinació de plantes hortalisses amb arbres de fruit, que són cítrics o de fruita dolça depenent de la zona i de les característiques d’optimació del terreny, que ha anat experimentant transformacions a mesura que les zones rurals s’han anat adaptant al mercat. Així, a partir de la segona meitat del segle XX, la comarca de la Ribera d’Ebre ha experimentat una forta especialització en el conreu dels fruiters com l’alberge (préssec) i la cirera, de manera que és la comarca que més fruita dolça produeix a Catalunya, sobretot préssec i cirera. A les terrasses de Barrufemes i seguint el curs del riu Ebre, cap al sud, hi predomina el conreu de cítrics, amb una forta especialització a la plana del Baix Ebre - Montsià i a la part baixa del riu de la Sénia. Tant la comarca de la Ribera d’Ebre com la del Montsià comercialitzen els seus productes fructícoles amb volums molt elevats de producció i en l’àmbit internacional.\nQuan ens referim a l’explotació amb habitatge, si tornem al sistema de producció tradicional de consum familiar, les sénies són unitats de producció pagesa d’origen islàmic que representaven, a la comarca de la Ribera d’Ebre, els exemples més nombrosos de poblament dispers i d’arquitectura autòctona encara en els anys setanta del segle XX. L’existència de les sénies, construïdes per extraure aigua per a la irrigació, són l’element principal d’aquestes unitats de producció i donen el nom a tota la unitat, formada pel terreny cultivable i l’habitatge. Si ens referim al giny per extraure aigua del subsòl, es tracta d’un pou de planta ovalada, excavat a pic i pala, que en el millor dels casos pot estar revestit de pedra i lluït amb morter, que aprofita les aigües freàtiques poc profundes. Aquestes aigües s’extreien mitjançant cadups de terrissa lligats a una roda a través d’una corda o llibant, que era moguda per la força de tracció d’un animal de treball a través d’uns engranatges connectats a una barra on anava lligat.\nSe sap que les diverses crescudes i sortides de mare del riu Ebre feien desaparèixer les hortes de les terrasses, però un cop assecades es tornaven a conrear. L’hort quedava cobert del llac del riu, carregat de matèria orgànica i nutrients minerals que fertilitzaven la terra. Recordem que abans de la construcció dels embassaments, que proporcionen uns cabals regulars al riu, al llarg de la història, el riu Ebre com la major part dels rius mediterranis es caracteritzava per les fortes crescudes durant els períodes plujosos, les inundacions de les seves terrasses i els canvis de direcció del seu curs.\nVinebre i Ascó tenen un sistema i estructura diferent pel que fa al conreu d’horta. En aquestes poblacions, la vall fluvial és molt estreta i no faciliten el conreu. Els horts se situen en parcel·les de dimensions menudes, situades a l’exterior del nucli urbà però no molt llunyanes i accessibles a peu. Els veïns i les veïnes, antigament, es trobaven cada tarda per anar cap a l’hort, on hi treballaven fins que es feia fosc, moment en què tornaven cap al nucli de població. Actualment, aquesta estructura urbana és manté i hi ha alguns veïns i veïnes, la majoria persones jubilades, que encara continuen practicant el cultiu d’hortalisses i fruiters per al consum de la casa, entitat que comprèn els membres d’una família composta, normalment, de tres generacions, malgrat que visquin en emplaçaments diferents.\nLes hortes de Vinebre se situen a les anomenades Horta de Dalt i Horta de Baix, tots dos espais situats al llarg del barranc de la Torre, afluent del Galatxo que alhora desemboca al riu Ebre. Mitjançant una mina, l’aigua subterrània és extreta cap a l’exterior i canalitzada mitjançant séquies per aportar l’aigua necessària per irrigar les hortes.\nL’estret de Barrufemes compren les terrasses fluvials cultivades pertanyents al municipi de Benifallet i, al Baix Ebre, Xerta, Aldover, Tivenys i l’EMD Bítem. L’extensió hortifructícola, però, continua per tota la plana del Baix Ebre i Montsià seguint els marges del riu Ebre i passant per les poblacions de Roquetes, Jesús, Tortosa, Camp-redó, Vinallop i Amposta. En aquesta zona, el conreu hortofructícola familiar s’ha transformat en una especialització cap al mercat orientat a les hortalisses i els cítrics, aquests de tradició molt antiga.\nEl conreu de tarongers i mandariners de la zona de Benifallet, Xerta, Aldover o Tivenys ha estat substituint, al llarg de les darreres dècades, les antigues hortes d’hortalisses fins a formar avui dia gairebé un monocultiu. L’existència dels cítrics en aquesta àrea ha estat també històricament important per a la transhumància dels apicultors d’Arnes i des del Perelló per a l’obtenció de mel de flor de taronger [per saber-ne més sobre aquest tema, visiteu la fitxa La recol·lecció de la mel d’abella).\nA la zona litoral de les Terres de l’Ebre hi trobem el sistema hortofructícola tradicional de conreu d’horta afavorit per la construcció dels canals i les séquies de reg i transformat, monocultiu d’horta i cítrics. Les poblacions més importants són Camarles, els Lligallos i l’Aldea. Aquest territori està configurat per nuclis de població envoltats de petites propietats tradicionalment formades per la casa i el terreny cultivable, tot formant una estructura dispersa de masos i casetes. D’altra banda, aquestes poblacions s’han especialitzat en el conreu d’horta destinat al mercat amb importants plantacions de coliflor, api, carxofes o tomates. En altres zones del litoral de les Terres de l’Ebre, els cultius arran de costa han anat minvant considerablement per la construcció d’habitatges turístics o pel mateix creixement dels nuclis a partir dels anys seixanta del segle XX. Resten encara els Prats de les Cases d’Alcanar, unitats d’explotació agrícola amb horta i habitatge amb annexos. Per altra banda, a mitjans del segle XX, els horts de Sant Carles de la Ràpita es regaven amb unes sénies de roda molt petita i llivant curt, a causa que les corrents d’aigua que baixen de la serra del Montsià cap a la Mediterrània són molt superficials.\nLes tècniques de conreu tradicionals en l’hortofructicultura de consum familiar varien poc al llarg del territori i depenen del clima, la composició o el tipus de sòl i el tipus de conreu. Així, el cicle agrícola va lligat al cicle de les estacions i es caracteritza per l’alternança de tasques i varietats productives. Algunes d’aquestes tasques són sembrar, plantar, llaurar, birbar, fer llavor o tractar o controlar les plagues que, en cultivar varietats de productes diferents, es realitzen de manera combinada, segons la necessitat de la terra i les plantes.\nLa combinació de conreus i el guaret són les tècniques més comunes i permeten l’obtenció de varietats diferents d’hortalisses al mateix temps. Pel que fa al cultiu dels fruiters, algunes varietats tradicionals que avui dia estan en retrocés o en procés de recuperació, són les maçanes de l’agredolç, molt apreciades per fer cócs. De les llimeres se n’aprofita el fruit i, antigament, també se n’utilitzaven les fulles, que s’arrebossaven i fregien. Alguns altres dels arrebossats vegetals tradicionals que fan singular la gastronomia de les Terres de l’Ebre, són les flors de carabassera, les albergínies, carabassons i les borraines. Aquestes últimes són silvestres i recol·lectades directament del camp. Les figueres també formen part dels arbres fruiters presents als horts i que demanen poques atencions. De les figues, també se’n fa tradicionalment un tipus d’arrebossat vegetal dolç, anomenat paracotes, a la zona del delta de l’Ebre i, figues fregides, en altres zones. També obtinguts de la recol·lecció hi ha altres productes que formen part encara avui dia de la nostra alimentació i salut com els caragols de terra, que poden preparar-se de diverses maneres.\nL’estiu és temps de molta diversitat de cultius i també el temps en què la majoria de fruiters fan el fruit, excepte els cítrics que són de tardor i hivern. A l’agost se sembren les faves primerenques. Recollim la creença popular que s’han de plantar els dies acabats en 7.\nDe l’agost, són les carxoferes, que es planten a començaments de mes a partir de soques d’altres carxoferes preparades al mes de juliol i floreixen a l’hivern. A Amposta es cultiva aquesta flor tan apreciada, que demana temperatures suaus. La ciutat celebra la Festa i les Jornades Gastronòmiques de la Carxofa els mesos de febrer i març, que és quan podem consumir-les. A l’Aldea i Camarles el conreu de la carxofa també és de gran importància per al comerç i l’exportació.\nPer Sant Agustí, el dia 28 d’agost se sembren els alls. Hi ha un refrany que diu «Per Sant Miquel, els alls miren al cel», tot indicant que ja els broten els ulls, o les futures tiges.\nPel que fa a la tardor i l’hivern, les faves de tot temps, més tardanes que les plantades a l’estiu, se sembren tradicionalment el dia 2 de novembre, conegut com el Dia de les Ànimes. A mesura que es van collint les faves, es deixen les més grans i plenes, normalment les que surten més prop de la soca, per fer llavor per l’any següent. A finals de primavera s’assequen, es desgranen i es guarden. El bròquil o bròcul blanc o verd (Brassica oleracea L. var. botrytis L), el rebordonit (Brassica oleracea L. var. italica) i les cols primerenques també es planten a la tardor i són, juntament amb les bledes i els espinacs, les hortalisses més comunes de l’hivern. A la tardor també es cullen hortalisses de tot l’any com els enciams de diverses varietats i les endívies (Cichorium endivia L.), aquestes, cada cop menys cultivades.\nPer Nadal, és temps de preparar i rentar les llavors que serviran per fer el planter d’hivern com les tomateres o pebrots.\nAl mes de febrer, es prepara el planter de les tomateres sembrant llavors en petits testos i tenint cura que el fred no les afecti. Al març, si el temps és bo, a les zones costeres, ja poden plantar-se les tomates primerenques, però normalment cal esperar a l’abril a les zones d’interior. Les tomateres de fer conserva es poden plantar en dos torns o tres al llarg de la primavera (primerenques, de mig temps i tardanes), per poder allargar la collita fins a finals d’octubre i assegurar-la, si les primeres no sobreviuen al fred. A banda de les tomates d’embotellar o de la pera, la varietat tradicional de tomates de penjar també és molt comuna a les Terres de l’Ebre, tot i que cada vegada menys cultivada. Les tomates de penjar són una varietat de tomates menudes que, un cop collides, es conserven penjades amb rama en un lloc fresc i sec durant bona part de l’hivern, tot i que actualment també es conserven ensofrades, en caixes. Aquesta varietat de tomata cultivada a les Terres de l’Ebre, que és la més apreciada per fregar el pa i per fer sofregits, està reconeguda per la Conselleria d’Agricultura, Pesca i Alimentació de la Comunitat Valenciana. D’altra banda, el Departament d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya reconeix en el seu Catàleg de varietats locals la tomata de penjar d’Albesa, de mida més gran que l’anterior amb un color roig més intens.\nA finals de primavera també és el temps de plantar pebrots, albergínies i carabassons. Amb els carabassons a la població de Vinebre s’ha cuinat tradicionalment la parellada, un menjar fet de carabassó, ceba i una mica de tomata fregits i amb un ou o una mica de llonganissa. Són també plats tradicionals la samfaina, amb pebrot, ceba, albergínia i tomata fregits, o l’escalivada, amb pebrot i albergínia rostits, pelats, desmollats (fent-ne tires de la molla amb les mans) i amanits amb oli i sal. Les bajoques es planten i s’encanyen com les tomateres per facilitar el seu creixement enramat de manera vertical. D’altra banda, el cultiu de determinats productes ha propiciat el desenvolupament d’altres tècniques de conservació com l’assecat o l’embotellat (cocció al bany maria en recipients de vidre), així com una gran riquesa gastronòmica aconseguida amb matèries primeres obtingudes directament de l’hort familiar. La cassola del tros, elaborada a partir dels ingredients de temporada per anar a treballar al secà o també per anar a les romeries n’és un exemple. També s’elaboren tradicionalment els arrebossats vegetals tant per consumir com a àpat principal com endolcits per ser emprats com a postres; el codonyat, una confitura sòlida i compacta de codony; el mostillo, fet de suc de gra de magrana; o el cóc de maçana de l’agredolç.\nPel que fa als sistemes de reg, es fan servir canalitzacions i séquies i altres sistemes més moderns com el reg gota a gota, que s’abasteixen de fonts naturals d’aigua com el riu Ebre o mines i pous d’aigua subterrània. Antigament el sistema principal d’extracció d’aigua dels pous era la sénia. Els pagesos adquireixen drets d’aigua mitjançant les comunitats de regants que és l’entitat que regula aquests drets de repartiment. Hi ha dos tipus diferenciats entre els sistemes d’aportació d’aigua. L’elevació d’aigua per bombeig per motor d’explosió ha substituït el sistema tradicional d’extracció de les sénies de tracció animal. Un altre mètode és la canalització de séquies i regadores, que demana solcar els camps i anar conduint i desviant l’aigua amb l’aixada. I finalment, el sistema de reg gota a gota modern, iniciat a la dècada de 1960 als Kibutz d’Israel i, posteriorment, importat a la Mediterrània nord.\nAl llarg de la història el conreu d’horta i fruiters ha sofert molts pocs canvis tecnològics que podem resumir des del pas de l’agricultura manual a l’ús dels animals com a força de treball, tot passant per la introducció del metall en les eines, que han ocupat bona part de la història. Els coneixements i les tècniques de l’agricultura s’han mantingut gairebé inalterables fins la segona meitat del segle XX, amb la introducció de la maquinària els productes fitosanitaris químics i l’augment de la demanda de mercat. L’agricultura de consum domèstic, però, continua avui dia sent en bona mesura manual i amb un ús escàs de maquinària, tot i que bona part dels coneixements i les tècniques tradicionals ja no s’apliquen i només es conserven en la memòria de la gent gran.\nA partir del segle VIII i amb l’inici dels assentaments islàmics a les Terres de l’Ebre s’introdueix la construcció generalitzada de les sénies i les séquies per a reg. Com es descriu al Catàleg del paisatge de les Terres de l’Ebre, «segons Federico Pastor (1901) s’atribueix als àrabs la construcció d’una antiga canalització de les aigües de la Caramella i la construcció de molins com els de Compte, en Sedó i Soldevila». El desenvolupament dels sistemes de reg va representar un impuls per al conreu de l’horta a la vall fluvial de l’Ebre.\nA Xerta, per exemple, es documenta l’existència de producció de taronges ja al segle XIV. Tal com relata Àngel Vallverdú, «A la Tortosa de 1358, amb motiu de l’arribada del rei Pere III i l’infant Ferrando, es portà a terme un “Joch de la Batalla de la Coqua e de les Barques”, en què la coca era una embarcació alta i molt ampla usada, en l’època, pel comerç i per la guerra on es llençaren 1.600 taronges dutes de Xerta» (Massip 2010: 41-42). La documentació municipal ho descriu així:\n«[…] per anar al loch de Xerta per comprar taronges que servissen a bataylar en lo rech quan intràs lo senyor Inffant. Item, donaren a aquells qui exarciaren lo leny que stava surt en lo Riu per al Joch fahedor per lo senyor inffant […] mariners qui foren per 3 dies en la coqua que feu la batalla com entraren los senyors […] per al leny de barques que feren les batalles del rech.»\nMés endavant, a principis del segle XX es recull una corranda de la zona que fa així,\n«A la vora del riu, mare, hai plantat un tarongé que fa les taronges agres com la cara de vostè.»\n(Francisco de P. Bedós, Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya, número 201, dedicat a «Cardó i riberes de l’Ebre», editat l’octubre de l’any 1911 a Barcelona). Aquesta cançoneta també es recull a Gomis (1890: 212) i Casanova (1996: 39).\nAls segles XVI i XVII, la presència de sénies era abundant i proporcionava una gran diversitat de conreus d’horta i arbres fruiters que es distribuïen segons la disponibilitat d’aigua. Els més importants eren Xerta, Aldover, Tivenys i Tortosa pel que fa al riu Ebre, i la Sénia, Ulldecona i Alcanar, pel que fa a la ribera del Sénia.\nLa presència islàmica va ser molt important també a la Cubeta de Móra, on es documenta que s’hi van mantenir fins el 1610, tot mantenint les mateixes tècniques d’aprofitament de l’aigua durant més de tres-cents anys. Cal tenir en compte que bona part dels moriscos foren conversos, fet que els permeté quedar-se al territori i continuar els seus oficis, com el de pagès, però també altres com el de canterer. Amb les diverses crescudes naturals del riu, les hortes s’anaven inundant i destruint, però es tornaven a conrear una vegada s’eixugaven les terrasses de manera cíclica, aquest cop amb la terra fertilitzada pels nutrients del llac del riu. Es coneix que a la comarca de la Ribera d’Ebre, entre el 1734 i el 1761, van desaparèixer totes les hortes i les sénies adjuntes al riu per una gran crescuda de l’Ebre que va canviar el seu curs habitual. Per aquest motiu, Ascó i Vinebre són els únics municipis de la comarca on les sénies són inexistents i el sistema de conreu d’horta és diferent. A les zones més apartades del riu, s’han mantingut fins ben entrada la segona meitat del segle XX els conreus d’olivera, ametller i vinya, alguns dels quals encara es mantenen avui dia.\nA la Ribera d’Ebre, antigament i fins fa poques dècades, les fonts principals de treball i producció eren una combinació entre el treball al defora de conreus com la vinya, l’olivera i l’ametller, amb el conreu de l’horta i els fruiters a la sénia on també, sovint, s’hi habitava i que garantien la principal font d’alimentació del nucli familiar. L’excedent de producció de la sénia s’anava a vendre al mercat per tal de poder adquirir altres productes i serveis. Qui no disposava de sénia pròpia, en règim de propietat o d’arrendament, o no disposava d’excedents per vendre, anava al jornal per a altres propietaris. En poblacions com Vinebre, amb hortes molt menudes, era costum penjar un cabàs a la porta de la casa amb alguna mostra dels productes que aquell dia s’havien collit. Així, els veïns i les veïnes sabien que podien comprar aquells productes directament a la família productora. Els horts familiars, a més de font d’alimentació per al nucli domèstic, es convertien també en el principal subministrador d’hortalisses entre aquells membres de la comunitat que no disposaven d’hort i de font d’intercanvi entre productors, molt especialment durant la postguerra de la Guerra Civil espanyola de 1936.\nA la zona del litoral de les Terres de l’Ebre, entre els municipis de l’Ampolla i Sant Carles de la Ràpita, no és fins els anys seixanta del segle XX que s’introdueix i expandeix l’horta, amb la substitució dels conreus d’olivera i garrofer er l’horta i els cítrics en conreu intensiu.\nLa plana del Montsià, colonitzada en bona part a partir del segle XVIII i durant tot el XIX, ha anat transformant, sobretot a partir de la dècada dels anys setanta i vuitanta del segle XX, grans extensions de secà que havien estat dedicades inicialment al cultiu de l’olivera i, en menor mesura del garrofer i ametller, en cultius de regadiu dedicats al cultiu de cítrics, tant de tarongers com de mandariners. Tot i així, el cultiu de l’olivera té encara un pes important. En aquesta zona, històricament s’hi ha explotat el primer aqüífer, el d’un màxim de 30 metres de profunditat i relacionat directament amb la infiltració de les aigües de pluja. Les sénies mogudes per tracció animal han estat fonamentals per a aportar l’aigua necessària per al reg dels horts. En aquesta zona interior del Montsià, el reg de la séquia d’Ulldecona, provinent del riu Sénia, ha permès el cultiu de l’horta i els fruiters, tan per al consum familiar com per al comerç.\nPel que fa a les varietats d’hortalisses i fruites, al llarg del temps s’han anat modificant i substituint unes per altres més rendibles. Amb els canvis en les varietats i en el sistema productiu també s’han anat perdent els sabors atribuïts tradicionalment a hortalisses i fruites. El motiu principal d’aquest fenomen és la comercialització a gran escala de productes d’horta i fruiters que requereixen avançar la collita abans que el fruit assoleixi el grau de maduració òptim, per poder-lo posar en caixes i distribuir al mercat amb garanties de manteniment de l’aspecte i propietats, durant períodes que poden durar diverses setmanes. Antigament i, actualment en el cas dels horts familiars, les hortalisses i la fruita es consumien per les famílies directament de les hortes i, per tant, podien collir-se en el mateix moment de ser consumides o pocs dies abans. En el cas de la comercialització, es tractava de la compra i venda de productes de proximitat que es venien l’endemà de collir-se o uns quants dies després, fet que permetia collir-los en el moment adequat de maduració. Avui dia, la gent de les generacions més grans detecten una pèrdua del sabor d’abans de les hortalisses i fruites que ha estat també transmesa a les generacions intermèdies.\nPel que fa a la selecció de les varietats conreades, actualment són determinades en bona mesura per l’oferta de planter de les empreses i cooperatives dedicades al cultiu de planter i que van expandir-se a partir dels anys setanta del segle XX. Antigament, el control de les varietats cultivades depenia directament del pagès, que triava minuciosament les llavors d’aquelles hortalisses que, per aspecte i sabor, volia reproduir l’any següent. Així, la forma de conreu consistia en la tria, emmagatzematge i reproducció de llavors feta pel mateix pagès. Antigament es cultivaven cacauets, cànem, xufes, tabac, guixes, llenties, cigrons, bajoques tendres que es desgranaven a l’octubre i eren fesols, tomates del Palosanto i tomates de Vila-seca, més primerenques. Era també habitual plantar hortalisses per a l’alimentació dels animals de corral, com per exemple, panís per a les gallines, o cultivar petites zones de cereals com ordi, alfals, etc., per als animals de tir, com matxos i mules, que també s’alimentaven de les figues de la figuera que hi havia a les sénies o de garrofes del secà. S’aprofitava el mateix solc per plantar una mica de panís per fer crispetes. També es cultivaven naps, raves, bastonagues o safranòries (Daucus carota L. subsp. sativus).\nPel que fa a les feines de manteniment i nutrició del camp, era costum la presència del femer a totes les sénies. El femer era un espai habilitat de l’hort on es dipositaven les restes vegetals del rebuig del cultiu quan no eren consumides pels animals de corral, però també les restes vegetals generades en la vida de les persones que habitaven la sénia, com per exemple pells de patata o tomata, les fulles exteriors de cols o enciams que no aprofitaven per menjar, pells de fruites, etc. Aquest rebuig barrejat amb els fems d’animals i persones i fermentat, es convertia en compost per adobar la terra.\nSembrar. Introduir les llavors a la terra amb l’objectiu que es converteixin amb el temps i l’aportació d’aigua en plantes consumibles.\nLlaurar. Moure la terra per oxigenar-la, estovar-la per aprofitar l’aigua de la pluja i fer-la apta per cultivar. Antigament es llaurava manualment amb l’ús d’aixades o bé amb l’ajuda d’un animal que generava la força motriu per arrossegar l’arada, una eina emprada per a aquesta tasca en extensions més grans de terreny. Actualment aquest procés es fa amb un motocultor, principalment, per l’extensió reduïda dels horts familiars. En alguns casos també es pot fer amb tractor.\nCavar. Solcar la terra per plantar o sembrar en forma de cavitat longitudinal fent servir l’aixada.\nPlantar. Introduir les arrels del planter a la terra de conreu.\nAdobar o afemar. Antigament s’utilitzava com a adob el fem dels animals que es tenien a casa com cabres i corders i, els que hi havia per treballar la terra, com matxos, burros o cavalls, en menor mesura. Una vegada a l’any, s’abonaven bé els camps i del munt que es guardava, sempre cobert amb una mica de terra perquè no s’assequés massa, s’anava repetint si era necessari. El fem es rentava a les boques de sortida d’aigua de reg de les mateixes séquies que regaven els horts i s’anava desgranant i repartint per tot l’hort mitjançant el reg. Actualment bona part dels adobs utilitzats són químics, tot i que el fem animal es continua utilitzant.\nTractar. El sofre ha estat el producte més utilitzat tradicionalment per tractar els fongs les plantes, juntament amb els sulfats. El caldo bordelès, una substància utilitzada per tractar, s’elabora amb sulfat de coure en una solució de calç. Aquesta substància va ser introduïda a partir de l’ús que en feien els vinyaters de la zona de Burdeus (França) a finals del segle XIX per tractar les malalties fúngiques de la vinya. Per a les plagues d’insectes, tradicionalment s’han utilitzat mètodes de control i eliminació manual com anar matant els escarabats de la patata o de l’albergínia. Els cucs de l’enciam o de les cols també s’eliminaven d’aquesta manera. Altres formes d’evitar l’atac dels insectes és l’associació de plantes com l’alfàbrega amb la tomatera, l’alberginiera i la pebrotera, per fer fugir alguns insectes com el puó o, també el tabac, que associada amb la tomatera evita l’aparició de mosqueta blanca. La cendra també s’ha utilitzat tradicionalment contra el puó. Els anys seixanta del segle XX representen un increment de l’ús generalitzat de productes químics als camps i a les hortes, alguns dels quals han estat prohibits posteriorment pels seus efectes nocius per a la salut humana. Actualment, però s’observa un canvi de consciència amb plantejaments sobre salut i alimentació que ha generat un retorn a l’agricultura ecològica, tant en el cultiu com en el consum, que rebutja l’ús de substàncies químiques i aposta per la recuperació de tècniques tradicionals com l’associació de conreus.\nSegar. Tallar les herbes o plantes per la tija amb una falç o eina semblant o amb una màquina segadora.\nBirbar. Arrancar manualment les males herbes.\nRegar. Proporcionar aigua al conreu.\nAclarir. Es fa sobretot en els arbres fruiters i consisteix a collir prematurament una part dels fruits produïts per l’arbre per tal de deixar-ne una població poc abundant que creixi amb més garanties de nutrició i sense estressar l’arbre.\nEsporgar o esllemenar. Eliminar les branques sobrants dels arbres un cop han finalitzat el procés del fruit per tal de garantir un bon creixement i producció l’any següent.\nEncanyar. Instal·lar unes estructures fetes amb canyes per tal que plantes com les tomateres o bajoqueres s’enramin i creixin de manera vertical. Antigament era costum anar a la vora del riu o altres indrets humits com barrancs, foies, tolls o rierols, a buscar canyes, que s’afilaven per la punta amb un ganivet per poder clavar-les bé a terra, però actualment, també s’ha observat una tendència a utilitzar varetes de ferro com a substitut de les canyes naturals.\nFer llavor. Seleccionar els exemplars desitjats d’hortalisses i assecar-les per poder obtenir-ne la llavor.\nCollir. Arrencar els fruits o flors d’una planta. També es poden tallar.\nAlimentació del nucli familiar\nLa distribució i el consum d'hortalisses i fruites ha anat variant al llarg del temps. En el cas de l'hortofructicultura de consum familiar el consum és tradicionalment familiar o veïnal. Aquest tipus de consum, però antigament, es combinava amb la venda de l'excedent als mercats locals, o entre els veïns de manera informal. Actualment podem diferenciar entre una horticultura i conreus de fruiters especialitzades en la distribució dels productes tant a nivell nacional com internacional, i una hortofructicultura com a activitat d'oci o de complement alimentari de la família, amb uns productes que es cultiven i es consumeixen a la mateixa casa.\nBomba d'extracció d'aigua\nRascle o rasclet\nSorrac, xurrac o xerrac\nSénia. Pou amb roda de catúfols i safareig.\nTot i que l'hortofructicultura que analitzem aquí es tracta d'una activitat familiar no associada a empreses de distribució, la necessitat dels recursos hídrics per al conreu fan que sigui rellevant l'existència de comunitats de regants que gestionen l'aportació d'aigua als camps. En el cas dels pous, són els propietaris dels pous els qui en fan el manteniment i distribueixen els torns de reg, les quantitats d’aigua disponible per comuner, entre altres.\nLa producció d'hortalisses i fruites ha tingut tradicionalment una funció alimentària tant per als membres del nucli familiar com per als animals que podien formar part de la casa. Actualment, la funció d'alimentació dels animals ha desaparegut pràcticament, i es limita a l'aprofitament de fulles d'hortalissa o panís com a complement per a l'aviram. La funció principal del conreu hortofructícola de consum familiar és l'aportació alimentària de productes de qualitat en el context familiar, a més d'una nova forma d'oci que dóna valor a les formes d'alimentació saludable.\nSénia del Bassot, a la Galera\nSénia, a Tortosa\nSénia del Perxe, a la Pobla de Massaluca\nSénia del Mas Taniet, pel camí vell de Móra, a Benissanet\nLa transmissió dels coneixements lligats al conreu de la terra s'ha anat transmetent de generació en generació i en la qual normalment han participat totes i tots els membres de la família. Actualment, però existeixen diversos estudis formatius que poden aplicar-se al cultiu d'horta i fruiters a més d'activitats relacionades en la recuperació de tècniques i coneixements tradicionals que els més joves apliquen al conreu ecològic per al consum familiar.\nEl risc principal que va experimentar aquest tipus d'activitat de conreu d'horta i fruiters per al consum de la família va ser l'expansió de l'estat del benestar i la conseqüent migració dels joves del camp a la ciutat o la cerca d’altres àmbits professionals, no vinculats a la terra, propiciats per altra banda, per l’augment al territori dels sectors secundari i terciari. Aquest fet va constituir l'abandonament de les sénies i els masos com a habitatge. Des dels anys seixanta i setanta del segle XX, l'agricultura tradicional ha sofert un retrocés molt important i, avui dia, l'hortofructicultura de consum familiar és una activitat pràcticament comptada amb casos aïllats i duta a terme per persones d'edat avançada, que la desenvolupen com a activitat d'oci després de la jubilació. Malgrat tot, l'augment d'una consciència ecològica sorgida a partir dels anys noranta del segle XX ens mostra, actualment, un interès creixent pel consum d'hortalisses i fruites sense intervenció de productes químics. Alguns joves han optat pel conreu de l'hort a casa, utilitzant terrenys de propietat familiar o desenvolupant activitats de recuperació de llavors i sabers tradicionals. Els horts urbans són també iniciatives de recuperació d'un mode de vida lligat a l'alimentació saludable i genera diverses formes d'organització veïnal i promouen activitats divulgatives i de difusió sobre sobirania alimentària, tot i que aquest moviment és molt poc visible a les Terres de l'Ebre. A més, signifiquen una alternativa a l'ús de terrenys i solars desocupats. A les grans ciutats també és observable, tot i que encara en molt poca mesura, l'existència de petites plantacions d'hortalisses combinades amb plantes aromàtiques i/o medicinals instal·lades en testos i caixes als balcons que permeten complementar l'alimentació dels seus habitants.\nEn general, les persones d'edat més avançada, que són actualment qui mantenen l'hortofructicultura de consum familiar en bona part del territori ebrenc, no veuen un intercanvi generacional factible en el fet de conrear horta i fruiters per al consum de les famílies per la dificultat que tenen els joves per compaginar el temps dedicat al treball remunerat amb el temps que requereix la dedicació al camp. La pèrdua d’interès i de coneixements sobre les formes de cultivar la terra, entre molts altres motius com la venda o abandonament de les terres familiars també són factors importants per a la dificultat de continuïtat del model productiu hortofructícola familiar. L'augment d'una consciència ecològica i dels valors de la sostenibilitat i la proximitat generen un interès que, fins avui, tot i que existeix, es manifesta encara molt poc en la pràctica hortofructícola.\nLa percepció d'una disminució de la qualitat dels productes actuals respecte dels tradicionals ha generat una mentalitat de millora de la qualitat de la nostra alimentació i arreu de les zones rurals, algunes persones joves han optat per iniciar un tipus de conreus d'hortofructicultura de consum familiar o local utilitzant coneixements i tècniques tradicionals i fugint de l'ús de productes químics que es va generalitzar a la segona meitat del segle XX. El conreu d'agricultura ecològica i els horts urbans són altres mesures que formen part d'una concepció de sobirania alimentària i una opció per a moltes persones. Aquesta tendència, tot i que s'ha anat estenent amb els anys, ho fa molt a poc a poc.\nEl Catàleg de varietats locals d'interès agrari de Catalunya\nEl Banc de llavors del Departament D'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya\nLa Fira agrícola, ramadera i industrial de Móra la Nova és de les més antigues de les Terres de l'Ebre, amb la seva 185 edició l'any 2016.\nLa Fira de la taronja de Xerta.\nLa Fira de la clementina de Bítem.\nLa Festa i jornades gastronòmiques de la carxofa d'Amposta.\nLa Mostra de l'Alberge de Benissanet.\nLa Festa de la Cirera, de Paüls i de Miravet.\nQuan s'anava al defora. Les feines del camp a l'Ascó d'abans\n"L'Aldea. L'horta" i "Benissanet. Els préssecs i les nectarines"\nSistema per espantar els ocells. L'hortofructicultura de consum familiar 16\nSénia en desús. L'hortofructicultura de consum familiar 17\nEmbotellar tomates. L'hortofructicultura de consum familiar 20\nEmbotellar tomates. L'hortofructicultura de consum familiar 21\nArrebossat vegetal de flors de carabassera. L'hortofructicultura de consum familiar 22\ndilluns, November 7, 2016\ndijous, January 19, 2017\nEn l'aportació d'informació per a aquesta fitxa hi han participat pagesos dels municipis de Vinebre i Benissanet, així com el Grup Fruiter d'aquesta darrera població.\nLa importància històrica de l'hortifructicultura de consum familiar a les terres de l'Ebre ha deixat empremtes tant en el paisatge com en la gastronomia i els costums i, tradicionalment, aquesta activitat ha format part del mode de vida i alimentació de bona part de la població i ha utilitzat tècniques que han variat molt poc al llarg de la història. El conreu per a la casa s'ha combinat i, en molts casos continua així fins l'actualitat, amb la pesca, la caça i la recol·lecció d'altres plantes no cultivades com les borraines, o el timó o frígola, espàrrecs de marge i d'altres éssers vius com els bolets o els caragols. Aquestes activitats, juntament amb el desenvolupament d'unes tècniques de conservació dels aliments determinades han condicionat la forma d'alimentar-nos. Un altre dels aspectes importants al voltant de l'hortofructicultura de consum familiar ha estat l'accés als recursos hídrics, tant per al reg de la terra com per a ús de boca. Malauradament, però moltes de les sénies que s'han utilitzat per a l'extracció de l'aigua no estan en bon estat de conservació, tot i que són observables al llarg del nostre paisatge. En alguns casos s'ha instal·lat un bombeig de motor per substituir l'antic mecanisme d'elevació d'aigua i continuar explotant-se. També hi trobem la construcció d'entramats de canals i séquies, algunes de les quals van construir-se fa centenars d'anys, tallades en pedra o construïdes amb la tècnica de la pedra en sec i que encara s'utilitzen en l'actualitat, estructurant i formant part del paisatge. Al voltant d'aquest sistema de reg veïnal s'han articulat diverses formes d'organització que trobem actualment com a comunitats de regants. L'aigua ha estat un factor clau en el desenvolupament de l'agricultura i el seu aprofitament ens remet a un ofici transmès oralment i gairebé perdut avui dia, el dels saurins, buscadors de vetes d'aigua mitjançant varetes, pèndols i un do de percebre determinades sensacions en els passos subterranis d'aigua. Els pagesos antigament necessitaven els saurins per identificar vetes d'aigua i llocs idonis per excavar pous que abastien posteriorment el reg de la terra. L'aprofitament de l'aigua de la pluja mitjançant aljubs, cisternes i cocós també ha estat important i en trobem mostres en l'arquitectura de la pedra en sec al llarg de tot el territori de les Terres de l'Ebre, sobretot en les zones de secà. Actualment, en algunes cases encara es conserven petites cisternes que emmagatzemen l'aigua recollida de la pluja, que baixa de la teulada quan plou, per abastir el consum de les persones, tot i que molt poques continuen en funcionament. Anteriorment a l’arribada de les xarxes d’aigua potable a les poblacions, l’ús d’aquestes cisternes particulars era força generalitzat i deslliurava a les famílies que en disposaven d’anar a buscar l’aigua a fonts i pous col·lectius. L'aprofitament dels recursos naturals ha acompanyat la nostra cultura al llarg de la història i fins ben entrada la segona meitat del segle XX s'ha mantingut gairebé inalterable en les zones tradicionalment rurals. Els costums d'optimització i aprofitament dels recursos s'han manifestat en la presència, per exemple, dels femers, on les famílies dipositaven el rebuig orgànic generat a les cuines que es convertia en compost per adobar el camp. Així, el rebuig que generava una família era fins fa poques dècades gairebé nul.


