Eumolp: El dubte metòdic\nEl dubte és inherent a la condició humana.\nD’on vindria si no l’èxit de la margarida? Tothom sap –i és profecia– que l’única virtut d’aquesta flor insípida és deixar-se arrancar els pètals al ritme de l’alternança inquietant de qualsevol interrogant metafísic que li plagui de plantejar al cagadubtes de torn. Per la resta, és una flor banal i perfectament prescindible.\nDiuen els estudiosos que va ser emparant-se en l’encert de qualsevol disjuntiva que es llenci a debat, que Shakespeare, mig embriac en un racó de taverna llardosa, va escriure allò del “to be or not to be”. Hi ha qui sosté que s’hi pot trobar la influència de Lubitsch, però qui ho defensa comet pecat d’ucronia, una tendència que encara no és del tot acceptada en els cercles intel·lectuals de més gran solvència. Temps al temps, que de més verdes en maduren...\nPotser March seria un referent més cronològicament admissible, però de tots és sabut que Shakespeare, si bé dominava el català, no sabia ni una engruna de valencià, la qual cosa justifica que abandonem aquesta línia d’hipòtesi:\nAixí com, cell qui desija vianda\nsí que el desig vers l'un fruit se decant.\nEl que sí que està fora de dubte és que en la memòria genètica de l’il·lustre poeta de Gandia hi feia niu la imatge que encapçala aquesta disquisició. La instantània va ser aconseguida per Pere Felip Monlau (amb una càmera que li va prestar Louis Jacques Mandé Daguerre) en una marrada que va fer per Capellades camí de la seva estada a Madrid. Va tenir la sort que s’havia materialitzat un Homo antecessor Cathalaunicus just en el moment que reflexionava sobre la seva projecció de destí en l’univers, i no va deixar escapar l’avinentesa.\nEl sentit de la imatge és transparent i alliçonador: quina de les dues píndoles m’ha de fer més dolorós profit? La cantelluda que em pesa a l’esquerra o la polida que sostinc a la dreta?\nAmb tot, el que no estem en condicions d’escatir, i ja ens sap greu, ja, és si la ingesta de la pedra s’havia de fer per via oral o per via anal.\nTot i que, ateses les amenes circumstàncies que adornen la història nostrada, aquesta és una pregunta que no deixa de tenir una fàcil resposta.\nquina esgarrifança! voleu dir que amb un xaropet no passaríem? molt distret l'apunt :)\n20 de juny, 2010 13:51


S’àvia Corema, 2ª part | Prova de Vida\nS’àvia Corema, 2ª part\nEl “darrer dimarts” de fa dos anys vaig escriure un post titulat “S’àvia Corema” al meu blog “El Mapa Secret” del menorcadiario. És curiós veure com, dos anys després, la situació econòmica del país i d’Europa no només no ha millorat, sinó que ha empitjorat severament. A Espanya ja passam els cinc milions d’aturats, i a Europa, on semblava llavors que la crisi financera s’havia superat, els “brots verds” s’han pansit i la recessió és la protagonista.\nD’aquella llarga festa de carnaval només en queden els deutes, que pagam nosaltres, els treballadors, a força d’apujades d’impostos i baixades de sous i pensions, i a força de retalls en prestacions bàsiques d’educació i sanitat, i amb una reforma laboral que d’entrada crearà més atur… mentre, els responsables del malbaratament de milions i milions de doblers públics segueixen amb el cul assegut al vellut vermell dels càrrecs públics, com si la cosa no anés amb ells, cap d’ells no és a la presó i per suposat, de tornar els doblers ni en rallam.\nSi voleu veure on se’n van anar alguns bons pessics dels nostres doblers, mirau aquest reportatge: “Infraestructuras fantasma: el pozo sin fondo de la crisis” que hem publicat a HOSTELTUR noticias turismo, fa posar els pèls de punta… i és només una petita part de la festa.\nS’àvia Corema es va instal.lar entre nosaltres l’any 2007 i de moment, no s’en va. Vos deix aquí aquell post de 2010 perquè m’ha sorprès veure com dos anys després, les coses ni han millorat ni tenen pinta de millora a mig termini. Haurà estat el carnaval més car de la nostra vida… Aquest és el post que vos dic:\n“Avui és el “darrer dimarts”, una expressió apocalíptica que sempre m’ha donat una mica de cangueli…, però que està molt ben trobada perquè no es refereix a la fi del món sinó a la fi de la bulla del carnaval. El darrer dimarts de gresca, de renou, de fer veure que som el que no som, de fer el que ens dóna la gana amagats darrera d’una màscara i d’una disfressa…, s’ha acabat el bròquil, l’àvia “Corema” ja gira el cap de cantó i ja arriba… Amb el seu bacallà ressec i salat, el satrí, la parrilla i el rosari, amb el seu posat de fer-nos beure oli de bacallà o xarop d’aquell de quan érem petits, ja és gairebé arribada…, demà, dimecres de cendra…, una altra expressió tenebrosa i molt gràfica…\nTota una metàfora de la situació econòmica que viu el món i el país. El carnaval ha estat ben llarg, venga doblers, cotxes, cases, viatges, venga menjar i beure com si realment s’acabàs el món, sense un minut per a la reflexió…, les societats occidentals ens hem abocat al festí del campi qui pugui, fot qui fot, comprar, comprar i comprar…, futur? sostenibilitat? medi ambient? responsabilitat? consciència? austeritat? calla, calla, que abans que això s’acabi ens hem de ben afartar!!\nEl darrer dimarts va ser per devers l’any 2007 i 2008, les vaques grasses ja eren considerablement més magres però a pesar dels avisos, seguíem en plena festa. L’àvia “Corema” va repartir bacallà ressec i salat en forma de fallides financeres, deutes multimilionàries, tancament d’empreses, pèrdua de llocs de feina, cinturons ben estrets, pujada d’impostos, pèrdua de poder adquisitiu per a les famílies, consum sota zero, desconfiança en el futur…, diuen que Europa s’està recuperant ja lleugerament i que els països més potents ja han sortit de la recessió, però Grècia, Irlanda, Portugal, Espanya…, bé, seguim a la cuina de l’àvia “Corema” enviant-nos cullerades d’oli de bacallà, i sembla que n’hi queden uns quants de bòtils encara!\nA Espanya el carnaval va ser particularment esperpèntic. Els molts de milions d’euros que van arribar d’Europa els vam gastar en… més beguda! no vam fer inversions productives, ni ens vam modernitzar, ni ens vam fer més competitius, ni vam invertir en formació i investigació, ni en desenvolupament, ni en res que ens pogués servir en temps de crisi. Vam invertir en urbanitzar el territori i construir, promoure, especular… El carnaval va ser llarg, però la Cuaresma ho serà encara més.\nHaurem après alguna cosa? Com a individus pot ser sí, algns, però com a país no ho crec… ens agrada tant la festa!\nBé, estimats, que tingueu bona Cuaresma. Disfrutau avui del “darrer dimarts” i menjau sobrassada i botifarró fins a rebentar, perquè aquest dimecres de cendra pot durar encara uns quants anys més…\nDos anys després, tornam a ser dimecres de cendra i comença la Quaresma.\nPer acabar, copiaré aquí unes paraules den Bosco Faner sobre el dia d’avui:\nEls cristians dimecres començam Quaresma. Per a molts de nosaltres és un temps importantíssim on ens proposam aprendre “abstenir-nos” del que és superflu per donar importància al que és essencial; per dejunar i adquirir sentit de solidaritat; per pregar ja que creiem que la pregària ens ajudarà a integrarà en la nostra vida “l’essencial” i “la fraternitat”. Per aconseguir aquests valors totalment evangèlics, m’ajuden les paraules i l’exemple de Gandhi: “”Sigues el canvi que vols veure en el món”, i, també, l’expressió de Tolstoi: “Molta gent es planteja canviar el món, però poca gent es planteja canviar ella mateixa”.\nMés informació, avui. Molts sabeu, per cultura pròpia, que dimecres de cendra (dies cinerum) és el primer dia de la Quaresma en el calendari catòlic, protestant, i anglicà; que esdevé 46 dies abans de Pasqua, i que es considera que la Quaresma té 40 dies de durada, ja que no es compten els diumenges. Per tant, dura 7 setmanes. Aquest dia pot variar anualment segons es celebri la Pasqua que ha de coincidir amb el primer diumenge després de la primera lluna plena de primavera. Per tant el Dimecres de Cendra pot variar entre el 4 de febrer i el 10 de març. La denominació prové del s. X, quan fou instituïda la cerimònia de la benedicció i imposició de la cendra (obtinguda per la cremació dels llorers i palmons beneïts el diumenge de Rams de l’any anterior) com a signe penitencial. Aquest dia, que pels catòlics és dia de dejuni i abstinència, igual que el Divendres Sant, es posa la cendra als fidels que van a Missa.\nL’arrel de la paraula humilitat és “humus” (terra). La cendra és un signe d’humilitat, ens recorda el que som.\nPerquè trob que una de les coses que ens ha dut on som ara és, precisament, una atronadora falta d’humilitat. Ara ens toca la penitència pels excessos, però molt especialment, entendre que no podem aspirar a que “tot torni ser com era” i que hem d’aprendre a fer les coses, a viure, d’una altra manera. I sí, trob molt pertinents les paraules de Tolstoi que esmenta en Bosco: l’autèntic canvi és el que podem obrar sobre nosaltres mateixos. Per això és també el més difícil… i el més poderós.\nBona Quaresma, amics!\nPer esthermascaro el 22 febrer, 2012 / Blog / 2 Comentaris\nTags: atur, Corema, crisi, educació, Europa, Quaresma, retalls, sanitat\n12:15 on 22 febrer 2012\nL’objectiu universal d’aquesta crisi que patim és, justament, el que indiques, Ester: fer-nos aterrar a la realitat, després d’un llarg viatge per entre els núvols de l’abundància. Somniar no és gratis, no ho ha estat, i ens hem gastat tot el que teniem i bona part del que vam pensar que tendriem en el futur. Hem viscut, econòmicament parlant, la resta de la nostra vida en una desena d’anys!\nAquesta crisi ens farà tocar de peus a terra, ens agradi o no. Una lliçó pràctica d’humilitat, sens dubte. I també una lliçó magistral sobre el que passa quan s’ajunten ambició i ignorancia.\n15:25 on 22 febrer 2012\nUna lliçó molt dura per a molta gent, perquè veure com no arriben els doblers a final de mes per pagar totes les necessitats bàsiques d’una família normal és molt trist. I mentrestant, els responsables polítics del malbaratament de milers de milions, tranquil.lament asseguts a la cadira. La crisi s’enduu més coses que la confiança en el sistema econòmic, i això sí que serà complicat recuperar-ho… trob que tampoc a nivell de confiança en el sistema serà res mai més com era…


7 Days Inn Chongqing Wanzhou Gaosuntang Branch Chongqing Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\n7 Days Inn Chongqing Wanzhou Gaosuntang BranchNo.28 Jigongling,Xincheng Road, Wanzhou District, Wanzhou, Chongqing, Xina - Veure al mapa7 Days Inn Chongqing Wanzhou Gaosuntang BranchVeure més fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaire condicionatservei d'habitacionszona de fumadorscanvi de moneda\nDistàncies i informació bàsicaaeroports a prop207 kmAeroport internacional de Chongqing Jiangbei (CKG)274 kmZhangjiajie Airport (DYG)farmàcies300 mInfinituscaixer automàtic300 mATM\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, 7 Days Inn Chongqing Wanzhou Gaosuntang Branch està situat idealment a Wanzhou; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El 7 Days Inn Chongqing Wanzhou Gaosuntang Branch, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Zones públiques amb Wi-Fi, servei d'habitacions, canvi de moneda, zona de fumadors, taquilles. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb televisió de pantalla plana, aire condicionat, telèfon, connexió a internet (cortesia), aparell de televisió a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. 7 Days Inn Chongqing Wanzhou Gaosuntang Branch és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Chongqing.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Àpats, begudes i refrigeriservei d'habitacions Serveis i comoditatscanvi de monedazona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatconnexió a internet (cortesia)plat de dutxaaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiatelèfonIdiomes ParlatsXinès (Mandarí) Mostra MenysPolítiquesNens i llits supletorisNens de 0 a 2 any(s) [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents. Nota, si necessiteu un bressol hi pot haver càrregs extra.Nens de 3 a 12 any [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents.Els hostes de 13 anys i més es consideraran adults.Els llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


