Una proposta d’escriptura i de reflexió per als alumnes en temps de confinament – Gemma Pellissa Prades\nAbril 4, 2020\t 1 Comment\t---\nAvui us faig una proposta breu basada en la lectura de Canto jo i la muntanya balla d’Irene Solà (Anagrama, 2019). Torno a l’esperit més genuí del blog: a partir d’obres literàries actuals (sobretot novel·la, sé que en aquest blog hi ha encara una mancança de poemaris per tractar a classe i d’obres de teatre) no pensades per als adolescents faig propostes de lectura per a Secundària.\nAquestes ja tres setmanes de confinament hem vist com la improvisació ha jugat males passades al Departament d’Ensenyament, que ha anat fent recomanacions que després s’han hagut de desdir (l’ensenyament en línia). També s’ha passat d’uns primers dies en què mestres i professors , que no paren de treballar (ma mare és mestra i ho visc des de la distància), han fet un acompanyament intens dels alumnes amb propostes d’activitats per a 15 dies, correccions i videotrucades per aprofitar les possibilitats de les noves tecnologies. A la universitat vam rebre per correu llistats de recursos per treballar en línia durant la primera setmana i després s’han hagut d’adaptar mètodes, continguts i avaluacions. Al grup de WhatsApp de les companyes de sessions postpart em diuen que a les escoles bressol també els van inundar d’activitats i alguna videotrucada. Aquest afany de transmetre continguts, d’ensenyar el que s’havia pautat a les programacions, ha perdut força la darrera setmana. Hi ha hagut articles i veus crítics amb la manera com s’intenta que un infant “no perdi el curs” treballant, com els pares, davant d’un ordinador en lloc de reflexionar sobre el moment que vivim, en lloc d’aprofitar els dies amb els pares per aprendre allò que només ells ens poden ensenyar (tant pel que fa a continguts com a l’aspecte afectiu). Perquè cada vegada som més conscients que això no és només una pausa de quinze dies que afecta “només” uns quants. Que quan sortim el món que ens espera no serà el mateix.\nDe les notícies dels darrers dies, a més de la reducció de la taxa d’infeccions, m’he alegrat de llegir que els ocells es reproduiran més enguany i que cantaran més fort. La força de la naturalesa, que nosaltres també tenim malgrat el desànim general. I és de la natura que us vull parlar. Aquests dies ha coincidit que llegeixo Canto jo i la muntanya balla d’Irene Solà (quan robo temps a les notícies de la COVID 19 i el meu fill fa la migdiada, que això del teletreball amb xiquets a càrrec demana descans i tenir cura d’un mateix, també) i tinc la sensació que la muntanya de la Mila de Víctor Català em parla, ella i tots els éssers vius que l’habiten. Literalment. Cada capítol, una veu narrativa: el núvol de tempesta parla, parla la muntanya, els bolets, l’os (encara que no ho sigui de debò), l’os, l’excursionista barceloní. I Irene Solà caracteritza la veu de cadascun d’ells: la llengua de l’os n’és un bon exemple i fins i tot hi ha un personatge, Palomita, que parla en castellà. (Si em permeteu l’apunt, amb un estil radicalment diferent, aquesta muntanya tan propera és igual de màgica que la del primer conte de Satèl·lits d’Elisenda Solsona, en què ha desaparegut la lluna i la vida a la Terra canvia a causa d’aquest desastre natural –us sona?–).\nTrobo que seria una bona idea (sense ofegar els alumnes) fer una selecció de 2-3 capítols breus que permetin veure com canvia la veu narrativa, entendre qui s’expressa i com i demanar als alumnes que siguin muntanya, moixó, paviment desinfectat del carrer, plantes del balcó, gossos ultrapassejats, terra del parc,… el que vulguin i s’imaginen com viuen la situació de confinament humà. Que els donin veu, que els facin parlar d’acord amb la personalitat que tenen. Que aprofitin per reflexionar sobre com un canvi influeix en l’ecosistema. I, si en tenen ganes, hi poden afegir un segon text, una veu personal, de l’adolescent que viu aquesta situació tan estranya. Amb la pròpia veu passada pel sedàs mínim de l’escriptura.\nEl llibre dona per a molt més i podríem tornar a parlar de llegendes, de festes i tradicions i, potser, als instituts on assisteixen alumnes dels pobles dels voltants encara hi troben més afinitats. De moment, però, us faig aquesta proposta modesta.\nImatge extreta d’Anagrama.\n1r cicle d'ESO 2n cicle d'ESO literatura a secundària literatura catalana novel·la\n← Literatura infantil (12 mesos)\nShaudin Melgar-Foraster Abril 10, 2020 at 01:32\nSembla un llibre ben interessant (m’agraden les veus narratives). I la teva idea també m’ho sembla, d’interessant.


Escalfant motors – PenyaLab\nInici » Novetats » EXPERIÈNCIES » Escalfant motors\nPenyaLab i els joves de Vistabella volem apropar-nos al món dels videojocs.\nEls joves de Vistabella ja estan marxa una altra vegada. Després d'haver organitzat el Hackathon18 Vistabella, ara s'han proposat, amb el suport de l'equip del PenyaLab, organitzar una trobada al voltant dels videojocs. En la primera reunió, el dia 13 de setembre de 2019, hem començat amb una pluja d'idees de la nostra idea. Ordinadors o videoconsoles? Quin dia? Quanta gent? Què ens agradaria fer? Fem un taller de creació de videojocs?\nPer a poder concretar el que volem fer, el proper dia que ens trobem elaborarem un elevator pitch de l'activitat a partir de totes les idees que han sorgit. La tècnica del 'elevator pitch' o 'Discurs de l'ascensor' consisteix a explicar de forma breu (màxim 2 minuts) una idea o un projecte a gent que en pugui estar interessada.\nSi ets jove, si vols conèixer i elaborar un elevator pitch i/o vols formar part de l'equip organitzador d'aquesta trobada de videojocs que es durà a terme a Vistabella el dia 12 d'octubre, passa pel PenyaLab el proper divendres, 20 de juny, a les 18'30h.\nPropera trobada: 20 de setembre de 2019\nVideo-resum de l’Espai Jove PenyaLab Vistabella durant el tercer trimestre del curs escolar 2020-21\nTutorials Tinkercad: Dissenyar un clauer\nEt vols fer un clauer personalitzat? En aquest tutorial trobaràs com dissenyar-lo utilitzant l’eina web Tinkercad.\nLlapis 3D: Tècniques bàsiques 1 (dibuixem un mandala)\nCrea un mandala amb el llapis 3D tot practicant les tècniques bàsiques: instruccions d’ús del llapis; control del traç, control de la velocitat,…


Europa Press Març 24, 2020 4:31 pm\nEls jugadors i la junta directiva del Bayern de Munic han acordat retallades salarials del 20% en resposta a la crisi del coronavirus, segons ha informat l’agència dpa, en un acte de solidaritat per ajudar el personal del club en un moment difícil per la pandèmia. Tots els jugadors, la junta directiva i la junta supervisora hauran de sotmetre’s a aquesta retallada salarial. Els directius Karl-Heinz Rummenigge i Oliver Kahn i el director esportiu Hasan Salihamidzic, tots ells exjugadors del club, han discutit el tema amb el consell de jugadors compost pel capità Manuel Neuer, Thomas Muller, Robert Lewandowski, David Alaba, Joshua Kimmich i Thiago Alcántara.\nD’altra banda, el Borussia Dortmund també ha arribat a un consens amb els jugadors sobre les reduccions salarials. L’estalvi ajudarà el club alemany a “protegir-se com a una de les companyies més grans de Dortmund durant la crisi”. El president executiu Hans-Joachim Watzke ha remarcat que la disposició dels futbolistes a renunciar “a una part important dels seus sous” era un senyal de solidaritat per als 850 treballadors del club.\nUn jugador de l’Athletic, exemplar: “El més just és que ens rebaixem el sou”\nMor per coronavirus l’exatleta i entrenador català Llorenç Cassi