Seikos - Estival (CD) - www.coopula.cat\nInici / Anys / 2022 / Seikos – Estival (CD)\nSegon disc de Seikos, ‘Estival’ (Coopula 2022). Format Cd (inclou lletres de les cançons)\nquantitat de Seikos - Estival (CD)\nSKU: CR22008-37 Categories: 2022, CD, Novetats, Seikos, Sense categoria Etiquetes: CD, Coopula, Disc, Música en català, pop en català, reggae, Seikos, ska, Viaje al centro\n“Estival” (Coopula, 2022) és el segon llarga durada de Seikos. Amb un so consolidat, aquest disc de 10 talls reafirma la contundència de la banda i les ganes de fer ballar a tothom. Gravat a Can Pardaler de la mà de David Rosell, i masteritzat per Juanjo Muñoz ( CatMastering).\nEl disc parla sobre la gent pròxima, el nostre dia a dia i de la societat en la que vivim. Intentem fer un retrat sincer del que som i el que volem ser. Ho fem amb una mirada crítica i esperançadora, sempre des de l’optimisme i les bones energies. Al cap i a la fi, el nostre objectiu és ser la banda sonora de molta gent que com nosaltres gaudeix aquesta música, així que les lletres estan fetes per generar empatia i sentir-se fàcilment identificat.\nSigueu els primers a ressenyar “Seikos – Estival (CD)” Cancel·la les respostes