La pujada d'impostos a les rendes més altes es farà 'en el moment oportú'\nCatalunyaPress.- El Govern espanyol ha aprovat el pla antidéficit, en el qual no s'inclou una pujada d'impostos a les rendes més altes. Les retallades salarials als funcionaris oscil·laran entre el 7 i el 0,56% i es començaran a aplicar el juny.\nElena Salgado ha citat les paraules del president del Govern en ser interpel·lada sobre si s'ampliaran els impostos a les rendes més altes, com es venia especulant en el dia d'aquest dijous. "En el moment oportú presentarem una proposta d'esforç de solidaritat d'aquells que tenen més", ha repetit.\nSegons la vicepresidenta econòmica, el Consell de Ministres no ha tractat aquest tema, i ha remarcat que es plantejarà 'en el moment oportú', encara que no ha matisat quan arribarà aquest moment.\nMaría Teresa de la Vega ha matisat després que el Govern s'ha centrat a reduir la despesa pública i que un altre dia s'encarregaran dels ingressos.\nLes vicepresidentes del Govern espanyol, María Teresa Fernández de la Vega i Elena Salgado, han comparegut en roda de premsa després de la reunió del Consell de Ministres en el qual s'han aprovat les mesures aprovades per mitjà d'un decret llei per reduir el dèficit.\nLes vicepresidentes han desgranat la retallada salarial que sofriran els funcionaris. Segons les portaveus del Govern, el sou dels funcionaris baixarà entre un 7 i un 0,56% a partir de juny. La retallada no afectarà a la paga extraordinària de juny, però sí a la de desembre.\nEls directors de les empreses públiques també es veuran afectats per les retallades, que s'aplicaran de forma gradual en el sou base i els triennis, mentre que en els suplements serà de forma lineal.\nSobre les pensions, De la Vega ha explicat que les congelacions s'aplicaran a partir de 2011, excepte en les mínimes, que representen 3,5 milions, que continuaran creixent.\nDe la Vega ha rebutjat que la supressió del xec bebè suposi la renúncia a les polítiques socials del Govern en matèries de natalitat. També s'ha confirmat la intenció de reduir la despesa farmacèutica i l'eliminació de la retroactividad en l'adjudicació de les ajudes a la dependència. Amb aquesta última retallada el Govern espera augmentar l'eficàcia d'aquestes ajudes en minimitzar el temps d'espera, amb el que també es preveu crear més ocupació.\nFinalment, Elena Salgado ha explicat que el Govern espera reduir el dèficit en cinc punts fins a finals de 2011 i per a això també es retallarà la inversió en l'ajuda al desenvolupament.


Dimarts 15 de novembre sopem amb en Daniel Blake (Yo, Daniel Blake, de Ken Loach) | Sopars de Cinema\nDimarts 15 de novembre sopem amb en Daniel Blake (Yo, Daniel Blake, de Ken Loach)\nPublicat el 12/11/2016 per soparsdecinema\nEll és en Daniel Blake (Dave Jons). Dan és fuster, un artesà expert. Ha treballat en obres de la construcció, per a petits constructors, ha estat fuster a preu fet i segueix treballant la fusta perquè li agrada. Però la seva dona ha mort, ell ha tingut un atac de cor greu i gairebé cau d’una bastida; els metges li han ordenat no treballar i encara està en rehabilitació, pel que rep un subsidi d’atur. És fort, té sentit de l’humor i està acostumat a no parlar de coses personals, però ara l’administració l’obliga a buscar una feina si no desitja rebre una sanció… És a dir, no pot treballar, però per rebre un subsidi ha de demostrar que ha buscat feina i no n’ha trobat… Cóm es pot resoldre aquesta situació?\nAl seu costat podem veure a la Katie (Hayley Squires). S’han trobat en circumstàncies molt peculiars, en les seves visites (obligades) al “Job Center”. La Katie és una mare soltera amb dos nens petits. Ha estat vivint en un alberg de Londres però les autoritats locals li han trobat un pis al nord del país amb un lloguer que s’inscriu en la seva prestació per habitatge. Això significa que les autoritats locals no han de pagar-li la diferència. El pis està bé encara que necessita alguns arranjaments. Però la Katie no té família a prop, ni ajuda, ni diners. Katie és una persona realista. Sap que la seva primera responsabilitat és sobreviure, sigui de la manera que sigui…\nNo són parella, què va! Son víctimes dels processos administratius de la Gran Bretanya, però que ens recorden d’altres molt més propers.\nLa història universal de les persones que lluiten per sobreviure va ser el punt de partida d’en Ken Loach per escriure el guió i dirigir “Yo, Daniel Blake”. “Però després –diu en Ken Loach- , els personatges i la situació han de basar-se en la experiència viscuda. Si ens hi fixem bé, tots podem veure la crueltat conscient que aplica l’Estat quan acudeix en ajuda dels que estan desesperats i l’ús de la burocràcia, la intencionada ineficiència de la burocràcia, com arma política: “Això és el que passa si no treballes, si no trobes treball patiràs les conseqüències”. La ràbia que amaga aquesta afirmació és el que va motivar que fes aquesta pel·lícula”.\nNo som clients, no som consumidors, som ciutadans.\nInaugurem la temporada de Sopars de Cinema amb una obra valenta, d’un tipus de cinema que ens parla de problemes i circumstàncies que tots podem conèixer de prop o de lluny. Palma D’or al Festival de Canes, Premi del públic en el Festival de Sant Sebastià. Nosaltres li podem donar el premi de comentar-la, després de sopar, naturalment…\nSopars de Cinema Nº 59. Segona època. Dimarts 15 de novembre de 2016. A les 20:05 “Yo, Daniel Blake”” de Ken Loach. Boliche Cinemes\nL'entrada va ser publicada el Convocatòria i etiquetada Canes, cinema social, Dave Jons, Festival de Cinema de Sant Sebastià, Gran Bretanya, Hayley Squires, I Daniel Blake, Ken Loach, Palma d'Or, premi, Yo Daniel Blake per soparsdecinema. Guarda l'enllaç permanent.


«Els colors de Pascual» o quan a Dénia tot és possible | Noticies La Marina Plaça\nCultura / Dénia / Marina Alta / Portada Reportatges / Reportatges| Redacción\n«Els colors de Pascual» o quan a Dénia tot és possible\nAlfredo Sanz,Angelines Asperilla,Condenados al bordillo,Jaume Ginestar,Jimmi Higueras,joan castejón,Miquel Ivars,Nube de Magallanes,Pascual,Pep Soler,Publics,Rotary Dénia\nUn llibre de Pascual Cervantes impulsat per Condemnats al Rastell o el Rotary Club i amb la implicació de Joan Castejón o Alfredo Sanz contribueix a «normalitzar la discapacitat» alhora que aporta una impressionant mirada literària sobre la ciutat\nA Pascual Cervantes li importa Dénia. La Dénia que encara existeix, la de la mar, el Port o el casc antic, i la Dénia ja perduda, per exemple, la del Bar Negre. Per això no és estrany que a Dénia gairebé tothom conega a Pascual. Ara bé, no tots sabien que escrivia. Ho fa. Sobre Dénia, però també sobre la vida, la discapacitat o l’amistat.\nI de tot això li ha eixit un llibre, Els colors de Pascual compost per una trentena de poemes, reflexions i prosa evocadora, majoritàriament en valencià. «A molta gent li va a sorprendre que algú com Pascual escriga. Per això un dels objectius de la publicació del llibre és obrir les portes i contribuir a normalitzar la discapacitat», assenyala Jimmi Higueras, de Condemnats al Rastell.\nAl costat d’esta última entitat, que tant de temps porta superant barreres i fent que tot siga possible, col·labora més gent. Per exemple, Alfredo Sanz, autor de totes les fotografies que acompanyen cada poema o reflexió de Pascual a excepció de dues de les imatges, que són de Miquel Ivars. O el pintor Joan Castejón, que ha dibuixat la portada. O el Rotary Club, que s’ha responsabilitzat de l’edició de l’obra, de la qual eixiran mil exemplars i que serà presentada el dijous 23 de març, a les 20.30 hores en la Casa de Cultura de Dénia. «Quan Pascual fa alguna cosa, de seguida il·lumina a tots i aconsegueix que que s’implique molta gent», va resumir Higueras.\nEl mar en els seus gens\nUn moment de la presentació del llibre.\nPascual va nàixer el 1970, en una família de pescadors. Porta per això el mar en els seus gens. El seu germà va morir el passat estiu i a ell li ha dedicat el llibre.\nPer a Pascual en esta vida moltes coses no han sigut fàcils, però les ha encarat. Compta, per exemple, que «he tardat anys a escriure el llibre, ha sigut un procés lent», però afegeix que «això d’escriure un poc cada dia em permet relaxar-me».\nEl resultat, segons Figueres, n’és «un llibre preciós, escrit a cor obert i que parla de l’amor veritable». «Pascual és un bàlsam que et connecta amb la terra i també amb el cel». Per a Castejón, «l’obra de Pascual destaca per la seua complexitat i, al mateix temps, per la seua senzillesa, ens parla de temes profunds i íntims. Ell està mediatitzat pels seus problemes físics, però això no afecta en absolut a la seua obra, que té un gran mèrit».\nI el té perquè és art. I l’art, afegeix Castejón, «naix de la necessitat de comunicar sensacions, vivències, reflexions… En Pascual hi ha una necessitat absoluta de poder expressar la seua mirada del món i traduir-la a l’idioma de la poesia».\nLa portada de Castejón.\nAmb estes premisses, Castejón ha confeccionat expressament per a la portada del llibre una il·lustració que «representa un poeta surrealista, que és Pascual, mirant de front; és una imatge incompleta, tots estem incomplets. Hi ha unes mans que ajuden a Pascual, poden ser les mans de sa mare, de Jimmi o de qualsevol amic de Pascual».\nPer la seua banda, la col·laboració del Rotary Club amb Condemnats al Rastell ve de lluny: en l’estiu ja va sufragar la reforma de la neteja de la casa de Pascual per adaptar-la a la seua discapacitat després de la defunció del seu germà. «Va ser llavors -va assenyalar en nom del Rotary Angela Maria Asperilla- quan Jimi va comentar que Pascual escrivia i que tenia un bon grapat de poemes que es podien publicar».\nEl Rotary va voler editar el llibre, de manera que ja en l’estiu es va organitzar un tast de vins solidàri per contribuir a les despeses de l’edició: «el tast va ser un èxit i ens va desbordar la participació de gent». Asperilla va afegir que els textos «ens mostren Dénia vista per uns ulls meravellosos; a Pascual el coneix tota Dénia per la seua manera de ser. Sembla que no s’expressa, però no és així perquè a ell l’entén tothom».\nUna presentació amb Jaume Ginestar i Pep Soler\nLa presentació del pròxim dijous 23 de març comptarà amb la intervenció de Jaume Ginestar i Pep Soler, que recitaran textos. A més, es projectarà una breu entrevista amb Pascual que mostra com és el seu dia a dia i s’exposaran també fotografies d’Alfredo Sanz, Miquel Ivars i Paco Adsuar. En l’acte es podrà adquirir el llibre, que serà signat pel seu autor.\nA partir del dia 24 de març l’obra estarà a la venda en la Llibreria Públics i en Núvol de Magallanes. El preu és de 10 euros i la recaptació serà per a Condemnats al Rastell, per la qual cosa les llibreries també col·laboren i no cobren cap comissió\nUna novel·la i una vivenda tutelada en l’horitzó\nAra bé la creació literària de Pascual dóna per a molt més. Té escrita una novel·la, que probablement es publique d’ací un parell d’anys si este primer llibre funciona bé.\nPròximament a més es va obrir una vivenda tutelada i adaptada per a Pascual i altres persones discapacitades de Dénia. L’ajuntament aportarà la casa i Condemnats s’encarregarà del manteniment. Higueras afegeix que «la fórmula ideal quan els discapacitats deixen de viure en les seues cases és el de les vivendes tutelades, ja que les residències més pròximes estan a 70 quilòmetres de Dénia i obliguen els usuaris a abandonar la seua ciutat, entorn, amistats…».\nClassificat: Alfredo Sanz, Angelines Asperilla, Condenados al bordillo, Jaume Ginestar, Jimmi Higueras, joan castejón, Miquel Ivars, Nube de Magallanes, Pascual, Pep Soler, Publics, Rotary Dénia