Opinions: noviembre 2012\nJa tenim els resultats de la consulta electoral que ens tenia que donar una idea de per on podria anar el nostre camí cap a la independència.\nDoncs la gent ha parlat, i suposo que haurà parlat clar i català donada la gran participació que hem tingut. Per lo tant hem de donat per bo el resultat com a fidel reflexa de lo que la gent realment vol.\nSi mirem les xifres sense cap apassionament i sense cap comparació amb les anteriors consultes la realitat seria molt clara. Un camí ben obert cap a la independència amb el suport de 71 escons (CiU i ERC), 20 escons (suposadament) cap el federalisme (PSC), 28 escons en contra (PPC i C´s) i finalment 16 (ICV i CUP) amb una definició mes en contra de la política econòmica que altre cosa.\nO sigui que tenim una política definida.\nPeró resulta que, com tota consulta a on es valoren resultats, hi han guanyadors i altres que no han guanyat tant, per no dir que hi ha algú que hagi perdut, cosa que ja se sap que no passa mai entre els partits polítics.\nI com que el gran perdedor, el senyor Mas de CiU, és el que ha convocat les eleccions amb un propòsit que ha sortit al revés de lo que volia, totes les altres formacions polítiques han sortit guanyant en els seus plantejaments. O sigui, és molt més important (per lo negatiu) perdre 12 escons encara que me'n quedin 50, que no guanyar-ne un encara que només en tingui 19. Sota aquesta lectura el camí cap a la independència el tenim bastant cru.\nPerquè sembla que els 21 de ERC no tinguin cap importància. I son els escons guanyats els que ha perdut CiU, lo que també ens pot dir que la gent s'ha radicalitzat una mica. Se suposa que la gent que ha depositat aquestos vots també ha parlat clar per dir cap a on vol anar.\nPerò aquesta lectura es veu que no interessa. Jo ja sento dir que el PPC ha guanyat un escó i que això es tradueix en que la gent valora positivament les retallades del Gobern central i que aproven la política econòmica del PP i les seves retallades.\nEs un altra manera de veure les coses, però jo donaria pas a una visió més de carrer. Jo crec que hi ha hagut molta gent que ha tingut por. Sigui per la sortida d'Europa, sigui per les pensions, sigui perquè els temps no estan per gaires experiments, molta gent que pateix les penúries de cada dia s'ha inclinat per un mínim d'estabilitat que li dongui un mínim de seguretat.\nAixò i que hi ha molta gent de fóra i que no vol entendre res de res quan se li parla del dret a decidir, que per molts això es xinés.\nBe. De tota manera aquesta majoria que buscava CiU s'ha quedat pel camí i, realment, això és una bona bufetada per qualsevol partit polític, i molt més si ets el partit al Govern, i encara més si la convocatòria l'has feta tu.\nQue l'han cagat, vaja. I jo m'he quedat bastant fotut.\nHaurem d'esperar un temps a veure que passa.\nIN, INDE, INDEPENDÉNCIA !!!!!!\nPublicado por Francesc en 11:53\nAhir per la nit vaig poder veure per TV3 el debat dels set candidats a la Presidència de la Generalitat per les properes eleccions del dia 25N.\nHaig de dir que em va agradar molt i el vaig seguir amb interès. Vaja, em va agradar que es fes un debat ver el futur al qual volem o podem aspirar i les diferents opcions que se'ns ofereixen.\nEm va agradar el debat però no una cosa que per mi és prioritària: parlar i escoltar o el que és el mateix, parlar i deixar parlar, que per això hi han els moments adequats per poder contestar o de rèplica, quan es fan al.lusion directes al candidat a les qüestions del seu programa o a les seves manifestacions. Això de fer comentaris interrompin lo que diu l'orador de torn, per mi, és de bastanta mala educació i no em permet a mi, el votant, saber que punyeta estan dient els uns o els altres. Hi havia algun candidat/a especialment poc respectuós amb les altre opcions.\nDit això i amb tot el respecte del mon cap a altres opinions, aquest és el meu parer vers lo que ahir vaig veure i sentir:\nCiU: Aquest partit te la patata calenta de la independència a les mans i s'està cremant. Han pujat a aquest carro perquè és el que ara toca, lo que els hi pot donar més vots, però si pel camí cap a l'Estat propi hi algues alguna altra solució ( pacte fiscal, federalisme, etc., ) que fos acceptable pel PP o PSOE de segur que veuria el cel obert. De fet ja ho va proposar al PP d'una manera subliminar, però se li va entendre tot. I al senyor Duran i Lleida, quan parla, també se li entén tot.\nLo del referèndum ha quedat com "Sí o sí". Ja ho veurem. El camí cap a la independència no ha quedat gens clar.\nLa política d'aquest partit, com diu tothom i amb raó, ha sigut sempre fer la puta i la Ramoneta amb tot deu qui ha tingut el poder. Ells en diuen "sac al cove", però ara això ja no hi val. Els objectius aquest vegada els ha marcat la gent manifestant-se al carrer i al senyor Mas no li toca res més que seguir-los o intentar aconseguir-los si és que vol continuar fent política.\nI farien també bé de mirar de ser una mica més transparents i legals, perquè lo del cas Palau ,si un dia surt tot a la llum, que ho dubto, farà que la merda els hi arribi bastant amunt. Lo dels comptes a Suïssa ja no m'ho crec tant per la manera que surten com per d'on venen, però mal segur que n'hi han fet.\nPSC: Res a pelar. Però res de res. Bona voluntat per part del senyor Pere Navarro però lo del federalisme no s'ho va creure ni ell. Bones respostes per al·lusions a la senyora Camacho i poca cosa més.\nPP: Aquí en hi ha per llogar-hi cadires. Només va vendre fum. Ara resulta que Espanya és la solució a tots els mals, que tenen resposta per tot, que ells saben lo que cal fer fins hi tot baixar l'atur a Catalunya (aquí ja hi poso rialles) i que ara estan disposats a parlar vers una millora del finançament (més rialles). S'ha de tenir morro ( i en hi ha per cert) per venir a dir coses com aquestes. Jo comprenc que no vulguin que surti Catalunya de l'Estat Espanyol perquè si al cap de dos dies el País Basc li dona per fer el mateix ja em direu qui els hi mantén la paradeta, però una mica més d'humilitat al davant de la gent que ho passa molt malament per mor de la seva política també els hi podria donar alguns vots més. I això de fer por amb la sortida d'Europa o les pensions ja no s'ho creuen ni els nens de pit.\nICV: Correcte. S'hi pot estar d'acord o no, però ells no enganyen a ningú i son conseqüents amb lo que defensen. El senyor Herrera va estar bé encara que va tenir alguns problemes amb el senyor Mas quan varen parlar de dèficit i de la construcció d'habitatges. Va donar l'impressió per un moment que l'havien agafat en fals, Enseguida es va refer. A l'hora de parlar mirava més cap a la seva dreta (Esquerra i Ciutadans) que no cap allà a on devia (PP i CiU).\nERC: Conseqüents. Això de la independència els hi va com anell al dit. Em va sorprendre una mica el senyor Oriol Junqueres. Va parlar bé, va dir lo que tenia que dir i també es cert que va quedar clar que tenen un pacte amb CiU. Independència sense matisos. Bastant transparent crec jo, i els números ben fets.\nCiutadans: El senyor Rivera guanyaria molt si fos una mica més ben educat. Masses cullerades quan no li tocava. No li va faltar raó quan va parlar dels finançaments dels partits, de la claredat de les declaracions de renda dels polítics i de la política de subvencions i càrrecs.....endollats. Si es calmés i no volgués dir tantes coses de cop seria més comprensible per l'auditori.\nSolidaritat: Repetitiu. No dic que no digués veritats com a punys fent els números i amb lo que deia però només tenia apresa una cançó. Per mi el candidat més dèbil.\nI al tancar la televisió em vaig quedar la mar de satisfet. Per si no ho tenia clar ja tenia decidit el meu vot pel proper diumenge.\nPublicado por Francesc en 11:03\nFa dies que em volta una incògnita pel cap. Ja fa dies que em faig la mateixa pregunta: "Que collons espera el PSC a partir peres amb el PSOE?"\nEn aquestos temps convulsos en que hem de trepitjar fort tots junts en una sola direcció...a que ve estar encara supeditats a les seves decisions "espanyoles"?\nQue no veuen que el proper dia 25N tindran el pitjor resultat electoral de la seva historia a Catalunya? Que no veuen que la clatellada serà forta?\nL'altra dia hi havia a "El Periódico" una entrevista al Pere Navarro. I en vols de romanços i de tirar pilotes fóra. La veritat és que no ho entenc. Aquesta postura avui dia ja no te sentit.\nI em sabrà greu perquè jo soc d'esquerres i molta altre gent que conec també, però si no donen aquest pas no els hi donaran el seu vot pel que jo sé.\nJo tampoc. I abans o solia fer.\nPublicado por Francesc en 8:53\nDeu estar molt nerviós el Govern central. Es veuen ja molts símptomes d'impaciència respecta a la tan anhelada recuperació econòmica. L'ultim els comentaris que ha fet la ministra de Treball, Fátima Báñez, en una presentació d'una revista del seu ministeri (tot queda a casa). Es veu que allí se li va escalfar la boca i no va parar de dir bestieses. Com que parlava pels seus, les persones normals no s'han de sentir ni al·ludides ni molestes, no les tractava d'imbecils, és simplement que no anava per elles.\nSembla ser que la final de la crisi no te res a veure amb un atur que ja va pel 25% de la població que està en condicions de fer-ho. Res d'això. Tampoc te res a veure que no hi hagi cap indicador que ens ho digui. No passa res. Lo important son les decisions que ha pres el Govern i en les reformes que s'estan adoptant des de la confiança en nosaltres mateixos.\nI no acaba aquí la cosa ja que la ministra encara va més enllà. Defensa que la reforma laboral "está ayudando a muchas empresas a salir de la crisis" gràcies a una millor flexibilitat interna. I després ja ens la fot a cullerades: "hoy más que nunca el empleo es el centro de todas las políticas del Gobierno, seguido de la responsabilidad que es tarea de todos".\nI per acabar-ho d'arreglar:" El ejemplo de responsabilidad de los empresarios como impulsores de la salida de la crisis a través de la generación de riqueza y la creación de empleo, así como de los funcionarios, a través de su vocación de servicio".\nDe on collons treu aquesta "senyora" els símptomes de la sortida de la crisi?\nAbans de nomenar a algú ministre.....no se li podria fer un senzill test d'intel·ligència?\nI aquesta paia, encara que te pis a Madrid, cobra dietes de "alojamiento y manutención" com si vives a Huelva a on també te habitatge. Dietes que son 1.823 € en 14 pagues, que tampoc ho entenc, perquè amb dotze ja en tindria prou.\nQuina cara més dura que te la senyora ministra. A més a més de beneita, està clar.\nPublicado por Francesc en 5:55


Colau: "No m'agrada que Valls m'hagi fet alcaldessa, però cal assumir contradiccions"\nBarcelona. Dimarts, 18 de juny de 2019. 10:47\nActualitzat Dimarts, 18 de juny de 2019. 10:55\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha assegurat que no ha fet cap acord amb l'ex-primer ministre francès, Manuel Valls, i defensa que aquest escenari era "imprevisible" tot i assumir "contradiccions" per arribar a l'alcaldia.\nLa líder de BComú ha reivindicat en una entrevista a Rac1 que "no ha mentit" i que en cap cas s'havia imaginat ser investida amb els seus vots. En aquest sentit, Colau ha reivindicat que Valls no ha condicionat la seva posició política "ni ho farà". "No m'agrada que Valls m'hagi fet alcaldessa", ha assegurat.\nColau també ha reconegut que la sessió d'investidura no va ser "exactament feliç" perquè al Saló de Cent hi havia concentrades "moltes situacions d'excepcionalitat". "Moltes de les coses brutals que que hem viscut aquests quatre anys hi estaven representades simbòlicament", ha dit en referència a la presència de Joaquim Forn com a pres polític. "Crec que vaig fer el que havia de fer i la meva organització també", ha explicat Colau.\nL'alcaldessa ha criticat amb duresa el primer discurs del cap de l'oposició, Ernest Maragall, després de guanyar les eleccions i ha reconegut que la relació entre ells dos "és millorable". "A molts ens va decebre que posés per davant l'entesa independentista i que donés per fet un pacte amb Junts per Catalunya abans de parlar de ciutat", ha dit.\nTambé ha lamentat que Maragall l'hagi acusat reiteradament de "carcellera" durant la campanya per explorar un acord amb el PSC i ha criticat que en altres municipis ERC sí que pogués pactar amb els socialistes però a Barcelona fos "inconcebible i alta traïció". També ha recordat al republicà que ell en el passat va ser "aparell" del PSC.\n"Segurament aquest serà el meu últim mandat"\nColau està "gairebé convençuda" que aquest serà el seu últim mandat perquè diu que no ha vingut a allargar-se en la política. Ara bé, la líder dels comuns ha defensat que les polítiques del seu grup municipal necessiten 4 anys més per consolidar-se i que "per fer això el millor és fer-ho des de l’alcaldia."\nEn l'entrevista, l'alcaldessa ha admès que s'ha plantejat deixar la política els últims dies, perquè han estat unes setmanes "molt difícils" amb uns llenguatges "molt durs" per part d'ERC. Colau s'ha emocionat en parlar dels sacrificis personals que ha fet i l'any allunyat dels seus fills i ha hagut d'aturar un moment la conversa.\nEn tot cas, ha lamentat que l'acusin d'aferrar-se a la cadira" quan Ernest Maragall porta "més de 40 anys ocupant càrrecs". També ha criticat el "doble discurs" d'ERC sobre els pactes amb el PSC, i ha afegit que li hagués agradat que haguessin consultat les seves bases sobre un acord amb BComú i PSC.\nSobre el govern amb el PSC, Colau ha dit que encara no han començat ni a parlar, i ha recordat que en el passat mandat ja van governar deixant a banda la qüestió nacional. Per això, ha opinat que el tema del llaç groc no ha de ser ara cap problema entre ells.\nSobre la negociació de la Diputació de Barcelona, ha desitjat que hi hagi un tripartit d'esquerres, però ha recordat que ERC i el PSC tenen més protagonisme en aquest cas perquè han tingut millors resultats.\nINSULTS Una regidora de Colau denuncia insults masclistes després de la constitució de l'Ajuntament Cèlia Forment i Bori\nBarcelona Les similituds d'Ada Colau i Manuel Valls, segons Graupera El Nacional


Ferienwohnung Klauke Winterberg Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nFerienwohnung KlaukeApartamentStollenweg 10, Silbach, Winterberg, Alemanya, 59955 - Veure al mapaExcepcional9,2Basada en86comentarisFerienwohnung KlaukeVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Winterberg, no busqui més enllà de Ferienwohnung Klauke. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Ferienwohnung Klauke, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcacotxes, aparcament de cotxes, habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Ferienwohnung Klauke sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. L'ambient de Ferienwohnung Klauke es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com camp de golf (a 3 km), esquí, jardí. Ferienwohnung Klauke és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Winterberg.\nTowels and sheets are not included but can be rented on site for a small fee. Mostrar més


