Anàlisi: Metal Gear Rising: Revengeance\nMés de 3 anys, una cancel·lació no oficial i un canvi d’estudi desenvolupador és el que ha patit Raiden per sortir a la llum en la seva primera aventura en solitari. L’aclamat retorn del ninja que va captivar l’audiència a MGS 4: Guns of the Patriots ha arribat, per fi, amb més soroll del que s’esperava. Amb una renovada aparença i un nou grup d’enemics, el protagonista conegut també com Jack the ripper presenta el futur que llega el dúo Big Boss/Solid Snake, una realitat potser més pròpia d’una derrota. Metal Gear Rising: Revengeance presenta un hack and slash amb pinzellades d’infiltració i estratègia, unes característiques que el difereixen d’altres títols amb la mateixa mecànica.\nGènere:Hack and Slash.\nDesenvolupat per:Platinum Games.\nDistribuït per:Kojima Productions\nTambé disponible a:PS3, Xbox 360.\nJULIÀ PLAZA| LleidaFa 4 anys de la merescuda retirada de Solid Snake, de la desaparició dels Patriots i del perill del domini militar mundial de Liquid Ocelot. Durant aquest període de pau, els diferents sectors que es lucraven dels conflictes armats s’han quedat sense negoci. Empipats, alguns han decidit unir-se en pro d’efectuar cops d’estat arreu del món per seguir guanyant-se la vida “honradament”. Paral·lelament, Raiden treballa per una companyia de guardaespatlles VIP fent honor a la promesa d’allunyar-se la primera línia de foc. Aquesta petita treva conclou quan Desperado Enforcement, un grup terrorista liderat per un espadatxí anomenat Samuel Rodriguez, elimina el ministre que protegeix Raiden i deixa al protagonista sense braç (un altre cop), sense ull i amb ànsies de venjança.\nPlatinum Games soluciona l’equació del projecte MGS: Rising, amb problemes per encabir la infiltració i el combat directe en un mateix títol. Apropant-se a l’estil de Bayonetta, el ciborg ninja aprofita les seves aptituds sobrehumanes combatent amb una allau d’atacs que combinen el cos a cos amb l’ús de la katana. Fent menció a la saga Metal Gear, Raiden també fa ús de l’avantatge contextual que ofereix l’entorn, de manera que eliminar els obstacles un per un i sense fer soroll també és una opció més que vàlida. S’agraeix la inclusió d’elements clàssics de la saga com les mítiques caixes on amagar-se, les càmeres de seguretat, el còdec (sovint massa present) i els làser que dificulten l’avanç a la següent sala. D’altres elements com la inclusió massiva de ciborgs d’aparença animal, Gekkos, models millorats de Metal Gear Ray i espadatxins a tort i a dret semblen ficats amb calçador per justificar enemics dignes del protagonista. Tals aspectes trenquen amb la linealitat de la saga mostrant una realitat molt més hostil que la que Snake teòricament havia evitat.\nEl sistema de combat es basa en la combinació d’atacs dèbils (més ràpids) i forts (més lents) -des del terra o després d’un salt- i l’ús del bloqueig en el moment oportú. La varietat d’atacs s’amplia desbloquejant-ne de nous al final de cada capítol, tot i que en general s’ofereix un ventall força pobre tenint en compte altres títols del gènere com God of War. El veritable atractiu en combat resideix en el mode katana, un afegit que atorga ple control sobre l’ús de l’espasa per tallar l’enemic al gust del jugador. L’espectacularitat es manté fins al final del combat, on l’enemic pot ser eliminat mitjançant QTE (un sistema de joc que consisteix en efectuar una combinació en el moment oportú). El control del protagonista en combat es basa en 4 elements a personalitzar: l’apartat de dispositius d’ajuda (unes càpsules que regeneren vida o barra del mode katana),el d’objectes (granades, llença-cohets, caixes i bidons on amagar-se, etc.) i el d’arma primària i secundària, que aniran ampliant-se a mesura que avança la història. Tots els aspectes de Raiden, fins i tot l’aparença, són modificables al final de cada capítol.