Breviculum: de gener 2016\n[Tafaneries valencianes, 31/01/2016, jpg ací, html ací, pdf ací]\nA principis del segle XX, encara hi havia roders per les muntanyes valencianes. A casa nostra, el bandolerisme es remuntava a l'expulsió dels moriscs i havia revifat amb la guerra contra el francés i durant el sexenni democràtic (1868-1874). En tenim tractaments literaris notables, com ara l'«Últim roder» de Josep Franco i «Pana negra» de Joan Olivares. Però encara és un fenòmen més bé ignorat.\nCap a l'any 1900, les partides de José Manuel Llorca, conegut com «Pinet», i Agustín Granero, el «Xato de Xella», atemorien els pobles de la Marina Baixa o la Canal de Navarrés. Però aquest roders corrien per contrades de difícil accés, allunyades de les grans ciutats, tot el contrari del que passà ambFernando Castillo Carratalá, que capitanejà una colla de roders pràcticament a les portes de València.\nFernando Castillo va nàixer a Torrent, el 1878. Tenia, almenys, un germà major, Manuel, i una germana, Concepción. Fou llaurador. Conreava horts o feia jornals a la taronja, sota el sol, la qual cosa li havia deixat la pell bruna. Tal vegada havia fet graneres. Un dia es fartà de l'hort o dels jornals i formà una colla de roders. Potser no arribava encara als vint anys. El seu pèl totalment negre i la barba molt escassa palesaven la seua joventut. Es feia dir «Conole» (o Conolé), que era el malnom de la seua família. La Serra Perenxisa o els barrancs de l'Horta Sud eren un terreny adobat per a robatoris i permetien resguardar-se de la Guàrdia Civil. Un dia assaltaven traginers que anaven solitaris pel camí d'Alboraig a Silla i un altre dia furtaven a un mas o una alqueria aïllades o s'atrevien amb les riqueses d'una església. Sempre amenaçaven violentament les seues víctimes, fent-les creure que eren capaços de matar-les immediatament. Exhibien armes de foc i tenien l'apariència de persones amb poca cosa a perdre. A Conole li acompanyaven Miguel Císcar, anomenat el «Manco»,Pascual Ballester i Lamberto Carbonell, de malnom «Corneta». Conole, el Manco, Ballester i Corneta es movien amb hàbilitat per la serra, però també passejaven ufanosos pels carrers de Torrent.\nLa Guàrdia Civil els perseguia, però sempre se n'havien escapat, de vegades fent ús d'armes de foc. Finalment, el dijous 24 de febrer de 1898, foren capturats. Conole fou jutjat i condemnat amb duresa a 22 anys de presó. A l'estiu de 1900 s'ordenà el seu trasllat a la presó de Ceuta. En aquella època, el penal del Hacho es considerava la pitjor presó espanyola, un establiment atapeït de delinqüents perillosos, bona part dels quals estaven condemnats a cadena perpètua. Però mentre era portat en ferrocarril des d'Alcazar de San Juan a Cadis, on embarcaria cap a Ceuta, Conole s'escapà aprofitant una parada a l'estació d'Espelúy (Jaen), on la màquina de vapor havia de respostar aigua. Curiosament, aquell entorn de Sierra Morena rememorava bé les aventures dels roders legendaris, com José María Hinojosa, «el Tempranillo».\nConole tornà a l'Horta, on continuà de bandoler. La premsa especulava que el retorn del roder torrentí havia animat més accions del Xato de Xella i que, fins i tot, Pinet havia abandonat el seu refugi a Oran i havia tornat a practicar el bandolerisme a la Marina. La celebritat de Conole va atraure nous membres a la seua colla. S'identificà al «Confit», un germà llec d'un convent de Torrent. La gent afirmava haver vist una bona colla de bandolers. Es parlava d'una dotzena d'homes, encapçalats per Conole, que haurien muntat el seu quarter general en amagatalls del barranc que hi ha entre Paiporta i Picanya. La llista de les víctimes dels robatoris augmentava: a un home de Picanya, que llaurava el seu camp junt a la via del trenet, li furtaren quinze pessetes, a un masover del Mas de Ràfol li'n demanaren mil cinc-centes, i així contínuament.\nCom en el cas de Pinet, Conole tampoc era un bandit vulgar. Les seues accions tenien de vegades un cert ressó romàntic o apuntaven una pretensió justiciera. Així, cap a la fi de l'estiu de 1900, Conole li va remetre a l'alcalde de Paterna un taló de ferrocarril, que corresponia a una caixa de consigna on els roders havien deixat els objectes que havien robat a l'església d'aquell poble. En la carta, el bandoler denunciava que el sagristà havia fet desaparéixer objectes valuosos de l'església. La premsa arreplegava també una declaració de Conole, potser inventada o, si més no, endolcida per algun periodista: «No lo he hecho a mal hacer, porque no soy un malhechor adocenado, sino para ejercitarme en un sport que me atrae y me seduce; para dar muestras de mi audacia, que ha de ser ruidosamente aplaudida por el público en general, y para procurarme un anuncio pomposo y gratuito, que seguramente la prensa periódica no me lo negará, encargándose de hacerme célebre. La humanidad es débil y el esplendor de la gloria ofusca al hombre más modesto».\nLes autoritats prengueren mesures. El governador mantingué una reunió de treball amb el cap de la Guàrdia Civil. Acordaren incrementar la vigilància a Torrent i s'enviaren parelles a cavall per les serres de l'entorn. El director general de Penals remeté telegrames a tots els governadors civils d'Espanya, fent-los que s'interessaren per la búsqueda i captura de Fernado Castillo. Acompanyava a la seua demanda una descripció tan breu com poc pràctica: solter, nas i rostre regulars, alçada 1,600, etc. Finalment, Conole caigué.\nLa caiguda de Conole\nResulta simbòlic que Fernando Castillo fora identificat quan baixava del «trenet» a l'estació de Torrent. El ferrocarril de la Ribera portava menys de cinc anys en funcionament. Un roder viatjant en tren era el més contrari a l'èpica de l'home a cavall, que tan bé exploraria anys després el «western». El 19 d'octubre de 1900, Conole fou reconegut per uns agents a l'estació de Torrent, quan baixava del trenet de les quatre i mitja. Ell se n'adonà i marxà ràpid a la casa que ocupava, al carrer de l'Àngel, als arrabals del poble pròxims a l'estació. Alertada la Guàrdia Civil, posà setge a tota l'illa de cases. Els agents passaven de corral en corral buscant el roder. Quan s'aproximaren al refugi de Conole, començà un intercanvi de trets entre Fernando, apostat a una finestra, i els agents. De colp es va fer el silenci. El roder no responia als trets. Els agents penetraren a l'habitatge pel corral i trobaren Conole estés a terra, amb un toll de sang junt al seu cap. No es podia determinar si havia mort per un tret d'un guàrdia civil o s'havia suicidat. Un parell d'hores després de baixar del tren, Conole ja era mort.\nNo molt més se sap de la banda de Conole. Alguns continuarien amb petits robatoris. El Manco fou detés anys després per furtar un sac de cebes. Els altres cèlebres roders també tingueren finals infortunats. El Xato de Xella fou abatut per la Guàrdia Civil al barranc del Naro, prop d'Anna, el 1904, i Pinet morí en el penal de Ceuta el 1909.\nPocs anys després de la mort del roder torrentí, el juny de 1905, també va morir un germà seu en un accident. Era carreter i transportava fustes quan, en baixar el Pont del Mar, el carro volcà, ell caigué a terra i unes fustes li colpejaren el cap, causant-li la mort. S'anomenava Manuel, tenia 31 anys i deixà vídua i tres fills. Vivia al carrer Sant Francesc de Torrent i també era conegut com Conole.\nEtiquetes de comentaris: _Tafaneries valencianes, 2016/01/31, Els últims roders de l'Horta\n[Tafaneries valencianes, 24/01/2016, html ací, pdf ací, jpg ací]\nConstantina va nàixer el 1879. Fou la filla major de José de la Figuera, cavaller de la Mestrança de València, i Constantina de la Cerda, marquesa de Fuente Sol i de Trocifal. La família tenia un palau a Sant Mateu i terres al Maestrat, on negociaven amb les carrasques i havien fet una ramaderia de bous a la finca de la Salvassòria (més endavant anomenada de Cervera i Badal). El pare de Constantina adquirí el 1890 la plaça de Bous de Vinaròs, la restaurà i la reobrí l'any següent.\nEn juny del 1895, Julio Aparici Pascual, un torero de Russafa conegut com Fabrilo, contragué matrimoni amb María del Pilar Teruel Sabaté. Fabrilo, que va torejar a Vinaròs, establí una relació amorosa amb Constantina, en aquella època una joveneta de la noblesa d'uns 17 anys. El fet que Fabrilo estiguera enganyant la seu dona li posà el públic en contra. Diu Cossio: «Sobtadament, l'afició valenciana es va fer la seua enemiga per motius d'ordre particular».El torero respongué a l'animadversió popular arriscant encara més en les seues faenes. El 10 de novembre de 1895, a la plaça de bous de València, va fer un famós «desplante». Després d'un «quite» al sisé bou, Chiclanero, de la ramaderia de Veragua, va estendre la capa a terra i es gità damunt. Aquesta mostra de valor no aconseguí calmar el públic. El 1897, novament a la plaça de València, hagué d'arriscar-se posant les banderilles i fou cornejat per Lengüeto de la ramaderia de J. M. Cámara. Morí dos dies després i fou soterrat a València. Un any després s'erigí un mausoleu dissenyat per Mariano Benlliure. La fatalitat volgué que el germà de Fabrilo, anomenat Francisco, que seguí també la vocació taurina, morira el 1899 també a la Plaça de València, agafat pel bou Corucho de la ramaderia de Pablo Romero.\nVicente Blasco Ibáñez novel·là la relació de Fabrilo i Constantina en la seua obra «Sangre y Arena» (1908), que també s'inspiraria en la mort del torero Espartero. Pilar Teruel i Constantina estarien representades pels personatges de Carmen, l'abnegada esposa, i «Doña Sol», una aristòcrata capritxosa, que desencadena la tragèdia. De «Sangre y Arena» s'han fet quatre versions cinematogràfiques, dirigides per Ricardo de Baños (1917, amb guió del mateix Blasco Ibáñez), Fred Niblo (1922), Rouben Mamoulian (1941) i Javier Elorrieta (1989). En el film del 1922, el personatge que representaria Fabrilo fou interpretat per Rodolfo Valentino i el de «Doña Sol», l'alter ego de Constantina, per Nita Naldi. En les pel·lícules posteriors, el personatge fou interpretat per Rita Hayworth i Sharon Stone, respectivament.\nCasada amb un integrista\nAls primers anys del segle XX, Constantina va contraure matrimoni amb José Royo Salvador, un advocat més de 40 anys major que ella. De fet, quan va nàixer Constantina, José ja portava 24 anys inscrit al Col·legi d'Advocats de València. José Royo procedia d'una família benestant, amb casa al carrer de Cavallers. Era un home religiós, políticament molt integrista. En les eleccions de 1871 (8 anys abans del naixement de Constantina) havia tret acta per al Congrés de Diputats, per la circumscripció de Morella, com a membre del Partit Carlí. També havia dirigit la secció valenciana del Partit Tradicionalista. Quan el Partit Carlí es dividí, José Royo seguí Ramón Nocedal i fou dirigent a València del seu Partit Catòlic Nacional. Els altres carlistes valencians li dedicaren uns versets irònics: «Bendita sea tu pureza / E íntegramente lo sea, / Pues D. Ramon se recrea / En tu íntegra grandeza; / A vos, integrista Alteza, / D. José del alma mia, / Ofrézcoos en este día / Del integrismo el pendón; / Mírame con compasión, / No dejes de ser mi guia». En coherència amb la seua ideologia ultraconservadora, José Royo fou president de l'«Academia de la Juventud Católica» i de l'«Asociación de Católicos», clavari de Santa Caterina i col·laborador de «Las Provincias». Era freqüent la seua presència als actes religiosos i als encontres polítics tradicionalistes. Tenia un mas a Godelleta i aconseguí acumular una gran fortuna.\nCap al 1904, quan Constantina tenia uns 25 anys i els seu home més de 70, la dona va donar a llum un xiquet, Fernando. El rector Eduardo Gómez del Molino, beneficiat de Sant Nicolau, va convéncer José Royo que aquell fill era fruit d'un adulteri de Constantina, de manera que el vell advocat obrí un procés per deslegitimar el seu fill. El jutjat de primera instància del districte del Mar fallà en contra de la pretensió deslegitimatòria, sentència que fou confirmada per l´Audiència en juny de 1910. José no va saber d'aquesta ratificació perquè havia mort sis mesos abans que fóra dictada, mentre intentava millorar la seua salut fent una estada a Llombai. Un familiar de Constantina publicà un fullet, anomenat «Un caso típico de clericalismo», on mostrava l´avarícia del clergat en el «pleit Royo-De la Figuera».\nMalgrat guanyar el pleit, Constantina no va poder disfrutar de bona part de la gran fortuna que havia acumulat el seu vell marit. José Royo havia nomenat marmessors dels seus béns l'esmentat rector de Sant Nicolau i Vicente Lassala Miquel, qui fou regidor de l'Ajuntament de València pel partit conservador. Aquest comunicaren el 1919 que dedicaven 120.000 pessetes de l'herència de Royo a la construcció d'un Patronat de la «Casa de Obreros Católicos» de València, una institució hereva dels «Círculos» fundats pel jesuïta Antonio Vicent Dolz, que pretenia donar una resposta al moviment obrer, fomentant el sindicalisme cristià i animant partits de dreta i extrema dreta. La construcció finançada per part de la fortuna de Royo fou inaugurada el 1929.\nEl novembre d'aquell mateix any es va veure a València un altre procés, promogut per Constantina, contra l'apoderat general dels seus béns, al qual el fiscal acusava de traure profit de la fortuna que li havia llegat José Royo. Segons l'acusació, l´apoderat s´havia apropiat d'unes 290.000 pessetes, així com altres propietats. Tres anys després, Constantina també va denunciar un robatori a casa seua. El juliol de 1932 vivia a la prolongació del carrer Matías Perelló, on el seu fill regentava una establiment de comestibles. L'estatus social de Constantina havia baixat considerablement. Els lladres, aprofitant que estaven a la fira, pujaren per la part posterior de la casa amb una escala rudimentària de corda, forçaren un bagul i s'emportaren vuit mantons de Manila, nou cobertors de llit, vint-i-dos llençols, un vestit d'home i 900 pessetes en metàl·lic.\nLa situació econòmica de Constantina seria cada vegada més precària. Va contraure novament matrimoni amb Rodolfo Ortiz, un practicant que exercia el seu ofici, de vegades de manera interina, a clíniques municipals. En morir el sanitari, el 1934, l'Ajuntament li atorgà una pensió a Constantina per cobrir les despeses del soterrament del seu home. Entre les propietats que Constantina denuncià que li havien estat sostretes pel seu apoderat hi havia un projector de cinema i algunes pel·lícules. ¿Es reconfortaria la noble dama, en la seua decadència, contemplant en la pantalla l'amor apassionat de Rodolfo Valentino i Nita Naldi i imaginant-se en la pell de «Doña Sol»?\nEtiquetes de comentaris: _Tafaneries valencianes, 2016/01/24, L'autèntica «Doña Sol»\n[Tafaneries valencianes, 17/01/2016, pdf ací, html ací]\nS’hauria de fer un llibre sobre la relació de les dignitats de l’església valenciana amb les dones. Si es fera el llibre, hauria de dedicar un capítol a Bernat Fenollar, que desempenyà càrrecs a la catedral valenciana i mantingué correspondència literària i amorosa amb Isabel Suaris. Fenollar també va participar en el poemari col·lectiu «Lo procés de les olives», un debat en vers sobre les capacitats amatòries de joves i vells, és a dir, sobre quins són aquells que millor es «mengen» les «olives». Fenollar hi defensà que l’home, en «seixantenar», ja no pot «traure d’aquelles pinyol» i la «vella virtut» del «caragol» serà «avorrir» les «genives».\nSi es fera el llibre, més d’un capítol mereixeria el papa Borja Alexandre VI, que tal vegada va batre el rècord d’orgia vaticana amb el seu «banquet de les castanyes», celebrat el 31 d’octubre de 1501. En aquesta banquet o ball, segons el diari del prelat alsacià Johann Burchard, participaren activament cinquanta «meretrices honeste, cortegiane nuncupate». A la gran sala, les cinquanta cortesanes nues havien de reptar entre canelobres per agafar castanyes amb la boca, una coreografia que fou el preàmbul d’una orgia desenfrendada. El dramaturg i metge alemany Oskar Panizza va inspirar-se en aquests fets per composar una delirant obra de teatre, «El concili de l’amor» (1894), que li valgué la condemna a un any de presó. Va defensar-se adduint els textos de Burchard i afirmant en la seua apologia que realment s’havia quedat molt curt en la seua peça teatral.\nTambé si es fera el llibre sobre les dignitats eclesiàstiques i les dones mereixeria atenció Juan de Ribera, arquebisbe de València (1569-1611) i virrei del Regne (1602-1604), que detení també la dignitat de Patriarca d’Antioquia. No tenim notícia d’activitat eròtica del Patriarca (ni podem tenir-la, per la moral estrictíssima de la Contrareforma), però sí una certa afició, entre pastoral i morbosa, per les dones.\nEl Patriarca mantingué un viu interés per tot allò que fóra exòtic, com palesa la important col·lecció d’animals de terres llunyanes que aconseguí arreplegar. Als inventaris del palau trobem el detall dels mamífers i les aus reunits a les seues dependències i horts: «tres ciervos una hembra y uno macho y una servatilla y un paxaro llamado guacamaio», «onze jaulas de junco y yerro muy viejas con tantos paxaritos y dos pares de tórtolas», «dos abestruçes, el uno macho y el otro hembra», «dos sisnes los dos hembras, un puerco espín y quarenta y cinco pájaros differentes que estavan en dos jaulas» i «25 pavos Reales entre machos y hembras». Així mateix tenim notícies que el rei Felip III es mostrà interessat en veure un tigre que tenia l’arquebisbe de València. En els llibres eclesiàstics també hi ha constància del pagament a un ordinari, anomenat Juan Serrano, per l’encàrrec de portar un lleó, propietat del Patriarca, a Madrid, per la qual cosa cobrà 150 reals castellans de les arques de l’eclesiàstic. Potser aquest fet inspirà Cervantes. Cal recordar que en la segona part d’ «El Quixot», cap. XVII, el «hidalgo» Alonso Quijano es troba amb un carreter que porta a la cort un carro amb uns lleons, enviats pel «general de Orán». Seria aquest general un alter ego del Patriarca d’Antioquia? Als horts de Juan de Ribera també hi hagué un parell de caimans, enviats pel virrei del Perú el 1606. Un d’ells, l’anomenat Lepanto, es conserva encara momificat a l’entrada de l’església del Col·legi del Corpus Christi de València, habitualment anomenada del Patriarca. És el cèlebre «Drac del Patriarca» de la rondalla de Blasco Ibáñez.\nPotser per aquest interés per les creatures exòtiques, el Patriarca convidà Brígida del Río al seu palau. Brígida era una dona barbuda, nascuda a Penyaranda, a la qual l’arquebisbe va fer pintar. A canvi de la seua estada al palau i de servir de model, Brígida rebé compensacions econòmiques, com ara una de dotze reals consignada en un document de novembre de 1591. El quadre fou venut el 1615 i probablement arribà a la col·lecció de la Sarsuela. La mateixa dona barbuda fou retratada per Juan Sánchez Cotán en un quadre que es pot veure al Prado.\nPer les seues funcions pastorals, tal vegada amanides amb el gust per allò inhabitual, el Patriarca feia visites a les monges emparedades que hi havia a València. Tenim constància de la que va fer a les dones que hi havia a l’església de Sant Llorenç el 6 de març de 1571. Un segle abans ja hi havia emparedades en vida a València, com palesen uns versos del «Spill» de Jaume Roig, que parlen d’una dona reclosa, per voluntat pròpia o aliena, a la torre d’una església pròxima a l’actual Mercat Central: «Dins la caseta / de parets feta / hi fonch tancada: / emparedada / sola reclusa». En temps de la Contrareforma hagué de augmentar aquest fenomen. Marcos Antonio Orellana, qui va escriure un «Tratado de las mujeres emparedadas», explicà que n’hi hagueren junt a les esglésies de Sant Esteve, Santa Caterina, Sant Andreu, Sant Nicolau i la Santa Creu (la del Carme). Orellana dóna, fins i tot, el nom de les emparedades que visità el Patriarca: Madalena Calabuig, Catalina Vesant (o Besant), Gerónima i Martina Franca i Esperanza Aparicio. Un document notarial de 1595 (24 anys després de la visita) arreplega encara la presència de Magdalena, Martina i Esperanza emparedades a Sant Llorenç.\nTambé cal fer esment de la relació del Patriarca amb Margarita Agullona, una dona de Xàtiva que ingressà en el tercer orde regular de Sant Francesc. Margarita tenia arrapaments místics que interessaren vivament al Patriarca. De fet, l’arquebisbe acompanyava Margarita quan va morir en desembre de 1600. Cinc anys després del falliment, el Patriarca ordenà que desenterraren el cos de la monja i el traslladaren al Col·legi del Corpus Christi, on fou soterrada de manera extraordinària. Després de morir la monja, el Patriarca ordenà la composició d’una «Relación breve de la vida, virtudes y milagros de Margarita Agullona», on es descriuen aquells arrapaments d’extasi i també, amb una certa ingenuïtat, els combats que la monja lliurava contra el dimoni. Segons la «Relación breve» el maligne li llançava pedretes a la porta de la cel·la, imitava la seua veu per confondre les altres monges, li desbaratava el llit de canyes on dormia, amb unes rajoles per coixí, li llevà l’ungla d’un dit d’un peu o se li aparegué amb la forma d’un clergue que s’havia penjat a un poble de La Costera.\nLa «Relación breve» inclou cartes enviades per la monja al Patriarca, on ella li descriu els seus episodis místics i les visions, i que sempre signa com: «ovejuela descarriada» «pobre ovejica» i altres fòrmules semblants. Així mateix, el Patriarca encomanà que pintaren diversos quadres de la monja franciscana. Malgrat la relació de miracles que es descriu en la «Relación breve» i el fet que el seu cadàver estiguera incorrupte quan fou traslladat (el que seria, segons el pensament de l’època, un indici de santedat), no se li va obrir procés per canonitzar-la.\nEtiquetes de comentaris: _Tafaneries valencianes, 2016/01/17, Les dones de l'arquebisbe\n[Opinió, publicat el 7/01/2016, html ací, jpg ací, pdf ací]\nSegons les últimes dades de l´INE, el 46,5 % de les llars valencians arriben a la fi de mes amb dificultat o amb molta dificultat, un 9 % més que en el conjunt de l´Estat. Per això, està bé que el govern de la Generalitat impulse mesures urgents contra l´exclusió social de les persones en una situació més vulnerable. Però s´ha de recordar que la inclusió és un pas en el camí de la igualtat i cal fer canvis estructurals. En posaré tres exemples.\nEstà molt bé que les administracions públiques signen convenis amb les empreses per evitar talls del corrent elèctric per impagament de les famílies vulnerables. Però cal recordar que l´oligopoli elèctric que patim al nostre país fa que el kilowat-hora ací siga el més car de tota la Unió Europea (dades d´Eurostat, 1r semestre 2015, consum domèstic 2.500-5.000 Kwh, mesurat en unitats de poder adquisitiu, sense imposts). Es diu que és cara l´electricitat perquè hem de finançar les renovables. Però Dinamarca té un 5 % més d´electricitat d´origen renovable i el cost del Kwh és la tercera part que el nostre. Considereu que Iberdrola, per exemple, ha tingut en els primers nou mesos del 2015 un benefici net de 1.920 milions d´euros, un 7,8 % més que l´any passat.\nEstá molt bé que l´administració educativa vetlle pels xiquets i les xiquetes sense recursos, ordene l´obertura de menjadors escolars tot l´any i aporte moltes més beques per a les famílies necessitades. Però cal recordar que l´educació al nostre país és, en termes relatius, molt cara per a les famílies. Segons les dades d´Eurostat, el que gasten ací les famílies en educació obligatòria, per exemple, triplica el que les famílies gasten a França. Tant com parla la gent del sistema educatiu de Finlàndia i ningú no diu que les famílies espanyoles paguen per l´educació obligatòria 23 vegades i mitja més que les del país nòrdic. I tot això té a veure amb una elevada presència d´empreses educatives que amaguen els seus guanys sota la bandera de la llibertat d´ensenyament.\nEstà molt bé que les administracions públiques prenguen mesures per aturar els desnonaments. Però s´hauria d´intervenir en un mercat immobiliari que s´emporta més de la tercera part del pressupost familiar per al pagament de la casa en les famílies que guanyen menys de 1.000 euros al mes. En general, la ciutadania gasta quatre vegades i mitja més en la casa que en tot allò que representa la cultura o l´oci de les persones. Treballem per pagar la casa.\nLa inclusió està molt bé, però cal més igualtat.\nEtiquetes de comentaris: _Opinió, 2016/01/07, Inclusió i igualtat\n[Tafaneries valencianes, 03/01/2016, jpg ací, pdf ací, html ací]\nCamilo José Cela i Miguel Gila tenien caràcters oposats, però els dos coincidiren en fer-se ressó d'un anunci molt popular durant dècades. En les novel·les «San Camilo» i «Un poco de nada», de Cela i Gila respectivament, trobem copiat literalment l'anunci: «¿Quiere usted crecer 8 centímetros? Lo conseguirá pronto, a cualquier edad, con el grandioso CRECEDOR RACIONAL...». Durant quasi setanta anys, la premsa de tota Espanya va incloure un petit requadre amb tan prodigiosa promesa, que fou molt popular, com demostren les cites de Cela i Gila. Potser siga el lema que més temps s'ha emprat de reclam publicitari al nostre país. Aquell anunci remetia sempre a una adreça de València i a un misteriós professor Albert.\nLa història del professor i la de l'aparell comença, fins on hem pogut averiguar, a Galícia. A principi del segle XX hi vivia Amadeo Lloris Albert, un home probablement de procedència valenciana, com indicarien els seus cognoms. Amadeo estava preocupat per la gimnàstica i la vida saludable. De jove havia freqüentat la Sala Calvet de La Corunya, on havia aprés esgrima. El 1904 el trobem representant dignament aquesta acadèmia en competicions a Madrid i Astúries. Poc després, el jove Amadeo adoptà les seues aficions com a professió i el 1906 obrí a El Ferrol l'anomenada «Sala Lloris». Aquesta sala era realment un gimnàs, on Amadeo impartia classes d'esgrima, per la qual cosa es feia dir «professor», que era un tractament habitual entre els mestres d'aquesta disciplina. Tres anys després de la inauguració de la sala gallega, el trobem a València. En l'Exposició Regional de 1909 s'organitzaren nombroses activitats esportives, algunes inèdites, com ara: «football», «lawn tennis», hípica, «gymkhanes» automobilístiques i campionats d'esgrima. A la sala d'actes de l'Exposició se celebrà l'esdeveniment més notable de l'any en aquesta disciplina, l'enfrontament entre els «professors» Afrodisio i Lancho. Amadeo Lloris també hi participà en un «asalto a espada» contra Matías Calomarde Granell, el qual, amb el temps, seria el promotor del Club d'Atletisme «Valencia Sportiva». Amadeo també formà part d'una comissió esportiva que organitzà, entre altres, concursos de natació, tant de velocitat com de resistència, així com una original cursa d'ànecs: se soltaven 5 ànecs i quan un nadador n'agafava un guanyava 15 pessetes i podia quedar-se amb l'au. Als mesos següents, Amadeo continuà organitzant concursos d'aquest tipus com a president de la «Gimnástica Valenciana».\nPotser a l'ambient enlluernador de l'Exposició Universal, ple de prodigis tecnològics (fou la primera vegada que s'exposaren avions o que s'emprà la llum elèctrica massivament), Amadeo Lloris va concebre un dispositiu mecànic que augmentaria l'efecte de la gimnàstica. El presentà al registre de patents i finalment, el 6 novembre del 1912, obtingué la incripció d'un "aparato para conseguir el crecimiento y la corrección de ciertas deformaciones del cuerpo humano". En aquella època, Amadeo Lloris havia obert un «Centro de Cultura Física», que més endavant anomenà «Instituto de Gimnasia médica, ortopédica y masaje sueco», al carrer de Colom de València, on feia consulta de matí per als homes i de vesprada per a xiquets i senyoretes. Ben aviat començà la comercialització del seu nou aparell. Primer a l'Institut i, temps després, fent servir la venda per correu, des d'una adreça al carrer Pi i Margall de València, a l'actual passeig de Russafa.\nEls primers anuncis de l'aparell als diaris, apareguts el 1913, estaven encapçalats pel text: «¡Murió la estatura baja!» seguida de la pregunta «¿Quiere usted crecer 8 centímetros?». En realitat, l'aparell prometia també prodigis com ara «corregir todos los defectos físicos» i «no ser obeso, ni reumàtico», i tot això només per 30 pessetes. Si en aquells anys un periòdic a València costava 5 cèntims, podem fer l'estimació que, en diners actuals, el «Crecedor Racional» costaria uns 850 euros. En què consistia l'aparell? Fonamentalment en un joc de cordes i corrioles, amb pesos i contrapesos, que calia muntar i fixar al sostre o a les parets. Després, l'aspirant a créixer havia de lligar-se a tirants i faixes i fer taules d'exercicis amb aquell dispositiu, amb la qual cosa, pressumptament, aniria estirant la seua esquena o comprimint la seua panxa.\nLa preocupació d'Amadeo Lloris per la salut de la ciutadania el dugué a escriure també un llibre, que publicà el 1914 a l'editorial de F. Vives Mora de València, amb el títol: «Estreñimiento, Perturbaciones del aparato digestivo, Hemorroides, Hernias y la Obesidad». El llibre, com els anuncis de premsa, estava signat pel Profesor A. Ll. Albert. Cal recordar que, en aquells mateixos anys de la I Guerra Mundial, Joseph Hubertus Pilates perfeccionava el seu mètode d'entrenament físic, ara ben conegut. Cap al 1916, els anuncis s'acompanyaven d'uns dibuixets d'un home i una dona recrescuts, un reclam que, malgrat la seua candidesa, hagué de tenir el seu efecte en generacions que pugnaven contra la fam i l'escassetat.\nNegoci en expansió\nEl negoci anava en expansió, com demostra el fet que, en alguns reclams publicitaris, apareguera la referència a un representant argentí, el senyor F. Mas de Buenos Aires. A ell es referien els anuncis publicats a Argentina i Brasil. L'invent valencià s'estenia pel món. La premsa de Sao Paulo presentava reclams amb la pregunteta: «De-\nseja crescer 8 centimetros?». Amb tot i això, el «Crecedor Racional», no pogué penetrar al mercat nord-americà. A meitat dels anys 20, als Estats Units es creà una oficina federal per barrar el pas a la venda per correu d'aparells i pocions no patentats ni registrats.\nCap als anys 20, continuava la comercialització del «Crecedor Racional» del professor Albert, mentre el seu alter ego, Amadeo Lloris, presidia la sala d'armes de l'Ateneu Mercantil de València. Cap a la fi d'aquella la dècada es va fundar el Club d'Esgrima de València. Amb tot, alguna cosa hagué de passar perquè els anuncis dels anys 30 de l'aparell que augmentava l'alçada ja indicaven que les comandes s'adreçaren a Joaquín Lloris, sucesor del profesor Albert. Amadeo Lloris va morir a València, l'octubre de 1933, i fou soterrat al Cementeri General, però el seu aparell encara sobrevisqué molts anys. Es mantingué la publicació de l'anunci durant la Guerra Civil i, molts pocs dies després de la seua fi, al maig de 1939, el reclam publicitari ja aparegué a les planes de l'ABC.\nAmb el temps, un fill d'Amadeo, anomenat Amadeo Lloris Pérez, arreplegà el testimoni del pare en la promoció de l'esgrima, tasca a la qual es dedicà des dels anys 40. Es va formar amb el mestre Ángel Asensi, al qual va substituir al front del Club Esgrima València. En la premsa continuaren publicant-se anuncis de l'aparell per augmentar l'alçada 8 centímetres. Als anys 80 del segle XX, l'adreça era ja la del passeig de Russafa i se li havia canviat lleugerament el nom. Aleshores s'anomenava: «Supercrecedor Racional».\nEtiquetes de comentaris: _Tafaneries valencianes, 2016/01/03, Vol vosté créixer 8 centímetres?