El futur del CDR és al Parlament La República\n“No hi ha excuses que valguin en aquesta situació vergonyosa provocada per la desunió dels partits polítics i la desaparició d’eines mobilitzadores com ho va ser el Tsunami Democràtic”\nAl final de l’article que vaig escriure la setmana passada en ‘’homenatge’’ a la Marta Pascal us vaig fer cinc cèntims d’una idea meva i d’altres persones fermament compromeses que hem impulsat un grup per reclamar l’articulació d’una gran aposta complexa, ambiciosa, arriscada, però sobretot guanyadora.\nArran del trencament definitiu del Govern i l’anunciat avançament electoral, hi ha qui ara brama contínuament en favor de la unitat i nosaltres no hi podem estar més d’acord. Personalment, vull que s’acabin els retrets i es comenci un apropament que pot ser beneficiós per tothom, però no en els termes que ens pretenen vendre com a bones, quan són més del mateix.\nHem perdut 2 preciosos anys, on hem desaprofitat multitud d’oportunitats d’or per poder assolir la independència, cosa que ha començat a fastiguejar-nos i cansar-nos. Ens ha desmotivat molt el fet que els polítics siguin completament incapaços d’avantposar el país i la seva gent als seus interessos de partit.\nTot i així, hi ha multitud de valentes i valents que no s’han rendit i es mantenen ben ferms. Parlo de bona gent com la que cada dijous s’uneix a Cerdanyola des de que van empresonar als Jordis. Parlo de bona gent que ininterrompudament, des de que van empresonar a la Carme Forcadell, s’uneix al centre penitenciari de Mas d’Enric per reclamar la seva llibertat. I com no, la bona gent de Meridiana que dia rere dia resisteix i ens recorda que la via cap a la llibertat comença als carrers de tot el país. Tot i aquests exemples, vull deixar molt clar que hi ha molta altra gent igual de forta, que es manté dempeus en tot el territori català. Aquestes paraules també són per encoratjar-los i per recordar-nos que la ‘’rendició’’ no es troba en el nostre vocabulari. Aquest és l’independentisme valent i persistent que vull recordar i dignificar.\nI sí, sense pèls a la llengua, volem unitat, però la veritable, la que neix i ens uneix als carrers de tot Catalunya. Per això posem sobre la taula aquesta candidatura unitària impulsada per la societat civil i no pels partits, però tot i així aquests són convidats a apartar les seves baralles i unir-se al voltant d’aquest projecte de futur, cohesió i germanor.\nUn projecte on el programa i els candidats els escolli la gent a través de primàries obertes, no pels partits als despatxos. Un espai d‘unió on tothom qui vulgui (polítics inclosos) es pugui presentar i ser escollit de manera directa per fer d’aquestes eleccions una nova oportunitat d’or creada no, per la repressió desbocada de l’Estat, sinó per la nostra pròpia iniciativa.\nPerquè, sincerament, no podem continuar com fins ara. Tenim la pitjor herència i tradició del règim del 78 incrustat en la nostra manera de fer política i això s’ha d’acabar immediatament. Que els partits facin i desfacin al seu gust des de dalt no és la via cap a la independència, ni de bon tros. La democràcia directa és el futur. Tan és així que fins i tot, el Consell per la República camina cap aquesta via, per fer una República de dones i homes lliures que realment vetlli i defensi la sobirania del poble.\nI a qui faig referència amb el terme “gent”? Doncs a totes aquelles persones que no som sectaris partidistes, treballem per fer país i volem una unitat real, sorgida de les bases de tot l’independentisme per trencar les cadenes que ens lliguen encara a l’estaca. No parlem de llistes úniques de partits ni sense cap ideologia, sinó que parlem de començar a utilitzar noves maneres de fer política, a l’abast de tothom i que ens apropin a poder fer una millor societat on el ciutadà sigui realment el centre. Perquè com deia un gran savi, “no esperis resultats diferents si sempre fas el mateix”. Això seria una bogeria, oi?\nVull deixar clar que no volem deixar enrere les problemàtiques quotidianes. Tot el contrari. Volem treballar per incidir amb més força que mai en aquestes amb la certesa que només la independència ens permetrà tenir les millors eines per buscar remeis i solucions. I, al cap i a la fi, la majoria de la nostra societat és conscient dels problemes socials que ens envolten i votaria en conseqüència. N’estic segur!\nMalauradament, és veritat que hi ha qui ja es troba ben còmode en la discòrdia partidista i ja li sembla bé que uns poquets decideixin als despatxos allò que ha de votar (i a qui) donant tota la seva confiança, cegament. I insisteixo, calen aquestes noves eines per fer una República de futur, no una Espanya 2.0.\nNomés amb les discussions que tenim es veu d’una hora lluny que les batalletes dels partits no ens deixen avançar ni un sol pam. Estem estancats amb tanta lluita fratricida i alguns no ho volen veure, perquè estan ocupats amb debats estèrils que no ens porten enlloc.\nAvís a navegants, sinó hi ha cap front unitari i tothom torna a anar per la seva pròpia banda, descuidant les nostres obligacions i responsabilitats col·lectives sabem que l’independentisme ja partirà amb desavantatge i amb risc de xocar contra les roques. Dèbils, fragmentats en mil i una opcions que volen el mateix i completament a mercè de la inèrcia partidista que ens ha portat fins aquí. Fins el no-res.\nNo hi ha excuses que valguin en aquesta situació vergonyosa provocada per la desunió dels partits polítics i la desaparició d’eines mobilitzadores com ho va ser el Tsunami Democràtic. El catalanisme polític ja es va poder unir a principis del segle XX sota Solidaritat Catalana i que ara això, en ple segle XXI i amb tota la maquinària repressiva estatal apuntant-nos, es vulgui pintar com un ‘’impossible’’, és per fer-s’ho mirar!\nHem de començar agafant consciència des de baix i exigir que els partits polítics escoltin d’una santa vegada a la gent, apartin les seves diferències, les males praxis tradicionals del règim del 78 i ens unim tots plegats per fer realitat aquesta candidatura impulsada per la societat civil, encarada a afrontar aquestes eleccions amb un programa clar cap a la independència que trenqui amb els vicis del règim del 78 i es mantingui fidel i obedient al mandat democràtic de l’1 d’octubre per assolir aquesta República socialment justa que ens mereixem.\nTinc la certesa que el futur de l’independentisme valent es pot articular entorn una Crida Democràtica per la República (amb les sigles, CDR) que es converteixi en el revulsiu definitiu que ens retorni aquella il·lusió i esperança furtades pel cercle viciós processista i aquest dia de la marmota insuportable, en el qual ens han ficat les Pascals i Vilas de torn, d’ambdós partits majoritaris.\nI per acabar, per arribar a bon port, recordem-nos cada dia a partir d’ara que tot és impossible fins que es fa. Quan això ho tinguem realment clar i ho diguem sense por ni vacil·lacions, serem completament imparables i conquerirem definitivament la República Catalana!


Compres d'Articles: Trobar 59 cerca Articles comercials al Article esfera - pàgina 8 (Catalan)\nComprar en línia perfums i fragàncies\nAutor d'experts: Yogesh Giri\nEs diu que les fragàncies poden canviar Estats d'ànim en segons! No és això cert? Si passem per una zona amb una olor brut... que se senten irritats i pensem que quan estem aconseguint d'aquesta zona. Al contrari, si ens estan passant per una persona que ha ruixat un perfum digne d'algunes flors, ens sentim agradables i estada a més de la persona.\nSubhastes d'emmagatzematge mini: Consells per saber el que rep\nAutor d'experts: Stuart C Hely\nVoleu utilitzar subhastes mini d'emmagatzematge com una manera de fer diners? Si és així, cal caminar fora amb elements que poden ser revenudes per a un benefici. Malauradament, això no sempre és fàcil de fer. Hi ha bones notícies però.\nTractament unitat d'aire: Quines són les consideracions principals per a la compra\nUn controlador de cabell o unitat de tractament d'aire s'utilitza conjuntament amb calefacció i refrigeració per condicionar i circular aire dins d'un habitatge o un edifici. Aquestes unitats són grans i complexes i connectar a la xarxa de conductes que recull esgotat l'aire de dins de l'edifici i distribuir l'aire condicionat a canvi.\nMotorista pegats són una Part Important de la vida del motorista\nAutor d'experts: Jon Patch\nMotocicletes són icones del camí obert i llibertat americana. I ciclistes de totes les tendències no són tímids de compartir la seva opinió. Es podria dir de ciclistes i pegats de motorista anar junts com Harleys i cuir. Motorista parcel·les són res de nou, per descomptat, han estat una part natural del món ciclista gairebé des que va començar a motocicletes. I amb equips moderns brodats, just sobre qualsevol opinió pot ser expressada en una parcel·la de motorista.\nLa tendència a la bossa\nBosses reutilitzables són calents en aquests dies. Us he vist a la botiga de queviures, a Wal-Mart i potser al seu favorit magatzems. Com més i més empreses s'esforcen reduir residus i promoure la sostenibilitat, els clients estan saltant en el joc, així, estalviant bosses de les seves botigues favorites a utilitzar una i altra vegada, especialment si les bosses sempre són ben fet i de moda. La tendència ha pres suspensió entre totes les classes de compradors, i les empreses estan començant a adonar-se el potencial de màrqueting que pot ser aprofitat per prendre avantatge de la tendència dels seus clients a reutilitzar les bosses botiga.\nPenny subhastes - Subhastes en línia\nNegoci en línia rugeix indústria del negoci avui. Aquí els consumidors aconseguir elements fascinants a preu baix extra ordinàries. Aquesta subhasta cèntim i subhastes en línia ha esdevingut tan popular com els jocs de Bingo. Aquesta subhasta esdevingué popular només quatre anys enrere i encara la bogeria de les persones.\nTrobar la rentadora de pressió elèctrica Ideal\nMàquines de pressió elèctrica rentadora hagin sofert modificacions tremenda ja que primer es van introduir al mercat. Anteriorment, aquestes màquines utilitza electricitat només per generar sortida alta pressió i encara havia d'utilitzar la combustió de combustibles fòssils per generar calor. No obstant això, els últims models de rentadores elèctric pressió no tenen motors de combustió. Aquestes màquines utilitzen l'electricitat per a la generació, així poder altes temperatures.\nDivendres negre 2010 especulació: Will It encara ser un gran esdeveniment durant aquesta economia?\nAutor d'experts: Deliah Abraham\nAmb els analistes prediuen una recuperació econòmica lent i cauteloses durant gran part del país, com la població respondrà durant les vacances 2010 compres nadalenques? Segons Bloomberg News: "els Americans han crescut tenebrosa sobre... l'economia... fins i tot com els EUA mostra signes de moure de la recessió recuperació... (F) ewer que 1 de cada 3 nord-Americans pensen que millorarà l'economia en els propers sis mesos..."\nNostra necessitat d'un despertador\nAutor d'experts: John Hinman\nDespertar d'hora al matí del son profund en efecte és una tasca difícil i c un definitivament no pot fer-ho pel seu compte si tenien un dia esgotador. I si se'ls deixa despertar al seu propi que despertava molt tard només per aconseguir horroritzat que estan molt per darrere en el seu horari de dies. És només amb l'ajuda d'un rellotge d'alarma que es pot despertar a temps i tenir coses en horari de manera que les activitats del dia procedir segons pla i no hi ha cap xoc d'esdeveniments. Des del moment que s'ha inventat, despertadors ocupen un lloc fonamental i indispensable en la vida dels.