Cròniques Toquiotes VI – Som-hi Doncs!\nDate: 3 de Novembre de 2014Author: isaac300k 0 Comentaris\nEl 7é dia va ser un monogràfic de la bella ciutat de Nagasaki. Estant establerts a Fukuoka com a “base d’operacions” els següents 3 dies vam fer rutes radials. Les dues nits que vàrem passar a Fukuoka ho vam fer en un hotel de la cadena Toyoko Inn. molt recomanables ja que fan tarifes “low cost” i les prestacions són molt millors que qualsevol pensió de les de per aquí.\nJa de bon matí, havent esmorzat, vam fer via cap a Nagasaki. Com és lògic, pràcticament tot el que hi ha va enfocat al tema de les bombes, però cal recordar que també hi ha història abans de les atrocitats, i vam poder visitar un magnífic temple budista i com no, de visita obligada, el barri xinès i l’holandès (si holandès, doncs Nagasaki va ser l’únic port de Japó obert al món occidental, i els holandesos en van ser els grans beneficiaris).\nAl llarg de l’entrada circular\nmarca l’hora exacte de la detonació\nLa grua i la seva simbologia, pren un relleu especial en acabar la 2a guerra mundial. Un símbol ancestral pels japonesos, de prosperitat, esperança i bona sort, commovia al tot el planeta a mans de la nena Sadako Sasaki, qui, vivint a molts quilometres de la detonació de la bomba, quan ella tenia 2 anys, 9 anys després va caure malalta de leucèmia produïda per la radiació. Aquesta, va explicar a una amiga seva, que segons la tradició, si aconseguia fer 1000 grues de paper (origami, art de fer figures de paper) estaria tocada per la benedicció de la grua i sanaria o tindria llarga vida. Va començar a fer-ne moltes però lamentablement només en va fer 644 abans de morir. A dia d’avui, tothom pot deixar la seva grua d’origami en el museu del memorial. Actualment a tot el Japó es fa record d’aquest fet i per tot arreu hi ha espais als temples amb urnes on deixar la teva grua. Jo vaig fer la meva petita aportació.\nDesprés dels museus va tocar el parc memorial, on hi ha una estàtua erigida i dedicada, 3 anys després de la mort de Sadako, on cada any els nens d’arreu de Japó posen milers de grues en record a aquesta i enviant un símbol de Pau i Esperança al Món.\nZona de l’epicentre i monument a tal efecte\nDesprés d’això, va tocar anar a dinar (o intentar-ho…), i vam decidir anar al barri xinés, i com no, fer-ho a un restaurant xinés (res a veure amb els d’aquí!).\nLa orientació i les decisions de què visitar…\nI la darrera sorpresa agradable del dia, si a l’anada anàvem amb un mini-siemens velaro, de tornada vam anar amb un mini-TGV anys 80-90.\nEntrada principal de l’estació\nVestíbul de l’estació i accés a andanes\nEl “TGV” japonès\nUn últim detall, quan vam anar al lavabo de l’estació d’Urakami (quan vam arribar a Nagasaki), ens van fer molta gràcia les respectives entrades.\nAnterior Previous post: Cròniques Toquiotes V\nSegüent Next post: Cròniques Toquiotes VII


Les retallades “posen en perill vides” a l’Hospital de Bellvitge segons la CGT | Assemblea del barri de Sant Antoni\nLes retallades “posen en perill vides” a l’Hospital de Bellvitge segons la CGT\nPublicat el 12 Octubre 2011 per assembleasantantoni\nMANU SIMARRO | 11/10/2011 – Extret de Setmanari La Directa\nLa reducció dels protocols d’atenció a malalts greus, el tancament definitiu de plantes i les condicions de precarietat laboral són alguns dels motius per la indignació que posa la CGT de l’Hospital de Bellvitge sobre la taula.\nLes treballadores indignades de l’Hospital de Bellvitge han fet el 12 d’octubre a les 13h el trentè tall de trànsit a la Gran Via en defensa de la sanitat pública. Hi han participat unes 400 persones i l’assemblea del 15-M a l’Hospitalet de Llobregat ha aprofitat per anunciar que a partir del 14 d’octubre acamparan a les portes del centre sanitari. La situació de l’hospital, asseguren des de la secció sindical de la CGT al centre, és “preocupant” ja que s’han començat a anunciar tancaments definitius d’unitats d’hospitalització i hi ha d’altres encara pendents d’obrir. A aquesta situació s’hi sumen, diuen, unes condicions laborals cada cop més precàries i la reducció de programes que posen en perill la vida de les persones. “Estan jugant amb la vida de les persones”, asseguren.\nVides en perill\nLes treballadores afirmen, ras i curt, que en els àmbits d’oncologia, infarts cerebrals o politraumatismes les retallades “poden costar vides”. El termini per a intervenir situacions de càncer és ara de dos mesos -quan s’haurien de realitzar en terminis inferiors a un mes-. Els politraumatismes, el temps de tractament dels quals en un factor clau alhora d’assegurar la supervivència del pacient, passen a atendre’s de 10 a 6 centres i a alguns dels centres on s’atenen, com a Bellvitge, l’especialitat de traumatologia s’ha vist retallada un 50%: El cas més greu, però, és el del protocol de tractament d’ictus, que segons la CGT s’està incomplint. L’incompliment d’aquest dispositiu, que permet tractar accidents de cervell amb rapidesa, fa que l’atenció a una persona amb infart cerebral es pugui veure demorada en 25 hores, i s’han donat casos en que la persona no podia ser operada per manca de cirurgià o de quiròfan. Les retallades han fet que els centres amb aquest protocol -el Codi Ictus- siguin 2 enlloc de 6. A l’Hospital de Bellvitge -un d’aquests dos centres- la inversió en neurologia i neurocirurgia s’ha reduït un 33%:\nTancaments d’unitats i ponts hospitalaris\nLa direcció de l’Hospital ha tancat definitivament una UCI (12 llits per a malalts crítics), així com una unitat d’hospitalització de cirurgia general digestiva (20 llits), una de traumatologia, una de cirurgia toràcica i una de desintoxicació. A 11 d’octubre encara resten per obrir les unitats de cures intensives de cirurgia cardíaca i una de medicina interna. A més, fonts de la plantilla alerten que 4 quiròfans han estat tancat i que per tant pel matí només en funcionen 19 -de 23-. Per la tarda ho fan tan sols 6. El fet que durant l’estiu es deixessin de fer 2.500 intervencions quirúrgiques ha fet que les llistes d’espera augmentin. L’arribada dels “ponts hospitalaris”, sumada al tancament de quiròfans, pot fer-les allargar encara més. La direcció de l’hospital pretén tancar les consultes externes i cirurgies programades del 5 al 11 de desembre, coincidint amb el pont de la Constitució, “per estalviar”.\nA aquest panorama cal sumar-hi un escenari de precarietat laboral que, segons la CGT, és un altre dels problemes que pateix l’Hospital de Bellvitge. La nova contractació, asseguren, s’està fent a mitja jornada i de molt curta durada: contractes a un mes o una setmana. A més, les intencions del conseller de salut Boi Ruiz de reduir la despesa salarial del Institut Català de la Salut (ICS) en 45 milions d’euros, en tres mesos, podria deixar a gran part de la plantilla amb salaris inferiors als 1000€.\nL'entrada va ser publicada el Actualitat i etiquetada protesta, retallades, sanitat per assembleasantantoni. Guarda l'enllaç permanent.


Redacció | dissabte, 2 de maig del 2015, a les 23.59\nLes obres de pavimentació s’han iniciat aquest dissabte al tram de la ronda de Dalt (B-20) comprès entre la plaça d’Alfonso Comín i la rotonda de Bellesguard. Abans de les 22 h, els tres carrils de circulació en sentit Llobregat han començat a tallar-se al trànsit, formant un embut que fa sortir els cotxes de la ronda per la sortida 6. Tot seguit les màquines han baixat al tronc central de la ronda i han arrencat, en primer lloc, les tasques de fresat del paviment antic.\nLa circulació de vehicles es desviarà durant tota la nit i fins al migdia de diumenge pels carrers de Josep Garí, Adrià Margarit i Isaac Newton, que constitueixen en aquest tram els carrils laterals de la ronda de Dalt. Està previst que la ronda de Dalt recuperi la normalitat el diumenge al migdia, abans que s’iniciï l’operació tornada del cap de setmana llarg de l’1 de maig. Mentre duri l’afectació, se n’informarà als panells i la Guàrdia Urbana hi envia agents per facilitar els desviaments.\nAquestes obres suposaran la renovació de 16.000 metres quadrats de paviment i el pintat de la senyalització horitzontal de més de 10.000 metres de via.\nA causa de les obres, el servei del tramvia Blau començarà a funcionar diumenge de les 12 h. Com a alternativa, es pot utilitzar la línia de bus 196 fins la plaça del Doctor Andreu.


Sense categoria – INKOO Engineering\nEls serveis d'INKOO en compres i procurement poden canviar la manera en la que el seu negoci realitza les compres de materials i serveis, ajudant-los a optimitzar els seus recursos i personal intern. Oblidi's de llargs temps d'entrega, gestions amb múltiples distribuïdors i proveïdors, negociacions de condicions i termes de pagament, gestió de comandes,\nDes d’inkoo hem estudiat i comparat diferents iniciatives basades en Lean Manufacturing en fàbriques en diferents àmbits, horitzons, mercats i objectius. Hem après molt i hem agrupat les millors pràctiques per acomplir els resultats desitjats. El Lean Manufacturing es basa en diferents eines molt potents, però sense una sistemàtica correcta, la seva implementació podría portar a resultats no sostenibles en el\nLa responsabilitat social d’ inkoo vol agafar protagonisme. Volem aportar ajuda a projectes socialment responsables i que arriben on nosaltres no podem. Esperem que la nostra modesta aportació serveixi per canviar el futur dels nois i noies de GANNA. Per a més detalls o per a col·laborar en aquest projecte, contacteu amb http://nensburkina.org/.\nAcompanyament i suport industrial\nAmb noves incorporacions i desprès de canvis interns, inkoo es renova i vira cap a la industria. Millorant l’estructura interna i reforçant la direcció, hem aconseguit millorar el nostre posicionament en el món industrial, on creiem que podem aportar valor afegit.\nA inkoo canviem la imatge però no canviem els nostres principis. El nostre ADN tècnic segueix essent la base per a créixer com a empresa local, combinat amb una voluntat de créixer a l’estranger. La nostra nova imatge reflecteix els quatre eixos de la nostra activitat i representa la voluntat d’inkoo de continuar avançant. Aprofitem per agrair la confiança dels nostres\nDes d’INKOO volem contribuir al manteniment de les tradicions locals. Basats a Barcelona, i amb un vincle especial amb el Barri de Gràcia, ajudem a la Comissió de Festes del Carrer Llibertat per a que continuïn teixint el lligam social del Barri, entre altres, amb la preparació dels guarniments per a la Festa Major del Barri. INKOO s’uneix a la celebració


Nou Mercat realitza la primera encesa de llums a la ciutat – LA VEU D'ALGEMESÍ\nHome/Societat/Nou Mercat realitza la primera encesa de llums a la ciutat\nLa Falla Nou Mercat és la primera falla d’Algemesí que ha dut als nostres carrers la tradicional encesa de llums que fan les grans falles de València. Un fet que li atorga alegria, color i festivitat al carrer Muntanya. Sembla un carrer engalanat per a l’ocasió.\nEsperem que la resta de falles prenguen nota i s’unisquen; i així en les falles del 2020 el nostre poble lluirà, si cap més, esplendorós.


una foto turística del cel belga núvol té una semblança impressionant amb la 'nit estrellada' de van gogh - Totes Les Notícies\nHome Totes les notícies Art i oci Foto turística del núvol belga Cel té una impressionant semblança amb Van Gogh ...\nBy Good News Network - 3 d'octubre de 2019\nUn turista canadenc ha deixat molt bona impressió als aficionats a l’art des que va fotografiar un cel ennuvolat que semblava una cosa d’una pintura de Vincent van Gogh.\nL’oncòleg de 31 anys, Doron Berlin, va estar de vacances a Bèlgica el juliol quan va alçar la vista per veure núvols de color blau i gris enfilats contra el brillant sol i les torres del campanar del campanar de Bruges.\nL'escena semblava impressionant a les obres mestres del segle XIX de Van Gogh La nit estrellada- Va fer una foto del cel 'màgic i bell'.\ndestinacions espontànies de viatge per carretera\nVEURE: La primera pel·lícula pintada a mà del món fa honor a Vincent Van Gogh i finalment la podeu veure ara\n'Els núvols eren especialment cridaners i l'efecte del sol que brillava a la càmera va crear un aspecte de vòrtex molt interessant', va dir Berlin. 'Això, barrejat amb la sorprenent arquitectura de Bruges i la bona il·luminació es van unir per a una sensació excel·lent sobre oli sobre tela.\n'El cel ennuvolat realment semblava una obra de Van Gogh, i et fa pensar si aquest és el tipus de coses que l'ha inspirat', va afegir.\nL’artista postimpressionista Van Gogh va pintar La nit estrellada el juny de 1889, inspirat en la vista des de la seva sala d’asil francesa a Saint-Rémy-de-Provence.\nEls científics de l’Institut Tecnològic de Rochester i del Museu d’Art Modern de Nova York van determinar que el cel estava pintat d’ultramarina i blau de cobalt, mentre que la lluna estava pintada de groc índia junt amb groc de zinc.\nStarstruck? Assegureu-vos segur i compartiu la història amb els vostres companys amants de l'art a les xarxes socials ...