Omella: "Tenim grans esperances en la Càtedra Pont i Gol" | Catalunya Religió\nOmella: "Tenim grans esperances en la Càtedra Pont i Gol"\n(AUSP) El Gran Canceller de l’Ateneu Universitari Sant Pacià i arquebisbe de Barcelona, Joan Josep Omella, ha inaugurat aquest dijous el curs 2016-2017 d’aquesta institució universitària, que integra les facultats de Teologia, de Filosofia i l’Antoni Gaudí, i els instituts de Litúrgia, Teologia Fonamental i Ciències Religioses. L’acte, que s’ha celebrat a l’Aula Magna del Seminari Conciliar de Barcelona, ha comptat amb la presència dels bisbes de les diòcesis catalanes.\nEn les paraules de cloenda l'arquebisbe Joan Josep Omella ha dit que "el marc de la dimensió acadèmica de l'Ateneu és la fe i la comunió de l'Església, la voluntat de promoure una gran reflexió sobre la fe cristiana des de les diverses especificitats de cada Facultat: des de la teologia, des de la filosofia i des de la humanística cristiana. L'Ateneu ha de ser una caixa de ressonància de la vida de l'Església en la seva vessant de reflexió teològica aplicada a la pràctica de la pastoral". En aquest sentit, el Gran Canceller de l'Ateneu ha fet referència a la creació de la Càtedra Arquebisbe Josep Pont i Gol, "que va ser pioner en l'aplicació del Concili Vaticà II i en la creació d'una xarxa d'acció pastoral conjunta de les nostres deu diòcesis".\nAquest curs comença les seves activitats la Càtedra que els bisbes catalans han volgut crear per tal de construir un espai de reflexió pastoral fonamentat en el discurs teològic per als temps actuals. La Càtedra dóna continuïtat al Centre d’Estudis Pastorals, una institució que va contribuir decisivament a l’”aggiornamento” dels preveres catalans en els anys posteriors al Concili Vaticà II.\n"Tenim posades grans esperances en aquesta Càtedra -ha afirmat Omella-, en la qual es reprèn l'esperit que va moure la gran tasca realitzada pel Centre d'Estudis Pastorals durant tants anys; ara, la Càtedra ha de permetre que es vagi construint una manera de repensar la pastoral adequada als grans reptes d'avui, en un temps dominat per la globalització i carregat d'esperances".\nL'arquebisbe de Barcelona ha acabat la seva intervenció tot referint-se al document del Papa Francesc Evangelii Gaudium, en el qual "orienta de manera creativa i encertada el camí de l'Església per a aquests pròxims anys; fins i tot, esmenta el paper que ha de jugar la reflexió teològica dins un projecte de renovació i de reforma de l'Església".\n"Precisament -ha matisat-, els tres propers simposis de l'Ateneu estan dedicats a aquest tema. Una Església en sortida, que vulgui abandonar el comfort de quedar-se dins de casa i surti a trobar els homes i les dones d'avui per portar-los l'Evangeli, necessita ser autèntica i viure de l'esperança".\n"Els estudis que s'imparteixen en el nostre Ateneu han d'ajudar a trobar aquest camí de proximitat a la humanitat del nostre temps. Aquest Ateneu ha d'ajudar a que l'Església sigui mestra en la fe, però tan sols ho serà si és per damunt de tot mare de misericòrdia, que acull tots els seus fills, sobretot els pobres, i es deixa guiar per la Paraula de la vida", ha dit Omella.\nUna realitat acadèmica esplèndida\nEl rector de l’Ateneu Universitari Sant Pacià (AUSP), Armand Puig, ha fet un balanç del que ha estat aquest primer any de la nova institució -creada pel cardenal Giuseppe Versaldi, prefecte de la Congregació per a l’Educació Catòlica, en l'acte d'inauguració de curs 2015-2016-, que aixopluga tres facultats ja existents i que té el repte de donar cohesió i un projecte comú a totes elles. "L'Ateneu Sant Pacià -ha dit Armand Puig- és una realitat acadèmica esplèndida de l'Església catalana, que és integrada per dotze centres universitaris -tres facultats, vuit instituts i un centre teològic- i 3.000 alumnes, una xifra notable, significativa i rellevant, en la mesura que tots ells són alumnes de ciències eclesiàstiques -teologia, filosofia, humanística cristiana i ciències religioses-. Unint forces -ha afegit, hem eixamplat la nostra base acadèmica; ara cal esforçar-se perquè aquesta base creixi, tant a Barcelona com a les altres seus diocesanes de Catalunya i Mallorca, on hi ha centres dependents de la Facultat de Teologia i pertanyents, per tant, a l'Ateneu".\nArmand Puig ha anunciat que l'AUSP en el seu conjunt, amb les seves tres facultats, dedicarà els pròxims anys acadèmics al tema de la "Reforma de l'Església" -el primer d'aquests anys posseeix una clara connotació ecumènica, ja que coincideix amb els 500 anys de l'inici de la Reforma protestant (1517). Aquest curs hi haurà igualment un Simposi sobre "La formació del cànon jueu i cristià", en col·laboració amb les universitats alemanyes Humboldt de Berlín i de Ratisbona.\nL'any acadèmic 2016-2017, l'Ateneu també crea el Diploma de Música Sacra, que compta amb el patrocini de la Conferència Episcopal Tarraconense i de l'Abadia de Montserrat, i que és destinat a formar persones capacitades en litúrgia, cant gregorià, orgue i direcció coral, amb la finalitat d’enfortir el nivell musical de les celebracions litúrgiques de les diòcesis catalanes.\nArmand Puig ha esmentat també que Ramon Batlle ha substituït Antoni Matabosch com a director de l'Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona (ISCREB), i que Gabriel Seguí és el nou director de l'Institut Superior de Litúrgia de Barcelona (ISLB), ja que Jaume González Padrós al final del sexenni. Igualment, ha agraït el treball de M. Claustre Solé, professora de Sagrada Escriptura a la Facultat de Teologia, que deixa la docència després de vint anys, motiu pel qual ha rebut la medalla de la Facultat de Teologia.\nDe la comprensió a la contemplació. La teologia del beat Ramon Llull\nLa lliçó inaugural del curs 2016-2017 ha anat a càrrec de Jordi Gayà, professor de la Facultat de Teologia de Catalunya i del CETEM-ISUCIR (Mallorca). “De la comprensió a la contemplació. La teologia del beat Ramon Llull” ha començat amb una referència a la biografia de Ramon Llull, que a la darrera dècada de la seva vida, l'any 1311, va narrar els fets de la seva vida a uns amics cartoixans de París. "La Vida de mestre Ramon, coneguda també com Vida coetània, va recollir la narració i la va farcir de claus interpretatives, que apuntaven quasi a la santedat martirial, i va establir un model sobre el qual s'han construït les posteriors biografies del mestre Ramon", ha dit. Gayà ha fet referència al Llibre de contemplació, "que ens exposa com itinerari personal de Ramon Llull i a la vegada és proposat com a model per a tot creient". “La fe, que hom confessa de paraula en dir els articles de la fe, ha de ser compresa mitjançant la percepció dels signes que Déu mateix ofereix a través de la seva obra".\nTot seguit ha parlat de la comprensió de la fe, que Llull lliga a l'Art, "la ciència general que garanteix el coneixement de totes les coses; també d'allò que la teologia vol comprendre i explicar". "Per què la teologia necessita l'Art?", s'ha preguntat el Gayà, i ha proposat una possible resposta: "Perquè la teologia ha d'explicar les veritats de la fe catòlica amb raons necessàries". "Ramon Llull defensa sempre la possibilitat de que les veritats de la fe es poden raonar i demostrar", ha afegit.\nFinalment, Jordi Gayà ha explicar què és la contemplació per a Llull: "Considera que la contemplació inclou totes les etapes de la comprensió de la fe i de la reflexió teològica, per tal d'assolir aquell estat de fruïció que és el compliment del precepte d'estimar Déu. Per tant, la contemplació és gràcia de Déu, però també exercici de les potències de l'ànima amb la seva autonomia estructural".\nAteneu Sant Pacià, Joan Josep Omella, Armand Puig, Càtedra Pont i Gol, Barcelona, Educació, Episcopat, Actes, Teologia