Adéu Myanmar i propers (i últims) destins | loliplanet\n← Ngwe Saung Beach… Myanmar també té platja (i quina platja!)\nKoh Tao. L’illa de la tortuga →\nAdéu Myanmar i propers (i últims) destins\nPublicado el 23 octubre 2006 por loliplanet\nS’ha acabat Birmània. Ens ha deixat un regust estrany… Ens hem cansat molt: viatjar per lliure i sempre en autobús, ja ho hem dit mil vegades, ha resultat més dur del que ens pensàvem. Quines carreteres! Ens ha sorprès trobar el país ple de grups organitzats de turistes que han demostrat ser bastant desastres. L’última i trista anècdota és la de dues dones canviant bolígrafs -utilitzats- que treien del bolso per souvenirs que venien unes nenes (per estalviar-se la miserable quantitat d’1$ per polsera). Patètic. Aquest tipus de turisme li fa molt de mal a un país on s’hauria de vigilar moltíssim la quantitat dels teus diners que van a parar a mans d’un govern corrupte i cruel (i els hotels on van els grups organitzats i el transport privat que fan servir és sovint, propietat del govern).\nD’altra banda, la gent és encantadora, sobretot als pobles petits, i ens ha agradat moltíssim trobar que aquest país manté les seves costums intactes (és a dir, no s’ha occidentalitzat gaire). Aquestes costums a més, són úniques i no es troben a cap altre país del sud-est asiàtic: el tanakha (maquillatge que porten tootes les dones i nens), el betel (pasta -bastant desagradable- que masteguen toots els homes), els cheerots (el tabac que es fuma aquí), els longis (tan homes com dones vesteixen amb una faldilla llarga fins als peus), els trishaws i moltíssimes cases de te (evidentment herència dels britànics). Hem passat estones memorables en petites camionetes atapeïdes de gent, o en pobles petits on tothom ens saludava i ens tocava. Però als llocs turístics els grups organitzats han acostumat malament als locals i només feien que demanar-nos xampú, diners i caramels i aquí ens tocava regatejar la hòstia.\nUna altra cosa que ens ha sabut greu és no poder anar a moltes zones del país (i que semblen molt interessants). La majoria d’aquestes zones o estan prohibides o per accedir-hi necessites demanar un permís al govern i pagar una pasta desmesurada i il·lògica. Així que res, hem acabat fent la mateixa ruta que tothom :S\nLa grafia birmana és brutal. Nosaltres ens vam apendre els números 😉\nI ara estem a Bangkok una altra vegada. Entre pitos i flautes no podrem marxar a l’Índia, el nostre últim destí, fins el 2 de novembre (tornem a Barcelona el 17 de desembre. El viatge s’acaba :S). Esperarem visats a l’illa de Koh Tao (Tailàndia la vam visitar fa uns anys així que ens podem saltar les visites turístiques) i allà prepararem el viatge a l’Índia i acabarem d’actualitzar la loli amb més galeries d’imatges, tot i que la de Cambodja ja està llesta 😉\nEsta entrada fue publicada en Myanmar, Thailand y etiquetada La Bústia, La mare que et va matricular. Guarda el enlace permanente.\n9 respuestas a Adéu Myanmar i propers (i últims) destins\n23 octubre 2006 a las 12:50\nHola parella. Segueixo la vostra web des de que vàreu sortir a TV3, i us haig de dir que és excepcional. La vostra valoració de Myanmar és molt semblant a la que em vaig endur jo fa 3 anys, i només afagiria un comentari. El país està patint una brutal deforestació. Recordem que és el més gran productor de fusta de teka del món, i en cap cas hi ha una planificació de recuperació de boscos. Segur que us heu creuat amb centenars de camions carregats amb fusta. Res més. I que disfruteu a l’ India, que allò si que és un altre planeta.\n23 octubre 2006 a las 18:59\nQuina pena que això ja s’acabi… però tot i que s’acabi el viatge, que no s’acabin els somnis!\n23 octubre 2006 a las 19:57\nHola lolis !! Encara que fa dies que no dic res, aqui estem seguint la loli dia a dia. Tal i com vau dir, per nadal a casa…aixi que… Quedem per der un bermut per gracia ??????\n23 octubre 2006 a las 20:18\nVaig posant el cus-cus a bullir???\nJa tinc ganes que torneu. Quan arribeu soparet a casa, valens?? ara ens hem aficionat als noodles: noodles o cus-cus??\n23 octubre 2006 a las 20:22\nPer cert, heu estat al Cabagge and Condoms?? Val la pena anar a dinar. El menjar és molt bo i pertany a una fundació que treballa pel desenvolupament dels pobles de Tailandia. Especial força els projectes contra la Sida. Tenen un jardí molt xulo i amb el compte et regalen un preservatiu.\n23 octubre 2006 a las 23:15\nhola nois!!! ostres ja torneu al desembre?? imagino que ja en teniu ganes i els vostres amics i família tb???\nperò que farem la resta sense vosaltres i sense la loli???? ostres ja em poso sentimental… bé almenys encara queda la índia…\ni jo que em pensava que això no s’acabava mai… fins i tot em fa penona!!!! bé, de moment encara queda per disfrutar. no us desanimeu!!!!!!\nus recomano no perdre-us a l’índia visitar: pushkar i varanasi (estareu ben allotjats i ben menjats al ganpati guesthouse, al costat del gat(escales q donen al riu) on hi ha el mercat.\nuna abraçada lolitos…..\n24 octubre 2006 a las 16:54\nHola wapus. Si aneu a Ko Tao aprofiteu per fer un bateig. Val la pena! I passeu també per Ko Pagnan, l’illa és més tranquila que Ko Tao. Petons!!!\n25 octubre 2006 a las 12:30\nJo també segueixo les vostres peripecies desde que vàreu apareixer per la tele. Si demanem algun bis (com en els concerts ), allargareu el viatge?


El teatre és alhora una ficció i un fet de vida, una representació i una experiencia real, una obra d’art oberta sempre a la vivencia única que el directe escenic proporciona. Per aixo és tan emblematic l’últim text dramatic de Jordi Coca, Interior angles, que juga amb els dos nivells de la realitat teatral: el de l’escena i el de la vida. Al primer pertanyen els personatges Mare i Noia que s’enxarxen en un acerat duel o enfrontament generacional que amaga un despietat passar comptes amb la realitat sociopolítica del país. Al segon emergeix la peripecia vital de les dues actrius que assagen l’obra». (Del proleg de Francesc Massip).\nJordi Coca (Barcelona, 1947) va començar la seva carrera literaria el 1971 amb Un d’aquells estius. Els Lluisos. Vinculat des del 1970 a l’Institut del Teatre de Barcelona com a professor de teoria i literatura dramatiques, ha escrit i ha fet traduccions d’obres teatrals i poetiques, ha dirigit espectacles i ha fet assaigs sobre temes diversos, centrant-se en les arts esceniques i especialment en les figures de Brossa, Pedrolo o Palau i Fabre, a partir del teatre del qual esta fent una tesi de doctorat. A la darreria dels anys vuitanta va reprendre el genere novel.lístic amb el reconeixement de la crítica i una acceptació creixent per part dels lectors. Algunes de les seves obres més reeditades són: Mal de lluna (Premi Documenta 1988), La japonesa (Premi Josep Pla 1992), Louise. Un conte sobre la felicitat (Premi de la Crítica 1993), Paisatges de Hopper (1995), Dies meravellosos (Premi Ciutat de Palma de novel.la Llorenç Villalonga 1995), La faula dels ocells grecs (Premi Ramon Muntaner 1997), L’Emperador (1997. Premi de la Institució de les Lletres Catalanes), Sota la pols (Premi Sant Jordi 2000), Lena (2002) i Cara d’angel (2004).\nHa estrenat tres textos teatrals: Platja negra (Espai Brossa. Direcció de Lurdes Barba, Antígona (Teatre Lliure. Direcció de Ramon Simó), i Tempesta a les mans que va dirigir ell mateix. Ha fet versions lliures d’obres d’Ibsen i de la Nausica de Joan Maragall, a més de traduir quatre textos de Maurice Maeterlinck. També ha dirigit, entre altres obres, una de Joan Brossa: Aquí al bosc, i una adaptació d’un relat de Peter Handke: Benvinguda al consell d’administració i Els senyors Borkman, versió lliure de l’obra d’Ibsen John Gabriel Borkman.


Weekend Flotarium | Caps de Setmana Flotarium Barcelona\nAquest Cap de Setmana vine a Flotarium i regala’t una experiència única!\nObrim dissabtes 10 a 21h.\nTruca ara 93 217 36 37 i fes la teva reserva!\nSi ets a Barcelona o si t’hi vols apropar, a Flotarium trobaràs un espai per recuperar el Benestar de cos i ment, per relaxar-te. Amb les nostres sessions de flotació, gaudeix d’una experiència diferent i reparadora, relaxant i tranquil·la al centre de la ciutat.\nAquest Voucher té una validesa d’ 1 any.\nHORARIS PER FLOTAR\nDe dilluns a dissabte de 10:00 a 21: 00h | Dimecres i Diumenge Tancat\nNomés has de trucar +34 93 217 36 37 o enviar-nos un mail a info@flotarium.com per triar el dia i l’hora i dir el teu número de referència que et proporcionem després de la compra. Les reserves estan subjectes a disponibilitat.\nCOMPRAR SESSIÓ FLOTARIUM\nActivitats Barcelona, Activitats originals, Desconectar a la ciutat


Sant Quirze celebra aquest dissabte el Carnestoltes 2018\nUn total de set comparses portaran lâ€™alegria i la disbauxa pels carrers del poble\nSant Quirze del VallÃ¨s celebra una nova ediciÃ³ del Carnestoltes aquest dissabte 10 de febrer. La Festa comenÃ§arÃ amb la concentraciÃ³ dels i les participants a la Rua. SerÃ a les 16.30 hores a lâ€™avinguda dels PaÃ¯sos Catalans. AllÃ sâ€™hi trobaran tant les comparses com els i les participants al concurs de disfresses individuals. Lâ€™inici del recorregut estÃ previst per les 17.30 hores, moment en quÃ¨ el grup de percussiÃ³ santquirzenc Batuketumba comenÃ§arÃ la Rua a ritme de batucada.\nEl recorregut comenÃ§arÃ a lâ€™avinguda de PaÃ¯sos Catalans i seguirÃ per la plaÃ§a 14 dâ€™abril, rambla de LluÃs Companys, avinguda CamÃ del Mas, rotonda FGC i avinguda de Pau Casals.\nAl voltant de les 19.30 hores, a lâ€™escenari ubicat a la plaÃ§a dâ€™Anselm ClavÃ©, tindrÃ lloc lâ€™arenga de Sa Majestat el Rei Carnestoltes, que farÃ un discurs irÃ²nic i sarcÃ stic sobre aspectes del poble i sobre lâ€™actualitat del paÃs. Just desprÃ©s tindrÃ lloc el lliurament de premis i es donaran a conÃ¨ixer les tres comparses guanyadores del concurs, que rebran 350â‚¬, 250â‚¬ i 150â‚¬. TambÃ© rebran premis les tres parades de botifarres millors guarnides i els millors concursants individuals.\nLa celebraciÃ³ acabarÃ amb la tradicional botifarrada popular a cÃ rrec de les entitats locals i el ball de mÃ scares amb mÃºsica en directe. Enguany, lâ€™actuaciÃ³ la protagonitzarÃ el grup santquirzenc Roleguita i BoquerÃ³n, que posaran ritme i bon rotllo a la recta final al Carnestoltes 2018.\nEl barri de Les Fonts tambÃ© celebrarÃ aquest dissabte el Carnestoltes. La Rua comenÃ§arÃ a les 17.30 hores a la plaÃ§a de Manuel MaÃ±as. Tant les persones com les comparses que vulguin participar al concurs de disfresses, es podran apuntar a la mateixa plaÃ§a de Manuel MaÃ±as a partir de les 16.30 hores i fins que comenci el recorregut, que passarÃ per carrer Roma, carrer Sant AgustÃ, passatge Lola Anglada, carrer MossÃ¨n Josep Pons, carrer de Nostra Senyora del Roser, carrer EsglÃ©sia, passeig de la Riera i Pista Poliesportiva de Les Fonts. AllÃ es farÃ lâ€™arenga de Sa Majestat el Rei Carnestoltes, el lliurament de premis i una botifarrada popular.


Presentada la Maratest de Badalona 2017 | Maratest\nPrepara el teu repte\nQuè és Maratest?\nReglamentReglament Article 1 La Maratest de Badalona és una cursa atlètica impulsada per l’Ajuntament de Badalona i organitzada per Gaudium Sports, S.L.. La prova té lloc en un circuit totalment urbà de la ciutat de Badalona. Article 2 Hi ha dos curses: una de 30 quilòmetres i una altra de 15 quilòmetres. Les distàncies estan certificades per la Federació Catalana d’Atletisme. Els jutges de la FCA vetllaran pel compliment del reglament. Article 3 La cursa està oberta a atletes de qualsevol nacionalitat, federats o no. En qualsevol cas, s’haurà de tenir els 18 anys complerts el dia de la celebració de la prova. Cada corredor participa en aquesta cursa atlètica sota la seva responsabilitat i disposa d´un nivell de condició física suficient per afrontar la prova. Article 4 La inscripció a la Maratest de Badalona és personal i intransferible i suposa l’acceptació del present reglament. Un cop formalitzada la inscripció, no es podrà transferir la participació a una altre persona, amic o familiar per motiu de no poder participar el dia de la prova. Article 5 Només es retornarà el 50% de l’import abonat de la inscripció, en cas de malaltia o lesió, si es presenta…\nPresentada la Maratest de Badalona 2017\nLa sisena edició de la Maratest de Badalona s’ha presentat aquest matí a la seu de l’Ajuntament de Badalona, a l’Edifici El Viver.\nLa prova, organitzada per Gaudium Sports i amb el suport de l’Ajuntament de Badalona, tindrà lloc el proper diumenge 19 de febrer a les 9:00h.\nLa sortida i l’arribada estan situades a l’Avinguda Alfons XIII, davant del Pavelló Olímpic de Badalona, que per sisè any consecutiu serà el centre neuràlgic de la competició.\nLa regidora d’Esports de l’Ajuntament de Badalona, Maria Gallardo, el Coordinador d’Esports, Pablo Díaz i el Director de Gaudium Sports, Pep Escasany, han presentat les samarretes oficials de la Maratest de Badalona 2017, patrocinades per Luanvi i Nutrisport. Com ja és tradició, les samarretes de la prova tenen versió d’home i de dona i aquest any són de color negre i blau, respectivament. El disseny mostra la imatge de campanya, un senyal de límit de velocitat amb les dues distàncies que ofereix la cursa, 15 i 30 km, acompanyat del lema d’aquesta edició, “Prepara el teu repte”.\nLa Maratest s’ha convertit en una prova de referència per fer, en companyia i amb tots els serveis, la tirada llarga prèvia a una marató. La cursa compta amb llebres de l’Associació corredors.cat que marcaran sis ritmes objectius de marató: 2:45h, 3:00h, 3:15h, 3:30h, 3:45h i 4:00h. A més, els corredors disposen d’avituallaments d’aigua i cronometratge cada 5 quilòmetres i de beguda isotònica, fruita i gels energètics a l’equador de la competició i a l’arribada.\nEl traçat de la Maratest de Badalona, disputat sobre una distància de 15 quilòmetres, al qual els corredors fan una o dues voltes, destaca per ser molt planer i per passar per alguns dels llocs més emblemàtics de Badalona i de Montgat.\nLes inscripcions per a la Maratest de Badalona 2017 es poden fer fins a la nit de dimarts 14 de febrer a les 23:59 hores a la pàgina web oficial www.maratest.com, o també de forma presencial a les botigues col·laboradores.\nAll rights reserved - MARATEST ©