l’oratge per als pròxims dies. Arriva la Tardor | Sellent Viu\nl’oratge per als pròxims dies. Arriva la Tardor\nEl refrany; ”Pluja de Tardor fà bona saó”\nSerà demà dissabte de vesprada i exactament a les 16’49h, quan estrenem de manera oficial la nova estació; LA TARDOR. Una estació en la que ens sol deixar les pluges més destacades de tot l’any, i que açi a les nostres terres, ben be coneguem per els esdeveniments històrics que hem patit en forma de inundacions. La tardor no obstant entrarà de manera tranquil.la, es a dir tindrem pas de núvols que vindran acompanyats per vents de Garbí (S.O) i que no es preveu deixen almenys en els primers dies pluges destacades. A mes també les temperatures serán fins i tot un pelet caluroses al centre del día.\nLa tardor ens deixa imatges com esta, en la que es veu l’arrivada de una forta tempesta cap a la zona de Alzira\nAra vegeu la situación que tenim hui a nivel de superficie, de momento la iunestabilitat i borrasques es situen cap a la zona del atlantic on està previst que ens puga afectar de manera molt més débil en el transcurs de la propera setmana.\nEsta altra es la situació que es preveu per a dimarts proper també a nivell de superficie. La borrasca que hi haurà a les Illles Britàniques ens enviarà fronts de núvols que ens visitaran pero acompanyats de vents aponentats, que farà que de moment les pluges no siguen masa destacades.\nPREVISIÓ PER DIVENDRES 21 DE SETEMBRE.\nPel que fa a hui DIVENDRES, tindrem sol sobretot de vesprada. Al matí hi hauran alguns núvols baixos que aniran desfent-se en el transcurs de les hores. Vents que encara bufaran fluixos de llevant i temperatures llaugerament mes altes.\nDISSABTE 22, Una jornada que el cel presentarà pocs núvols. Alguns de alts poden apareixer de vesprada pero poca cosa mes. Els vents bufaran fluixos i les temperatures no patiran grans canvis. DIUMENGE 23, Poques variacions, el primer cap de setmana de la tardor ens deixarà un oratge molt bo també diumenge. Les temperatures podrien ser un pelet més altes al centre del día. Alguns núvols més poden fer-se notar sobretot de vesprada on podrien enpastrar un poc el cel.\nPer a la próxima setmana l’oratge ens mostrarà el pas de successius fronts de núvols que vindran desde ponent. Cap al nort de la península si que deixaran precipitacions pero serán en principi més débils a la nostra comunitat. Els vents bufaran un tant aponentats fent que les temperatures es mantiguen suaus a diferencia de altres indrets del país. Serà dijous, i si es complixen les previssions, quan pugam tindre algo més de pluja amb vent allevantat. Com sempre recordeu que som a la tardor i quant parlen de previssions per a tans dies vista, cal anar seguint diariamnet les actualitzacions dels models. Amb tot sembla que de moment no hi han pluges importants a la vista. Bon cap de setmana a tothom.\n0 Responses to “l’oratge per als pròxims dies. Arriva la Tardor”\n« Máxima alerta por inundaciones\nNuevo servicio de renfe entre Játiva y Madrid de lunes a viernes »


Referèndum | El Pou\nper Antoni Daura , 20 d'abril de 2014 a les 00:00 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 20 d'abril de 2014 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nÉs temps de referèndums o consultes populars. A banda de la que s’endevina transcendent sobre el futur polític de Catalunya –fixada al 9 de novembre– els manresans en tenim una altra per opinar (o decidir?) sobre el destí del teatre Conservatori, un equipament emblemàtic de la ciutat que data de la segona meitat del segle XIX i que, sense ser un prodigi de l’arquitectura, fa encara goig i és ben presentable. Com ja sabeu, l’Ajuntament ha plantejat la consulta coincidint amb la fira Expo-Bages al propvinent mes de maig. De seguida, nombroses entitats ciutadanes relacionades d’una o altra manera amb la cultura (jo diria que hi són totes, poca broma, doncs!) s’han mobilitzat per conscienciar els votants de la necessitat de conservar-lo, a fi de no perdre patrimoni alegrement, seguir disposant d’un equipament prou útil i vàlid, i tocant també la part sentimental, és clar!\nSigui com sigui, es veu per part del consistori un posicionament més aviat favorable a la seva eliminació ja que es va anunciar ben aviat el cost del seu manteniment, sense aportar seguidament el cost del seu enderroc. Aquesta ha estat, des de sempre, una neura de diversos urbanistes municipals, que tenen l’obsessió de crear una gran plaça al centre de la ciutat. El desgraciat destí de l’església gòtica de Sant Pere Màrtir durant la Guerra Civil, va aplanar el camí a un projecte que ja estava dibuixat des de feia temps. Després, i amb intermitències, se n’ha anat parlant fins que ara se’ns proposa decidir. Em sembla bé, ja que és bo que sigui la ciutadania que pugui opinar. Però em sembla també que tot plegat presenta una certa precipitació i molts clarobscurs.\nPrimer: per què només podem votar en aquesta ocasió? A la controvertida plaça de la Reforma es va tirar pel dret, com també a la plaça Catalunya, si bé després es va intentar arreglar amb referèndum que proposava acceptar alguns petits arranjaments. En segon lloc cal que la gent vagi agafant consciència del seu paper i, per això, no és correcte fer-ho de pressa i corrents. I menys amb una decisió que cal meditar més temps i ha de formar part d’un pla global de ciutat. Podríem dir que si els partits que es presenten a les eleccions tinguessin un programa clar i ben definit, amb voluntat real i recursos, potser ja no caldrien aquestes accions, però com que sabem que tot és molt generalista i que tampoc hi ha garantia que hom ho porti a bon terme, així anem.\nPer altra part, si es tracta d’un referèndum vinculant, es pot admetre el seu resultat –sigui quin sigui– si no hi ha un mínim de participació? La gent ja ho sap? La nostra generació té dret a equivocar-se, naturalment. Però ha de ser després d’haver-ho meditat i sabent que no es tracta només de tirar a terra un edifici, sinó que tot forma part d’un projecte urbanístic dinamitzador. Fer-ho d’aquesta manera sembla que sigui una manera de cobrir només l’expedient. Per cert, si es vol esponjar i crear alguna nova plaça al nucli històric hi ha prou espais amb edificacions a punt de caure i sense cap atractiu. Però hi ha una altra qüestió a considerar: suposant que es decideixi la seva eliminació, si aquesta no es produeix de seguida per falta de capacitat econòmica (el més probable), no es pot més endavant rectificar? O és que hem de ser esclaus d’una decisió feta un dia determinat i amb una participació que sospito que no serà multitudinària?\nJa per acabar, no amago que sóc clarament partidari de la seva conservació i restauració. Crec que els pobles que tenen respecte per la seva història sempre són molt sensibles i conservadors amb el seu patrimoni històric i artístic. Més encara en aquest cas en què l’edifici no es troba pas ruïnós i segueix, a més, ben actiu. Si el volum que té no agrada, crec que es poden buscar solucions imaginatives per enllaçar la plaça de Sant Domènec amb el passeig de Pere III, ara que tenim lliure el solar on hi havia l’edifici de cal Perdiu. A més, hi ha també la possibilitat de retallar significativament els edificis adjacents al teatre, podent lluir encara més els antics elements arquitectònics del convent que allí hi havia. En fi, que els nostres arquitectes facin anar la imaginació. Perquè ensorrar i dibuixar una plaça amb quatre elements de mobiliari també ho sé fer jo. I aquí, mantenint dempeus el cos central del teatre, segur que hi ha solucions. I són aquestes les que s’haurien d’acabar votant. Queda dit!\nsalvem el coservatori\nPer Anònim el 25 d'abril de 2014 a les 16:41\nEn primer lloc penso que tenim una petita joia al bell mig de la ciutat,heu vist per dins el conservatori?,hen queda capcom aquest a la nostra ciutat?.Hi a llocs com el solar de darrera el casino que crec estan desaprofitats,amb un empostissat permanent es podrian fer concerts o altres activitats .Senyors administradors del be public ja s´fet unes quantes"pifies" en el tema urbanistic com per haver de penedir-nos de una mes.Restaureu-lo i poseu-lo al servei de totes aquelles entitatats culturals que amb el seu esforç fan possible que la vida a la nostra ciutat sigui mes agradable.MOLTES GRACIES\nPer Anònim el 24 d'abril de 2014 a les 19:34\nManresa no té una plaça gran al centre de la ciutat. El fet que hi hagués una plaça de grans dimensions al centre donaria vitalitat a la ciutat. Els que s'entesten en conservar el Conservatori no tenen, al meu parer, l'ambició que se suposa s'ha de tenir per fer una ciutat moderna amb un centre neuràlgic atractiu. Tota ciutat mitjana dels nostres voltants tenen places d'aquest tipus. Per què no nosaltres?


Llarena refusa la retirada de l’ordre de detenció contra Puigdemont i Comín\tLlarena refusa la retirada de l’ordre de detenció contra Puigdemont i Comín\nMadrenas reté la batllia de Girona i governarà en minoria\tMadrenas reté la batllia de Girona i governarà en minoria\nUn policia espanyol admet que va veure un antiavalots colpejant el cap de votants l’1-O\nUn inspector compara les càrregues de l'1-O a l'escola Àgora amb la batalla del pas de les Termòpiles\nCaptura de pantalla d'un vídeo que mostra les càrregues a l'escola Àgora\nUn policia espanyol ha admès al jutjat que va veure com un company seu antiavalots picava amb la porra el cap d’algun manifestant el primer d’octubre a l’escola Àgora de Nou Barris, a Barcelona. Tot i les imatges, l’agent ha dit que ell no va donar cops de porra, però que algun policia, sense concretar quin, va actuar de manera improcedent. Ell i dos investigats més han dit que no van rebre cap ordre superior de carregar, però sí que els van ordenar de no detenir ningú i d’entrar i sortir de pressa dels col·legis perquè no es concentrés més gent a la porta.\nA l’escola Àgora, a Nou Barris, no hi va haver cap agent ferit. En canvi, disset votants van resultar lesionats, amb traus al cap, mans torçades i, fins i tot, dues dents trencades a una dona de mitjana edat.\nL’inspector ha explicat que dos dies abans del primer d’octubre, els van donar el llistat de col·legis on potser haurien d’actuar i ell va fer un reconeixement previ de cada espai. Això el va fer decidir, el mateix dia 1, que dos dels tres grups que comandava de quinze agents cadascun contindrien la multitud a la plaça que hi ha davant l’escola, i l’altra quinzena d’antiavalots aniria per un carrer lateral més estret on hi havia un altre accés. Comparant la situació amb la batalla del pas de les Termòpiles, entre espartans i perses, els agents amb escuts van encapçalar la comitiva policial per empènyer els concentrats, i darrere seu, els altres agents donaven cops amb les porres.\nSegons fonts jurídiques, els dos agents han dit que no havien vist mai una ‘massa tan violenta, agressiva i hostil’, que els mostrava ‘odi’ i els ‘insultava’, amb crits com ‘votarem’ i ‘som gent pacífica’, i que hi havia molts encaputxats i els picaven amb els paraigües (aquell dia plovia) a les cames. Els agents han admès que estaven suats i cansats i que la intervenció se’ls va fer ‘eterna’.\nEn cap cas van rebre l’ordre de carregar, ha dit l’inspector, però les ordres superiors, sense concretar-ne l’origen, eren d’entrar de pressa al col·legi, requisar les urnes i sortir-ne de seguida per evitar que es concentrés més gent a l’exterior, sense tancar el centre. A més, se’ls va prohibir de fer cap detenció, tot i que els agents n’haurien volgut fer alguna per resistència i atemptat a l’autoritat. De fet, aquest grup, el Gamo, procedent de Granada i Màlaga, va fer set intervencions aquell matí, més que altres grups d’antiavalots.\nEls dos agents són investigats per haver colpejat un dels manifestants. En un vídeo, es veu com un d’ells li dóna verticalment sis cops de porra a la part superior del cos i l’altre el fa caure a terra amb una traveta quan ja marxa. L’agent que el va colpejar amb la porra ha negat que els cops fossin al cap, tot i que en les imatges s’intueix la contrària, i ha dit que els cops van ser als omòplats. Segons ell, els cops de porra al cap els va donar un altre agent, a qui no ha identificat. Sí que ha admès que li va donar cops de cap. L’altre agent, el de la traveta, ha dit que no li va donar cap puntada de peu, sinó ‘tocs’ amb el peu.\nL’inspector que ha declarat ha explicat que ell era en un principi al cordó policial, abans de la intervenció, i que després ja va entrar al col·legi, de manera que no va arribar a veure els cops de porra.