Té Ada Colau un problema amb els cristians? Carta setmanal de Josep Miró | e-Cristians\nTé Ada Colau un problema amb els cristians? Carta setmanal de Josep Miró\nAquesta setmana voldria cridar la vostra atenció i suggerir-vos la reflexió sobre uns fets que si bé es circumscriuen a la ciutat de Barcelona, tenen una dimensió política molt més àmplia, perquè en definitiva el lideratge que els impulsa tenen un abast català, i espanyol.\nEl primer fet fa referència a la insòlita reacció de l’alcaldessa Ada Colau a la petició del regidor Alberto Fernández Díaz de donar prioritat als refugiats cristians. La resposta va ser que “retirés” immediatament la seva petició perquè “era contrària als drets humans”. Aquesta resposta va ser un “tweet”, i ja és sabut que aquesta és una arma que carrega el diable, perquè mou a respostes a cor calent, amb les vísceres. Escriure en 140 caràcters, que és el límit, no convida a la reflexió. Per tant és una manifestació del pensament profund i espontani d’Ada Cola: atenta als drets humans demanar que els refugiats cristians tinguin una determinada prioritat. Com és possible reaccionar així si fa quatre dies ella i el seu grup van aprovar una proposta d’ERC perquè els refugiats homosexuals tinguessin prioritat? Per què, i hauria de contestar-ho l’Alcaldessa, si es substitueix homosexual per cristià, no únicament s’ha de rebutjar sinó que atenta als drets humans?\nPerquè el fet pur i dur és que són precisament els cristians els que estan sent assetjats, perseguits massivament, expulsats, víctimes d’atemptats terroristes a dins de les Esglésies a tot l’Orient Pròxim. Hi ha un veritable genocidi en alguns d’aquells territoris. I això no mereix una resposta solidària i específica de l’Ajuntament a l’alçada del dany i les víctimes que té com a patrones –i que celebra amb èmfasi la ciutat- a la Mare de Déu de la Mercè i a Santa Eulàlia? Quin nom pot rebre aquesta actitud? I de quina resposta cívica és mereixedora?\nNo és la primera, ni segona vegada que Ada Colau manifesta una especial fòbia pels cristians. La que expulsa del programa de la Festa Major, l’origen de la festa, la missa de la Mercè és alhora la mateixa que subvenciona a una casa d’oració –dir mesquita és excessiu- musulmana. La que felicita a diverses minories religioses per les seves festivitats, però mai ha tingut el detall amb les festes cristianes que en definitiva són les que caracteritzen Barcelona.\nEstem reflexionant sobre aquests fets i la deriva bel·ligerant de l’Ajuntament. (Per exemple ha obert una nova línia promovent l’avortament en la TV de Barcelona). M’agradaria molt conèixer el teu punt de vista sobre el que creus que cal fer (info@e-cristians.net).\nCampus Run Sant Cugat en suport a les mares embarassades\nPolítica i polítics cristians (I)