\nEls enfrontaments directes suposen un repte fins al moment on la combinació atac/bloqueig s’interioritza. A partir d’aquí, la mecànica a seguir és senzilla en tot el joc –i la mateixa-, excepte en aquells casos (pocs) on els atacs no es poden blocar. Les lluites van orquestrades per un apartat musical carregat de metalcore i rock dur, un acompanyament en alguns casos repetitiu. Si a aquest defecte afegim que la càmera, a vegades, sembla tornar-se boja, l’experiència de joc pot sortir perjudicada en diversos moments. Tot i que el segell de Kojima sembla ser sinònim d’una història que atrau des del primer moment, Metal Gear Rising: Revengeance distreu però no enganxa, possiblement per les múltiples incongruències respecte l’univers al qual pertany i per la seva linealitat. El que sí resultarà atractiu pels fans de la saga és la inclusió del skinde Gray Fox, el popular ninjadel Metal Gear: Solid de PSX, afegit com a DLC.\nL'argument distreu però no enganxa\nEl còdec apareix massa i sense trascendència\nLa càmera és deficient\nApartat sonor repetitiu\n“Metal Gear Rising: Revengeance és un nou punt de partida. Platinum Games ha demostrat la viabilitat d’un projecte que semblava destinat a l’abandó. A través d’un interessant sistema de joc que combina el hack and slash i la infiltració, el títol respecta més del que s’esperava la importància del sigil de la saga Metal Gear. El mode katana, que portava com insígnia el “cut what you will” (talla com vulguis), queda més en un aspecte atractiu que com un element essencial. Dins els títols del mateix estil, com God of War o Bayonetta, Raiden en surt perdent per la pobresa del sistema de combinacions i per una càmera que tornarà boig a més d’un jugador. A nivell argumental, no és la barbaritat d’altres Spin-off (Dirge of Cerberus – Final Fantasy VII), distreu però no enganxa. Els incondicionals de la saga gaudiran del títol, els qui s’hi estrenin agafaran MGR: Revengeance com una mala referència d’allò que l’univers Metal Gear és capaç d’oferir tant pel que fa al guió com a l’entreteniment”.


Incerteses i oportunitats - Regió7\nPerspectives 2021 | Grupo Mútua\nIncerteses i oportunitats\n"Serà una qüestió clau, per tant, poder realitzar una transició ordenada cap a la tornada a l'ocupació efectiva d'aquelles persones que es troben encara en situació d'erto"\nIgnacio Garralda | President de Grupo Mútua\nIgnacio Garralda, president de Grupo Mútua.\nEnmig del neguit provocat pels efectes d'una pandèmia que sembla no tenir final, hi ha una llum, a més de les tan necessitades i esperades vacunes -l'enorme importància de les quals no hem d'oblidar-, i és la posada en marxa de l'històric programa de recuperació Next Generation que va ser aprovat al juliol per la Unió Europea.\nL'esmentat pla de recuperació suposa una oportunitat històrica per a la nostra economia, tant per l'impuls a la recuperació que pot suposar a curt termini, com per l'efecte de palanca transformadora de la nostra economia que podria representar a llarg termini mitjançant la col·laboració publicoprivada.\nEspanya està, per tant, davant l'importantíssim repte d'aprofitar aquesta oportunitat per aconseguir una transformació en el nostre model econòmic accelerant la transició digital i ecològica i portant a terme reformes de pes en les grans debilitats de la nostra economia (mercat de treball, pensions, formació...).\nDesaprofitar aquesta oportunitat històrica significaria no només la pèrdua de la nostra credibilitat com a país, sinó també retardar la nostra recuperació amb els greus efectes socials que això comportaria.\nL'arribada de la vacuna havia obert l'horitzó del començament de la recuperació, però l'alentiment de la seva distribució està posant en seriós dubte aquestes previsions i està contribuint a fer persistir pors i incerteses.