L’estudi de música portàtil: de la terra a l’espai -Sónar+D Barcelona 2018\nL’estudi de música portàtil: de la terra a l’espai.\nEl dj i productor Marc Marzenit mostrarà als participants d’aquest taller, com muntar un estudi de música portàtil per fer música amb els peus a la terra i més enllà, així com les tècniques i gadgets que li han permès fer música en condicions de gravetat zero en el projecte Zero Gravity Band.\nHo fa falta tenir coneixements de producció musical per participar en el workshop.\nÉs opcional portar l'ordinador portàtil i/o gadgets musicals.\nTaller organitzat per Aulart, una plataforma educativa que ofereix masterclass online en format vídeo amb els productors de música electrònica més respectats en el seu gènere.


El Llevant traslladarà a la Federació el 'cas Chumi' - À Punt\nEl Llevant traslladarà a la Federació el 'cas Chumi'\nEl jugador de la filial del Barcelona, Chumi, va jugar el partit de la Copa del Rei quan estava sancionat amb un partit per acumulació de targetes.\nQuico Catalán davant els mitjans de comunicació\n17 de gener 2019 - 23:59\nEl partit de tornada de la Copa del Rei entre el Barça i el Llevant ha viscut unes hores prèvies agitades per la presumpta alineació indeguda del conjunt català en el partit d'anada amb el futbolista de la filial Chumi.\nLa possible irregularitat ve perquè el futbolista de la filial del Barça, Chumi, tenia una sanció d'un partit per acumulació de targetes amb el seu equip en la competició lliguera. Segons l'article 56.3 del codi disciplinari de la Federació, el jugador no pot jugar amb els equips superiors fins a no complir la sanció i, per tant, no podia jugar la Copa amb el primer equip.\nEl dubte ve generat amb la circular número 28 del novembre passat. Circular que completa l'article 56 amb el punt número 9 que diu: "Les sancions de caràcter lleu s'han de complir en les competicions en les quals l'infractor es troba fent ús d'una determinada llicència".\nEl Llevant no ha denunciat el cas dins dels terminis que marca el reglament. Tot i això, el Llevant creu que té bases sòlides per a defendre la seua posició i traslladar el cas a la Federació, tal com ha confirmat el president del club, Quico Catalán: "El Llevant traslladarà la situació a la Federació. Entenem que tenim una jurisprudència sòlida que pot donar-nos la raó en el tema dels terminis".


La Pegatina i Roba Estesa se sumen al cartell de concerts de Sant Joan a Valls | Diari de Tarragona\nLa Pegatina i Roba Estesa se sumen al cartell de concerts de Sant Joan a Valls\nLes entrades per als diferents actes estaran disponibles a partir d’avui i aniran des de la gratuïtat fins a preus simbòlics\n26/05/2021 07:42 | Actualizado a 26/05/2021 07:43\nEl grup La Pegatina actuà a Valls per les Festes de Sant Joan de 2014. FOTO: M.Plana / DT\nJa fa dies que la ciutat de Valls escalfa motors per viure la Festa Major de Sant Joan. Quan falta menys d’un mes per a la celebració, ja s’ha donat a conèixer la programació per enguany, marcada pels espais a l’aire lliure, que seran els protagonistes d’aquesta edició per a dur a terme els diferents actes festius. A banda dels concerts que ja s’havien anunciat, s’incorporen noms nous com La Pegatina o Roba Estesa, entre d’altres.\nAvui mateix, a partir de les 10 del matí, comencen a estar disponibles les entrades per accedir a les activitats programades. En total es posen a disposició del públic 14.500 entrades. Només durant el dia d’avui podran accedir a aquestes localitats aquelles persones empadronades a Valls i, a partir de demà dijous, a les 12 del migdia, hi tindrà accés tothom. Els canals de venda seran la web de l’Ajuntament de Valls, la de Codetickets o de manera presencial a les taquilles del Teatre Principal. Cada persona podrà adquirir fins a dues localitats per acte, o quatre en el cas dels espectacles infantils.\n«Demanem que es faci un ús responsable de les entrades i si no es poden utilitzar, demanem que es retornin», expressa el regidor de Cultura, Marc Ayala. Tots els espais estaran controlats, seguint les mesures sanitàries que es marquin en aquell moment i delimitats, però «fem una crida a la responsabilitat de l’ús de l’espai públic», afegeix.\nLa seqüència ritual del Sant Joan vallenc serà del 19 al 25 de juny, amb un preludi el dia 18. L’àliga al balcó de l’ajuntament donarà el tret de sortida el dia 19 al matí que seguirà amb el reconeixement del Santjoaner, al músic Francesc Sans i amb la tronada a la tarda. Els actes patrimonials seguiran del 23 al 25 de juny amb el seguici cerimonial i també el petit a l’aparcament del Barri Vell.\nPel que fa a concerts i espectacles, que tindran lloc a l’aparcament del Carme, a banda dels grups que ja s’havien confirmat com Stay Homas, Zoo o Ginestà, se sumen al bloc musical La Pegatina, que presentarà el seu setè àlbum d’estudi, Darle la vuelta, el 24 de juny a la tarda. El mateix escenari també acollirà els concerts familiars dels grups Xiula o The Penguins, als quals s’incorporen també sessions de contacontes amb les narradores Karme González i Imma Pujol que, en aquest cas, seran a la Biblioteca i al terrat de l’ajuntament.\nA banda, les dues colles castelleres acolliran dos concerts als seus respectius locals. A la Vella actuarà Roba Estesa, en el desè aniversari de la seva fundació i a la Joves viuran l’actuació de Blakna Paradise Orchestra, que fusiona l’arrel mediterrània amb l’essència dels ritmes balcànics. Ambdós concerts seran el 20 de juny a les vuit del vespre.\nEl nou orgue sona per Sant Joan\nAquest és el primer any que la festa major compta amb el nou orgue de l’església de Sant Joan i s’han preparat dos concerts. Un serà a càrrec de Jonathan Carbó i Jordi Mestres, que exploraran la combinació de l’orgue i la gralla. L’altre anirà a càrrec de l’organista Josep Mateu, que evocarà les músiques del seguici cerimonial a través del tubs del nou instrument.\nEl Convent del Carme, que compleix 700 anys, també acollirà música. Pel claustre passaran un total de 17 formacions centrades en la música d’arrel que faran sonar des del sac de gemecs i el flabiol fins a la cobla de sardanes com, per exemple, el grup la Banda d’en Vinaixa 2.2.


Sánchez recorda a Casado que des que governa hi ha hagut "zero DUI, zero referèndums i zero il·legalitats al Parlament" La República\nACN Madrid.-Els indults als presos independentistes han tornat a centrar aquest dimecres la sessió de control al Congrés, on el PP i Vox han acusat novament el govern espanyol d’haver […]\nACN Madrid.-Els indults als presos independentistes han tornat a centrar aquest dimecres la sessió de control al Congrés, on el PP i Vox han acusat novament el govern espanyol d’haver “traït” els espanyols, el rei Felip VI i la Justícia espanyola. El president del govern espanyol, per contra, ha insistit en la seva aposta pel “diàleg” i el “retrobament” i ha recordat al líder del PP, Pablo Casado, que contràriament al que va passar amb Rajoy, des que governen el PSOE i Podem hi ha hagut “zero DUI, zero referèndums i zero il·legalitats al Parlament”. Sánchez ha insistit que a Catalunya hi ha “un problema de convivència” i “un problema polític a resoldre”, i ha retret també al líder de Vox, Santiago Abascal, que la seva solució sigui “la de fa 80 anys”.\nTres dies després de la manifestació de la plaça de Colón, Sánchez ha rebut les crítiques dels líders del PP i de Vox per la seva decisió de concedir els indults. Casado l’ha acusat de “mentir”, i d’haver-se “venut” per “allargar la seva estança a La Moncloa”. “Per vostè donar un cop a l’Estat és concòrdia i trencar la unitat d’Espanya és retrobament”, ha dit Casado, que l’ha advertit que hauria “d’aprofitar el seu temps” perquè “no n’hi queda massa”.El líder de Vox, Santiago Abascal, també l’ha acusat d’estar disposat “a qualsevol traïció i qualsevol ridícul” per “mantenir-se en el poder a qualsevol preu”. Segons Abascal, el govern de Sánchez “ha traït el rei, el Tribunal Suprem i la Justícia, al conjunt dels espanyols honrats i especialment els catalans” amb un “indult injustificat” que el situa “directament a la il·legalitat”. Ha “comerciat amb els interessos dels espanyols i lliurant-los als enemics d’Espanya”, i “vostè ho acabarà pagant, i esperem que sigui davant d’un tribunal”.A la seva resposta, Sánchez ha recordat que el seu govern “defensa la unitat d’Espanya i la Constitució, i no de paraula, sinó amb dades”, perquè “quan governava el PP hi va haver dos referèndums d’independència, una declaració il·legal d’independència i lleis de desconnexió al Parlament, i des que governa el PSOE amb Podem hi ha hagut zero declaracions d’independència, zero referèndums i zero il·legalitats al Parlament de Catalunya”.”Aquesta és la gran diferència entre vostès i nosaltres”, ha dit el president espanyol, que ha acusat el PP de dividir els espanyols “entre bons i dolents”. “Vostès quan estan a l’oposició es mostren molt actius, fan taules petitòries i van a Colón a manifestar-se, però quan governen són molt indolents en la defensa i la unitat d’Espanya”, ha dit Sánchez, que ha apuntat que a diferència del PP el seu govern “no utilitzarà la Constitució, la unitat d’Espanya o la monarquia parlamentària per dividir els espanyols”.En la resposta a Abascal, Sánchez també ha acusat Vox de pretendre que el seu és un “govern il·legítim” fruit d’un “parlament il·legítim”. “Aquesta és la visió que tenen d’Espanya, una visió on només hi caben vostès, els seus companys de viatge, i la resta o no som legítims o hauríem d’estar il·legalitzats”, ha dit. En aquest marc ha retret al líder de Vox que la seva proposta per a Catalunya sigui “la de fa 80 anys”, però “la nostra és la de la Constitució, que diu que hem de propiciar el diàleg i l’acord per salvaguardar la integritat territorial d’Espanya que el PP va posar en qüestió”.La qüestió dels indults ha continuat al centre del debat durant les preguntes a la vicepresidenta primera del govern espanyol, Carmen Calvo. La portaveu del PP, Cuca Gamarra, ha acusat el govern espanyol de ser el “tonto útil” dels independentistes, i la líder de Cs, Inés Arrimadas, ha afirmat que el “sanchisme consisteix en cedir i cedir” davant els independentistes. El portaveu de Vox, Iván Espinosa de los Monteros, ha afirmat que molts votants socialistes canviaran de vot a les pròximes eleccions i el PSOE quedarà “com un solar”.En les seves respostes, Calvo ha retret al PP que no tingui “cap interès” a retenir Catalunya a Espanya, i de no tenir “cap projecte” per a Catalunya. “Vostès no són creïbles perquè estan sotmesos a la ultradreta i han perdut el rumb i la identitat, com van deixar clar diumenge ensopegant per dues vegades a Colón”. A Vox li ha demanat “respecte al resultat de les urnes i a la diversitat ideològica del país”.Calvo també ha recordat a Inés Arrimadas els seus resultats a les eleccions catalanes i espanyoles, i li ha retret que hagi acabat utilitzant el “mateix discurs terrible” que va utilitzar als seus inicis per “enfrontar Catalunya i Espanya”. “Ara ja no pinten res, ni allà ni aquí, i ve a dir-nos que no som capaços d’entendre la realitat del país”, ha sentenciat.