Els teatres catalans van perdre 187.000 espectadors la temporada 2017/2018 - Diari de Girona\nacn 19.09.2018 | 00:40\nEls teatres catalans van perdre 187.000 espectadors la temporada 2017/2018 Diari de Girona\nEls teatres catalans van patir un «retrocés» la temporada 2017/2018, amb una pèrdua de 187.000 espectadors i una caiguda de la recaptació de fins a 6 milions respecte el curs anterior. La presidenta de l'Associació d'Empreses de Teatre de Catalunya (ADETCA), Bet Orfila, va admetre ahir que «no són bones dades» i que contrasten amb el creixement registrat la temporada anterior després d'anys d'estancament.\nADETCA atribueix aquesta caiguda a la «situació d'intranquil·litat i inestabilitat» viscuda el darrer any a Catalunya, especialment els mesos d'octubre i novembre, quan es van viure descensos de públic de fins a un 15%. No obstant això, Orfila i el sector s'encomanen a una nova temporada «molt potent», amb la il·lusió i convenciment que es recuperarà el públic perdut. El nombre d'espectadors va caure un 7,3%, és a dir, se'n van perdre 187.000, passant de 2,5 milions llargs a tan sols 2,3 milions de persones.\nEl Dia Internacional de l'Art a Girona es trasllada a principis de setembre.