Impressores TIJ: Imprimeix sobre qualsevol superfície - S-IE\nImprimeix sobre qualsevol superfície amb les impressores TIJ\nLes impressores tèrmiques TIJ 2.5 per a marcatge i codificació industrial són la solució més eficient i econòmica per a la traçabilitat, el seguiment i la codificació dels productes, envasos o embalatges. Aquesta línia d’impressores s’adapta a les exigències i necessitats del mercat. A més la seva interfície intuïtiva facilita la configuració i navegació pels menús.\nRaons per a triar una impressora TIJ\nLes impressores TIJ són compactes i de dimensions reduïdes. A més inclouen un sistema de suports pel que són fàcils d’instal·lar i col·locar en qualsevol posició en la línia d’envasament o embalatge.\nLa pantalla tàctil de les impressores permeten configurar-les de manera senzilla i facilita també la introducció i control de dades durant el seu funcionament. També disposen d’un lector USB per a la lectura d’imatges, QR, textos, Datamatrix, etc.\nLes impressores TIJ permeten codificar els productes en la mateixa línia d’envasament o embalatge, imprimint sobre qualsevol superfície els textos, codis de barres, etc.\nEl gran avantatge de les impressores de marcatge TIJ és que poden imprimir sobre qualsevol superfície. Les superfícies més comunes dins de la indústria i sobre les que s’obtenen millors resultats d’impressió són: alumini, cartó, fusta, moqueta i paper.\nLa nostra gamma d'impressores TIJ\nControlador de capçal independent.\nConnectivitat i gran altura d’impressió.\nMarca el doble en una sola passada.


Descripció, pas a pas, de la construcció d’un hort.\nLleida, dijous 5 de Novembre del 2009. Saló de plens de la PAERIA.\nHa tingut lloc l’acte de signatura del compromís del Col.legi Claver i altres col.legis participants amb l’Ajuntament de Lleida, representat pel seu alcalde i altres regidors que l’acompanyaven.\nHa començat el Sr. Angel Ros donant la benvinguda als representants de cinquanta-una escoles, instituts, Llar d’infants.\nS’ha procedit a la signatura. Per part del Claver hi havia la Teresa, l’Artur i el Damià.\nEl Sr. Alcalde ha fet un bonic parlament agraint als presents i als centres la implicació en el treball per a conseguir uns centres més sostenibles i una Lleida més sostenible. A treballar per millorar el nostre entorn i fer-lo més agradable i ben conservat.\nEns ha donat l’enhorabona a tots i ens ha desitjat molta sort.\nHa estat un acte simpàtic i participatiu.\nThis entry was posted in General on 5 novembre 2009 by dbadia.\nThis entry was posted in General on 4 novembre 2009 by dbadia.\nEl dia 22 d’Octubre de 2009, vam estar tota l’hora a l’hort ja que feia un temps esplèndid.\nPrimer vam recollir pedres, després un grup de nens i nenes ficaven compost al carretó i el portaven més a prop del lloc de treball, on un altre grup hi ficaven arena i ho barrejaven. Un altre grup de nens anaven ficant la barreja als rectangles que havíem marcat. Mentrestant un altre grup de nenes ficaven les rajoles i plantaven les plantes aromàtiques en mig. I després vam plantar faves.\nEls del pròxim grup ja podran començar a plantar verdures.\nThis entry was posted in General on 2 novembre 2009 by dbadia.\nEl 22 d’Octubre de 2009 vam anar a fer l’activitat de l’hort el grup 2, format per:\nCom que va ploure 17 litres per metre quadrat, no vam poder anar a l’hort. A la classe, el professor, ens va ensenyar una mica el dossier de l’hort i després vam fer tres grups:\n– Un grup de nenes i un grup de nens, construïen les instal·lacions de reg, i un altre grup de nens feien un mesurador per a fer les sembres i plantacions.\n– Mànega exsudant, colzes, vàlvules de 16 mm i brides de plàstic, també vam utilitzar mordasses per afortar.\nThis entry was posted in General on 28 octubre 2009 by dbadia.\nEl calçot s’obté a partir d’una varietat de ceba. La ceba és un dels cultius més antics de la cultura mediterrània. El seu origen se sol situar al mitjà orient però és coneguda des d’antic per les cultures del mediterrani, com la cultura egípcia.Sobre l’origen del calçot hi ha vàries versions però la més coneguda és la que atribueix a en Xat de Benaiges, un camperol que va viure a Valls a finals del segle XIX, la invenció d’aquest cultiu. En Xat de Benaiges va posar un parell de brots de cebes al foc i va descobrir casualment un plat que a principis del segle XX ja havia esdevingut habitual en moltes llars de Valls.De llavors ençà la consumició dels calçots o calçotada ha esdevingut una festa gastronòmica coneguda arreu, especialment a Catalunya. Els calçots es couen amb llenya provenint de sarments de vinya i es consumeixen acompanyats d’una salsa típica, la salvitxada.\nLa cebolla en general es una planta con un contenido en vitaminas y minerales muy amplio. Se le atribuyen propiedades tonificantes, diuréticas, digestivas y afrodisíacas. En el caso del calçot se ha comprobado que tiene un contenido elevado de compuestos anticancerígenos.\nLa ceba ha de ser de la varietat Blanca Gran Tardana de Lleida\nEl procés de cultiu d’aquest producte té dues fases diferenciades. La primera fase és l’obtenció del bulb que es fa a partir de la sembra de llavor a finals d’any, es trasplanten les cebetes a principis de primavera i s’arrenca el bulb a l’estiu.La segona fase és la obtenció del calçot a partir de les cebes. La plantació de les cebes es realitza durant la segona quinzena del mes de setembre. Abans de plantar-la cal tallar-li la part superior per aconseguir que els calçots creixin més espaiats. A mesura que els brots de la ceba van sortint es van calçant, això vol dir colgar el brot amb substrat per tal que quedi més blanquejat.El cultiu del calçot és típic de les comarques tarragonines, properes al mar i amb un hivern suau. Malgrat això, el calçot també es pot cultivar en zones d’interior on les glaçades no siguin massa permanents. En aquests casos, però, la collita del calçot s’endarrerirà unes setmanes respecte a les zones de clima més suau.Per cultivar el calçot en l’Horturbà aconsellem realitzar la segona fase i, per tant, obtenir cebes de per plantar. La dificultat més gran és la d’aconseguir calçar els brots de la ceba amb el poc substrat que hi ha a l’hort. Per aquest motiu aconsellem fer una o dues línies de calçots, separades uns 40 cm i plantar la ceba bastant enterrada (10 cm). La distància entre les cebes depèn del grandària, com major sigui la ceba farà més calçots i caldrà una distància major. En general la distància entre cebes sol ser de 20 a 30 cm.\nCal calçar els brots dues o tres vegades durant el cultiu.\nCultiu de la ceba:\nTé una forta resistència a la secada encara que no li pot faltar l’aigua en el període crític durant l’engruiximent del bulb. Quan es fa en règim de secà ,per tal d’aprofitar els mesos habitualment menys secs, s’utilitzen les varietats primerenques que ja es cullen al maig o al juny abans de les fortes calors de l’estiu. Si les cebes passen una excessiva penúria d’aigua resulten molt coents i amb bulb poc desenvolupat.\nActualment en agricultura extensiva es conrea mitjançant sembra directa però tradicionalment es feia un planter que es trasplantava al cap de uns dos mesos a finals de tardor o a finals d’hivern i principi de primavera.\nUn problema fisiològic molt corrent és que algunes cebes s'”espiguin” (creix el tàlem floral) quan passen fred a l’hivern i aleshores ja no fan el bulb.\nCebes al camp\nCreix sobre terrenys arenosos, profunds, ben drenats, amb continguts moderats de calci i rics en potassi. Els bulbs d’all es podreixen amb terra densa i grassa, per aquest motiu no s’han de cultivar en terres organiques i tampoc es poden utilitzar fems. S’adapta molt bé en la majoria de sòls on es cultiven cereals i tot i que no és una planta molt exigent amb el clima, adquireix un sabor més picant en climes freds. Es troba al mercat durant tot l’any ja que floreix entre finals de la primavera i començaments d’estiu. La resistència que presenta el fruit, fa que es conservi en perfecte estat durant molt de temps un cop recol·lectat i guardat en un lloc fresc.\nSembra: És una planta pròpia de terres més aviats fortes o argiloses. En climes temperats se sembren de setembre a novembre i en els més freds al febrer.Resistència a glaçades: La part aèria només suporta les lleugeres (fins 4 sota zero) encara que un cop glaçada torna a rebrotar. Les seves flors i tavelles recent quallades no suporten més enllà d’1 o 2 sota zero.Feines de conreu: Desherbatge mecànic o amb herbicida, en els horts s’acotxa la terra a la planta per enfortir-la. En l’adobat no cal incorporar nitrogen ja que el sintetitzen per la simbiosi amb microorganismes (Rhyzobium). La collita és manual en l’horta i mecanitzada en els favons.Malalties i plagues: És molt atacada pel pugó negre de les faves (Myzus favae) sobretot les sembres fetes massa tard, però en general és la més rústega de les lleguminoses.\nThis entry was posted in General on 23 octubre 2009 by dbadia.\nThis entry was posted in General on 16 octubre 2009 by dbadia.\nLluís en Cinquè dia\ngrup de reporters : Jordi Pallàs, Paula Peiró, Cristina Urgell,Víctor Mir, Víctor Vila. Irene Garí en Cinquè dia\ngrup de reporters : Jordi Pallàs, Paula Peiró, Cristina Urgell,Víctor Mir i Víctor Vila en


Agents de les Balears col·laboren en una operació contra la pornografia infantil\n29 setembre 2020 13:57\nL'actuació ha clausurat un fòrum que servia com punt de trobada per als usuaris\nAgències | 09 agost 2011\nAgents de la Direcció Superior de Policia de les Balears han col·laborat en una operació internacional contra la distribució de pornografia infantil a través de fòrums d'Internet, als que estaven connectats usuaris de 78 països, en els quals han estat detingudes vuit persones i s'ha imputat a unes altres deu.\nSegons ha informat en una nota la Policia, l'actuació ha estat coordinada a través d'Interpol i ha culminat amb la clausura d'un fòrum que servia com punt de trobada per a usuaris, principalment dels Estats Units, Rússia, Alemanya i el Canadà.\nA més, dels vuit detinguts -Barcelona (2), Sevilla (2), Madrid, Cadis, San Sebastià i Badajoz- i els deu imputats -Tarragona (3), València (2), Alacant, Tenerife, Cartagena, Guadalajara i Barcelona-, s'ha identificat 3.512 persones que havien tingut contacte amb aquesta pàgina web.\nLa pàgina s'anunciava com un fòrum de contingut legal per publicar fotos artístiques de menors, però en realitat, segons la Policia, funcionava com a lloc d'intercanvi i fins i tot de compra-venda d'arxius amb contingut de pornografia infantil.\nEn els registres efectuats s'ha intervingut abundant material informàtic i, en concret, un dels detinguts ocultava al seu habitatge 55 GB amb més de 3.000 vídeos.\nLa investigació policial es va centrar en diverses fotografies distribuïdes en l'esmentat fòrum i protagonitzades per menors d'edat posant en actitud sexual i sotmeses a abusos sexuals especialment degradants i vexatoris.\nDesprés, els agents van localitzar els usuaris que accedien a l'esmentat fòrum i que descarregaven i compartien aquest tipus d'arxius.\nL'operació ha estat realitzada per agents de la Brigada d'Investigació Tecnològica (BIT) de la Comissaria General de Policia Judicial, en col·laboració amb agents de les Direccions Superiors de Policia d'Andalusia Occidental, Balears, Catalunya, Madrid, País Valencià, i les comissaries de Cadis, Alacant, Guadalajara, San Sebastià, Santa Creu de La Palma, l'Hospitalet i Cartagena.