Armats de Mataró - Soldats de Pau: De Deciana a Llançà\nDe Deciana a Llançà\nÉs una realitat inqüestionable que durant moltes de les nostres activitats ens han fet filmacions i reportatges de tot tipus, però cap com la que hem anat a fer el passat 3 de novembre a la vil•la de Llançà, on ens hi vam desplaçar una trentena de persones per participar en un curtmetratge, és a dir, a fer de figurants.\nDes de la Regidoria de Cultura de Llançà s’està promovent una exposició sobre la seva història, amb el nom de “De Deciana a Llançà”, que es durà a terme l’any 2014. Un dels elements que en formarà part és un documental que recollirà de forma breu el començament de la romanització de la zona i els contactes amb els seus habitants, els ibers Indiketes, que ocupaven la serra de l’Albera i el Cap de Creus.\nEl coordinador del projecte, Jaume Simon, es va posar en contacte amb nosaltres i d’altres agrupacions gironines, per demanar la nostra col•laboració per donar cos a les legions que van arribar a les terres de l’Empordà seguint la seva estratègia contra els cartaginesos.\nValorat i acceptat el projecte, hem pogut fer un grup de 23 armats dividits en dues seccions: un grup de dotze armats vestits amb equips de la nostra banda amb espases i escuts i els dos fascios, i un altre grup d’onze amb equips de la tercera secció amb llances i escuts.\nTot l’equip humà amb logística i acompanyants ens hem desplaçat, a primera hora del matí, en vehicles particulars fins el punt de rodatge, on ens han ofert un esmorzar, temps que hem aprofitat per anar-nos coneixent entre tots i saludar als companys de Blanes, Figueres, Sant Hilari, Mieres i Llagostera que també han respost a la convocatòria amb part dels seus efectius.\nUn cop tots vestits i preparats ha començat el rodatge de les escenes que ens pertocaven. Distribuïts segons les ordres del director hem anat caminant pel camí que porta a Sant Pere de Rodes mentre s’anaven enregistrant els diferents plans, aturant i repetint si era necessari. Plans generals, mitjans, curts i també aeris. Sí, sí, aeris, amb l’ajut d’un multicòpter de l’empresa Aerimatge.cat que ha filmat des del cel la comitiva romana.\nLa gravació ha finalitzat amb l’escena de l’intent per part dels indiketes de barrar-nos el pas, tot i que aprofitant els pactes de pau que hi havia establerts, fan que a canvi d’unes àmfores de vi es retirin tot deixant que continuéssim el nostre camí.\nUn cop tot enllestit, ens hem fet la foto de grup amb tots els participants i un cop canviats hem anat plegats a dinar per posar punt i final a aquesta activitat. Sols queda esperar a veure el resultat final.\nCom a mostra ens han enviat enllaços del ‘making of’ dels dos dies de filmació. El del desembarcament a les platges de la zona, que els romans van anomenar ‘Deciana’, i el de la legió i l’encontre amb els indiketes.\n(Fotografies Arxiu Armats i cedides per Jaume Simon)\nEtiquetes: Altres Maniples, Informació\nARMATS DE MATARÓ | Missa dels Dolors 2020\nMissa dels Dolors, 03 d'abril del 2020. En honor a la nostra Patrona la Mare de Déu dels Dolors, i en sufragi pels nostres difunts...\nArmats de Mataró informen En reunió del 12 de març de la Comissió de Setmana Santa, que agrupa totes les Germandats, Confrarie...\nCanal Youtube Armats\nVídeos Armats de Mataró\nEn record de Francesc Vilalta i Plaja\nSetmana Santa (94)


Un col·lectiu reclama que el nou arquebisbe de Tarragona sigui català | NacióDigital\nper Redacció , 23 de març de 2019 a les 10:39 |\nEl possible relleu de l'encara arquebisbe de Tarragona, Jaume Pujol, està aixecant polseguera. Aquest dissabte al matí, abans de la beatificació de Marià Mullerat que es portarà a terme a la catedral, se celebrarà una concentració silenciosa per reclamar "bisbes catalans".\nEl col·lectiu "Volem bisbes catalans" lamenta que el substitut de Pujol, que va presentar la preceptiva renúncia per raó d'edat, que està més ben posicionat és l'actual bisbe de Barbastre i Montsó, Ángel Pérez Pueyo, natural de Saragossa. Segons apunta, té l'aval del cardenal de Barcelona Juan José Omella, membre de la Congregació pels bisbes i un dels referents del Papa Francesc a Espanya.\nEl col·lectiu afirma que "no és la persona indicada per la seu primada de Tarragona, ja que la seva formació cultural i eclesial castellana, farà molt complicat l'encaix amb la tradició eclesial de la diòcesi i agreujarà la ja difícil situació en què es troba la Conferència episcopal Tarraconense, sotmesa, des de fa anys, a un procés de dissolució de la personalitat eclesial pròpia, de la que el cardenal Omella". A tot això, afegeix que Omella "és el principal executor, en sintonia amb els grups més castellanitzants de l'episcopat espanyol i català" i recorda que . "5 dels 10 bisbes titulars de diòcesis catalanes, no són catalans, i algun d'aquest ve de seminaris espanyols. Si el substitut del bisbe Pujol també és forà, ja seran majoria".\nPer tot plegat, expressa que "volem bons bisbes catalans per a les diòcesis del país" i asseguren que "hi ha prou candidats entre el nostre clergat per assumir aquest ministeri. No és només un tema de llengua, és també de cultura eclesiàstica, de sensibilitat per la realitat d'un país que es reconeix majoritàriament com a nació". En aquest sentit, afegeix que demanar "bons bisbes catalans", no implica menystenir les persones que provenen dels altres territoris, "tan sols constatem que la diferent cultura eclesial en la qual han estat formats i, en molts casos, les arrels culturals castellanes que tenen aquestes persones, fa molt difícil que, més enllà de parlar català, puguin entendre les necessitats pastorals i socials de la nostra societat".\nEl mateix col·lectiu lamenta "la fredor i la inacció que estan demostrant davant l'injust tracte que pateixen els presos i exiliats polítics, i la repressió a un poble que només vol exercir el dret fonamental de decidir el seu futur. Un silenci que entristeix profundament a molts catòlics i que, en certa manera, als ulls de molta gent, fa veure l'Església còmplice de la repressió".\nL'arquebisbe de Tarragona presenta la renúncia al Papa en plena polèmica pels abusos a menors\nTerritorials, Societat, religió, Jaume Pujol, arquebisbat, Tarragona, Ángel Pérez Pueyo, arquebisbe


Naomi Klein i el medi ambient, i una observació sobre els pobles – Bearn\ncarlesdomenec 01/04/2015 Crònica\nNaomi Klein © Fotografia de Carles\nSi intentem citar els grans temes socials de l’inici del segle XXI arribarem a les migracions, la globalització, les desigualtats, el terrorisme, la dona i el medi ambient. Naomi Klein (Mont-real, 1970), després de l’escriptura del best-seller ‘No Logo’, convertit en manifest global, ha investigat les relacions entre el capitalisme i el clima al llibre de més de 800 planes ‘Això ho canvia tot’ (Biblioteca Universal Empúries).\n“El tipus de capitalisme neoliberal que hem tingut entra en col·lisió directa amb les necessitats sobre el canvi climàtic, hem d’acabar amb el neoliberalisme”, explicà a Barcelona.\nUn dels àmbits tractats per l’autora és el fracking i ens avisa que “hi ha un excedent de gas als Estats Units de gas i uns límits d’exportació; s’ha aprofitat la crisi d’Ucraïna per esborrar aquests límits”. Klein assegurà que “tenim un model econòmic basat en el creixement i s’hauria de basar en el benestar”, i argumentà que “cal una economia de baix carboni, cal gent que ensenyi els joves, que es lluiti contra la austeritat”.\nNo sé quin aspecte ha de tenir una activista mundial però Naomi Klein no segueix el clixé. Sembla més una funcionària europea a Brussel·les que la imatge robot que tenim d’una lluitadora contra els grans sistema globals. El seu discurs és contundent: “s’ha d’encarar l’austeritat, el missatge és que tot es contraurà però això no és cert, part de la nostra economia ha de seguir creixent, els nous models són una bona oportunitat per crear noves feines”.\nKlein digué del govern espanyol que “va en la direcció oposada, es castiga la gent que fa les coses correctament”, i afirmà que “el primer ministre grec, Alexis Tsipras, hauria de dir-li a Merkel que en comptes de fer el que els alemanys diuen, es dedicarà a fer el que Alemanya fa”.\nI la canadenca s’atreví a parlar del cas català i de la independència en relació al medi ambient: “crec en l’autodeterminació dels pobles i el desig democràtic ha de respectar-se”. I recordà la seva mateixa història: “jo visc a Ontàrio però vaig viure al Quebec, als 10 anys vaig donar suport al Quebec. Amb la independència és possible que es pugui seguir una millor política energètica però és complicat. Sovint es voten polítiques regionals i el govern central les anul·la i sorgeixen tensions polítiques i econòmiques. És el cas de Groenlàndia, es plantegen perforar l’Àrtic. La independència és cara”.\nKlein conclogué que “el moviment anti austeritat s’hauria d’unir als moviments que lluiten contra el canvi climàtic i construir associacions, les connexions són molt clares, el canvi climàtic fixa una data màxima. Si ens volem prendre seriosament el tema, hem de canviar el sistema. Precisament, a les conclusions del llibre, Klein confirma que només ens poden salvar els grans moviment socials perquè adverteix que ja coneixem bé on ens porta el sistema actual. L’especulació és una greu amenaça al clima.\nPosted in Crònica and tagged naomi klein medi ambient empúries això ho canvia tot. Bookmark the permalink.


"Tranquils, ja torno a ser aquí"\nCrònica del Cerdanyola 1-1 Manlleu\nManel Sala torna a jugar 3 setmanes després i empenta el Manlleu a la segona part / Viu el Manlleu\nEl Manlleu treu un molt bon punt del camp del Cerdanyola, un camp on els rivals del conjunt local ho tindran molt difícil per marxar-ne amb punts. Primera part dolenta del Manlleu però compensada amb la segona, que amb la entrada de Manel Sala, els manlleuencs s'haguéssin pogut enfur fins i tot alguna cosa més.\nEl Cerdanyola s'avançava a la primera part gràcies al seu davanter referència, Quim Solano, però Manel Sala posava l'empat definitiu al marcador al minut 63 de partit gràcies a un magistral llançament de falta. Al final, un punt per cada un i els dos equips segueixen a la zona tranquil·la de la classificació.\nPoc futbol es va veure a la Bòbila de Cerdanyola durant els primers 45 minuts de partit. Constant intercavi de xuts amunt i avall que no feien gens atractiu el partit. El matx arrencava amb ocasions aïllades pels visitants i aprofitant sobretot pilotes parades buscant sempre al corpulent Quim Solano, això si neutralitzat molt bé tot el partit per Fran Erencia.\nEl Manlleu no gaudia de cap ocasió clara durant el primer tram de partit, només dues tímides aproximacions de les botes de Fortet i d'Uri Martínez, tots dos titulars en el partit.\nPer altra banda, els locals generaven una constant sensació de perill quan creuaven la zona de mig camp, sobretot gràcies a Velillas i a Quim Solano. I com no, va ser a pilota parada i amb aquests dos mateixos protagonistes com es van avançar els vallesans. Falta que servia Velillas des de l'extrem de l'àrea manlleuenca, que per mala sort rebotava en un jugador de la barrera, desviant la trajectòria de la pilota i deixant sol a Quim Solano, que rematava a plaer per batre a Barragán.\nEls locals s'avançaven i el Manlleu i Jordi Dot havien de fer canvis a la segona meitat per aparèixer en el partit i poder almenys empatar el marcador.\nQuim Solano va ser un dels jugadors més actius dels locals / Viu el Manlleu\nJordi Dot donava entrada a Manel Sala i Masoliver d'inici en la segona part, sense cap mena de dubte dos canvis totalment encertats. El primer va ser capaç de revolucionar el Manlleu tot solet i el segon va ser capaç de neutralitzar per complet a Velillas, el jugador més perillós dels locals.\nLa segona meitat començava en força ja que, en el primer minut i en la primera pilota que tocava el golejador manlleuenc, Manel Sala ja disposava de l'acció més clara del partit pel Manlleu enviant un xut que sortia fora per poc. Els manlleuencs van agafar el control de partit durant els segons 45 minuts, a més de posar les ocasions més clares i el joc, ja que buscàven les combinacions per terra.\nAl minut 63, Manel Sala agafava la pilota a l'extrem, i quan es disposava a entrar a l'àrea per provar el xut va ser objecte de falta. Ell mateix agafava la responsabilitat, i amb un xut molt precís, enviava la pilota a l'escaire de la porteria amb una gran elegància i col·locant l'empat a 1 al marcador.\nA partir del gol el Manlleu va tancar el Cerdanyola, tot i que aquests creaven perill en ocasions aïllades i al contraatac.\nSergio Ginés, al minut 73, va tenir la més clara per poder donar els 3 punts als manlleuencs, però tot sol davant Coca xutava al cos del porter local. Al final, una insistència que no va tenir premi final, tot i que el punt sumat en aquest camp és molt important.\nDestacar del partit la gran parella defensiva del Manlleu, Archi-Fran Erencia, tots dos en un gran moment de forma sobretot el jugador arbucienc. Putxi tornava al mig del camp amb moltes ganes, i Uri Martínez tornava a demostrar que ell també pot ser titular en aquest equip amb o sense Manel Sala.\nDestacar també una nova mala actuació arbitral en contra del Manlleu, que surt de Cerdanyola novament carregat de targetes realment absurdes i inexistents.\nEl Manlleu celebrant el gol de l'empat / Viu el Manlleu\nCerdanyola: Coca (C), Osuna, Gerard Sanz, Francis, Serrano, Cuadras, Peke (Hassen, 58'), Mañosa (Rubén López, 77'), Quim Solano, Montilla i Velillas.\nManlleu: Barragán, Ot (Masoliver, 45'), Archi (C), Fran Erencia, Manu Moreno, Putxi, Seuma, Sergio Ginés, Ramon Masó (Muntada, 80'), Fortet (Manel Sala, 45') i Uri Martínez.\nGols: 1-0, Quim Solano (29'); 1-1, Manel Sala (63')\nÀrbitre: Josep Subirats Matamoros. Malament. Va amonestar els locals Serrano (13'), Francis (32') i Peke (55'). Va amonestar els visitants Fran Erencia (21'), Uri Martínez (26'), Archi (43'), Barragán (44'), Ramon Masó (64'), Manu Moreno (79') i Seuma (89').\nL'MMVP del Cerdanyola - Manlleu:\nEls dos integrants de Viu el Manlleu donem els punts a:\n3 Punts per... MANEL SALA: Retrobat. Manel Sala tornava després de perdre's tres partits de Lliga per lesió i déu n'hi do com ha tornat. Revolucionant l'equip i el partit a la segona meitat i a més a més retrobant-se amb l'aire que respira, el gol.\n2 Punts per... ARCHI: Guardaespatlles. Segurament estem davant d'un dels jugadors més regulars del Manlleu del que portem de temporada. Feina impagable la d'Archi a l'eix de la defensa formant una gran i compensada parella amb Fran Erencia. Molt solvent i molt difícil de sobrepassar pels davanters rivals.\n1 Punt per... PUTXI: Director. Contra el Cerdanyola, Putxi va ser capaç de posar (sobretot a la segona meitat) la pausa que necessitava l'equip. Sabia calmar el joc i posar-hi ritme cada qual quan tocava. Molt bon partit novament de Putxi.\nFran Erencia, Archi i Putxi, molt segurs en tasques defensives / Viu el Manlleu