L'ACB designa Micah Downs jugador revelació de la temporada - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'ACB designa Micah Downs jugador revelació de la temporada\nL'ACB ha designat Micah Downs jugador revelació de la temporada. L'aler de l'Assignia Manresa ha fet una mitjana de gairebé 12 punts en els 26 partits que ha disputat, però ha destacat especialment per l'espectacularitat de les seves esmaixades. En podran veure unes quantes en el reportatge que s'emetrà a Esport3 a la mitja part del Joventut-Alacant d'aquest vespre.\n02/05/2012 - 14.46\nMicah Downs ha superat en la votació Alberto Corbacho (Obradoiro), Latavious Williams (FIATC Joventut), Vitor Faverani (València Bàsquet) i Álex Abrines (Unicaja).\n"Guanyar aquest premi davant d'aquests jugadors és molt emocionant, perquè tots han fet una temporada molt bona. Corbacho és un excel·lent tirador, Faverani és un animal en la pintura, Williams potser és el jugador més similar a mi, perquè ha realitzat una temporada espectacular, amb grans esmaixades i jugades molt impactants. I Abrines ha tingut un debut esperançador i tots recordem el dies que va explotar amb 31 punts", ha declarat Micah Downs sobre els seus rivals.\nL'aler nord-americà va arribar a l'Assignia Manresa l'estiu passat, procedent del Ford Burgos, on va ser un dels més destacats en la seva posició de l'Adecco Or. No obstant això, es va lesionar la mà dreta en pretemporada i no va poder debutar amb el conjunt català fins a la setena jornada.\nA partir de llavors, el seu rendiment ha anat en progressió fins a signar 11,7 punts, 3,5 rebots, 1,4 assistència, 0,9 recuperacions, 0,4 taps i 2,1 faltes rebudes per a una mitjana de 10,8 punts de valoració.


L’alta cuina catalana es cita a la Vall de Núria amb motiu de la 4a edició del GastroPirineus - SIESTV\n29 abr. 2019 L’alta cuina catalana es cita a la Vall de Núria amb motiu de la 4a edició del GastroPirineus\nCarme Ruscalleda, Carles Gaig, Benvingut Aligué, Jeroni Castell, Pere Planagumà i Núria Bonet són rebuts per reconeguts cuiners del territori\nPosted at 08:28h in Cultura, Turisme by siestv\nRedacció.- GastroPirineus 2019 es celebra enguany a la Vall de Núria, continuant amb la seva itinerància per les comarques del Pirineu. Les Jornades han començat diumenge vespre amb un sopar entre professionals dels fogons catalans que s’han trobat a Núria amb els seus col·legues del territori, els quals els hi han donat la benvinguda amb un veritable festí gastronòmic.\nL’àpat ha estat elaborat pels restaurants membres dels tres col·lectius de cuina del territori: Els Fogons de la Vall de Ribes, Les Cuines de la Vall de Camprodon i de l’Associació d’Hostaleria del Ripollès.\nRicard Font, President de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, ha agraït la presència de tots els cuiners i cuineres que han acceptat la invitació en aquest sopar gastronòmic, i ha fet incís amb què les estacions que gestiona Ferrocarrils de la Generalitat, a més de ser la porta d’entrada dels parcs naturals on es troben ubicades al llarg dels Pirineus, la seva oferta turística permet també difondre el valor gastronòmic del territori i del país. En aquest sentit ha afegit que “volem que la gastronomia excel·leixi a les nostres estacions i Vall de Núria és un bon aparador des del qual podem potenciar i promocionar els productes i la gastronomia del Ripollès”.\nSens dubte, aquest sopar i els seus assistents han estat un gran homenatge per la cuina de muntanya, una cuina amb unes característiques ben definides que venen marcades pels productes autòctons que s’hi troben.\nAmb aquest acte es dona per iniciada la 4a edició del GastroPirineus que continuarà durant dues jornades més.\nAquest dilluns obrirà la Jornada la ponència de Carme Ruscalleda amb la ponència titulada “La força i l’atractiu dels productes i la cultura d’entorn: una visió moderna de l’herència culinària”.\nLa seguirà Núria Bonet del Restaurant Ca la Núria (Bellver de Cerdanya) que mostrarà una ampli ventall de plats elaborats amb productes DOP Cadí. I per tancar les sessions matinals, agafarà el relleu Carles Gaig que ens presentarà les seves propostes amb productes com lletons, favetes i bolets de primavera.\nDurant la tarda desfilaran per l’escenari de GastroPirineus grans professionals com Pere Arpa de Ca l’Arpa 1* Michelin (Banyoles) i Jeroni Castell de Les Moles 1* Michelin (Ulldecona), amb una sessió a quatre mans, on cadascú ens mostrarà les seves tècniques i propostes amb productes identitaris del territori que representen. Els assistents podran gaudir d’una sessió específica de cuina del territori, on Marc Agud del Restaurant La Solana ens oferirà un ampli repertori de receptes elaborades amb el xai del Ripollès. L’acompanyaran a l’escenari Marina Puigcorbé, presidenta de l’Associació Producte del Ripollès que ens introduirà la marca de garantia Producte del Ripollès, i Miquel Casas, pastor, que explicarà durant la sessió les propiestats del xai d’aquest territori.\nPer cloure la jornada de dilluns, comptarem amb la participació de Pere Planagumà del Restaurant Rom (Roses) que conduirà la sessió dedicada als productes de la marca Girona Excel·lent.\nI per acabar el dia, el tradicional Sopar amb Estrelles posarà el punt i final a la jornada de dilluns. En aquesta ocasió el menú estarà elaborat per 6 restaurants que sumen un total de 6 estrelles Michelin.\nEls assistents podran gaudir d’un menú únic, creat per l’ocasió, amb un protagonisme destacat pels productes de proximitat. Els restaurants participants a l’àpat són Les Cols (Olot) 2* Michelin, la Fonda Sala (Olost) 1* Michelin, Semproniana (Barcelona), Les Magnòlies (Arbúcies) 1* Michelin, Fonda Xesc (Gombrèn) 1* Michelin i Ca l’Arpa (Banyoles) 1* Michelin.


De sor Lucía Caram als refugiats: CDC transforma la seva ànima social\nEn l'anterior campanya, la monja dominica va irrompre en un acte de Xavier Trias i Artur Mas. En aquestes eleccions, el partit treu pit per l'acolliment de desplaçats sirians a Catalunya\n3 min. Barcelona 14/06/2016 16:00\n651x366 Francesc Homs ha fet un acte centrat en els refugiats a la terrassa del Pavelló de la Mar Bella / CRISTINA CALDERER Francesc Homs ha fet un acte centrat en els refugiats a la terrassa del Pavelló de la Mar Bella / CRISTINA CALDERER\nNomés quatre dies abans de les eleccions municipals del passat 2015, la campanya electoral de CiU va rebre una visita àmpliament publicitada als mitjans de comunicació. Es tractava de sor Lucía Caram, monja dominica que possiblement deu passar més estona als platós de televisió –tant li fa de què es parli, ja sigui política, economia o futbol– que no pas al convent. Caram va fer costat a Xavier Trias, candidat de la federació a l'ajuntament de Barcelona, i es va confessar "enamorada" – políticament, segons sembla– d' Artur Mas. La versió de la trobada de la monja amb els dirigents nacionalistes era la següent: "Aquesta és la nostra ànima social". Un any més tard, aquesta "ànima social" es dirigeix cap a la problemàtica dels refugiats. Així s'ha intentat traslladar en un acte matinal a la terrassa del Pavelló de la Mar Bella en què CDC ha volgut posar-se al capdavant de les iniciatives per acollir persones desplaçades a Catalunya.\n"Des de CDC defensem el deure d'acollir els refugiats. Són persones que han hagut d'abandonar els seus llocs d'origen per seguir vius", ha arrencat Meritxell Budó, alcaldessa de La Garriga i valor emergent del partit de cara al congrés de refundació previst per la juliol. Li ha agafat el relleu Carles Campuzano, número dos per Barcelona i un dels integrants de l'ala més socialdemòcrata del partit. "L'Estat s'està confrontant a la crisi de refugiats a Europa més important des de la guerra dels Balcans posant-se de perfil", va indicar Campuzano, veterà diputat al Congrés.\nL'acte en si ha estat un diàleg entre el candidat, Francesc Homs, i l'activista Jordi Tolrà, vell conegut del dirigent de Convergència. Des de la Fundació Autònoma Solidària, Tolrà va organitzar viatges als Balcans a principis dels noranta, quan la regió era un polvorí humanitari. Hi va participar Homs, que ha destacat la "voluntat pacifista" dels objectors de consciència que es negaven a fer el servei militar. "Era la primera causa de mortalitat juvenil a Espanya!", s'ha exclamat Tolrà, que ha mantingut un diàleg amb l'exconseller de la Presidència.\nLa campanya de Convergència porta com a lemes 'Molt per defensar' i 'Fets per Catalunya', i és en aquest context que cal emmarcar els missatges socials que emet el partit. L'argument força no ha variat des de les últimes conteses electorals: CDC és qui "s'inventa" –paraules textuals– l'estat del benestar que hi ha al país, i és també qui l'ha mantingut en els anys de crisi des dels ajuntaments i des de la Generalitat. "Mentre uns porten pancarta i fan discursos, nosaltres hem pres decisions", acostuma a dir sovint Artur Mas en els actes electorals. És una manera de carregar contra el món d' En Comú Podem i d'exhibir un pedigrí social. Ja sigui amb sor Lucía Caram o amb els refugiats.\n"El referèndum ara sí-ara no fa pena": Homs i Tardà comenten per telèfon el compromís d'Iglesias amb la consulta