Esports - L'Ajuntament obre les inscripcions per al curs d'iniciació a tècnic esportiu CIaTE\nL'Ajuntament obre les inscripcions per al curs d'iniciació a tècnic esportiu CIaTE\nImatge d'una sessió del CIaTE 2012 / Font: Teampartners.net\nel 11/des/13 Carme Reverte Altres PDF\nL'Ajuntament, a través de l'OMET, ofereix per sisè any consecutiu el curs d'iniciació a tècnic esportiu (CIaTE), especialitzat en joc i esport en edat escolar. Les inscripcions, que s'han de fer a l'OMET, estan obertes fins el 18 de desembre. El curs està adreçat a persones a partir de 16 anys i tindrà lloc del 21 al 28 de desembre a la ZEM de la Rambla del Celler.\nPer aquest curs s'ofereixen 30 places. El preu és de 89'95 euros, amb un descompte de 30 euros per aquelles persones que acreditin la seva vinculació a entitats esportives de Sant Cugat.\nL'Ajuntament organitza aquest curs formatiu, propi de l'Escola Catalana de l'Esport, per promoure que les activitats esportives que s'ofereixen al municipi siguin el màxim d'educatives i enriquidores possibles.\nLa cerca de la màxima qualitat en la iniciació esportiva ha estat sempre una prioritat per l’Oficina Municipal d'Esport per a Tothom (OMET) i també per a les entitats esportives de la ciutat. No obstant, la majoria dels participants a aquest curs formen part o en formaran de l’equip tècnic que entrena equips participants als Jocs Esportius en Edat Escolar o de clubs de la ciutat.


El professor del grau de Fisioteràpia d’EUSES Daniel Marcos parla sobre el CORE en el programa “Compte enrere” de TV Girona\nEl professor d’Ortesis i Pròtesis del grau de fisioteràpia d’EUSES, Daniel Marcos, va ser entrevistat en una sessió pràctica de classe a través del programa “Compte Enrere” de Televisió de Girona del 20/4/2017 en el qual va abordar la millora funcional i els beneficis que aporta el CORE. Els alumnes varen realitzar exercicis terapèutics per a millorar la postura estàtica i augmentar el rendiment dinàmic de la marxa i carrera.\nDurant la classe es va treballar el CORE, realitzant un reclutament de tota la faixa abdominal, un increment del patró mecànic de ventilació juntament amb exercicis de control motor. Tot això s’emmarca en l’aplicació duna teràpia que gaudeix d’evidència científica i que permet al fisioterapeuta d’aplicar eines per a millorar la petjada, reduir lesions i prevenir l’ús de ortesis inadequades.\nEl professor del Grau en Fisioteràpia Gerard Muñoz participa en un registre europeu sobre la bronquièctasi\nEl Grau en Ciències de l’Activitat Física i de l’Esport d’EUSES-UdG ofereix una perfecta combinació entre teoria i pràctica a les millors instal·lacions


El Centre Sanitari afirma que la Generalitat va informar que s'havia de vacunar tot el personal - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa presidenta del Consell Comarcal, Sara Alarcón, diu que es va negar a rebre la dosi contra el coronavirus malgrat estar inclosa en el protocol\narnau valverde solsona 23.01.2021 | 14:18\nCentre Sanitari del Solsonès |Arxiu/Mireia Arso\nEl Centre Sanitari del Solsonès defensa la vacunació del seu gerent, que alhora ho és del Consell Comarcal, al·legant que dies abans d'engegar el procés, la coordinació de vacunació de la Generalitat va informar al centre que s'havia de vacunar a tota la seva plantilla, especialment als que hi treballen presencialment, tot i que la Generalitat no va informar d'aquesta instrucció públicament fins aquest dijous, nou dies després de la vacunació al Centre Sanitari.\nEl director mèdic de l'ens de salut comarcal, Juan Campus, ho ha assegurat aquest matí en roda de premsa. Segons Campus, el Centre Sanitari va rebre aquesta instrucció abans de la vacunació i, arran dels dubtes que li van sorgir, es va posar en contacte amb la coordinació de vacunació de la Generalitat per demanar si el pla incloïa els usuaris de l'àrea sociosanitària i "dos casos especials": el gerent Marc Carrera i la presidenta Sara Alarcón.\nSegons Campus, es va informar a través d'un correu electrònic a tots els treballadors que estaven inclosos en el pla i ell es va posar en contacte directament amb Alarcón i Carrera per explicar-los que també hi estaven inclosos. Segons ha confirmat Alarcón a aquest diari, ella es va negar a rebre la vacuna. Pel que fa a Carrera, Campus va explicar que el gerent va voler que la seva dosi es destinés a una altra persona que la necessités més, però el director mèdic li va dir que si no se la posava "es perdria". Llavors va decidir vacunar-se.\nCampus ha defensat la gestió de la vacunació al Centre Sanitari assegurant que "mèdicament, pensant si és correcte o no, penso que la vacunació de qualsevol persona està evitant contagis. Jo no miro si són gerents, informàtics o personal de cuina. Com entraven dins de les directrius de la Generalitat podien vacunar-se". El 12 de gener es van vacunar un total de 95 persones, de les quals 13 són usuaris de l'àrea sociosanitària.\nLa Cup critica la opacitat dels responsables polítics\nEl grup d'ApS-CUP ha criticat la gestió que han fet els responsables polítics de la comarca del conflicte generat per la vacunació del gerent del Centre Sanitari i del Consell Comarcal del Solsonès.\nL'escrit afirma que la manera com s'ha gestionat ha estat totalment "opaca i vergonyosa", fent referència a la resposta de la presidenta del Consell Comarcal, Sara Alarcón, en el darrer ple de l'ens en que se li va preguntar sobre la vacunació del gerent. A més, la formació també critica el silenci de l'alcalde de Solsona, David Rodríguez, en aquest afer.\nLa formació assegura que "si, segons diu el Consell, s'ha seguit el protocol, s'ha generat una situació de greuge vers persones treballadores del Consell molt més exposades a contagi" i apunta a l'ètica personal de voler rebre la vacuna o no fer-ho. "Si no hi havia res a amagar, tal i com defensa el Consell en el seu comunicat, considerem que s'havia d'anar de cara i explicar des del primer dia qui és vacunava", diu l'escrit.\nFinalment el comunicat demana explicacions, amb proves, al Centre Sanitari i al Consell i que "en cas que quedi provat que hi ha hagut una negligència, demanem que cadascuna de les parts implicades assumeixi la seva responsabilitat i posi el seu càrrec a disposició del Ple".\nEl Centre Sanitari defensa la vacunació del gerent i Junts en demana la dimissió. Solsonès