NOU MODEL TIC A L'ICS - CCOO Seccions Sindicals ICS\nNOU MODEL TIC A L'ICS\n22 d’oct. 2013, 11:29 publicada per Seccions Sindicals ICS CCOO [ actualitzat el 22 d’oct. 2013, 11:29 ]\nLa Direcció de l’ICS ens informa de l’estat del canvi al nou model de TIC de la Generalitat de Catalunya. Aquest canvi, que afectarà a les àrees de microinformàtica, SAU i LAN, no afectarà als serveis informàtics d’explotació de la informació i de desenvolupament.\nEl ritme del canvi és més lent del que estava previst; per aquesta raó no ens han facilitat més dades fins a avui. El procés de canvi es farà a partir de 2014 de manera esglaonada per minimitzar l’impacte i els riscos. S’iniciarà a Barcelona, seguidament a l’Àrea Metropolitana i finalment a la resta del territori; aquest procés durarà entre 1 i 2 anys.\nActualment estan recollint dades per definir les tasques de cada un dels professionals que treballen als serveis d’informàtica, els procediments, les eines... Aquest procés suposarà una renovació tecnològica (d’un material molt envellit) i una homogeneïtat del material.\nL’ICS està negociant perquè els treballadors afectats (100 aproximadament) s’incorporin a la empresa designada per la Generalitat i així no es perdi el coneixement ni el valor afegit d’aquests professionals i conservin la seva feina, encara que sigui en una altra empresa.\nTambé s’està treballant perquè els canvis dels procediments no afectin als treballadors de l’ICS.


l'Orangette de Reus: DRY MARTINI – la llegenda dels còctels ....\nDRY MARTINI – la llegenda dels còctels ....\nLa cultura occidental ha creat una mena de mitologia al voltant del Dry Martini, en part gràcies a les moltes figures històriques i llegendàries que van fer d’aquest còctel la seva beguda predilecta, entre ells Winston Churchill, Truman Capote, Ernest Hemingway, Cary Grant, Franklin Delano Roosevelt, i fins i tot en James Bond. Tota aquesta notorietat ha fet que el Dry Martini ( o Martini ) s'hagi convertit en un símbol pels còctels i per la vida nocturna en general. Per això no ens estranya veure molts bars i locals nocturns d’arreu del mon anunciar-se amb una copa triangular i una oliva dins, tot plegat amb llums de neó, es clar… Però la història dels origen del Dry Martini és ben complexa. Existeixen discussions apassionades i versions per a tots els gustos i de tots els colors. Des de les teoríes que situen l’origen a San Francisco (Califòrnia) al 1860, fins a les teoríes que diuen que es va crear per primera vegada al Harry's Bar de Paris. Nosaltres hem intentat fer un resum d’aquestes teories sobre el seu origen però no ha estat gens fàcil. Una versió bastant potent es la que ens du cap a finals del segle XIX, al bar d’en Julio Richelieu al poble de Martínez, Califòrnia. Allí un miner ric va oferir una recompensa a canvi del millor còctel. El millor segons ell mateix, que era l’únic jutge del concurs, va ser una barreja de 3 parts de ginebra i una de vermut vermell, amb una oliveta dins. Li va posar el nom de Martínez en honor al poble. Alguns estudiosos del tema diuen que el Dry Martini va ser idea de un dels millors bàrman de la història d’Amèrica, en Jerry Thomas. En Jerry treballava al menjador de l’Hotel Occidental a San Francisco, cap al 1880. Sembla ser que en Jerry era un virtuós dels còctels i va escriure un llibre que es va editar al 1887 en el que surt la fórmula del còctel Martínez : vermut, Old Tom Gin, unes gotes de Bitter i Marrasquino. Per altra banda, la mateixa ciutat de San Francisco també en reclama la paternitat. Cada any, a la primavera, es celebren festes en honor del Dry Martini. Expliquen que d’una cantina anònima un client va sortir molt satisfet, content i amb un cert fulgor etílic, gràcies als efectes d’una barreja de ginebra i vermut que li van preparar. L’amo de la cantina només sabia que el client anava al poble de Martínez i aquest poble, pronunciat en anglès, sona “martini”. No cal dir que es per això que la ciutat de San Francisco també s’atribueixen la paternitat del Dry Martini. No obstant, la versió que te més adeptes es la que situa el seu origen als voltants del 1910, quan un bàrman de cognom Martini (d’origen italià) treballant a la barra del bar de l'hotel novaiorquès Knickerbrocker, va aromatitzar amb una mica de vermut molt sec una ginebra no menys seca, remenant-ho tot amb gel, també ben sec, servint la combinació resultant en copa de còctel. Alguns asseguren que en aquest moment gloriós per la història del Dry Martini també hauria intervingut el magnat John Davison Rockefeller Sr. com a inspirador de la barreja. De fet es va convertir en el seu combinat favorit, contribuint així a la seva popularització. Existeix també la mateixa versió però amb el cap de barra d’origen francès i de cognom Martin, i aquest cop ja es parla del vermut que es va fer servir: el Noilly-Pratt. Personalment, d’aquesta versió em quedo amb la marca del vermut. Els de Noilly Prat també, es clar… El dur Rockefeller va deixar 25 centaus de propina i una encaixada de mans. Tot i que no tenim gaire clar qui va inventar el Dry Martini, ja podem intuir que no es va elaborar amb el vermut marca Martini. Sembla clar que el seu nom pot venir del nom d’una ciutat minera o del bàrman que va fer el primer còctel, però no del vermut Turinès. El més probable es que per fer el primer Dry Martini s’utilitzés un vermut marsellès molt sec, el "Noilly Prat", que segons la opinió de molts entesos en coctelería és el que més li escau. També pren força el fet que, inicialment, la seva acceptació i fama entre l'alta burgesia nord-americana la va propiciar John D Rockefeller Sr, considerat en aquell temps l'home més ric del món, que el va adoptar com el seu aperitiu favorit per la seva exquisida transparència i sabor gairebé neutre. Finalment, i per acabar de embolicar la troca, el cinema i la literatura també van ajudar a mitificar i popularitzar l'esmentat còctel. Sens dubte Hemingway també va ser un dels qui més va ajudar a difondre el Dry Martini mentre enllestia els seus escrits tranquilament assegut al Harry's Bar de Venècia. Hemingway tenía una taula reservada i la gent acudia a veure escriure al premi Nobel mentre ell bevia els seus Dry Martini. Existeixen moltes anècdotes sobre l'alliberament de París durant la segona Guerra Mundial, però una es refereix al Martini. En ple frec a frec d’alliberament, Hemingway va irrompre a l'elegant Hotel Ritz a la Plaça Vendome de Paris, que tot just acabava de ser desocupat per les forces alemanyes, i es va dirigir directament cap al bar. Els cambrers li van preguntar què necessitava i Hemingway va respondre: " Cinquanta Martinis per a mi i per la meva tropa”. El "Dry Martini" ens ha deixat històries i anècdotes molt interessants sovint protagonitzades pels seus adeptes. Luis Buñuel, segons ell mateix va escriure, posava gel, el més sec possible, a dins de la coctelera; tirava dins unes gotes de vermut, removia una mica i l’escorria totalment. Després tirava la ginebra dins de la coctelera plena amb el gel aromatitzat pel vermut, removia una mica, i ja tenia el Dry Martini preparat. Winston Churchill, gran entusiasta del Dry Martini, deia que s’havia de beure Dry-Dry (sec sec) i se li atribueix un mètode propi que consisteix en utilitzar el vermut només per mirar d’aprop i fixament a l'ampolla, mentre es remena la coctelera en la que hi ha el gel i la ginebra. Franklin D. Roosevelt va ser un dels presidents més estimats en una època molt difícil per als Estats Units. A més li va tocar afrontar la llei seca nord-americana, que va durar des del 1920 fins a mitjans del 1933. Quan el país sencer va celebrar la derogació de la llei, en Roosevelt va brindar públicament amb un Martini. Més endavant al 1943 en plena Segona Guerra Mundial, en una reunió a Teheran, Roosevelt va oferir a Stalin un Martini que ell mateix va preparar. El comentari de Stalin va ser: "està bé, m'agrada, però és una cosa freda i forta per l'estómac". Per altra banda, en Josep Pla va manifestar en alguna ocasió que era un gran admirador del Martini, del qual es considerava una autoritat. En el seu relat de viatges “Itinerari per Nàpols”, escriu : “El corrent començà fa anys amb els vermuts, que no tenen rival possible i que, a part de la importància intrínseca que posseeixen, han servit per a barreges prodigioses com el Martini-cocktail que és, per al meu gust, el millor de tots els cocktails possibles.” El cas de Humphrey Bogart es ben trist. El seu pare era metge a Manhattan i la seva mare va ser una brillant pintora, però ambdós eren alcohòlics. Diuen que probablement això va ser la principal causa de la seva afecció per la beguda. En el seu primer paper cinematogràfic va interpretar a un gàngster gran bevedor de Martini. Sembla ser que en aquella època també era la beguda indispensable per un cap de la màfia. Però les dues pel·lícules que van fer història per la popularització del Martini van ser "El falcó maltès" de John Huston, en la que Bogart va donar vida a l'explosiu i bevedor detectiu Sam Spade, i "Casablanca". A Bogart se li atribueixen desenes de frases relacionades amb la beguda però, segons els seus íntims, les últimes les va dir al llit tot just abans de morir: "No vaig haver de canviar del Scotch als Martinis". Richard Nixon, el trenta-setè president dels Estats Units va esvair les seves penes en uns quants Martinis durant el procés del cas Watergate, cas que finalment acabaria amb la seva expulsió de la Casa Blanca. Frank Sinatra, amb Dean Martin com a patrocinador i tot el seu clan del “Rat Pack”, fan del Dry Martini la seva carta de presentació. Sinatra i els seus amics Sammy Davis Jr., Peter Lawford, Ava Gardner, Humphrey Bogart i Elizabeth Taylor, entre d'altres, també van ser grans ambaixadors del Dry Martini. La relació d’en Dean Martin amb el Dry Martini és ben singular. A l’any 1945, un còmic de 18 anys, de nom Jerry Lewis, coneix a Las Vegas un cantant de cabaret, en Paul Dino Crocetti, de nom artístic Dean Martín. Actuen junts en un show i triomfen tan espectacularment que venen les entrades per les seves funcions amb mesos d’antelació. No cal dir que van guanyar una fortuna. Els assessors d'imatge del show suggereixen posar de forma permanent una copa de Dry Martini a la mà d’en Dean Martin de manera que, amb el temps, esdevindrà una senyal d’identitat de l’artista. Alguns afirmen que en Dean Martin deu ser la persona de tot el mon que més Dry Martinis ha begut. L’escriptor de New Orleans, Truman Capote, va dir en una ocasió durant una entrevista per una revista literària, una frase lapidària: "Els escriptors, si més no aquells que corren autèntics riscs i que estan disposat a jugar-s’ho tot per arribar fins al final, tenen moltes coses en comú amb una altra casta d'homes solitaris: els individus que es guanyen la vida al billar, donant cartes i prenent Martinis." I per últim en James Bond, un personatge de ficció conegut per gairebé tothom. A la pel·lícula un "Die another day" (2002) James Bond rep una copa de Martini que li ofereix una hostessa de vol en plena turbulència tot dient: "Per sort m'agrada remogut". Un Martini "remogut i no batut" és una peça gairebé tan important per en James Bond com la seva pistola o qualsevol dels cotxes fantàstics que sovint destrossa sense pietat. A les pel·lícules de l’agent 007, el Dry Martini es l'única beguda que pot fer la competència al Champagne Bollinger. Com que cada persona és un mon i el millor Dry Martini és el que més li agrada a un mateix, us poso la manera de fer-lo que m’agrada a mi:\nen una coctelera amb gel ben sec es tira un rajolinet de vermut blanc, si es possible Noilly Prat. Es remena enèrgicament i després es buida el líquid sense llençar el gel. Els glaçons hauran quedat ben impregnats de vermut i en aquest punt es hora de tirar a la coctelera la ginebra. La ginebra, com més seca millor. Tanqueray, Martin Miller’s o Plymouth ens aniran bé, encara que s’ha d’utilitzar la ginebra que mes ens agradi. Tornarem a remenar enèrgicament la ginebra i els glaçons. Finalment, aboquem la ginebra en una copa de còctel ben gelada i afegim una oliva. A l’Orangette recomanem el consum responsable i moderat de les begudes alcohòliques. Per aquest motiu, suggerim la següent lectura: www.efrd.org\nEtiquetas: Còctels, Dry Martini