Rutes a Ardenya Cadiretes\nEl mosaic de Benaula. En aquest nou tram de la Ruta de l’Ardenya abandonem el traçat de la via verda a l’alçada de Llagostera per seguir una pista forestal que ressegueix les capçaleres de la riera de Benaula i els seus torrents...\ndurada: 3h 45' (1h 45' BTT)\nEntre Gavarres i Cadiretes. Aquesta ruta continua circulant per la via verda que uneix Sant Feliu de Guíxols amb Girona i Girona amb Olot. Les vies verdes en aquesta zona tenen pendents suaus i revolts molt oberts, amb tot el...\ndurada: 3h 30' (1h 30' BTT)\nPel camí del tren. Aquesta ruta utilitza el traçat del ferrocarril entre Sant Feliu de Guíxols i Girona, amb pendents suaus i revolts molt oberts. Tot el recorregut està pavimentat amb sauló, cosa que permet una passejada...\nPedres. De la geologia a l'arquitectura. El tram Tossa de Mar a Sant Feliu de Guíxols, s’endinsa terra endins seguint el traçat del GR92 descobrint-nos el patrimoni geològic que caracteritza el massís, de la mateixa forma que...\ndurada: 9h 00' (2.45'BTT/Bateries/Off-line)


Aquesta nit: 20 ferits i 60 incendis a TGN la nit de Sant Joan\nEl SEM no ha atès cap persona per cremades a les comarques de Tarragona | acn\nUna vintena de ferits i 86 serveis dels Bombers a Tarragona durant la nit de Sant Joan més atípica\nLa majoria d'atencions del SEM han sigut per intoxicacions de fum\nRedacció 24/06/2020 10:05h\nEls Bombers de la Generalitat han atès 66 serveis al Camp de Tarragona al llarg de la revetlla de Sant Joan, entre les 20 h de dimarts i les 8 h d’aquest dimecres, segons el balanç definitiu. La majoria dels incidents han sigut per incendis de vegetació o incendis diversos d'habitatges o de mobiliari urbà, amb 23 avisos per incendis de vegetació i 24 per incendis en cases, contenidors o altres.\nPer comarques, les dues que han registrat més atencions dels Bombers han sigut el Tarragonès i el Baix Penedès, amb un total de 27 i 22 serveis, respectivament. Seguidament, al Baix Camp s'han realitzat 10 serveis per incendis; a l'Alt Camp, 4 serveis per incendis de vegetació, i a la Conca de Barberà, 3 serveis. La comarca del Priorat és l'única on els Bombers no hi han hagut d'actuar durant la nit de Sant Joan.\nA les Terres de l'Ebre s'han registrat menys serveis, un total de 20, repartits entre les quatre comarques: 8 al Baix Ebre, 3 al Montsià, 3 a la Terra Alta i 6 a la Ribera d'Ebre. La majoria de les sortides dels Bombers han sigut per incendis de vegetació o mobiliari urbà i serveis de dispositiu preventiu.\nUna quinzena de persones ateses per intoxicacions\nPel que fa a les assistències mèdiques, al Camp de Tarragona la majoria han estat per intoxicacions a causa de les fogueres i els petits incendis que s'han pogut ocasionar durant la celebració de la revetlla. En total, a la Regió Sanitària del Camp de Tarragona el Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) ha atès 11 persones per intoxicacions.\nAl llarg del transcurs de la nit el SEM també ha hagut d'atendre 4 persones per agressions i 1 persona per un accident de trànsit. A la Regió Sanitària de les Terres de l'Ebre s'han atès 3 persones per intoxicacions, 1 per agressió i 2 per accident de trànsit.\nAtenció: Les dades de defuncions i nous contagis per coronavirus a TGN


Símptomes - Diari de Terrassa\nUna vegada més hem de dir que hi ha situacions incomprensibles a la política i per tant, a l'administració, segurament perquè no coneixem les interioritats. El govern ha posat a sobre de la taula la possibilitat d'habilitar el toc de queda en funció de paràmetres epidèmics. Sembla que hi ha hagut reticències des de Catalunya, Euskadi i Madrid, però el principal obstacle és que els serveis jurídics encara no saben quina és l'eina jurídica que empari la mesura. I això és el que no s'entén, que a hores d'ara no es puguin prendre decisions perquè no es coneixen els instruments jurídics que permetin la seva articulació.\nEl sector de la restauració és, segurament, un dels més interessats en aquesta nova mesura, que s'està imposant a diversos països europeus. De fet, el conseller d'Interior, Miquel Sàmper, ha dit aquest matí que el toc de queda pot contribuir a flexibilitzar les restriccions, especialment al sector de l'hostaleria. El tancament de bars, restaurants i centres d'estètica està tenint uns efectes devastadors, molt tocat del primer confinament i que ara, amb molts problemes, intentava recuperar una mica l'alè. Es tracta d'un sector format essencialment per autònoms i petites empreses, sense capacitat per suportar una situació com aquesta tot i els ERTO i les minses ajudes que promet la Generalitat. Si és cert que el toc de queda pot compensar les limitacions d'obertures de bars i restaurants, estem davant d'un escenari que, almenys, hauria de permetre reconsiderar les restriccions.\nEs parla de la possibilitat de decretar el toc de queda a les 11 de la nit, moment en el qual podrien tancar bars i restaurants. Segur que seria una decisió celebrada al sector. Com dèiem no fa gaire, s'ha d'estar molt segur que el principal focus de contagi són els bars i restaurants per mantenir una mesura això. I diem això, perquè tots els experts diuen que les xifres de contagis, tal com s'està demostrant dia a dia, aniran en augment i per tant, el que, en un primer moment, s'ha previst per quinze dies es pot convertir en moltes setmanes. Serà impossible que la gran majoria de bars i restaurants pugui sobreviure si les restriccions es mantenen fins al mes de desembre.\nMentrestant, la preocupació està una vegada més als centres hospitalaris. Tornen a optimitzar espais davant l'elevat volum d'ingressos que s'estan produint i que sembla que es produiran durant les setmanes vinents. El Consorci Sanitari amplia esplais i obre una planta amb 30 llits. Els símptomes de què la cosa va per llarg són evidents.


Record d'un exorcista il·lustrat (Sebastià Alzamora)\nRecord d'un exorcista il·lustrat\nSEBASTIÀ ALZAMORA 11/02/2013 00:00\nHi va haver uns anys que llegíem bastant Eugenio Trías. No vaig assistir mai a les seves classes ni el vaig conèixer en persona, però sí que recordo haver llegit un grapat de llibres seus en els anys de la universitat, i després també. En parlava amb amics, d'aquests llibres, els comentàvem en les converses -llargues i enyorades- de bars o de pisos d'estudiants, en citàvem frases, idees o conceptes. Ens causava interès, i també admiració, perquè ens semblava un filòsof jove : algú que, sense caure en l'irracionalisme, defugia l'avorrit positivisme que havia estat més o menys hegemònic durant anys i panys ("positivista" constituïa, per a nosaltres, una desqualificació sense pal·liatius), i que obria els paràmetres d'interpretació de la realitat a tot allò que estava més enllà, o al voltant, del límit o frontera de la raó. Per a ell, el llenguatge de l'esperit, de l'art, de la música, dels símbols, d'allò sagrat i transcendent, de tot allò que escapa a la intel·ligència estrictament racional, eren eines vàlides per acostar-se a la comprensió del món, que al cap i a la fi és el que es proposa el filòsof, i l'ésser humà en general. Proposava un diàleg en aquest mateix límit o frontera entre la racionalitat i la irracionalitat, i, per descomptat, considerava que la reflexió estètica no es podia separar del seu contingut ètic.\nTot això ens agradava, i diria que fins i tot ens alegrava, als que teníem vint o vint-i-pocs anys quan Trías publicava llibres com La edad del espíritu , obra fonamental, o Lo bello y lo siniestro, que desplegava una profunda reflexió estètica i moral a partir de l'obra cinematogràfica de Hitchcock. En aquell temps també ens el trobàvem a la revista Ajoblanco , discutint amb Rafael Argullol sobre el deteriorament d'una certa idea d'Europa i d'Occident que donaria peu a la publicació d'un altre llibret que també vam comentar molt, El cansancio de Occidente . Eren llibres que ens interessaven prou perquè no ens importés que, políticament, a Trías se'l situés més o menys a prop del PP: no era això el que ens interessava d'ell, com també ignoràvem que fos germà d'un pepero tan destacat (ara caigut en desgràcia, pel que sembla, en els cercles del patriotisme constitucional, per la seva franquesa a propòsit d'assumptes de sobres coneguts) com Jorge Trías Sagnier. Com dic, hi havia coses que afortunadament ens interessaven més que aquesta mena de qüestions accidentals.\nEl que ens agradava era que Trías es definís a ell mateix com "un exorcista il·lustrat", manera brillant de definir algú que creu en la llum de la raó però que no per això desdenya l'existència de les ombres, ni la seva importància. Per desgràcia, són temes que estan definitivament fora del debat públic, molt més centrat en els flatus voci dels polítics de torn, o dels seus corifeus mediàtics. Hi va haver un temps que llegíem bastant Eugenio Trías, i ens ho passàvem molt millor i apreníem més que parant l'orella a les psicofonies de les actuals ombres que pul·lulen per tantes altes tribunes.


Cercar concerts musicals\nCercar: concerts musicals\nEls dies 14, 16, 17 i 30 de maig de 2015 tindran lloc les XXII Jornades de Cant Coral de Salou, amb concerts al Teatre Auditori de Salou (TAS) i entrada gratuïta, per gaudir dels repertoris de les corals i de bones experiències musicals.\nLa Costa Daurada de nit. Concert a Tarragona. Sala La Vaqueria.\n29 novembre 2013 22:00\nDissabte 5/5/2012 22 h, La Vaqueria (Tarragona) Astrio Jazz, Barcelona Preu: 8 / 10 Anticipada: Shiva Music i Ticketea.com Organitza: Vòrtex Produccions “Senyores i senyors: Astrio, la banda de jazz amb més personalitat de Catalunya. O de rock. O de funk... Qui hagi gaudit del privilegi de seguir la seva trajectòria, ha est...\n‘Don Juan Tenorio’, Sara Baras o Luz Casal al desè aniversari del Teatre Auditori de Salou\n“Don Juan Tenorio” protagonitzat per Joan Pera i Lloll Bertran és l’espectacle amb què el Teatre Auditori de Salou estrenarà temporada el dissabte 7 de desembre. La programació també inclou els nous espectacles de Sara Baras, Luz Casal i Leo Harlem.\nMelendi i el Festival Andén Zero coronen les Nits Daurades de Salou 2013\nMés de 3.000 persones van vibrar divendres amb Melendi en el concert estrella de la Festa Major d'Estiu de Salou. Un concert de més de dues hores on el cantant asturià va presentar el seu últim treball 'Làgrimas desordenadas'. També va omplir el Festival Andén 0, que en la seva setena edició ha comptat amb més d'una dotzena d'actuacions.\nViu les Nits Daurades de Salou\nSet dies de festa amb més d'una vintena d'activitats i propostes gratuïtes per a tots els públics, on no hi faltaran els actes culturals i les activitats per als més petits. El punt àlgid de les festes serà el proper dijous 15 d'agost amb el Gran Castell de Focs Artificials. >>> Consulta el programa complert:


Neisha i Briganti Boy trenquen tòpics i tabús amb lletres que parlen de sexe sense embuts en cançons com ‘Raka raka’. Demà podeu descobrir-los al Sidecar\nUs prometo que és real: hi ha persones a Catalunya que follen en català. De debò. El llenguatge del sexe porta molts anys relegat a l’àmbit privat i quan surt portes enfora el fem sonar tan ridícul que és gairebé impossible que algú es posi a to amb les paraules. Només cal pensar en la pel·lícula porno catalana per excel·lència, Les excursionistes calentes, per notar de seguida que tenim un problema: “Això és un túnel i no el del Cadí” o “Vols botifarra amb seques?”, diuen els seus protagonistes. Ningú folla així, però sembla que no es pugui dir. Trencar aquesta barrera és una de les premisses de Neisha i Briganti Boy a l’hora de formar Crimen Pasional, el primer grup de reggaeton en català.\nL’origen està, com tantes altres coses divertides que provocarien suors fredes als nostres pares, en un after. “Érem en una festa, però ens avorríem i vam decidir marxar cap a casa. Tot just arribar vam agafar uns micros i vam fer el Raka raka ”, una cançó en què la parella parla sense embuts de sexe, fent-ho divertit i real, per fi. “Després de cantar quatre marranades ens vam dir: te n’adones que sembla un camp que ningú vol explorar? Ho vam entendre quan ens vam trobar amb la rancietat de llocs com RAC1, que ens van posar com a exemple de masclisme molt escandalitzats. No diuen res de les lletres dels Rolling Stones o el Muddy Waters, però sembla que hi ha estils que estan en el punt de mira”. En aquest sentit, Crimen Pasional són un gran exemple que no existeixen gèneres masclistes, sinó persones i discursos masclistes. “Volíem capgirar una mica aquesta idea. Al final el reggaeton es balla entre dues persones. Home-dona, home-home, dona-dona o el que sigui, i nosaltres volíem reproduir aquesta conversa també en les lletres. Recrear realment el que passa quan ballen dues persones, o quan acaben de ballar i van cap a casa. A les nostres lletres de vegades tots dos anem de xulos, perdem la dignitat, fem el pena... anem canviant de rol. Ho escrivim tots dos i, de fet, de vegades ens escrivim les frases l’un a l’altre”.\nPodem rastrejar els Crimen Pasional en gèneres i músiques prou diferents per no donar res per fet. A Neisha la vèiem al videoclip d’ Indapanden,de Bad Gyal, mentre que a Briganti Boy l’havíem vist tocant amb Brigitte Laverne. El començament, però, no van ser tan diferent del de qualsevol grup actual de música urbana. “Al principi tiràvem molt de bases d’internet”, explica Briganti Boy: “Jo vinc del dancehall, en què amb el mateix riddim canta mig Jamaica. Quin problema hi ha? Cadascú en treu la seva música. Mola molt la idea que d’una cosa tan senzilla en puguis treure el teu rotllo i fer temes tan diferents. A la història del rock també hi ha moltes cançons de tres acords.” Bases comunes per trobar un so propi. “Ara ens estem produint i canviant una mica en aquest sentit, volem trobar el so de l’eurodancehall, una música de ball una mica menys localitzada que tingui coses de reggaeton, coses de dancehall, de techno, de cumbia, de rave... El reggaeton que sona a la ràdio no ens representa. Està molt mastegat.” De moment, però, no es plantegen canviar de temes, encara que tampoc volen ser impermeables al que passa al seu voltant. Al final de l’entrevista parlem de política, de la PAH, d’okupació i de com es relaciona la gent, del fet que les cançons reflecteixin com vivim. “Nosaltres no ho enfoquem així”, diu Neisha, “no necessitem parlar de la nostra vida, però hi ha alguna cosa que queda, un residu de passar-les putes. D’aquesta impotència sempre en surt un sentiment, i és que s’ha de ballar.” El concert de demà a la sala Sidecar pot ser una bona ocasió per acompanyar-los.\nSidecar Factory Club (Barcelona)


El sector audiovisual ocupa a Catalunya 26.000 persones - Regió7\nEl sector audiovisual ocupa a Catalunya 26.000 persones\nMés de 1.100 empreses del sector audiovisual sumen una facturació de 6.700 milions d'euros i ocupen unes 26.000 persones a Catalunya, segons l'estudi «El sector audiovisual a Catalunya. Actualització Estratègica», elaborat pel Departament d'Empresa i Coneixement, a través de la Direcció General d'Indústria, amb la col·laboració del Clúster Audiovisual de Catalunya i la consultora Cluster Development. A la presentació dels resultats, la directora general d'Indústria, Matilde Villarroya, va destacar que les anàlisis permeten tenir una radiografia detallada i actual de les principals magnituds del sector a Catalunya i «identificar la situació competitiva del sector, les tendències de mercat i els reptes de futur». Villaroya va assegurar que el sector està «ben posicionat» per fer front a aquests reptes.\nPer la seva banda, el president del Clúster Audiovisual de Catalunya, Miquel Rutllant, va remarcar que «l'anàlisi estratègica destaca les oportunitats de negoci al voltant de la ficció, el creixement de la indústria del videojoc a Catalunya i el paper clau de la tecnologia audiovisual en els models de negoci futurs d'aquesta indústria». Per a ell, les conclusions reforcen la demanda del clúster de construir una gran infraestructura audiovisual a Catalunya, amb platós per produir ficció i un parc tecnològic audiovisual per convertir el país al hub audiovisual del sud d'Europa.\nA l'estudi s'han identificat tres segments de negoci principals a Catalunya. El primer l' entertainment audiovisual, que inclou empreses que fan continguts com productores que desenvolupen continguts propis (ficció, TV i videojocs); proveïdors especialitzats (efectes especials, postproducció, doblatge i so); empreses amb tecnologies transversals d'aplicació a l'àmbit audiovisual, i empreses orientades a la distribució i exhibició. Segons l'estudi, el segon segment és la comunicació, la publicitat i els esdeveniments ( agències de comunicació, màrqueting i publicitat) i les empreses que organitzen esdeveniments en temps real. Finalment, el tercer segment és el dels mitjans de comunicació dedicats a la producció i emissió de notícies.


L'Estatut de la Resignació - Racó Català\nEditorial 18.02.2006 10.00 h\nCom a català he assistit a l’espectacle esborronador de la classe política del nostre país en la negociació del nou Estatut i he sentit vergonya aliena en constatar el seu grau d’immaduresa i d’incompetència. Ha estat molt trist comprovar fins a quin punt la manca d’escrúpuls, la covardia, la indignitat i l’afany de poder d’uns pocs poden comportar la humiliació de tot un poble. Ara, per desgràcia, l’únic consol que li queda a Catalunya és la certesa que la història ja ha congelat per sempre la fotografia del Pacte de la Resignació. Perquè això és justament el que va consagrar l’encaixada de mans entre Mas i Zapatero el passat 21 de gener: l’Estatut de la Resignació.\nArribats aquí, només la psicologia pot explicar aquest tipus de conducta per part d’un país que afirma ser una nació i que actua com una llar d’infants. Recordem, sense anar més lluny, quin va ser el seu comportament durant el cas Carod. En lloc de tancar files davant dels atacs procedents de Madrid, tots els partits catalans van aprofitar l’ocasió per intentar destruir Esquerra Republicana i amb ella la representació parlamentària de l’independentisme. Per sort no ho van aconseguir, però es va perdre una oportunitat extraordinària de comportar-se amb maduresa i intel·ligència i de demostrar que Catalunya és realment allò que diu ser. Ara, amb el nou Estatut, ha tornat a passar el mateix. Totes les forces polítiques han negociat per separat amb el govern espanyol posant per davant el seu egoisme partidista als interessos de la nació catalana. I el més greu és que l’autoestima nacional és tan baixa que no hi ha prou coratge per demanar-los que si encara els queda un mínim de vergonya s’allunyin de la vida política per sempre.\nAixò no obstant, el poble de Catalunya ha de saber que els partits que han aprovat aquesta mascarada, és a dir, CiU, PSC i ICV, estan mentint per mesquinesa política i per manca de dignitat nacional fins al punt de pretendre, amb les seves coaccions, convertir-nos a tots en còmplices d’una estafa històrica. I és que no haurà transcurregut un any, dos a tot estirar, de l’aprovació definitiva d’aquest Estatut que ja s’hauran fet visibles totes les seves mancances. Els pactants, naturalment, ho saben i no volen enfonsar-se sols, per això exigeixen el nostre “sí”, perquè la seva mesquinesa sigui també la nostra.\nDeia Josu Jon Imaz que “CiU hauria d’haver liderat la Generalitat, però ERC, en lloc de donar suport a un president nacionalista, va votar Maragall”. Doncs bé, res millor que el pacte Mas-Zapatero per comprendre les raons per les quals aquella aliança no es va fer. Això no vol dir que l’altra opció fos millor -si d’alguna cosa no hi ha dubte és de l’insubornable espanyolisme del PSC-, però fins a quin punt es podia confiar en CiU, una força política que podent pactar amb ERC va preferir fer-ho amb aquells que encarnen els valors del franquisme i va fer dos cops president del govern espanyol un falangista com José María Aznar?\nCiU ha comès dos gravíssims errors. Un d’ètic, la mentida, i un altre de polític, creure’s que la partida s’ha acabat. Les seves ànsies de venjança contra ERC són tantes que ha jugat precipitadament les seves cartes i ara suspira per unes eleccions avançades convençuda de guanyar-les. Ni li ha passat pel cap el cost que acostuma a tenir en vots la traïció a un país quan és descoberta.\nEsquerra, en canvi, es troba en un moment clau de la seva història, d’aquí les pressions que rep en tots sentits. I és que tots la necessiten. Per un costat, els signants de l’Estatut de la Resignació necessiten el seu vot per legitimar-se davant la societat i davant la història i impedir la consolidació de l’independentisme com a garant de la dignitat nacional; per altre, el Partit Popular necessita també aquest “sí” d’ERC per poder presentar Zapatero com un claudicant als ulls de tota Espanya. Només a Zapatero, doncs, tot i que guardi les aparences, li interessa el “no” republicà, atès que aquest “no” és justament la seva millor arma contra el discurs apocalíptic del PP.\nPer adonar-se de l’ensarronada que suposa aquest Estatut, segellat a dues mans pel nacionalisme espanyol de centre i el regionalisme català de dretes, n’hi ha prou de recordar la satisfacció de Josep Piqué, només conèixer-se l’acord, felicitant-se per veure reflectides en ell les propostes estatutàries del Partit Popular. Mariano Rajoy i Ángel Acebes van silenciar immediatament Piqué perquè no desllorigués la seva campanya d’assetjament a Zapatero, però Piqué, sense proposar-s’ho, ja havia obert els ulls a Catalunya sobre la gran mentida que constitueix aquest Estatut. I si a aquesta satisfacció del PP català hi afegim la d’alguns membres de la caverna espanyola, com ara José Bono, Peces Barba o Rodríguez Ibarra, que s’han mostrat encantats amb el resultat i amb la falta de dignitat de la dreta catalana, capaç d’humiliar tot un país per tal de recuperar el poder i tenir un ministeri a Madrid, qualsevol català que tingui dubtes sobre la malignitat d’aquest Estatut ja les haurà esvaït.\nEsquerra hauria de tenir en compte que la seva credibilitat futura depèn de la seva fermesa actual. Ha d’estar disposada a fer un pas enrere per fer-ne dos endavant en futures eleccions i deixar que CiU, PSC i ICV siguin víctimes del seu propi engany. En aquesta qüestió, el “no” d’Euskal Herria a la Constitució espanyola pot ser un bon exemple. Atès que els bascos, en aquell referèndum, no votaven com a bascos sinó com a espanyols, van haver d’acceptar una Carta Magna que no volien, pero ningú a l’Estat espanyol té avui més autoritat moral que ells per rebutjar els principis involucionistes que en aquesta Carta apareixen. Aquest és l’exemple que hauria de seguir Esquerra: no deixar-se arrossegar al descrèdit de la resignació per les altres forces polítiques i mostrar-se com l’únic partit que no va mentir al poble de Catalunya en un moment clau de la seva història. Aquesta aparent fragilitat d’avui serà la seva força de demà.\nVíctor Alexandre (web) és periodista i escriptor\nfa 3 minuts 291 respostes\nfa 37 minuts 582 respostes\n23.488 raconaires | 417 connectats (42 raconaires)