No tot va sempre sobre rodes: Un altre ciclista mort a la nostra comarca\nUn altre ciclista mort a la nostra comarca\nAhir divendres 11 de gener vaig veure personalment el cos d'un altre ciclista mort en les nostres carreteres. Passava en bicicleta per l'autovia de Castelldefels i al passar per la zona acordonada pels Mossos em va sobtar veure un cos estirat al terra tapat amb una manta però amb nombroses restes humanes disseminades pels voltants.\nDesprés per internet he vist la notícia de que el ciclista va ser atropellat per un camió. El veí de Viladecans, de 76 anys, va morir a l'instant. La veritat és que no se com va ocórrer l'accident però m'indigna com ha redactat la notícia Europa Press, on diu que el ciclista va xocar amb el camió. Està claríssim que el ciclista mai anirà a xocar voluntariament amb un camió i encara que es caigués el ciclista ell sol el camió havia de deixar una distància lateral de 1,5 metres, que hi ha molta gent que incompleix.\nSegons els l'últim anuari de la DGT publicat al 2006 hi ha hagut 2.366 ciclistes ferits i 75 ciclistes morts en tot l'estat espanyol durant l'any 2006. Cada dia hi ha 6 ciclistes ferits i en mor 1 cada 5 dies. Les xifres ja parlen per elles mateixes...\nÉs molt trist tot plegat, perquè segur que el ciclista es va veure xuclat per el corrent d'aire ke genera un camio quan et passa tant a prop.\nEncara és més trist que ningú es doni compte de que nomes cal esperar-se 10/15 segons i cal separar-se tant sols 1m/1'5m del ciclista, maniobres ben facils per tothom que te un carnet de conduir.\nEn aquest cas es un home de 76 anys, pero podria haver passat perfectament a un noi de 16-20anys que s'esta entrenant per ferse un lloc en els millors i per culpa d'un conductor que vol estalviar-se aquests 10-15 segons, li treu les ilusions i de passada molts cops la vida.\nEn fi alex, allo ens va servir per donarnos compte que em d'extremar les precaucions sigui on sigui.\n13 de gener de 2008, a les 9:23\nA mi també hem va sobtar la noticia de que un ciclista havia xocat amb un camió. El mes normal es parlar d'un atropellament. Sovint el que passa es que hi ha qui imposa la llei del mes fort, i pensen que qui ha de vigilar es el mes feble, i a sobre li donen la culpa al ciclista per anar per la carretera. S'ha de respectar a tothom per igual, i si no passarien mai a menys de 1.5 m de un camió, han de fer el mateix amb tothom.\n13 de gener de 2008, a les 13:31\nTambé és trist que molts conductors no saben que podem anar els ciclistes en fila de dos.\nHi ha estudis que demostren que normalment és més perillós anar en fila d'un que en fila de dos. Quan vas en fila de dos ja han de pensar-se més la maniobra per avançar. Si vas en fila d'un molts cops et passen molt aprop.\nEncara que el ciclista caigui ell sol a causa d'un forat per exemple és difícil que es desplacés més enllà de 1,5 metres i per tant és molt necessària que tothom respecti aquesta mesura.\nEls conductors de vehicles a motor han de ser més conscients. És evident que els ciclistes també podem cometre algunes imprudències però la diferència està en què nosaltres provocarem uns danys mínims i una imprudència d'un cotxe o d'un camió pot provocar-nos la mort.\n13 de gener de 2008, a les 16:35


Holiday Villa in Pollenca Mallorca VIII Mallorca Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSituat en el cor de Pollenca, Holiday Villa in Pollenca Mallorca VIII és un lloc ideal des d'on descobrir Mallorca. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Holiday Villa in Pollenca Mallorca VIII, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Holiday Villa in Pollenca Mallorca VIII es reflexa en cada habitació. piscina privada, aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent piscina exterior, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Holiday Villa in Pollenca Mallorca VIII no troba competidors en cap categoria.


TINETjornada 2017: Internet, les coses i nosaltres | TINET - Tarragona Internet\nEl 3 de juny, al matí, t’esperem a la Diputació de Tarragona en una nova edició de la TINETjornada, enguany amb el lema: "Internet, les coses i nosaltres".\nL'edició d'enguany de la TINETjornada tractarà alguns dels aspectes de la Internet de les coses per conèixer quan i on podem fer servir objectes connectats, per saber on van a parar les dades recollides, i per establir un mínim de mesures bàsiques de seguretat, i de privacitat, basades en el sentit comú. A més, aquests objectes s'han creat i s'han programat. Per entendre millor aquestes coses es practicaran unes nocions essencials de programació.\nEn aquesta nova edició de la TINETjornada, des de TINET, des de la Diputació de Tarragona, i les institucions que hi col·laboren, es vol facilitar el camí cap a la Internet de les coses, despertant l’interès dels tinetaries que participen cada any en aquesta cita i, per suposat, dels usuaris d’Internet.\nHoraris de les ponències i del taller.\nDifusió de tendències i innovacions en l'ús d'Internet i de les TIC entre la ciutadania.\nInformació d'interès sobre els ponents d'aquesta edició.


Pati Difusa: MOZART PER ESMORZAR\nMOZART PER ESMORZAR\nAquest matí, quan he arribat al menjador després de preparar l'esmorzar, els nens havien posat un CD de Mozart, i l'escoltaven atentament ajaguts al sofà.\nM'ha agradat el gest, la música clàssica és sempre relaxant i una manera fantàstica de començar el dia. Sobretot a principis de setembre, havent tornat ja de vacances però sense que s'hagi iniciat el període escolar. Suposo que les criatures estan tipes de vacances, s'avorreixen i estan més rondinaires que de costum.\nAvui, tanmateix, tot ha anat com la seda. Després de l'esmorzar, una estona de joc, sense baralles entre ells, sense discussions, deixant que la mare —o sigui, jo—, enllestís ràpidament totes les tasques que una llar duu implícites.\nA mig matí, sense haver-hi d'insistir gens, s'han vestit i hem sortit a fer encàrrecs pel barri. Sorprenentment, no s'han queixat ni de la calor, ni d'haver de caminar, ni d'haver de fer cues. Increïble, però cert! Tant és així que fins i tot hem parat a fer un cacaolat per descansar i hem rigut amb dues o tres anècdotes que em reservo per a un altre escrit.\nEm pregunto si li dec tota aquesta harmonia a Mozart...\nDemà faré la prova, hi tornarem, a veure si es repeteix la placidesa d'avui!\nPublicat per Pati Difusa a 15:10\nEtiquetes de comentaris: calma, compositors, mozart, música clàssica, nens, relax\nA LA RECERCA D'UN TEMPS PERDUT


Els penya-segats de Moher es troben en el límit sud-occidental de la regió del Burren, Irlanda. En anglès s'anomenen Cliffs of Moher\nEls penya-segats de Moher es troben en el límit sud-occidental de la regió de Burren, Irlanda. En anglès s’anomenen Cliffs of Moher. En gaèlic irlandès, Aillte an Mhothair, literalment, “penya-segats de la ruïna”. Els penya-segats són una gran atracció turística, reben prop d’un milió de visitants cada any. Hi ha un centre de visita i un estacionament en el lloc. Hi ha un sender que recorre els penya-segats en tota la seva longitud.\nSón les estructures rocoses naturals més antigues d’Irlanda, els geòlegs situen el període de la seva formació l’any 6000 A. de C. Els penya-segats són compostos principalment de llits pissarres i gresos.\nEls penya-segats prenen el seu nom d’una antiga fortalesa. Les ruïnes del fort “Mothar“, que va ser demolit durant les guerres napoleòniques per donar lloc a una torre de senyals.\nLa torre d’O’Brien (O’Brien ‘s Tower) és una torre circular de pedra, es troba en la meitat dels penya-segats. Va ser construïda per Sir Cornellius O’Brien el 1835. És un mirador per als centenars de turistes. Des de dalt de la talaia es poden veure:\nLes muntanyes Maumturk a Connemara\nCuriositat dels penya-segats de Moher, Irlanda\n1987: Els penya-segats de Moher apareixen com els “Penya-segats de la Bogeria” (Cliffs of Insanity) a la pel·lícula “La princesa promesa” (The Princess Bride)\n2008: van servir de lloc de rodatge del vídeo “L’amore” del duet italià pop Sonohra.\n2009: apareixen a la pel·lícula “Harry Potter i el misteri del príncep“.\n2011: van ser utilitzats pel grup de rock nord-americà Maroon 5 per gravar el vídeo del senzill “Runaway“.\nTambé en aquests penya-segats, el grup The Kelly Family va posar per a les fotografies del seu disc “Over The Hump“. El grup irlandès Westlife també va usar els penya-segats com a emplaçament per promocionar Irlanda amb el seu vídeo “My Love” primer senzill de l’àlbum “Coast to Coast“.\nImatges dels penya-segats de Moher, Irlanda\nOn s’ubiquen els penya-segats de Moher a Irlanda?\nAltres indrets curiosos a visitar per la zona són una abadía o monestir i un dolmen.\nPoulnabrone Dolmen a Burren