Armand Guillaumin - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nArmand Guillaumin (Moulins, 16 de febrer de 1841 - Orly, 26 de juny de 1927), va ser un pintor i gravador francès d'estil impressionista. Mentre altres mestres del seu cercle (com Renoir i Cézanne) van abandonar aviat l'impressionisme pur i van conformar estils més personals, Guillaumin es va mantenir fidel als trets més recognoscibles de l'esmentat corrent i és considerat de fet «l'impressionista més fidel i longeu».\n16 febrer 1841\n26 juny 1927 (86 anys)\npintor, dibuixant, litògraf, il·lustrador\n(1870) Crozant School (en)\n(1873) Soleil couchant à Ivry (en)\nArmand Guillaumin (en)\nPosta de Sol a Ivry (Soleil couchant à Ivry). 1873. 81 cm x 65 cm Oli sobre tela. Museu d'Orsay\nVa néixer com Jean-Baptiste Armand Guillaumin a Moulins, encara que des de nen va viure a París, capital que algunes fonts citen erròniament com el seu lloc de naixement. Va treballar a la merceria del seu oncle al mateix temps que rebia classes de dibuix. També va treballar per a un ferrocarril del govern francès abans d'estudiar a l'Acadèmia Suïssa el 1861. Allà va conèixer Paul Cézanne i Camille Pissarro, amb qui va mantenir una llarga amistat.\nLa seva afició per l'art li absorbia cada cop més temps, la qual cosa desplaïa a la seva família, per la qual cosa Guillaumin va optar per emancipar-se'n i prosseguir la seva formació com a pintor. Igual com Cézanne, va sofrir penúries econòmiques, ja que va deixar de comptar amb el suport familiar i tot just venia algun quadre. Ambdós joves pintors van compartir un vell estudi que havia ocupat Charles-François Daubigny i van comptar amb el suport del doctor Gachet, qui després seria amic de Van Gogh. Guillaumin va exposar en el Salon des Refusés el 1863.\nEncara que mai no va assolir el nivell de Cézanne i Pissarro, la influència de Guillaumin a l'obra d'aquests va ser significativa. Cézanne va intentar el seu primer gravat basant-se en pintures de Guillaumin de barcasses al riu Sena, i en un altre aiguafort va retratar Guillaumin de cos sencer, estirat a terra. Aquesta imatge de 1873 es titula en francès Guillaumin au pendu (Guillaumin amb penjat) per la curiosa figureta d'un home penjat que Cézanne va incloure en ella com si fos un anagrama. Durant aquells anys Guillaumin va realitzar uns deu gravats, tots de paisatges. Guillaumin va participar en algunes de les exposicions impressionistes que el grup va organitzar entre 1874 i 1886.\nEs va fer amic de Paul Gauguin, qui li va presentar a diversos artistes joves com Odilon Redon. S'explica que Gauguin va intrigar per atreure's l'amistat de Guillaumin i distanciar-lo d'altres artistes, però Gauguin va marxar a l'estranger cap a 1885, i Guillaumin es va quedar gairebé sol. Va ser llavors quan aquest va entaular amistat amb Vincent van Gogh el germà del qual, Theo, va vendre algunes de les seves obres. Ja en aquells anys, l'impressionisme que ell representava guanyava estimació al mercat, i les seves obres rebien elogis. El 1886 es va casar.\nEl 1891 Guillaumin va guanyar un premi de loteria de 100.000 francs, una verdadera fortuna que li va permetre viure aliè a les exigències del mercat i pintar com ell volia. Això el va distanciar dels corrents més trencadors del moment, encara que va recuperar vigència quan li van dedicar una antològica al Saló de Tardor. El 1904 va viatjar a Holanda i va realitzar almenys dos gravats de paisatges del lloc.\nConegut pels seus colors intensos, els principals museus del món mostren obres de Guillaumin, si bé a Espanya la seva presència es redueix al Museu Thyssen-Bornemisza. Se li coneix sobretot pels seus paisatges de París, el departament de Creuse, i la regió al voltant de Leis Adrets, a prop de la costa mediterrània, a la regió francesa de Provença – Alps – Costa Blava.\nVa morir el 1927 en Orly (Val-de-Marne).\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Armand Guillaumin\nBiografia d'Armand Guillaumin\nImpressionisme - Biografia d'Armand Guillaumin.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Armand_Guillaumin&oldid=26448866»\nDarrera modificació: 23 feb 2021 a les 13:46


Home / Productes / Productes / Conversación con Pablo Iglesias\nSKU: 9788495157744 Categories: Llibreria, Llibres, Pensament\nEn aquesta conversa amb Pablo Iglesias s’assenyala com, l’endemà de les eleccions al Parlament Europeu, la notícia més destacada pels mitjans de comunicació i comentaristes polítics era la irrupció de Podem en l’escenari de la representativitat parlamentària. Una nova força electoral que de la nit al dia aconseguia ser el quart partit més votat a Espanya, el tercer en les comunitats d’Aragó, Madrid, Astúries, Balears i Cantàbria. Una circumstància que accepta poques comparacions. Més enllà de fenòmens anecdòtics, cap partit des de l’aprovació de la Constitució en 1978 havia provocat tal maremàgnum informatiu.\nDeia el filòsof Walter Benjamin a principis del segle XX: “La llibertat de parlar s’està perdent. Abans era evident que les persones que mantenien una conversa s’interessaven pel seu interlocutor, però açò ha sigut avui substituït per la pregunta pel preu de les seues sabates o del seu paraigua”. D’açò tracta aquest llibre: d’interessar-se per les reflexions de l’interlocutor des de la llibertat de parlar. No és un examen a Pablo Iglesias, no té voluntat de ser un judici al personatge ni a la seua trajectòria personal. Tampoc de saber on compra la roba, ni “el preu de les seues sabates o del seu paraigua”. El llibre no s’alimenta ni d’insults ni d’adulacions, i molt menys, de preguntes parany o de judicis de valor previs. La intenció és que, a partir dels arguments del protagonista sobre algunes qüestions, el lector traga les seues pròpies conclusions.


L'onada de calor arriba al punt més àlgid aquest dissabte, amb temperatures molt elevades que poden arribar als 46º\nPublicat 14/08/2021 15:04CET\nAquest dissabte és el dia àlgid de la irrupció continuada sobre la Península i les Balears d'una massa d'aire molt càlid des del nord d'Àfrica, que, juntament amb la forta insolació pròpia d'aquestes dates, produirà temperatures molt altes.\nEn un avís especial publicat aquest dissabte a causa de l'onada de calor que afecta gran part del país, excepte a l'àrea Cantàbrica i bona part de Galícia, l'Agència Estatal de Meteorologia (AEMET) ha advertit que tant les màximes com les mínimes estan aconseguint valors per sobre dels normals a l'estiu a gran part de la Península i les Balears.\nS'espera que avui continuï l'ascens tèrmic, més intens a la vall de l'Ebre, interior de País Basc i nord de Navarra, així com a l'interior est peninsular i Andalusia occidental.\nA causa d'aquest fenomen, se superaran els 42ºC en en àmplies zones del centre, interior nord-est, oest i sud peninsular, destacant els 43ºC a la vall de l'Ebre i els 46ºC a punts de la vall del Guadalquivir.\nLes temperatures nocturnes seran també molt elevades, al voltant dels 25ºC al sud peninsular i zona centre, i dels 20ºC a la resta de les zones.\nAquest episodi d'onada de calor ve acompanyat per la presència de pols en suspensió, a causa del gran recorregut pel desert del Sahara de la massa d'aire abans de penetrar a la Península i a les Balears.\nIgualment, existeix la probabilitat de tempestes a zones de la meitat oriental peninsular, la majoria a part seques, però que podrien anar acompanyades de fortes ratxes de vent i, de manera puntual, de calamarsa. Aquesta situació començarà a remetre demà diumenge, quan es produirà un refredament, localment notable, al terç nord peninsular, que s'estendrà a la resta de la Península i a les Balears en els dies posteriors.\nDilluns el descens de les temperatures continuarà a bona part de la Península i les Balears, tot i que és probable que encara es mantinguin valors significativament elevats a Andalusia i al sud-est, i dimarts es registrarà un descens generalitzat que donarà lloc al final d'aquest episodi d'onada de calor.\nQuant a les Canàries, la massa càlida procedent d'Àfrica continua estenent-se cap a l'oest, de manera que l'episodi de calor s'allarga a les illes, que es mantindrà fins dimarts 17. Avui dissabte s'espera arribar als 39ºC a zones interiors de Gran Canària, els 37ºC a les illes orientals i els 35ºC en la resta, i s'espera que les temperatures siguin significativament altes fins i tot a zones litorals. Les temperatures mínimes també seran altes, i es superaran els 24ºC, i fins i tot puntualment els 30ºC.\nL'ascens tèrmic continuarà aquest diumenge, i dilluns es mantindran els valors elevats dilluns, i probablement dimarts. Cal destacar que aquestes temperatures altes coincidiran també amb la presència de pols en suspensió en concentracions elevades i produiran calitges, amb la consegüent reducció de la visibilitat.


Aquest dissabte s’inaugura a SFG l’exposició itinerant “El museu com a pretext” | Ràdio Sant Feliu\nAquest dissabte s’inaugura a SFG l’exposició itinerant “El museu com a pretext”\nEl director general de Promoció i Cooperació Cultural, Jordi Cabré, l’alcalde de l’Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Joan Alfons Albó, i la directora del Museu de l’Empordà i comissària de la mostra, Anna Capella, inauguren el proper dissabte 18 de juny, a les 12 hores, al Palau de l’Abat del Monestir de Sant Feliu de Guíxols l’exposició itinerant “El museu com a pretext”, en el marc del programa Cultura en Gira. A la inauguració també hi assistiran Antoni Baulida, director dels Serveis Territorials a Girona; Pere Albó, vice-alcalde de Sant Feliu de Guíxols; Pau Casals, regidor del Museu d’Història de la ciutat, i Cristina Masanés, l’altra comissària de l’exposició.\nOrganitzada pel Departament de Cultura, a través de la Direcció General de Promoció i Cooperació Cultural, i produïda pel Museu de l’Empodrà, l’exposició presenta una reflexió sobre el museu com a element generador de l’imaginari col·lectiu que configura el relat de l’art. Comissariada per Anna Capella i Cristina Masanés, la mostra porta les propostes de vuit creadors a sis municipis catalans. Després de la seva inauguració a Sabadell, el passat mes de gener, i de l’estada a Cornellà, la mostra viatja a Sant Feliu de Guíxols, on es podrà veure fins el proper 4 de setembre. Posteriorment, es podrà visitar a Tortosa, Lleida, Mataró i l’Hospitalet de Llobregat, on acabarà el seu recorregut el juny de 2012.\n“El museu com a pretext” aplega algunes de les creacions de vuit artistes de diferents generacions i contextos culturals que reinterpreten la idea de museu i que deixen de concentrar-se en el contingut evident d’aquest per posar en joc la seva semiòtica i estructura ocultes. Així, temes de debat recurrent per part de la comunitat artística com la sacralitat de l’obra d’art, el mite de l’autoria, els punts cecs, les reflexions entorn del museu com a continent, la construcció de discurs, la mirada dels professionals que en tenen cura i els destinataris d’aquest espai, són presents en la mostra a través de les propostes dels creadors que hi participen.\nLa itinerància “d’El museu com a pretext” s’emmarca en el programa Cultura en Gira, impulsat pel Departament de Cultura per fer més accessibles el teatre, la música, la dansa, el circ i les arts visuals a la ciutadania. En concret, en aquest darrer àmbit, el programa pretén reforçar l’activitat cultural dels municipis, fer més accessible l’art contemporani posant un èmfasi especial en la difusió del patrimoni contemporani públic de museus i col·leccions i augmentar l’interès ciutadà per aquest art.