ACTIVITATS 08-09 | Ceip Llavorsí\nAhir dijous 28 de maig a la nit vam fer l’activitat d’astronomia amb el Centre de les\nPlanes de Son de Caixa Catalunya; per celebrar l’any internacional de l’astronomia.\nPrimer la nostra AMPA va organitzar un pica-pica i vam sopar plegats.\nQuan es va fer fosc vam iniciar l’activitat:\n– Vam observar les constal.lecions de Primavera.\n– Vam observar la lluna i l’estrella doble del Carro Gran.\n– Amb telescopi van poder observar molt bé el planeta Saturn i alguna de les seves llunes.\n– I altres objectes del cel.\nL’activitat ens va agradar molt\nVISITEM LA MINI CENTRAL DE LLAVORSÍ 17 de març 09\nEls alumnes de C.Mitjà i C. Superior avui hem anat a visitar la central hidroelèctrica del poble.\nEl Jordi ens ha explicat el funcionament, des d’on es capta l’aigua de la Noguera Pallaresa,\nmantenint el cabal ecològic del riu ) pel canal entren 7000 l/s a la cambra de càrrega, cau un\nsalt de 10 m,fins a la turbina que envia l’electricitat a l’alternador ( en aquest moment estava\nproduint 558 KW).\nL’aigua que ha passat per la turbina es torna al riu pel canal de restitució.\nView more presentations from Dolors Rosell.VISITEM EL CAP DE LLAVORSÍ 17-03-09Els alumnes d’educació infantil i Cicle Inicial avui hem visitat el Cap.La Núria i la Rosa Mari ens han ensenyat les màquines i estris que fan servir.Ens van explicar que aquell mateix matí havien fet extraccions de sang i van aprofitarper comentar als nens tot el procediment que havien de seguir des de que feien l’extraccióde sang als pacients fins que la duien a l’hospital de Tremp.Tot seguit ens van mostrar tota una sèrie d’utensilis i aparells que utilitzava la infermera i a\nmesura que els nens observaven anaven explicant la seva utilitat. Així per exemple vam veure\nl’aparell per prendre la presió, les injeccions, l’aparell per treure els taps de l’orella, el carret amb\ntots els utensilis per curar les ferides(espaladrap, venens, tisores,…), …\nDesprés vam entrar a la sala de la metgessa on també ens van ensenyar i explicar\nalguns dels utensilis i aparells que utilitzava per detectar les malalties dels pacients.\nAlguns d’aquests van ser l’aparell per mirar la vista, els palets per mirar la gola, l’aparell\nper mirar les orelles,…\nTot seguit vam anar a visitar la sala de rehabilitació. Allí hi havia la fisioterapeuta que\nestava atenent a cinc pacients amb diferents tipus de lesions. Vam observar els diversos\naparells i la fisio ens va explicar breument en que consistia la seva feina\nSORTIDA AL PARC NACIONAL D’AIGÜES TORTES 26-02-09\nConèixer i descobrir rastres d’animals ( petjades, excrements, …), arbres\ni plantes del parc.\nPracticar desplaçament sobre la neu amb raquetes.\nSi voleu veure una mostra de les disfresses d’aquest any visiteu la web de l’escola,\nl’apartat festes , carnaval, ordres.\nObra de teatre ” COMPRA’M AIXÒ” 11-02-2009\nAnem a veure l’ Obra de teatre ” Compra’m això” amb la resta d’escoles de la Zer Alt Pallars Sobirà.\nUna nena petita no valora tot el que li donen els pares i sempre vol més.\nL’obra fa una reflexió als infants sobre la limitació de recursos, i aprenen a valorar el que tenim\ni l’esforç que costa aconseguir-ho.\nEn acabar l’obra vàrem visitar el parc dels Camps Elissis, on vam\ndinar i desprès vam tornar a corre cuita cap al Pallars, doncs vam\nrebre nombroses trucades avisant-nos que hi havia molta neu.\nI per això no vam poder anar a visitar la Seu Vella.\nL’ós bru 18-11-08\n1. Característiques físiques de l’ós\n2. Lloc on viu\n4. Com actuar si ens trobem davant un ós.\n5. Joc interactiu al voltant de la vida de l’ós.\nEls alumnes d’ed infantil van escoltar un conte d’un ós , el crit o so dels ossos en diferents\nsituacions , vam observar una petjada en guix, una trampa d’ós i pèls, finalment van pintar\nuna cara d’un ós.\nAls de CM i CS, se’ls va parlar dels conceptes abans enumeratsi mentre van fer un dibuix d’un ós en unentorn adequat; després van jugar al joc interactiu.\nINTERNET SEGURA 19-11-08\nEl Sr Carlos Crespo , mosso d’esquadra de la comissaria de Tremp ha fet una xerrada als alumnes sobre els riscos que poden patir els menors a l’àmbit d’Internet:\nConsells per garantir la seguretat amb el messenger-xats i la web-cam\nBlogs per publicar escrits, fotografies, etc., de persones\nProgrames maliciosos, com els virus\nContrasenyes, segures o no?\nL’activitat ha estat molt interessant pels alumnes que hi han participat activament, fent moltes consultes.\nESTALVI ENERGÈTIC 25-11-08Casa Solar VídeoActivitat ( treballs-medi ambient.Fem una casa solar\nVIRÓS Sortida a l’estació\nPrimers auxilis amb voluntaris de la Creu Roja\nConèixer que cal fer i que NO s’ha de fer davant d’un accident, caiguda ….Els voluntaris de Creu Roja ens fan primer una breu presentació de Creu Roja : què és, a què es dedica , qui en forma part ( voluntaris)…\nDesprés expliquen com hem d’actuar davant un accident , una persona ferida ……\nPAS : Protegir- Avisar – Socórrer\nExpliquen cada un dels passos i després els nens expliquen algun incident que han presenciat i s’analitza la situació i el que es va fer o calia fer.\n2 thoughts on “ACTIVITATS 08-09”\npicarol's family 29 novembre 2008 at 09:31\nEns agrada mooooolt que ens feu partícips de les activitats que feu amb els nostres fills a l’escola, això ens apropa més a vosaltres i a ells!!!!!! Us felicitem!!!!! Bona feian i feina i abraçades!!!!\nimma 29 maig 2009 at 07:58\nfa dies que no xafardejava i us he de felicitar !!!\nmalgrat els nens ens van explicant coses, no hi ha res com la “versió oficial ” amb fotos.


La Policia Local retira 46 vehicles abandonats a la via pública i al dipòsit de vehicles - Revista Cambrils\nPublicat el Dilluns, 17 de juny de 2019 11:51h\nEl dipòsit de vehicles municipal està situat a l'edifici d'Aparcam | Lluís Rovira i Barenys\nUn total de 46 vehicles abandonats ja han estat retirats de la via pública per l’empresa adjudicatària del servei de grua i desballestament a petició de la Policia Local de Cambrils. Al llarg del 2018, la Policia Local de Cambrils va comprovar l’existència d’un total de 58 vehicles aparcats sense ser utilitzats ni retirats pels seus usuaris que estaven a la via pública i al dipòsit municipal de vehicles de l’empresa Aparcam.\nPer aquest motiu, des del Cos de Seguretat Local es va requerir la petició d’instrucció d’expedients per abandonament de vehicles en espais públics al Consell Comarcal del Baix Camp, que és l’administració que en té encomanada aquesta gestió. En els primers cinc mesos del 2019, el nombre de vehicles detectats des de la Policia Local s’havia incrementat substancialment, i ja eren 66 els vehicles pels quals la Policia Local havia requerit la instrucció d’expedients. El balanç a hores d’ara és que l’empresa adjudicatària de l’empresa de grua i desballestament ha procedit a la retirada de 46 vehicles.


Recepta 7Portes: Fricandó de vedella amb moixernons – Restaurant 7 Portes\nSi hi hagués un ranking de plats típics de la gastronomia catalana, el fricandó segur que n’ocuparia una posició molt destacada. Aquest plat, amb orígens que es remunten al segle XVII, és un guisat català delicat i que es caracteritza per el tall de la carn de vedella i per anar acompanyat de bolets que, segons la temporada, poden ser uns moixernons o carreretes i d’altres bolets de primavera o de tardor com els ceps o fins i tot rovellons. El més habitual, perquè sovint no hi ha més remei, és utilitzar moixernons i bolets deshidratas.\nLa recepta del fricandó apareix per primera vegada a començaments del segle XVIII en el receptari del pare Josep Orri “Avisos y instruccions per lo principiant cuiner”. Aquesta recepta no l’hem sabut trobar, la que si hem trobat és la del receptari “Guisados Varios” del 1831 i a partir d’aquí està present en gaire be tots els receptaris de cuina catalana des de Felip Cirera, cuiner del bisbe de Vic a finals del XVIII, passant per els llibres del prolífic Ignasi Domènech fins al Gran Llibre de la Cuina Catalana del mestre Lladonosa.\nIngredients: 1,2kg de llata de vedella, 1l brou de pollastre (opcional), moixernons o cep fresc 240gr, 30 dl oli d’oliva, 150gr de farina, 3 tomàquets madurs, 2 cebes, 1 got vi blanc, 1 fulla de llorer, 20gr d’ametlles i avellanes torrades, 3 grans d’all sec i pa.\nEn primer lloc posarem la carn, tallada a bistecs petits i prims, en safates per salar-la i enfarinar-la. A continuació, posarem l’oli a la cassola i quan sigui ben calent hi posem la carn per marcar-la pels 2 costats i la reservem en una cassola.\nDesprés preparem la picada. En una altra paella, daurem els alls i fregim les llesques de pa. Amb un “minipimer” triturem els alls amb el pa, les ametlles i les avellanes torrades i ho reservem. Podeu substituir el pa fregit per uns carquinyolis.\nA la cassola, aprofitant l’oli de fregir la carn sofregim la ceba picada amb el llorer fins que tingui un color ben daurat. Afegim el tomàquet ratllat i ho deixem sofregir, tot afegint el got de vi i el deixem reduir. Quan ja estigui el sofregit a punt ho rectifiquem de sal i “si convé” hi posem una culleradeta de sucre per treure l’acidesa que pugui haver. Afegim una cullerada de farina i remenem be. Ho triturem tot perquè quedi una textura fina.\nA la mateixa cassola i tornem a posar la carn i la cobrim amb brou de pollastre o aigua i ho deixem coure a foc molt baix i tapat 1 hora. Un cop la carn es ben tendre, posem la picada i ho deixem coure 10 minutets més. Finalment, afegim els ceps o els moixernons saltejats en una paella i deixem cuinar 5 minuts més. Si utilitzem bolets deshidratats prèviament els haurem d’haver posat en remull. Si ens queda massa brou podem retirar la carn i deixar reduir fins el punt que vulguem.\nLa Xef Carme Ruscalleda a “Cuina per ser feliç” posa un got de xerès en comptes del got de vi blanc. També es una bona opció si li volem donar un gust una mica més intens i dolç i inclús posar els dos, es a dir, vi blanc i xerès.\nCom molts guisats, es recomana deixar reposar el plat un mínim de 2h que també poden ser 1 o 2 dies per que els sabors s’intensifiquin.\nEls més puristes, en comptes de triturar el sofregit el passen pel colador xinès, esprement al màxim tots els ingredients, però és una feinada i a casa si ho tritureu us quedarà igualment bo.\nPreviousPrevious post:El 2020, l’any en que Sant Jordi el celebrarem dues vegadesNextNext post:Recepta 7 Portes: Tap de Cadaqués


Des del meu punt de vista: Restaurant de la setmana: Maur\nEscrit per Eli Ramirez a les 14:18\nNo em diguis que fan calçotades al juny?\nVols dir que és un calçot? jo diria que més aviat és un espaguetti amb tinta de calamar.\nI els guants de plàstic? Si la gracia de la calçotada és embrutar-se.\nEls calçots sempre cuits a la flama no amb brasa.\nMare meva,quines aberraccions es fan avui dia en segons quins llocs de la calçotada!\njajaja no dona, no siguem tan destroyers :) Mira, la calçotada va ser a principis de febrer. Tens raó que a la foto el calçot sembla un espaguetti, però tenien una mida normal en general ijijij\nEls guants els donen a tots els restaurants, sort d'ells per fer-me el caputxón al dit gros, que sino se m'hagués infectat la ferideta ;-)\nDona-li una oportunitat al restaurant, si més no!\nA mi també m'encanten els calçots i embrutar-me amb ells ( si no tinc ferides, és clar). I si en queden... l'endemà una crema de calçots, com la vichyssoise però amb calçots, és boníiiiiiissima\njejeejjejeeje ai, quines ganes que tornin ja els calçots...


La UE Olot busca solucions a la mala situació esportiva "a dins i fora del club", segons el president Joan Agustí - Olot TelevisióOlot Televisió\nLa Unió Esportiva Olot busca solucions a la mala situació esportiva “a dins i a fora” del club. Així ho va afirmar el seu president, Joan Agustí, en declaracions al programa ‘La Banqueta’ d’Olot Televisió. Segons fonts pròximes al club, la junta treballa per trobar un nou entrenador.\nDesprés de l’empat a 0 al camp del Prat, cuer de Segona B, l’Olot acaba l’any instal·lat en una mala dinàmica: només ha aconseguit tres punts dels últims 27. Joan Agustí, president del club, va afirmar a la Banqueta d’Olot Televisió que busquen una solució, “a dins i a fora del club”.\nLa situació d’Edu Vílchez penja d’un fil. De moment, el club no ha confirmat la seva continuïtat, però tampoc si hi haurà un relleu a la banqueta olotina. Agustí manté la confiança amb el treball de Vílchez “mentre segueixi essset l’entrenador”. Sobre si hi haurà fitxatges de jugadors a mitja temporada, Agustí va voler deixar clar que l’Olot no era “un club de talonari”; de totes maneres no es descarta que s’incorpori algun nou futbolista.\nLa junta directiva no s’esperava, en cap cas, trobar-se amb una situació semblant en aquest tram de la temporada. Segons informa el Diari de Girona, Edu Vílchez té números de continuar a l’Olot, però coordinant la base del club. El mateix mitjà afirma que hi hauria hagut converses amb l’exentrenador del Sabadell Lluís Carreras.