Taller de Pedra Seca. (7a Edició) | Origens Escola Taller de Bioconstrucció\nTaller de Pedra Seca. (7a Edició)\n· Del 29 de novembre a l’1 de desembre de 2019 ·\nUtilitzant l’ancestral tècnica de construcció amb pedra seca, podem arribar a construir tota mena de murs de pedra en sec com poden ser els murs de partió, les cabanes, els folrats de mines, els pous, els forns de calç i molts d’altres elements i construccions de l’àmbit rural, donades les grans possibilitats que ens dóna aquest element com a única matèria primera emprada. La seva importància excedeix l’abast d’aquestes aplicacions dins els límits de l’arquitectura catalana i mediterrània.\nCada tipus de pedra comporta un estil i una manera de construir, així doncs trobem força diferents murs fets amb pissarres i murs fets amb pedra calcària, o fins i tot amb gresos o roques granítiques o volcàniques. Cal afegir que cada marger (nom que es dóna a l’artesà de la pedra en sec) té el seu art i ho fa a la seva manera, o bé apresa o bé per tradició…\nEl taller “La tècnica constructiva de la Pedra Seca” pretén en primer lloc posar en pràctica alguna de les tècniques més habituals en la construcció amb pedra seca tot mitjançant la construcció o reconstrucció d’una petita obra. També analitzar sobre el terreny diverses construccions existents al nostre entorn (murs, cabanes, forns de calç), tant des de la seva vessant constructiva com cultural i de relació amb l’entorn. I per últim donant a conèixer les iniciatives que s’estan portant a terme en la recuperació i difusió del coneixement per part d’entitats diverses al nostre territori.\nConèixer les normes bàsiques i els principis de la construcció en pedra seca.\nAprendre a utilitzar les construccions de pedra seca com a element estructural i funcional.\nEntendre la morfologia i la composició de les pedres per seleccionar i utilitzar-les de la forma més favorable en la construcció.\nAnalitzar els elements constructius amb pedra seca del nostre entorn.\nConèixer les diverses activitats que es promouen en el nostre territori, a través de les diverses entitats relacionades amb la pedra seca.\nDel 29 de novembre a l’1 de desembre de 2019\nDivendres 29 i dissabte 30, de 9-13h i de 15-19h\nDiumenge 1, de 9-13h i de 15-17h\nCurs teòric i pràctic de la construcció en pedra seca.\nPràctica: Construcció de diferents elements amb pedra seca. Replantejament, planteig dels gruixos, criteris a seguir per pujar un mur i el seu coronament amb diversos detalls constructius. Aplicar metodologies correctes de treball. Coneixement i familiarització amb les eines i els útils de marger. Llei de la trava. Coronaments i elements singulars.\nTeoria: Estudi i anàlisis de diferents elements constructius amb pedra seca (marges, feixes, partions, cabanes, pous de glaç i forns de calç). Principis mecànics i arquitectònics. Història de la pedra seca a Catalunya i arreu del món. Conèixer la tècnica margera i altres tècniques constructives. Aprendre els conceptes bàsics de l’arrencada en tota construcció de pedra seca. Tècniques de reconstrucció i consolidació de murs de pedra seca. Anàlisis de la geologia del terreny i el tipus de pedra apta per al treball en pedra seca.\n9-10h. Rebuda i presentació del curs\n10-11h. Les eines de treball amb la pedra seca\n11-13h. Pràctica constructiva. Taller pràctic d’iniciació al maneig de les pedres, la tècnica margera, la llei de la trava, plantejament i arrancada dels murs\n15-17.30h. Pràctica constructiva. Construcció de mur de pedra seca. Forma i consistència.\n17.30-19h. Xerrada “la geologia i la construcció amb pedra seca” a càrrec de Jordi Ferrer, geòleg.\n9-13h. Pràctica constructiva. Continuació amb la Construcció de mur de pedra seca. Elements característics dels murs i altres elements constructius amb pedra seca.\n15-17.30h. Pràctica constructiva. Continuació amb la Construcció de mur de pedra seca. Cantoneres, graons, coronament dels murs i altres elements singulars.\n17.30-19h. Xerrada “la construcció amb Pedra Seca avui” a carrer de Roger Solé, marger.\n9-13h. Itinerari Cultural de la Pedra Seca a les Planes d’Hostoles.\nVisita a diversos elements constructius existents al municipi. Anàlisi i replanteig de diverses construccions de pedra seca propis del territori. Dossier de camp.\nPresentació de l’eina de catalogació d’elements amb pedra seca Wikipedra. A càrrec de de Jordi Grau, tècnic de l’Observatori del Paisatge de Catalunya i membres de l’escola Orígens.\nAltres dinàmiques i entitats entorn l’estudi de la pedra seca, al nostre territori\n15-17h. Taller-concurs de la tècnica constructiva amb pedres de diverses tipologies.\nCloenda del curs i darreres informacions. (Digitalització d’apunts, recull fotogràfic, avaluacions del curs i entrega de Certificat d’aprofitament)\nRoger Solé Marger d’ofici, membre de La Feixa Pedra Seca\nJordi Ferrer Geòleg , membre de LithosGeotècnia\nJordi Grau Tècnic ambientòleg de l’Observatori del Paisatge de Catalunya\nFerran Bergonyó Aparellador, membre formador d’Orígens\nXavi Ventura Educador social, membre formador d’Orígens\nDe 10 a 15 persones.\nEstà recomanat a les persones que vulguin aprendre a construir parets en pedra seca i altres elements singulars, ja sigui per aplicar-ho en el món rural per recuperació de les ja existents, o també per jardineria, i altres usos paisatgístics i de nou disseny. També a aquells que tenen un interès cultural pel món de la pedra seca i la seva recuperació, i volen entendre millor els seus fonaments d’una forma pràctica.\nPreu General: 240€\nPreu descompte Estudiant o alumne Escola Orígens*: 192€\n* Els/les participants que s’inscriguin i realitzin la paga i senyal de la matrícula, abans del 11 d’octubre de 2019, gaudiran d’una bonificació del 10% sobre el preu general del taller.\n*Per poder aplicar el descompte d’estudiant s’ha d’acreditar mitjançant còpia compulsada del carnet d’estudiant, pagament de la matrícula o document que evidenciï la condició d’estudiant.


El poble no ha crescut gaire, ni vol... Així està bé, diuen els que l´habiten. Només s´haurien de restaurar algunes cases velles i habitar-les encara que sigui durant les vacances. Potser alguna casa nova al costat del poble estaria bé, però no masses. La gent viu aquí perquè hi ha tranquil.litat i bona convivència, contacte directe amb la natura, treballar la terra, pasturar el bestiar, pescar, caçar...És com un petit paradís, allunyat de les grans concentracions urbanes i alhora amb tot a l´abast si es disposa de cotxe... Figueres queda a 15 kms., la platja a 30 kms., França al costat, les pistes d´esquí molt a prop...Pots viure en el poble i treballar a Figueres, les comunicacions per carretera són bones...\nEs tem que d´aquí a poc pobles com Boadella o Les Escaules siguin punt de mira de grans promotores urbanístiques que vulguin ocupar i especular amb el paisatge...Esperem que no passi i continuïn com fins ara, petites reserves naturals, rurals, d´ecosistemes rics i variats, feliços de ser així...Lliures i tranquils.\nEl poble de Boadella forma una pinya de cases molt antigues al costat d´un castell medieval i l´església. Es troba situat al mig d´una petita vall voltada de pujols no gaire alts i solcada de nord a sud pel riu la Muga. A la dreta d´aquest riu hi ha el poble, al costat de les seves aigües, les rescloses i els canals que abans portaven l´aigua als molins i més tard centrals pe fer llum.Hi ha molts hortets ben treballats però la majoria de les terres continuen sient de secà, per això algú ha dit que Boadella és terra de vessanes magres que es miren indiferents una Muga egoista.\nHavia estat sempre dur viure a Boadella, menys pels senyors del castell, els Casademont i els Rotllan. Aquests es repartien les millors terres, les planes i properes al riu La Muga. La resta de famílies treballaven, amb moltes penalitats, les esquerpes muntanyes que envolten el poble i a cops d’aixada o llaurant amb el burro mimaven els ceps i les soques d´olivera per treure algun profit d´una terra desagraïda. Sort hi havia, per millorar la pobra economia familiar de les petites feixes d´horta treballades prop del riu i sovint desfetes per les -mugades-. Amb un xic de verdures, oli, vi, alguns cereals, figues, ametlles, bolets, aviram i el porc tenien els cellers força plens per passar els llargs hiverns.\nAra Boadella és un petit poble que encara viu de l´agricultura i de les granges de porcí. La situació del pagès ha millorat força sempre i quan hagi comptat amb un rem considerable de terra. Les famílies amb rems més petits s´han espavilat treballant en altres feines: construcció, serveis a Figueres,... I les terres que treballaven antany s´han convertit en pinedes o suredes.\nUn rellotge toca les hores, mentre l’aigua de la Muga salta per una resclosa i una àvia torna de l’hort amb el cistell ple de verdures. Aquí la gent s’atura a conversar pels carrers i es viu una vida tranquil·la, sense trasbalsos. Els caps de setmana, riuades de forasters arriben d’arreu per menjar a l’únic restaurant del poble, El Trull d’en Francesc.\nUns carrers pavimentats recentment, ens inviten a passejar i contemplar l´antiguitat de moltes cases, amb portals adovellats, finestres amb rústics ampits, ràfecs de teulada decorats amb inscripcions i dibuixos del segle XVIII... Algun tram de carrer empedrat fet amb còdols de riu, com a testimoni d´una altre època. Al arribar a la plaça Major veurem Can Serra, del segle XVI, amb escut propi, inscripcions i la data 1584. Després trobem el gran casal o castell dels Vilamarí, documentat el segle XI però refet l´any 1450 segons una inscripció que hi ha damunt la gran portalada de dovelles que dóna a la plaça, amb l´escut dels nobles Vilamarí, les quatre barres i un que representa un castell. Aquest castell conserva les sales amb arcs ogivals, espitlleres, portes de pedra, finestres gòtiques, una gran escala i altres elements que el fan un dels edificis més importants del gòtic civil d´aquesta contrada. Malauradament necessita una restauració a fons.\nL’església parroquial de Santa Cecília fou reconstruïda al costat del castell i l’actual construcció no sembla anterior als s. XVI o XVIII.Es destaca la torre-campanar amb quatre allargats badius i alguns carreus de pedra (segle XVIII).\nSeguint el carrer de la Processó mirant els ràfecs de teulada trobem una decoració típica de la zona i pertanyent a l´arquitectura tradicional: Triangles vermells sobre fons blanc o inscripcions amb dates, dibuixos de tema vegetal, animal...Són del segle XVIII i segons la tradició es feien per foregitar els mals esperits i els efectes de les bruixes de les cases.\nBoadella és dels pobles més antics de Catalunya. Surt documentat l’any 844 com un lloc del comtat de Besalú pertanyent al monestir de Sant Martí de Les Escaules.\nL’any 977, degut a la decadència del monestir de Les Escaules va passar a ser possessió del monestir de Sant Pere de Rodes.\nEclesiàsticament va pertànyer a la parròquia de Santa Cecília de Terrades durant tota l’Edat Mitjana i fins al s. XVII. Degut a això l’actual parròquia de Boadella també està dedicada a Santa Cecília.La festa major se celebra cada any el cap de setmana abans o després del 22 de novembre.\nLa família noble Vilamarí es convertiren en senyors de la baronia de Boadella a principis del s. XIV. Duran el s. XV bastiren un gran casal gòtic damunt d’un castell més antic. Fou Bernat de Vilamarí, important almirall dels comtes de Barcelona, el principal promotor de l’obra. Les restes mortals de molts Vilamarí descansen en llocs indeterminats de l’església de Boadella.\nExtingida la família Vilamarí per terres d’Itàlia el castell passà a altres famílies nobles de Barcelona i Perpinyà. L’any 1785 fou comprat pel notari de Barcelona Ignasi de Dou, qui, per casament, fou també baró de Palau-Surroca i de Calabuig. Són els seus descendents els actuals senyors de Boadella, ara però, sense cap propietat ni dret damunt la població, car s’ho vengueren tot a mitjans del s. XIX.\nDesprés de visitar el casc antic, clos per muralles durant l´època medieval, passejarem pel carrer que transcorre paral.lel al riu La Muga, el Passeig del Ginebre, sota les ombres dels verns i sentint el soroll de l´aigua. Hi ha antigues moles de trull per seure, bancs i flors arreu...Un parc per la mainada i arribant al final un edifici sol, restaurat fa poc, serveix de centre cívic i cafè, on s´hi celebren la major part dels actes culturals i festes del poble. És l´edifici de l´antiga Societat "La Caritat" fundada a mitjans del segle XIX i que durant els anys 1914 i 1917 construï aquest edifici amb característiques del Modernisme.\nL´any 1860 el poble de Les Escaules, situat a uns 3 kms. aigües avall de Boadella, fou agragat a l´Ajuntament de Boadella i des de llavores han escrit pàgines de la història conjuntament, com en els temps que Boadella pertanyia al monestir escaulenc. Els dos pobles, amb un caràcter força diferenciat: Boadella més lliberal (republicà) i Les Escaules més conservador (carlista durant el s. XIX) s´han hagut d´entendre, fins i tot en els temps més difícils de la Guerra Civil (1936-1939).\nLes Escaules, amb el seu salt d’aigua de La Caula, les coves naturals, la torre del castell, el pou de glaç i les cases antigues ja era un lloc d’interès turístic per les classes benestants de Figueres durant els anys 20 (l’actual restaurant de la Caula fou fundat per aquells anys). Ara també té moltes cases de segona residència, gairebé totes restaurades.\nEl lloc, amb aigua abundant, pesca, caça,... propicià un dels assentaments humans més antics de la comarca. S’han trobat restes prehistòriques de 60.000 anys d’antiguitat, algunes d’elles exposades en el Museu Arqueològic de Sant Pere de Galligans de Girona. Les restes trobades van del Paleolític Inferior a l´Edat de Bronze.\nDel monestir del s. IX pràcticament no en queden restes i tampoc de la magnífica església romànica del s. XII que hi havia al peus de la Caula i que fou destruïda durant els anys 20.\nL’any 1978 fou descobert l’enigmàtic «Molí de les puces», interessant edificació pre-romànica (s. IX-X) situada a 1 km. a ponent de Les Escaules i al costat de la Muga, l’antiga funció del qual encara no ha estat determinada.