L’enquesta Sleep in America® de la National Sleep Foundation de 2018 mostra als nord-americans que no prioritzen el son | Fundació del son - Temes De Son\nmatalàs d'escuma de memòria doble xl\nels somnis vius poden ser un signe d’embaràs precoç\nmillor marc de llit per a persones amb sobrepès\nressenyes de matalassos pneumàtics queen queen\nefectes secundaris d’un nighter all\nL’enquesta Sleep in America® de la National Sleep Foundation de 2018 mostra als nord-americans que no prioritzen el son\nWashington, D.C. (11 de març de 2018): The Enquesta anual Sleep in America® de la National Sleep Foundation troba que entre els adults dels Estats Units amb una excel·lent salut del son, gairebé el 90% afirma sentir-se molt eficaç per fer les coses cada dia, en comparació amb només el 46% dels que tenen una mala salut del son (vegeu l'exposició A). L’estudi també mostra que només el 10% dels adults nord-americans prioritzen el seu son per sobre d’altres aspectes de la vida quotidiana com la forma física / nutrició, el treball, la vida social i les aficions / interessos personals (vegeu l’exposició B).\nefectes secundaris a llarg termini de la màquina cpap\nExposició A: Les puntuacions generals de l’índex de salut del son es van dividir en quatre grups de la mateixa mida (que es coneixen aquí com a dormidors excel·lents, bons, justos i pobres) i es van creuar amb respostes a com se sent la gent en termes de fer les coses cada dia (opcions: extremadament, altament, molt, una mica i no tan eficaç). El gràfic representa el percentatge d’enquestats que van declarar sentir-se ‘molt’ o més efectius en cada grup.\n“Les dades són clares: els que dormen bé s’adonen dels beneficis d’una bona nit de son i es veuen més efectius per fer les coses al dia següent. Per tant, és decebedor veure que tan poques persones donen prioritat al son ', va dir Maurice Ohayon, MD, DSC, PhD, director del Stanford Sleep Epidemiology Research Center i president del Consell de Metodologia i Salut de la Població de la National Sleep Foundation.\nExposició B: Quan se’ls va preguntar quin dels cinc articles era el més important per a ells personalment, un 35% va dir que hi havia una bona forma física / nutrició, un 27% va dir que treballava, un 17% va dir aficions / interessos personals, un 10% va dir dormir i un 9% va dir la seva vida social.\nL’enquesta de Sleep in America del 2018 constata que la majoria del públic (65%) diu que dormir prou fa que sigui una persona més eficaç, tot i que el 41% admet rarament tenir en compte la quantitat de son que necessita per planificar l’endemà.\n'Això és exactament el que veig a la meva pràctica cada dia', va respondre el doctor Joseph Ojile, president del consell d'administració de la Fundació. “Les persones, des de nens fins a adults, es superen constantment. No dormen prou perquè no bloquegen el temps suficient per a això '.\nEls resultats del trimestre de la National Sleep Foundation Sleep Health Index® va mostrar pocs canvis en la salut del son de la nació, amb una puntuació global que es va mantenir en un fort 76 sobre 100. El major canvi es va observar en un aspecte de la durada del son, amb els adults nord-americans que dormien més entre setmana. No obstant això, els resultats de l’índex de salut del son no són tots bons, ja que la qualitat del son continua sent un decebedor 67.\nLa National Sleep Foundation inicia la seva setmana anual de consciència del son l’11 de març de 2018. A més, la National Sleep Foundation ofereix nous recursos per a la vostra salut del son a thesleepjudge.com/SAW .\nLa National Sleep Foundation (NSF) es dedica a millorar la salut i el benestar mitjançant l’educació i la promoció del son. Fundada el 1990, l’NSF es compromet a avançar en l’excel·lència en teoria, investigació i pràctica de la salut del son. thesleepjudge.com Sleep.org SleepHealthJournal.org\ncoixinet per a matalassos d'escuma de memòria\nSobre l'enquesta Sleep in America®\nEl Enquesta de dormir a Amèrica és la primera revisió anual de la National Sleep Foundation sobre temes específics del son a Amèrica. L'enquesta es va realitzar per primera vegada el 1991 i, més recentment, va ser produïda per Langer Research Associates. L'enquesta de 2018, administrada juntament amb l'Índex de Salut del Somni, va explorar com les persones prioritzen el seu son i com entenen la seva importància per dur a terme les activitats diàries (doi: 10.1016 / j.sleh.2018.02.007 ).\nQuant al Sleep Health Index®\nL’índex de salut del son és una enquesta trimestral representativa a nivell nacional d’adults nord-americans que fa un seguiment de les tendències i explica la salut del son de la nostra nació al llarg del temps.\nLanger Research Associates ha elaborat l’informe complet dels resultats. Per obtenir més informació sobre la metodologia, aneu a Lloc web de la National Sleep Foundation o consulteu el fitxer Diari de salut del son (dos: 10.1016 / j.sleh.2017.05.011 ).