Els Moixiganguers fan una crida a participar en els assajos de dimecres i divendres per assolir la torre de vuit | Ràdio Igualada\nEls morats volen tirar a plaça el dos de vuit, un castell que es necessita de folre, i és per això que necessiten un extra de gent que pugui formar el folre i la pinya d’aquest castell. Els Moixiganguers tenen la construcció molt ben treballada, però necessiten gent que s’impliqui per poder assolir l’objectiu. D’aquesta manera fan una crida als igualadins i igualadines a participar a l’assaig de dimecres i divendres a Cal Tabola per preparar la Diada de Cal Tabola de diumenge. Aquells que participin en els assajos podran formar part de la pinya el diumenge, se’ls regalarà una samarreta dels Moixiganguers i tindran una consumició en l’assaig de divendres.\nAl mateix temps, aquelles entitats igualadines i anoienques que aconsegueixin dur més de 10 membres a l’assaig i a la diada de diumenge podran guanyar 150 euros de compra en comerços col.laboradors amb els morats.\nL’actuació d’aquest diumenge (12:00h) a la plaça de Pius XII celebrarà el quart aniversari de l’actual local dels Moixiganguers, Cal Tabola. També hi seran els Castellers de Lleida i els Margeners de Guissona.


Previsió d'un bon 2016 de busseig, similar a l'any passat - Diari de Girona\nPrevisió d'un bon 2016 de busseig, similar a l'any passat\nEl sector de la immersió a la Costa Brava va presentar ahir una campanya de promoció per captar nous bussejadors: un espot, en col·laboració amb el patronat de turisme de la Costa Brava, i repartiran fulletons i díptics als establiments turístics de Girona. Només aquest hivern, han destinat més de 39.000 euros en publicitat. A més, han llançat paquets a preus reduïts, sobretot en snorkel, batejos d'immersió i cursos d'iniciació. La majoria de centres han acordat una tarifa única per a adults i una altra per a menors, semblant al que han fet els clubs de golf gironins.\nL'Associació de Centres Turístics Subaquàtics Costa Brava augura una bona temporada, amb dades de practicants similars a les del 2015, quan va haver-hi 40.000 submarinistes que van fer 140.000 immersions. El 70-80% dels quals són clients ja fidelitzats que provenen del Regne Unit i de França, van assegurar. Hi ha dos variables que poden contribuir a millorar aquestes previsions. D'una banda, el context geopolític internacional. El principal competidor és el Mar Roig. Per tant, l'actual inestabilitat a Egipte, per l'amenaça terrorista, podria acaparar nous visitants. D'altra banda, es podria acabar de recuperar el mercat català i estatal després de quatre anys de crisi, que han assotat el sector. «El client que ve a fer aquesta activitat té un nivell adquisitiu mig o mig-alt i realitza una doble despesa: la principal, la d'allotjament, i la del seu hobby», va ressaltar Dalmau. El sector agrupa 35 companyies des de Portbou fins a Blanes i dóna feina a 150 persones per temporada. acn l'estartit


Bona feina! (JMarfany) : (2) La repressió inquisitorial que ens espera si no guanyem el plebiscit del 21-D (Per què vull sortir de l'Estat espanyol.- 8. Joan Guarch)\n(2) La repressió inquisitorial que ens espera si no guanyem el plebiscit del 21-D (Per què vull sortir de l'Estat espanyol.- 8. Joan Guarch)\nContinuació de la llista d’intervencions de l’Estat espanyol contra els polítics, les institucions, la ciutadania i, en definitiva el propi país.\nDilluns, 16 d’octubre – Cuixart i Sànchez, presos polítics a l’Europa del 2017.\nDijous, 19 d’octubre – El batlle de Dosrius citat a declarar.\nDijous, 19 d’octubre – Registres en comissaries dels Mossos d’Esquadra.\nDimecres, 25 d’octubre – Sis detinguts arran de l’1-O.\nDivendres, 27 d’octubre – El 155 i la intervenció definitiva: govern destituït, parlament dissolt i eleccions.\nDijous, 2 de novembre – L’Estat espanyol envia a la presó Junqueras i la meitat dels membres del govern de Catalunya.\nDivendres, 3 de novembre – La revista ‘El Jueves’ també rep i és investigada per un delicte d’injúries.\nDiumenge, 5 de novembre – Vuit professors investigats per debatre sobre el primer d’octubre. després de prendre’ls declaració, el jutjat d’instrucció número 1 de la Seu d’Urgell va decidir de mantenir com a encausats per un suposat delicte d’incitació a l’odi els vuit mestres de tres escoles de la Seu d’Urgell pel tractament que havien fet a classe dels fets de l’1-O.\nDijous, 9 de novembre – Forcadell esquiva la presó amb una fiança de 150.000 euros.\nDijous, 9 de novembre – José Téllez, investigat per desobediència i obstrucció a la justícia.\nDivendres, 10 de novembre – Causa general contra polítics i veïns de Reus.\nDijous, 16 de novembre – El senyor Bohigues, un encausat més. L’actor i radiofonista Eduard Biosca va rebre una citació judicial per un gag del seu personatge al programa ‘Versió RAC-1’, el senyor Bohigues.\nDivendres, 17 de novembre – Sis detinguts més acusats d’incitació a l’odi.\nDimarts, 21 de novembre – Primeres sancions per les protestes durant la vaga del 3-O.\nDivendres, 24 de novembre – Un home detingut per haver celebrat la mort de Maza.\nEl ministeri d’Interior espanyol ha obert una pestanya nova a la seva pàgina web dins l’apartat destinat als delictes d’odi. L’ha titulada ‘Situació a Catalunya: protecció de víctimes‘, i anima a denunciar els catalans sospitosos de ‘delictes d’odi’. En realitat el que fa és precisament fomentar l’odi contra els que denuncien, en lloc d’evitar-lo. Exactament igual que després de la Guerra Civil espanyola. Els vencedors es van dedicar a fomentar la denúncia contra aquells ciutadans que, en realitat, havien restat fidels a les institucions legals en contra dels qui s’havien rebel·lat amb violència amb les armes. Son les pràctiques emprades per la Inquisició però al segle XXI.\nDimecres, 29 de novembre.- El batlle d’Argentona, Eudald Calvo (CUP), ha estat encausat per no haver impedit el referèndum del primer d’octubre ni la seva campanya. Ha estat acusat de desobediència, prevaricació i obstrucció a la justícia, tres delictes que podrien comportar-li la inhabilitació, multes i, fins i tot, una pena de presó.\nDimecres, 29 de novembre.- Prohibició del color groc a les fonts i façanes públiques.\nDimecres 29 de novembre.- La Junta Electoral de Lleida obliga a treure els llaços grocs de tots els espaís públics.\nDimecres 29 de novembre.- La JE de T prohibeix un grup d’avis, a Reus, manifestar-se pels presos polítics.\nDimecres 29 de novembre.- Denunciat l’actor Toni Albà per unes piulades contra la jutge Lamela.\nDimecres 29 de novembre.- El poble de Medinyà es veu obligat a desaparèixer com a municipi independent per una sentència del TC i l’aplicació del 155\nDecisió del ministre de cultura espanyol, emparant-se en el 155, perquè es retornin urgentment les obres del monestir de Sixena a l’Aragó.\nA hores d’ara hi ha 92 contractes paralitzats, centenars d’associacions pendents de rebre les subvencions que ja estan aprovades i més de setanta iniciatives legislatives parlamentaries que han quedat paralitzades.\nEn sanitat, paralització de la Llei d’accés universal a la salut, absurds tràmits burocràtics, com haver de fer declaracions responsables per la compra de qualsevol aparell mèdic necessari, i tot això controlat directament per Madrid. O la representació política de Catalunya al Consell Interterritorial de Sanitat on es discuteixen les desavinences per mirar d’arribar a consensos. Doncs en aquest moment la Generalitat Catalana està representada per l’Estat Espanyol que , per tant, és art i part en el Consell, etc.\nViolació del secret de correu en la carta enviada per funcionaris del Departament de Presidència al Conseller Turull i trobada oberta, rebregada i tirada al carrer davant de l’Oficina de Correus de Sant Cugat.\nO les dues denúncies del PP, per manca de pluralisme polític i neutralitat i violació del llibre d’estil, contra Mònic Terribas per algunes opinions dites a Catalunya Ràdio.\nO la pressió política i econòmica sobre periodistes i el propi mitjà de TV3, demanant l’IVA de les subvencions rebudes per la CCMA que puja 167,4 milions d’€, o a la manera de treballar quan, al parlar de política no poden parlar de President Puigdemont, o de govern a l’exili, o de consellers empresonats...\nO les afirmacions de Garcia Albiol dient que cal tancar TV3 i i tornar-la a obrir amb gent “normal”...\nO les crítiques, del PP, d’adoctrinament infantil contra Espanya, al programa infantil “InfoK”.\nO l’acomiadament de tot el personal de les delegacions de Catalunya a l’Exterior.\nEtc, etc, etc...Aquesta caça de bruixes envairà la vida quotidiana del país en els propers mesos si no recuperem el control de les institucions i exercim nosaltres les decisions sobre com hem de governar-nos, quines lleis legislem i apliquem i com volem exercir la convivència al carrer sense veure’ns denunciats, acusats i, en definitiva represaliats per les més clàssiques formes inquisitorials emprades pel feixisme.\nI, amb aquesta perspectiva, Algú vol romandre dins les estructures d’un estat feixista, corrupte, retrògrad i inquisitorial com aquest?\nPer això crec que, com a país, cal que sortim de l’Estat espanyol\nPublicat per Jaume Marfany a 1:34\nEtiquetes de comentaris: Joan Guarch , repressió Estat espanyol


Solidaritat veïnal i suport municipal per als afectats - La Veu - Videos\nSolidaritat veïnal i suport municipal per als afectats\nFamílies que han sofert danys a les seves llars agraeixen el suport rebut\nUn mes després dels aigüats, hem contactat amb dues de les famílies de Montcada i Reixac afectades per les conseqüències del temporal. Tot i les pèrdues materials i l’ensurt de comprovar la força destructora de l’aigua, els afectats destaquen la solidaritat dels veïns, canalitzada pel grup de voluntaris SOS Montcada.\nEl vídeo de Vanesa Mulero mostrant les destrosses que l’aiguat va causar a casa de la seva mare es va fer viral i va aixecar una onada de solidaritat entre la gent. La casa, un semisòtan situat al carrer Sant Tomàs, al lateral de la C-17 de la plaça Espanya, va quedar totalment arrasada per l’aigua i el fang. Afortunadament, en el moment del succés la mare de Vanesa, una dona gran amb problemes de mobilitat, estava acompanyada d’un dels seus tres fills, que va aconseguir pujar-la al pis del veí de dalt quan ja tenia l’aigua al coll. “Van ser moments molt angoixants, perquè jo creia que ella estava sola i intentava obrir la porta per entrar a ajudar-la, però l’aigua m’ho impedia”, explica Mulero.\nUn mes després del dramàtic episodi, aquesta veïna de Mas Rampinyo només té paraules d’agraïment per a totes les persones que l’han ajudat en les tasques de neteja i recuperació de la casa, que no tenia cap assegurança. “He viscut grans gestos de solidaritat que m’han reconciliat amb el món i m’han fet adonar que hi ha molt bona gent”, diu emocionada.\nEntre totes les mostres de solidaritat, destaca especialment la de Remus Molocea, que està fent les obres de reparació de la casa de forma gratuïta. Aquest paleta d’origen romanès i veí de Mollet, es va assabentar de la situació desesperada de la família Mulero mitjançant el Facebook i, sense conèixer-la de res, va decidir fer-li un cop de mà, aportant materials de construcció i les hores que li queden lliures quan acaba la seva feina. “Vaig veure que necessitava ajuda urgent i no m’ho vaig pensar dues vegades”, explica Molocea, que té una petita empresa de reformes amb el seu germà. Mentre duren les obres, la mare viu amb Vanesa i els seus germans s’estan en un hotel que sufraga l’Ajuntament, qui també ha prestat auxili a la família.\nUna altra veïna que va resultar afectada pels aigüats va ser Ángeles Pérez, que viu al carrer Montsant, al costat de l’estació de Terra Nostra i que va veure com l’aigua entrava a casa seva, causant desperfectes importants. Gràcies al suport de SOS Montcada, ha aconseguit una rentadora, roba de llit i diferents mobles. “Estic molt agraïda per l'ajuda del poble després de viure una situació com aquesta”, ha dit López.\nDes del consistori també s'està assistint les famílies més afectades per les inundacions. Quatre van ser reallotjades en hotels i tres encara hi continuen a l'espera que els seus domicilis, encara plens d'humitat, puguin ser sanejats i reparats. També se'ls han facilitat ajudes per a alimentació i subsistència i per a equipament bàsic de la llar. En total, l'Ajuntament hi ha destinat fins ara més de 7.500 euros.\nEn el cas de l'habitatge més perjudicat on fins i tot el terra es va ensorrar –el de la família Mulero–, la brigada ha aportat eines per ajudar a la seva reconstrucció, entre els quals hi ha una formigonera. Els serveis municipals també han col·laborat amb els afectats en les tasques de retirada fins a la Deixalleria del material i objectes fets malbé per l'aigua.