Klopp demana al Liverpool el fitxatge que Joan Laporta va descartar per portar el Kun Agüero al Barça\nBarcelona. Dilluns, 8 de novembre de 2021. 17:05\nEl Liverpool necessita un davanter centre, i de manera urgent, doncs no en té cap a la plantilla. L'únic '9' pur amb el qual compta Jürgen Klopp és Divock Origi, que no entra en els seus plans, i en juga realment poc. Perquè els que més solen ocupar aquesta demarcació són Diogo Jota i Roberto Firmino, si bé no és la posició ideal de cap dels dos. I, en molts partits, això ho noten.\nEn aquest sentit, en el nom que ha pensat la directiva 'red' és Alexander Isak, que sembla encaixar com un guant en els esquemes de l'entrenador alemany. És ràpid, àgil i té una molt bona qualitat tècnica. Ha ofert un gran rendiment a les files de la Reial Societat, i és una de les grans raons per les quals, actualment, són líders a La Liga Santander. En la seva tercera temporada allà, continua sent titular indiscutible.\nEncara és molt jove, tot just 22 anys, però ja compta amb una gran experiència al més alt nivell, ja que va despuntar molt aviat, en les files de l'AIK Solna. Això li va valer per cridar l'atenció dels clubs més poderosos del continent, com el Reial Madrid. I va ser molt a prop de tancar un acord amb Florentino Pérez, però el Borussia Dortmund va acabar avançant-se. Els alemanys li prometien molts més minuts, i un lloc al primer equip.\nNo obstant això, l'internacional suec no va tenir oportunitats en la Bundesliga, i va acabar fent les maletes, primer, a préstec, per anar-se'n a l'Eredivise. Defensant els colors del Willem II va ser quan va atreure l'interès dels 'txuri urdin', que només van pagar sis milions d'euros per ell. Una ganga, veient el gran nivell que ha ofert, i, sobretot, tenint en compte els diners que poden obtenir per ell, en cas de traspassar-lo.\nSense anar més lluny, des de Anfield mediten la possibilitat de presentar una oferta en ferm per Isak, que assoliria els 40 'quilos'. Caldrà veure si això és suficient perquè des del Reale Arena li obrin les portes de sortida.\nEl Barça va rebutjar Isak per firmar el Kun Agüero\nEntre els pretendents d'Isak, també està el Barça, que fa uns mesos va contactar amb el jugador i amb el seu representant, per negociar la seva incorporació. Joan Laporta va pensar en ell, i el veia com una opció ideal per ocupar el lloc de davanter centre. Però tot es va ensorrar a causa de la intervenció de Leo Messi.\nL'astre argentí va paralitzar la seva compra, i va demanar el seu millor amic, Sergio Agüero, que acabava contracte amb el Manchester City. I al Camp Nou van accedir, ja que creia que, portant 'el Kun', podrien aconseguir que l'actual futbolista del Paris Saint-Germain es quedés. No va ser així.\nI, veient els problemes físics que té l'ex de l'Atlètic de Madrid, està clar que es van equivocar descartant Isak.\nSergio 'el Kun' Agüero\nAra, pot acabar al Liverpool, si aconsegueixen convèncer la Reial Societat perquè el deixi anar-se'n.


Josep Maria Benaul i Berenguer, 26 de març del 1951 - 28 de setembre del 2020 - Diari de Sabadell\nJosep Maria Benaul i Berenguer, 26 de març del 1951 – 28 de setembre del 2020\n[Per Núria Aymerich i Rocavert, Secretària General del Gremi de Fabricants de Sabadell]\nEscriure aquestes ratlles no és fàcil perquè són, -d’alguna manera-, el comiat al benvolgut Josep Maria Benaul. Tot ha estat molt ràpid, de la seva plenitud al seu adeu. Un trajecte final que ha portat amb gran dignitat en línia a com va ser la seva vida i amb la seva manera de ser i de fer.\nEn Josep Maria Benaul formarà part per sempre de la història de la nostra ciutat i del nostre país. I també, entre tantes altres institucions que en faran reconeixement, forma part del Gremi de Fabricants. Moltes iniciatives i col·laboracions ho testimonien. Ha estat un gran historiador de Sabadell i un gran coneixedor de la indústria tèxtil, i per descomptat del fons de l’arxiu històric del Gremi, que consultava per als seus treballs de recerca i investigació. A ben segur la persona que l’ha conegut millor. Sentia passió per la història industrial llanera i va elevar-la a nivell de coneixement universitari. Quan venia es sentia còmode cercant i consultant la documentació que en algunes ocasions ell mateix havia ajudat a catalogar i ordenar. A vegades, localitzava informació que desconeixia que formaven part del fons documental i era feliç amb la troballa.\nCom a bon sabadellenc i bon historiador no tan sols coneixia la història conjuntural de la ciutat, sinó que també coneixia les relacions parentals dels actors de la nostra història.\nVa ser el director i també un dels autors del llibre del Gremi: El Gremi de fabricants de Sabadell 1559-2009. Organització empresarial i ciutat industrial. Per fer-lo es va instal·lar al despatx de l’arxiu i ell mateix realitzava la cerca física dels documents. Va fer una feina documental ingent: expedients, fotografies, caràtules de documents d’antigues fàbriques, etc.\nL’any passat el Gremi de Fabricants li va atorgar el Premi Floc de Llana 2018 com personalitat rellevant de la ciutat. Premi més que merescut que va rebre amb agraïment i emoció.\nEn Josep Maria ha estat un home bo, treballador i savi. Ha estat un exemple de rigor en el coneixement, de coherència, de valentia per defensar les seves idees i el seu criteri, de generositat, de compromís social i cultural, de voluntat de servei amb les entitats i la ciutat, de respecte per les persones i per la història. Un professor excel·lent, didàctic, exigent i format.\nA nivell personal em quedo amb molts aprenentatges i records d’ell. No puc evitar recordar que fa pocs mesos em va regalar una classe magistral d’història. L’escoltava i sentia que aquelles explicacions, amb el seu to i la seva energia, eren un dels regals que un dia et fa la vida i que queden gravats per sempre al cor.\nPels qui l’hem conegut i l’ hem tractat el Josep Maria serà sempre amb nosaltres. És ja part de la nostra història, de la ciutat de Sabadell i del Gremi de Fabricants. El seu llegat perdurà per sempre.\nTemes:Josep Maria Benaul, Núria Aymerich, obituaris\nEls sabadellencs cobren un 6% més que els terrassencs\nEls polígons de Sabadell, el 50% de la facturació empresarial\nPreocupen els efectes econòmics de la guerra


El pessebre és un món: UN CARTELL POC CONVENCIONAL\nUN CARTELL POC CONVENCIONAL\nEl Grup Pessebrista de Castellar del Vallès acaba de presentar el seu cartell per a l'exposició d'aquest Nadal. Es tracta d'un cartell que vincula el pessebrisme amb la realitat més actual de la nostra societat. Tenint en compte que tota l'exposició de pessebres que estan preparant anirà relacionada amb la història de Catalunya, aquest cartell és un element més de l'exposició.\nUna bona iniciativa la dels pessebristes castellarencs que segueixen en la línia d'apostar per exposicions que tenen un aire diferent del que estem acostumats a veure.\nEn el següent vídeo ens expliquen el projecte en el que estan treballant.\nPublicat per Col·lectiu EL BOU I LA MULA a les 11:19


Competències: Grau en Enginyeria Mecànica - UAB Barcelona\nDemostrar coneixements fonamentals de matemàtiques, física, química, enginyeria de materials, mecànica aplicada i estructures.\nAplicar els elements necessaris de la legislació, la regulació i normalització en l?àmbit professional.\nAnalitzar dades obtingudes a través d?assajos experimentals.\nGestionar un projecte d?enginyeria mecànica incloent la planificació, direcció, execució i la seva avaluació.\nDissenyar elements i sistemes mecànics utilitzant les eines de disseny gràfic assistit per ordinador.\nUtilitzar els coneixements sobre mecànica de fluïts, termotècnia i fonaments d?electricitat i d?automatització en l?àmbit de l?enginyeria mecànica.\nDesenvolupar elements, sistemes i productes mecànics mitjançant les tècniques de CAD-CAM-CAE i PDM.\nDissenyar estructures aplicant criteris de racionalitat en les construccions industrials.\nOrganitzar la producció industrial aplicant els coneixements de processos de fabricació, operacions, manteniment, qualitat i estadística.\nAprendre nous coneixements, tècniques, mètodes i teories de manera autònoma al llarg de tota la vida professional.\nGestionar el temps i organitzar la feina.\nUtilitzar les eines i mitjans de comunicació i processat de la informació que proporcionen les tecnologies de la informació i la comunicació.\nTreballar en equips multidisciplinaris, assumint diferents rols, amb absolut respecte dels drets fonamentals i de la igualtat entre homes i dones.\nDesenvolupar un raonament i un pensament crític.\nDemostrar interès per la qualitat.\nAssumir la responsabilitat ètica i els condicionants econòmics, mediambientals, socials, legals,de prevenció i de sostenibilitat en l?exercici professional.\nTenir capacitat d?iniciativa, creativitat i de presa de decisions.