MIQUI GIMÉNEZ: ESCOLA TECNOS\nEn aquest bloc, on la música té un especial protagonisme, detallaré algunes de les activitats musicals en les que hi estic més implicat i que es porten a terme quan FEM FESTA i sortim de les aules a viure-la. Activitats que serveixen, entre altres coses, per reforçar el sentiment de formar part d'un col·lectiu i d'una escola.\nAixò si, el que jo explico en aquesta pàgina és una cosa xica, xica, rebonica. Un granet dels molts que cada dia aportem entre tot el col.lectiu de mestres.\nPER OBTENIR INFORMACIÓ SOBRE L'ESCOLA,\nEL MILLOR ÉS CLICAR L'ENLLAÇ DE LA WEB :\nDEL DIA A DIA:\n"L'alegria de la casa"\nSANT ANTONI. Gener 2017\nSant Martí . Novembre 2017\nBALL amb esclops. Octubre 2017\nELIXIR. Festival poètic. Terrassa juliol 2017\nDijous gras. Carnaval 2017\nConcert al casal d'avis. Desembre 2016\nSanta Cecília. Novembre 2016\nACTIVITATS DE JOC I MUSICALS\n1: PER SANT MARTÍ,\nBALDUFES AL CAMÍ\nUna activitat de joc pensada per fer trobada amb els Avis i Àvies i les famílies.\n2.-LA FESTA DE SANTA CECÍLIA:\nPer Santa Cecília, des de l'any 1995, acostumem a convidar algú que ens ensenyi i expliqui curiositats sobre instruments musicals. I també que els faci sonar. Tot va començar amb una canya !, el picacanyes del Sr. Carmelo.\nHan anat passant músics que ens han ensenyat els seus instruments (Ministrils del Raval, Lluís Atcher, Adrià Font, Miquel Pujadó, Josep Maria Farràs, ...)\nTambé fem unes CANTATES IMPREVISTES, en la que els nens i nenes de parvulari i primària volten per l'escola, entren a les classes, canten i després fan la RECAPTA de Santa Cecília.\ni també anem a escoltar els deliciosos i treballats concerts dels més "ganàpies"!.\n3.- CONCERT AL CASAL D'AVIS:\nAra ja fa uns anys que el Casal d'Avis del Cementiri Vell ens convida a fer un concert de nadal. Els darrers anys hi participen els alumnes de P5.\n4.- LA FESTA DE CARNAVAL:\nLa colla de parvulari acostumem a celebrar el dijous gras anant a fora de l'escola per fer un berenar o un esmorzar i també una bona ballada de danses de carnaval ! (el tio frescu, la bella miralda, el carnestoltes, a setze el vi, el jan petit, la morsuliana, ...).\nI també, una bona cremada del Carnestoltes,el dimecres de cendra !. (vem haver de fer venir els bombers!!!).\n5.- LA FESTA DE SANT JORDI:\nLa música i la dansa tenen un protagonisme en la celebració. Des de l'any 1996 es preparen danses tradicionals catalanes i els alumnes de parvulari i primària assagen les coreografies per la festa. La música és en directe a càrrec de l'Encarna Móra i jo mateix, però sovint tenim la sort d'estar acompanyats per altres músics mestres i amics.\n6.- LA FESTA DE SANT PONÇ:\n(imatges 2012). És una celebració en la que es dóna protagonisme als avis dels alumnes de parvulari, valorant el seu paper dins la família, com a persones que formen part important i fonamental en l'educació dels nens i nenes.\nNormalment en el transcurs de la festa, els nens i nenes dediquen una actuació als avis (acostuma a ser un ball, o una cançó). Després la directora de l'escola els hi dirigeix unes paraules, cantem alguna cançó tots junts i es berena. El berenar és exquisit!!!. El porten els mateixos avis i avies i normalment hi ha unes delícies casolanes extraordinàries. Per molts anys !.


Les rimes de la ultradreta espanyola\nUna de les consignes més celebrades per la ultradreta, a Barcelona aquest 12 d’octubre, va ser “Artur Mas, a la cámara de gas”. Vet aquí el poder inevitable d’arrossegament de l’estètica, de la rima. Els pobres ultradretans van ser incapaços d’escapar de l’atracció de la imatge, del so, de la rima sofisticada. Com el flautista d’Hamelin, que amb la seva flauta va endur-se les rates de la ciutat, els ultradretans de l’altre dia van caure sota l’encanteri de l’art. El poder de la rima és gegant, immens.\nEl cas és que aquests dies resulta que el personal que es va passejar per Barcelona cridant consignes geriàtriques (parlem de les faccions més casposes i psoriàtiques), no va anar enllà de produir “Artur Mas, a la cámara de gas”. Deixarem de banda, tot i que és difícil fer-ho, l’anàlisi de fons del contingut de la frase. Ara que se’n parla tant, ens trobem davant d’un exemple claret de la banalització del mal (tant com de l’enaltiment de l’estupidesa). Diuen que als catalans ens perd l’estètica, però a aquesta gent, què els perd? No és correcte desitjar la mort de ningú, però és clar, s’han passat la setmana dient que si calia, correria la sang, que estaven a punt per la lluita, que calia "reconquistar" Barcelona. Per tant, ens trobem l’esmentada banalització del mal elevada a la suprema potència (desitjar la mort a algú + utilització d’una simbologia dolorosament present).\nPerò hem dit que no hi entraríem, per respecte. On no podem deixar d’entrar és en la simplicitat d’aquests eslògans. Suposadament són divertits perquè busquen una rima que n’augmenti la sonoritat i l’efecte. Per això, als creatius feixistes no se’ls va acudir res més que anar a la rima fàcil, encara que fos repugnant. “Oye, ¿qué rima con Mas?” era la pregunta. No van dir: “Mas, a la mierda te vas”, “Mas, que risa me das”, o ni tan sols el més incisiu, “Mas, me la chuparás”. Feliços de constatar que l’atzar els oferia un president que els permetia triar la paraula “gas”, no van poder evitar-ho.\nAmb Pujol ho tenien més difícil. Res no rimava amb prou força insultant: “Pujol, canta el cara al sol” o “Pujol, cómete una col” no funcionaven. Això va fer que passessin al pla B, que consisteix a afegir-hi un adjectiu, “enano” i ja tens una rima amb “castellano” (per cert, se’ls va escapar una perla: “Lo siento, Pujol, eres español”). En qualsevol cas, si li volien desitjar la mort, com al president Mas, sempre hi havia la possibilitat de fer “Pujol, gallina, tendrás la guillotina”. Per sort no ho van fer. No pas aquests del 12-O del 2013, menys espavilats, que no haurien passat de fer rimar “enano” amb alguna frase acabada en “ano”.\nEl problema de les rimes, doncs, és la manca d’imaginació i la tendència al mal gust: Que li vols la mort a Mas?: “cámara de gas”. Que li vols la mort a Tarancón?: “el paredón”. Que li vols “el paredón” a Mas?, pla B : “Mas, cabrón, irás al paredón”. Que li hauries volgut el gas a Tarancón? pla B: “Tarancón, irás, a la cámara de gas”. En fi, que és vergonyós i decebedor que tinguin tan poca imaginació, però encara ho és menys, que en aquesta terra erma que és el discurs ideològic d’aquesta gent, utilitzin conceptes com “cámaras de gas”. Desitjar la mort públicament d’algú i banalitzar el nazisme continua sortint molt barat.\n15 de octubre de 2013 - 06:00 h


El Casal Popular Tres Lliris, intervingut i tapiat pels Mossos\nEl Casal Popular Tres Lliris feia més d'un any que s'havia convertit en un centre cultural respectat al barri de Gràcia. Un espai arrelat als moviments socials i culturals de Gràcia que lluitava contra els conflictes derivats de la precarietat laboral al barri a través d'assemblees, projectes i accions. El Casal també va crear en el seu moment un 'Informer de la Precarietat a Gràcia' a Facebook, que segueix actiu, i s'hi feien tallers de construcció de mobles, de trivial, Cine Fòrums, tallers sobre alimentació saludable, de sabons i fins i tot classes de guitarra particulars pels veïns.\nEl local del Casal Popular, ocupat després del desallotjament d'un altre local popular, era una antiga seu de Caixa Catalunya situada al número 227 de la travessera de Gràcia. I ahir, a les sis de la matinada, els Mossos entraven i el tapiaven, mentre no hi havia ningú a dins. Segons els Mossos, l'ordre de desallotjament del Casal feia mesos que existia, i avui s'ha fet efectiva. Sembla que tot i el canvi de govern, les institucions segueixen obsessionades en tallar d'arrel qualsevol espai que promogui una via cultural i associativa paral·lela a l'oficial.\nAvui s’ha convocat una manifestació de protesta pel desallotjament del Casal Popular Tres Lliris, a les 20 h a la plaça Joanic.


Altres Archives - IniciativesXXI\nPresentació del llibre “Cent porxos, cent històries”\nEl 18 d’octubre es va presentar a Can Balaguer, a Palma, el llibre “Cent porxos, Cent històries”, de Miquel Martorell. A l’activitat, organitzada per Tramuntana XXI, hi participaren, a més del mateix autor, l’històric activista ecologista Miquel Rayó i el biòleg i propietari d’una petita finca al Barranc, Toni Font, qui va parlar de la situació actual, les problemàtiques a les que fan front els petits propietaris i les possibles propostes de millora. Va donar la benvinguda el director insular de Territori i Paisatge del Consell de Mallorca, Miquel Vadell. Al final de l’acte es va generar un debat entre les persones assistents. En aquest document podeu llegir un resum del més rellevant de les intervencions.Llegir més\nAnuari Tramuntana XXI 2018 – 2019\nA aquesta publicació Tramuntana XXI presenta un recull d’activitats i iniciatives realitzades el curs 2018/2019.\nPacte per la Serra\nEl Pacte per la Serra pretén ser un acord entre els partits polítics de cara a les pròximes eleccions autonòmiques i locals per consensuar una sèrie de punts comuns de cara a la futura legislatura, cercant el compromís moral i polític d’aquests partits per impulsar mesures positives concretes per a la Serra i la seva gent a les institucions.\nLlista d’entitats adherides al Manifest per la Tramuntana\nA data de 2 d’agost del 2018, 41 entitats s’han adherit al Manifest per la Tramuntana


L'alteritat - Valors\nJoan Salicrú| 14/02/2014 21/03/2020 |2014, Valors Revista|\nL’home és un ser social. Ningú creix completament aïllat. Tots vivim en una família, tenim un grup d’amics, treballem en un espai, o si més no, residim en una comunitat veïnal o en una ciutat. No som illes aïllades. Tothom es relaciona en un moment o altre amb algú. I en tots aquests espais de trobada, més o menys íntims, hi ha convivència. Vivim en continua intersecció amb els altres. “L’home que viu sol no pot ser feliç”, deia Aristòtil.\nAra bé, com que les relacions són generalment de gestió complexa, sovint els altres ens semblen un destorb. Quantes vegades pensem que sol estaríem millor? O creiem que una feina sols l’hauríem fet més ràpid? O què les decisions millor que les prengui una sola persona? És obvi que l’augment de persones en un espai o en un procés de pressa de decisions incrementa la complexitat, però no necessàriament els problemes. La convivència no resulta fàcil si partim de la idea que els altres no aporten res.\nL’alteritat, en canvi, diu: els altres no són un destorb sinó un tresor en si mateix i com a tal –també egoistament– ens podem enriquir d’ells. I és que resulta inevitable que, mitjançat la convivència en el procés de construcció de la nostra pròpia identitat, no acabem adquirint part de valors i aprenentatges que ens arriben dels altres. Si fem una ullada en el nostre entorn ens adonarem que els altres ens eduquen, ens estimen, ens escolten, ens aconsellen, tenen cura de nosaltres i fan que la nostra vida tingui sentit. La filòsofa Simone de Bouvaire va deixar escrit: “Un home sol en el món estaria paralitzat per la visió manifesta de la vanitat de tots els seus objectius; no podria, sense cap dubte, suportar viure (…) L’home només pot trobar en l’existència dels altres la seva pròpia existència”.\nEn conseqüència, l’alteritat, pel fet de considerar l’altre com un ser important perquè jo no seria sense ell, obre les portes a un ampli ventall de valors. Només quan donem valor als altres, els atorguem respecte i dignitat, els tractem de forma justa i els reconeixem la seva vàlua com a humans. Només quan mirem els altres d’igual a igual, som capaços de compartir i comprendre el seus patiments i dificultats. I, així, solidaritzar-nos amb les seves causes.\nL’aposta per l’alteritat adquireix major importància quan les societats creixen en complexitat. Les comunitats del segle XXI són multiètniques, multiculturals, multilingüístiques i multireligioses. En societats en què l’altre és inicialment un estrany i amb qui encara s’han de construir llaços de confiança, només apel·lant un valor que no consideri l’altre com una dificultat, sinó com una riquesa, serem capaços de gestionar la diversitat i millorar la convivència.\n←Begoña Roman: “Sense els altres no podríem ser nosaltres”\n→El Valors de febrer proposa posar-se a la pell de l’altre