LA PANXA DEL BOU: AVUI ÉS EL DIA DE LA LOTERIA\nAVUI ÉS EL DIA DE LA LOTERIA\nLa loteria de Nadal ja no és ben bé el que havia estat. Fins i tot això de cantar els premis en euros i no en pessetes em sona d'una altra manera. És clar que una servidora està lligada als seus records infantils i això de la loteria de Nadal era un clàssic i una llunyana esperança, en temps d'escassedat. A més a més, la loteria de Nadal era una tradició. Per tots els indrets on passaves, a ca l'adroguer, a ca'l bacallaner, a la lleteria, a la papereria del barri, a la parròquia i al forn, hi trobaves loteria. Les associacions de tot tipus feien calaix amb això de la loteria. La gent s'intercanviava butlletes, apuntacions, com en deien alguns. No hi fa res que un antic refrany castellà assegurés que la mejor lotería son el trabajo y la economía. Tots i totes queiem en el parany ludòpata de temporada.\nQuan era petita pensava de bona fe que potser ens tocaria. No jugo gaire a res però crec que no sóc persona de sort, en això de les rifes. Quan els números dels cecs eren de tres xifres en jugàvem un de la parròquia amb el qual et tocava una petita quantitat si el premi coincidia en dia laborable i una d'igualment petita, però no tant, si era en diumenge. Crec recordar que eren tres pessetes i un duro, respectivament. A la majoria de la gent que coneixia els havia tocat en alguna ocasió però a nosaltres, mai de mai, tot i que hi vam jugar durant anys, fins que aquella forma de recaptar va passar a millor vida.\nHe jugat sovint a jocs d'atzar per compromís, per amistat, a l'escola s'havien fet quinieles, primitives, coses així. La loteria de Nadal creava vincles, et citaves amb gent que feia temps que no veies, t'amollaven paperetes provinents de llocs on havies treballat. Sempre hi havia algun incorruptible que no jugava mai a res, és clar. Ara jo tampoc no jugo gairebé a res però si venen criatures d'un esplai o d'un indret semblant em fan gràcia i els compro el que venen, loteria inclosa. El que passa és que tot ha canviat, algunes associacions han plegat de fer loteria a causa de les traves admnistratives i la Loteria Nacional ha entrat en competència amb La Grossa, que se suposa que és la nostra.\nEls Niños de San Ildefonso també s'ha modernitzat, ara són nens i nenes i n'hi ha de procedències diverses, cosa remarcable i interessant. Una mostra més de què les coses milloren, ni que sigui a patacades, fins i tot les coses més aparentment banals.\nJo és que a la Grossa li tinc una mica de mania, començant per aquest cap-gros que la representa, aquesta dama rossa i horrible que més aviat fa por. Els anuncis que fan per la ràdio i la televisió sobre la Grossa aquest any em semblen lamentables, algú m'ha comentat que els emeten en una variació fonètica catalana xarona per tal de captar públic diversificat. No ho sé, totes se les pensen, potser sí.\nFa anys, molts, quan la Generalitat va començar a fer loteries, com ara el rasca-rasca, es va generar una certa polèmica. Una de les víctimes de la polèmica, molt crítica amb el tema, va ser la professora Maria Rúbies, en pau descansi. Jo l'havia tingut a la Normal, per sort. Aquell tema i alguns altres li van costar caure en un cert ostracisme polític, els partits volen devocions incondicionals. Un temps després de morir es va publicar una entrevista amb ella, crec que al Temps, on explicava a fons el que havia passat i d'altres històries relacionades amb la política tot i que reivindicava els valors fundacionals convergents, malgrat tot.\nAquestes entrevistes pòstumes em fan angúnia, en recordo una altra amb el Joan Oliver, molt punyent. No sé si això de ser pòstumes respon a un desig de l'entrevistat o a la prudència excessiva i poruga dels mitjans i els periodistes, que quan les coses han passat resulta que ho sabien tot i feien moixoni o gairebé, com ha estat el cas d'aquest periodista assassí. Entenc que un crim repugnant no es pot preveure però ara resulta que tothom en sabia un munt de barbaritats diverses relacionades amb el seu món professional i que ara s'han explicat amb pèls i senyals.\nRúbies tenia uns grans fonaments matemàtics per criticar la loteria, el nombre de probabilitats de que et toqui és ínfim i això es pot demostrar amb números i estadistiques. Malgrat això, és clar, a algu li toca. La loteria de Nadal té l'afegitó de la del Niño, els pocs guanys assolits en la de Nadal s'invertien sovint en aquesta segona tanda d'il·lusions etèries. Més enllà del foment de la ludopatia popular, escoltar per la ràdio, ni que fos una estona, els nens de San Ildefonso i la seva canterella, feia Nadal. Fa anys el dia de la loteria ja devia ser festa, a l'escola doncs recordo que escoltava l'emissió de la loteria a casa, a prop del pessebre.\nMés endavant ja es treballava en aquest dia, en general. En els anys en els quals vaig treballar a l'escola El Samontà, de L'Hospitalet, hi havia un conserge dels d'abans, el senyor Francisco, el qual el dia de la loteria tenia posada la ràdio tot el matí, amb un volum notable. Les escoles, aleshores, eren més familiars i informals. Aquell conserge era com de la família, tenia el seu mal geni però t'ajudava en tot el que podia, malgrat que l'havies de tractar amb respecte i enginy. Tenia uns quants ocells molt xerraires, periquitos, canaris. Quan els nens i nenes entraven o sortien de l'escola, fent xivarri, els ocells es tornaven bojos i xarrotejaven sense aturador. De vegades el conserge, per tal que callessin, els cobria amb un drap fosc, cosa que també feia el dia de la loteria, altrament no s'hauria sentit bé la cantarella corresponent.\nEls dies d'abans de vacances nadalenques, a les escoles, sempre han estat màgics, quan jo era petita i després, quan treballava de mestra. Hi havia una certa permissivitat, fins i tot en èpoques grises. Encara es penjaven decoracions nadalenques, els horaris es deixaven de banda i grans i petits semblaven amarar-se d'esperit nadalenc. En general es portava algun obsequi als mestres, fins i tot els pares duien alguna cosa al conserge. Però en el sector van fer fortuna els mestres puristes anti-regals, com si allò d'acceptar un barra de torró barat o una capseta de mantecades d'Astorga representés corrupció professional. Els de la professió sempre hem estat ànimes càndides.\nDe vegades els pares de les classes s'ajuntaven i feien un regal entre tots o bé les associacions de pares i mares tenien cura de canalitzar els detalls nadalencs. En una escola on vaig treballar i que ja no existeix, el Can Bori, els pares ens pagaven un dinar al qual es convidava el conserge, les senyores de fer feines i el guàrdia urbà que vigilava des de feia anys les entrades i sortides, tots rebíem el mateix obsequi i aquella iniciativa em va semblar encisadora per la seva transversalitat i el bon ambient que generava.\nNo sé què passa avui, hi deu haver de tot, però diria que això dels regals nadalencs ha anat molt de baixa. Una altra història complexa és la dels lots nadalencs amb els quals moltes empreses obsequiaven els treballadors i que enguany han generat una certa polèmica i tot, es veu que ara ja no són ben bé un detall sino un dret adquirit.\nQuan jo era petita els únics regalets nadalencs comestibles venien a través dels clients d'una empresa on treballava el meu avi. L'amo del meu pare, un forner ric, era un garrepa explotador i no donava ni les gràcies. Amb els anys el forn va canviar de mans i el nou propietari era més generós i sí que els obsequiava amb un lot adient i xulo. Jo vaig treballar en una empresa mentre estudiava, a la Harry Walker, i allà també ens regalaven un lot nadalenc. En general, aquests lots sempre m'han fet il·lusió, com també les cistelles nadalenques, tot i que ara si vull un lot me l'he de muntar jo mateixa.\nEl tema de la loteria ha generat molts mal rotllos. El meu avi no es parlava amb no sé qui de la feina per un tema de loteria, allò de què no me n'havies donat i t'ha tocat, vaja. Diumenge vaig anar a un dinar d'amics, a un restaurant del meu barri, el cambrer ens va dir que tenia loteria. De moment ningú no semblava voler-ne però jo, com que hi vaig de tant en tant, vaig dir que me'n quedava una butlleta. Al final gairebé tothom en va comprar i una amiga que tenia al costat em va dir rient, és que mira que si et toca a tu i a mi no...\nL'enveja és un perillós pecat capital, quan era joveneta n'hi havia prou amb què manifestessis a alguna companya d'estudi que t'agradava un xicot en el qual ningú no havia parat atenció per tal que unes quantes noietes de la colla li anessin al darrere. L'enveja funciona a molts nivells, és un vici molt humà, generat en el fet de què la vida és injusta i la fortuna reparteix els seus dons de forma atzarosa i capriciosa, però s'ha de controlar i racionalitzar de forma contundent, altrament et pot amargar la vida.\nEn la llista dels vicis i virtuts capitals l'enveja s'oposa a la caritat, entesa com amor a la gent. Costa d'admetre que patim enveja, ja que aquest sentiment el maquillem i disfressem com ens convé i sempre és més fàcil percebre-la en els altres que en nosaltres mateixos, com tantes coses. En això de la loteria es manifesta de forma evident, els diners són uns grans generadors d'enveja. Vaig llegir en algun lloc que és més fàcil entristir-nos amb les penes dels altres que no pas alegrar-nos amb les seves alegries i èxits.\nEn la darrera escola on vaig treballar, com en d'altres, en acabar les classes, el darrer dia del trimestre, i quan les autoritats pertinents es dignaven acceptar la nostra proposta de plegar al migdia, després del festival de nadales corresponent i de l'acomiadament d'alumnes i famílies, amb els nostres millors desitjos de pau i etcètera, ens reuníem a la sala de professors per fer allò de l'amic invisible. Després es feia el dinar, en el mateix centre, tot i que en alguna ocasió ens havíem estimat més anar a un restaurant a esbargir-nos. Allò de l'amic invisible era una tradició establerta i a mi m'agradava molt però en els darrers temps ja van venir persones d'aquestes que tot ho qüestionen i que no volien participar-hi i la cosa va acabar en aigua de figues. Una cosa que m'empipa molt és que activitats que funcionen i generen llaços afectius es malmetin d'un dia per l'altre, la veritat.\nEn tot cas avui tornarem a escoltar les canterelles habituals, és molt probable que no ens toqui res però a algú li tocarà i, de forma matxacona, la televisió ens tornarà a obsequiar amb imatges absurdes i recurrents, aquestes de la gent obrint ampolles de xampany/cava i remullant-se amb el producte encara que els hagi tocat poca cosa, justet per tapar algun forat i para de comptar. Potser que ens renovessin, d'una vegada per totes, aquestes informacions estacionals que ens expliquen el nombre de panellets que es venen per Tots Sants, les despeses escolars de l'inici de curs, els preus del peix del mercat a tocar de Nadal, els premis de la loteria nadalenca, l'ocupació turística de Setmana Santa o els nervis dels alumnes que s'examinen de la selectivitat quan s'inicia l'estiu. És clar que si fessin això ho trobaríem a faltar, al menys durant un temps. Quan et fas gran ja no voldries que canviés res, començant pel teu aspecte, he, he.\nEtiquetes de comentaris: evocacions, Loteria nadalenca\nLa lotería no deja de ser el último recurso de la esperanza.\nCompras porque en el trabajo todo el mundo compra ese número , no sea que a ti no te toque. Y así en los mil cien lugares que visitas.\nEn casa gastamos 20 euros, un número del Clinic, en el area donde está mi señora. Y punto.\nPor lo demás, hoy lo de siempre. A quien le toca la tele le enfocará y chillará y gritará y todo eso.\nTodos sabemos lo que pasará en el telediario.\nTinc només un dècim d'un dinar de cosins que varem fer fa mesos a Riudarenes. No hi crec en això de la Rifa, que es deia abans. En canvi, la cançó de la Grossa em fa gracia, es fresca, lleugera, desenfadada.\nNomés en compro per Nadal i El Niño i, últimament, sumat a la grossa que és com la gent anomenava, quan jo era petita, "el gordo de navidad". No sóc gens jugadora ni afortunada en el jóc. La sort em toca d'altres maneres i li estic prou agraïda.\nÉs una cruel dir que de vegades ens alegrem més amb les desgràcies dels altres que amb les nostres alegries. Sempre hi ha casos de gent malvada però en general no crec que sigui així, al menys la gent del meu cercle i jo, no ens manifestem d'una manera tan baixa. Però sí que és cert que Cioran, en un dels seus aforismes, recomana que, quan trobem algú i ens pregunti com estem, diguem allò tan útil com suat d'"anem fent o anem tirant". Cioran assegura que si exceptuem quatre extraviats amb el lliri a la ma, la majoria de gent amb la que ens creuem s'alegraran interiorment o fins i tot exteriorment de les nostres desgràcies.mia.\nQuan jo era petita començàvem vacances de nadal el 21 de desembre per tant pot ser molt bé que el dia 22, al matí, sentíssim la cantarella dels ildefonsos. Tornàvem a escola el 8 de gener de l'any acabat d'estrenar i a mi mai em va semblar lògic perquè tenia joguines, llibres i galindaines noves i, amb un dia, no les havia gaudit ni de bon tros...\nSegueix sent cert això de que la millor loteria és la salut i l'econo\nA CA MEVA,AVUI ERA EL DIA DE LA SALUT...MOLT TOPIC OI?.\nARA NO JUGO MAI,TRET D'INEVITABLES,AIXI SEMPRE AN TOCA.\nMARIA RUBIES,UNA GRAN PERSONA,LA VAIG CONEIXER EN UNA CARGOLADA A CASA D'UNA AMIGA A LLEIDA...AN VA ENÇISAR.\nSALUT I BON NADAL¡¡¡.\nTot Barcelona, por suerte las loterías, como ahora las 'maratones', tienen un lado hasta diveertido, crean lazos de amistad, propicían encuentros. Y su lado perverso, claro. Quizás hoy las ludopatías tienen otros campos pero de pequeña había oído casos de ludópatas de la lotería, en concreto el de una mujer cuya familia estaba bastante preocupada por su gasto en loterías de todo tipo.\nFrancesc, tot són gustos, a mi em fa ràbia, la cançoneta, he, he.\nGlòria, Cioran era un pessimista però un pessimista ben informat, el pitjor no és sentir enveja, pots tenir sentiments negatius, sinó reaccionar de forma negativa quan tens aquest sentiment o no ser-ne conscient i no voler-lo admetre.\nUna amiga castellana que en va passar de grosses, per pròpia experiència, sempre em repetia aquesta cobla: nunca le cuentes a nadie/ el secreto de tus penas/ que el que está alegre se ríe/ y el que está triste, se alegra.\nHi ha una vella faula grega, o potser oriental, molt coneguda, sobre un home a qui els déus van dir que donarien el que demanés, però que el seu veí tindria el doble de tot. Així va ser fins que l'home, envejós, va demanar perdre un ull.\nEls musulmans rics de Granada feien les seves cases luxoses per dins però aparentment miserables per fora, per evitar l'enveja.\nMoltes denúncies anònimes i revenges, en temps de guerra o de dictadures, venen motivades per enveges, a més de per ressentiments.\nNo sé si és cruel, certament hi ha bona gent que s'alegra amb la joia dels altres, però l'enveja és un dels pecats més corrents i ha provocat moltes tragèdies, calúmnies i desgràcies diverses. De vegades es vol justificar d'alguna manera i no s'accepta sentir-la, una cosa és sentir-la i l'altra, reaccionar de forma negativa en contra de la gent.\nLes mateixes loteries han provocat fins i tot crims, com en el cas de la dona de la papereria de Granollers, que va segrestar la nena petita d'uns veïns, sembla que ja els tenia enveja però la causa darrera va ser el tema de la loteria. Rere l'assetjament a les escoles i les feines hi ha molta enveja encara que també hi hagi d'altres coses, el no envejós i de bona fe ha de saber que el món és com és, sobretot quan és petit i jove. He vist enveja negativa amb reaccions imprevisibles fins i tot en alumnes de parvulari. L'enveja està en l'origen dels mites, com el de Caïm i Abel, per exemple, i en molts altres. Per això educadors i pares i mares han d'anar amb compte en com actuen amb els infants, la gelosia és un tipus d'enveja, o així m'ho sembla, amb l'afegitó d'altres sentiments en alguns casos, com el de propietat.\nMaria Rúbies era una gran professora i crec que també, gran persona. Quan molta gent era visceralment 'anti convergent' vaig sentir penjaments absurds sobre ella, jo tan sols puc dic que si calia ens feia classes extres els dissabtes (jo estudiava en horari nocturn), tan sols m'he trobat amb un altre professor que fes això, el Cervelló, egiptòleg, que vaig tenir a Humanitats. La seva coherència va fer que denunciés allò del propi partit que no li abellia i li va costar car, malgrat això i malgrat els intents del sector socialista d'abduir-la no va renegar mai del partit, pel que feia als valors fundacionals. Malauradament, com que sembla que la Normal de Sants era de 'poca qualitat', cosa discutible, en alguns opuscles on s'explica la seva biografia s'oblida el seu pas per aquella escola de mestres. Va morir massa aviat, però així és la vida.\nSí, tens raó en el que dius però em nego a generalitzar perquè encara hi ha bona gent. He conegut molt bé l'enveja d'altres cap a mi només perquè no m'engreixava o tenia una taula de treball més grossa. Sempre sol procedir de gent mediocre. I quan no som conscients de tenir enveja és com si no en tinguéssim. És palmari.\nTinc amics que tenen molt més que jo en qüestions materials i no només no els envejo sinó que celebro la seva prosperitat que, de vegades, en puc fruir.\nPerò sí, Júlia, em resigno i ho admeto, en aquest molt hi ha molta enveja i és molt dolenta. Jo a Cioran més que pessimista el trobo directament nihilista però té facilitat per dir veritats i...escriu tan bé!\nGlòria, evidentment que hi ha bona gent que ho és sempre i bona gent que ho és gairebé sempre, ja dic que no crec tan greu el sentiment, si no surt del nostre interior, que fer coses que perjudiquin l'envejat. Recordo que el Terenci Moix, que va ajudar molta gent de la professió ja que era molt espavilat, deia que mirant que les coses els anessin bé controlava el tema de l'enveja. No sé si ho va aconseguir del tot, és clar.