CCOO denuncia a inspecció 15 empreses del sector carni - Diari de Girona\nCCOO denuncia a inspecció 15 empreses del sector carni\nEl sindicat vol que el Departament de Treball investigui si s'està incomplint la llei catalana de cooperatives\nEl sindicat Comissions Obreres presentarà avui mateix una denúncia davant d'Inspecció de Treball contra un total de 15 empreses del sector carni que, segons el sindicat, estan incomplint la llei catalana de cooperatives.\nSegons CCOO, les empreses denunciades són d'Osona i també de les comarques gironines i lleidatanes. Entre elles hi ha algunes de les principals empreses del sector com Le Porc Gourmet, Frigoríficos Costa Brava, Noel Alimentació, Milsa o Patel.\nEl sindicat va explicar que, d'una banda, es denuncia la cessió il·legal de treballadors que s'està donant en aquestes empreses i, de l'altra, que estan incomplint el que estableix la llei catalana de cooperatives.\nCCOO demana una actuació contundent per part d'Inspecció de Treball per posar fre a aquesta mala praxi laboral i garantir unes condicions de treball dignes per al conjunt de treballadors del sector. Les denúncies que interposarà CCOO s'emmarquen dins de la campanya sindical que està duent a terme per erradicar la precarietat laboral al sector carni.\nEl sindicat també s'ha mostrat especialment crític contra les patronals del sector perquè no tenen cap disposició a aplicar la llei de cooperatives. De fet, fins ara, les taules de concertació del sector carni que s'estan duent a terme en les darreres setmanes no han donat cap resultat.


Albert Montón » El PPCV i l’espoli fiscal valencià\nEl PPCV i l’espoli fiscal valencià\n(Publicat el 02-04-2013 a www.elmati.cat)\nFa unes setmanes explicava que, per primera vegada en vint anys, les enquestes comencen a girar l’esquena al PPCV, un partit que fins fa ben poc es creia imbatible. La crisi s’ho està portant tot per davant i més encara aquells titans que es van forjar sobre uns peus més fangosos del que mai haurien imaginat. I a can PP, que fan servir la informació més completa, no són gens aliens a la desfeta que s’acosta, per bé que miren de dissimular-ho. Com que el discurs que tan bons resultats els ha donat durant dues dècades comença a grinyolar com una frontissa rovellada, ara cerquen una bona nova per tractar d’entabanar un cop més un electoral fàcilment manipulable per manca d’informació cabdal, de capacitat analítica i de perspectiva històrica.\nAmb un objectiu clarament electoralista, com tot el que han fet sempre, els “populars” valencians creuen haver trobat la clau per tornar a girar la truita: un sistema de finançament autonòmic que perjudica els valencians de forma esgarrifosa. Davant la reforma d’aquest sistema, que s’ha de negociar de forma imminent perquè entre en vigor l’1 de gener de 2014, apostarien per una reivindicació frontal davant el govern central per tal d’assolir una millora substancial del finançament valencià.\nÉs ací, però, on erren el tret, tan acostumats com estan a assolir els seus objectius mitjançant un discurs buit. Aquest discurs els ha funcionat en èpoques de bonança o de situació propícia –amb un socialista a la Moncloa, posem per cas. Per molt sorprenent que semble, quan governava Zapatero feia forat la diatriba que el de Lleó no ens estimava, als valencians, i que, per aquest motiu, ens castigava amb un finançament injust. Tanmateix, les dades històriques corroboren que el finançament injust ve d’ençà del 1707. No es podia esperar menys del “justo derecho de conquista”. Però són aclaparadores, ja en època contemporània, des de la dècada de 1930 i la postguerra, quan l’exportació de la taronja valenciana va esdevindre la principal font d’entrada de divises de l’Estat. La transició política i l’Estat dit autonòmic no van capgirar gaire el panorama. Així doncs, els valencians hem estat infrafinançats indistintament amb governs d’UCD, socialistes i populars, amb l’agreujant que, amb els successius consells del PPCV a la Generalitat, hem anat caient per sota de la mitjana estatal de renda per capita. Fet i fet, som pobres i solidaris. És a dir, ximplets de mena.\nEspanya és sostinguda econòmicament pels Països Catalans. Així doncs, serà capaç el PPCV de fer servir l’únic concepte que defineix explícitament la situació, el de l’espoli fiscal? Algú es pensa que enarborarà de forma creïble una reivindicació l’objetiu del qual faria trontollar els ciments de l’Estat? Què faran quan, des de la Moncloa, el foc amic toque a files? En un moment tan extrem com el que vivim, quan els budells putrefactes de l’Estat es fan més visibles, els partits sucursalistes, el PPSOE, han restat en fora de joc. Qualsevol defensa dels valencians davant la ignomínia econòmica que sofrim els portaria a l’enfrontament directe amb la seua metròpoli. En aquest context, apareix una reivindicació nova que té tots els nombres per esdevindre la qüestió principal de l’agenda política valenciana, si el seu impulsor, Compromís, aconsegueix traslladar-ho a la societat de forma clara i sintètica: front a l’espoli fiscal, concert econòmic. I els cadells del PPCV retrucaran destarotats: catalanistes! separatistes!\nL’objectiu és 2015, i és electoral, evidentment. Però el forat ja és massa negre perquè torne a funcionar la lírica. La gent comença a estar per a altres coses, com sobreviure, per exemple. I quan hom no té ni per menjar, fa mal de veure el descobrir que t’han estat robant durant anys i panys. Llavors, els lladres ho tindran prou complicat per transmutar-se en Robin Hood.


La regidoria de Promoció Socioeconòmica, en mans de l'alcalde de Canals, Ricardo Requena, es va reunir el passat 26 de gener per a tancar l'oferta informativa i formativa que s'oferirà durant el primer semestre de 2018, així com a repassar la Fira Comercial del proper 10 de febrer i el treball de l'àrea de recent creació de projectes europeus.\nLa intensa sinergia de treball conveniat que des del departament s'ha anat construint amb altres entitats, tant privades com públiques de superior administració, estan donant els seus fruits i la ciutadania es veu beneficiada per l'increment, any rere any, dels cursos, les jornades, les ponències, els tallers i en definitiva, de la possibilitat de formar-se i informar-se que, gratuïtament, es proposa des de l'Ajuntament de Canals.\nAmb el CDT València hi ha confirmats 2 cursos interessantíssims per al primer semestre de 2018, dirigits per a tota la població, en especial atenció per als desocupats; a través del CEEI s'intentarà acordar aspectes com l'emprenedoria en reunió de treball per a la setmana vinent; de Cambra Comerç València hi ha un curs de garantia juvenil confirmat per a la primera meitat de l'any; la SEW Canals 2018 consolidarà el nostre poble en la tercera edició de formació europea amb la col·laboració de la Diputació de València; la #FormacióEmpresarial prevista per a maig oferirà als empresaris i comerciants una interessant visió sobre els temes que ens proposen ells mateixos; a més a més, sumarem una nova iniciativa que, baix el nom Jornades Informatives a Canals, pretén tractar temes rellevants per al global de la ciutadania.\nRespecte a la Fira Comercial del proper 10 de febrer, es confirma la bona acollida per part de la xarxa empresarial amb més del 50% de les carpes sol·licitades i una programació alternativa que cobrirà tot el dissabte, matí i vesprada, amb tallers, animació infantil, conta contes, música, i molt més. La inscripció a la Fira, esrecorda, és totalment gratuïta.\nI quant a l'àrea de projectes europeus, en el mes de febrer i també de març, Canals participarà en dues jornades formatives que es duran a terme a Lisboa i Istanbul, on intentarem avançar en matèries de treball cooperatiu i col·laboratiu de cara a futures accions europees. De fet, existeix un esborrany de projecte en el programa "Erasmus +" que podria veure la llum en cas que Europa ens done el vistiplau.\nPer a Ricardo Requena, responsable de l'àrea, "dóna gust treballar amb un grup humà tan competent com el nostre que no només recolza les propostes que l'equip de govern llança sinó que a més, les amplia i millora sense condicions". I afegeix "i el millor de tot açò és que els ciutadans ens beneficiem de totes les accions que en qüestions de formació, informació, ocupació, comerç, etc., es materialitzen en el departament de Promoció Socioeconòmica".\nNoticias Economía Canals\nMás en esta categoría: « Puig propone una alianza logística entre la Comunitat Valenciana y Madrid La Fundación Bancaja de Valencia acogerá el "II Encuentro de Expertos del Agua" organizado por AGUASRESIDUALES.INFO el próximo 30 de Octubre »


Els partits independentistes de l'oposició a l'Ajuntament de Berga condemnen la inhabilitació de Venturós - Aquí Berguedà\nEls partits independentistes de l’oposició a l’Ajuntament de Berga condemnen la inhabilitació de Venturós\nMarc Canturri· 21/06/2018\nEls grups municipals del PDeCAT-CDC i Esquerra Republicana de Catalunya a l’Ajuntament de Berga han manifestat el seu suport a l’alcaldessa, Montse Venturós (CUP), pocs minuts després de saber que el jutge l’ha condemnat a sis mesos d’inhabilitació per no despenjar l’estelada del balcó en temps d’eleccions. Les mostres de suport i escalf a Venturós han estat un degoteig constant des que s’ha conegut la notícia, i els partits sobiranistes del consistori berguedà no n’han quedat al marge.\nEl PDeCAT ha recordat en un comunicat que es tracta del compliment d’un acord plenari del 2012 i ha lamentat la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que consideren que és “desproporcionada i fora de lloc”.\nA banda, el grup ha assegurat que “facilitarà l’equilibri de forces” a l’Ajuntament, passi el que passi amb l’alcaldessa Venturós: “No farem experiments contra natura i contra la voluntat expressada en les urnes de la gent de Berga, com el que s’ha fet a Badalona”. Actualment, CUP i PDeCAT són els dos grans partits de l’Ajuntament amb 6 regidors per formació. La CUP, però, governa perquè va aconseguir més vots.\nPer la seva banda, Esquerra Republicana de Catalunya a Berga ha reiterat el suport “incondicional” a l’alcaldessa de la ciutat. “Manifestem la més absoluta disconformitat amb una sentència absurda que menysté la voluntat del Ple de Berga.\nDes d'@EsquerraBerga reiterem el nostre suport incondicional a l'alcaldessa @venturosm. Manifestem la més absoluta disconformitat amb una sentència absurda, i que menysté la voluntat del Ple de #Berga.\n— Esquerra Berga (@EsquerraBerga) June 21, 2018\nAjuntament de BergaCUPERCEsquerra BergaEsteladaMontse VenturósPDeCAT-CDC\nConvoquen una concentració de suport a Montse Venturós aquest divendres a la plaça de Sant Pere de Berga\nEl jutge condemna Montse Venturós a 6 mesos d’inhabilitació


Oltra diu que la situació d'Alacant no pot afectar el Govern del Botànic perquè "està fet a prova de bombes"\nLa vicepresidenta del Govern valencià i consellera d'Igualtat, Mónica Oltra, ha afirmat que la situació que travessa Alacant, amb el seu alcalde socialista processat i les discrepàncies entre PSPV, Compromís i Guanyar Alacant, no pot afectar el Govern del Botànic perquè "està fet a prova de bombes".\nOltra diu que la situació d'Alacant no pot afectar el Govern del Botànic perquè "està fet a prova de bombes" EUROPA PRESS\nOltra s'ha pronunciat en estos termes en la roda de premsa posterior al ple del Consell, en ser preguntada per si creu que la fractura entre Compromís, PSPV i Guanyar Alacant en la ciutat d'Alacant pot danyar el Pacte del Botànic -integrat per PSPV, Compromís i Podem-.\n"No hi ha preocupació", ha manifestat Oltra, per a agregar que esta qüestió "ha de solucionar-se en la ciutat d'Alacant". "Volem que hi haja estabilitat i que els alacantins tinguen un govern a l'altura de les expectatives que van depositar en el Govern del Canvi", ha postil·lat.\nI ha agregat que "no hi ha cap preocupació que puga açò afectar el Govern del Botànic perquè està fet a prova de bombes". "Hem actualitzat enguany el Pacte i el Govern està seguint el seu full de ruta. Mentre se seguisca, el Govern està sòlid i no té cap conseqüència ni implicació el que puga passar en un ajuntament", ha aclarit.