\nSi això es recondueix, soc de l'opinió, i el nostre servei d'estudis així ho corrobora, que començarem a veure signes de recuperació durant la segona meitat de l'any i que podrem tancar aquest exercici amb un augment del PIB del 5,7%, i fins i tot superior, fet que donaria lloc a una fase de creixement sostingut a llarg termini.\nLa demanda interna, sempre depenent de l'evolució de la pandèmia, serà el motor de la nostra economia gràcies a aquesta reducció de la incertesa sanitària. Les menors restriccions a la mobilitat i a l'activitat comercial permetrien que part de l'estalvi forçós acumulat durant els mesos més durs de la pandèmia tornés a fluir, fent que el consum privat creixés entorn del 6,5%.\nNo obstant, el mercat laboral, que ja ha perdut 800.000 llocs de treball més els 740.000 que estan en erto, continuarien mostrant els efectes de la crisi. L'impacte ha resultat molt significatiu, sobretot en sectors com l'hostaleria i el comerç, i el nostre mercat laboral ha continuat mostrant una de les seves principals debilitats, com és la gran dualitat entre el comportament de l'ocupació de treballadors temporals i indefinits. S'ha generat, a més, un augment de les desigualtats socials.\nSerà una qüestió clau, per tant, poder realitzar una transició ordenada cap a la tornada a l'ocupació efectiva d'aquelles persones que es troben encara en situació d'erto. Per això és important, com deia al principi d'aquest article, aprofitar la gran oportunitat que representa el pla Next Generation UE. Els espanyols, i especialment els que més pateixen les conseqüències d'aquesta crisi, exigeixen consens polític i col·laboració per tots els implicats, en especial del sector públic i privat, per treure-hi el màxim profit i perquè es gestioni amb criteris de màxim rigor i eficiència. Això implica una governança dels fons transparent i encertada. No revelo res si dic que Europa ens estarà mirant, però sé també que el nostre país ha demostrat en múltiples ocasions que ha aconseguit sobreposar-se a reptes i dificultats greus. Aquesta vegada no ha de ser diferent.


L’Ajuntament de Sant Cugat crea una nova línia d’ajuts socials amb 265.000€ per al suport a l’escolaritat - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nL’Ajuntament de Sant Cugat crea una nova línia d’ajuts socials amb 265.000€ per al suport a l’escolaritat\nEn el marc del reforç municipal de les polítiques socials i la voluntat d’ajudar les famílies a fer front a la crisi de la COVID, l’Ajuntament posa en marxa per primera vegada una nova línia d’ajuts per cobrir despeses relacionades amb l’escolaritat. S’hi destinaran un total de 265.000€, una xifra que servirà aproximadament per arribar a uns 2.650 infants i adolescents de la ciutat.\nConcretament s’atorgaran ajuts d’entre 50 i 150€ per sufragar despeses com llibres, material, equips informàtics personals, llicències digitals o qualsevol altra despesa similar. El període per sol·licitar-los es va obrir el dia 4 de novembre i finalitzarà el 25 del mateix mes.\nNúria Gibert, tinenta d’alcaldia de Drets Socials i Igualtat: “Estem davant d’un canvi de concepció del que és un ajut perquè el presentem com un dret per a la ciutadania. Hem universalitzat l’accés i uniformitzat els criteris dels ajuts que ja existien amb l’objectiu d’arribar al màxim de famílies i garantir així el dret a l’educació i a la igualtat d’oportunitats”.\nPilar Gorina, regidora d’Educació: “Aquesta nova línia d’ajuts arriba per quedar-se i consolidar-se els propers anys, encara més si tenim en compte el context de crisi COVID que vivim. És un ajut que també és complementa amb altres beques com les de menjador o les que es van donar pels casals d’estiu. A més, seguim treballant en projectes com Labdoo per oferir ordinadors portàtils als alumnes que ho necessitin”.\nA causa de la situació sanitària actual, es recomana el tràmit telemàtic per evitar desplaçaments. Es pot fer a través de la seu electrònica de l’Ajuntament i, si es té alguna consulta sobre com poder fer el tràmit, es pot trucar al telèfon 010. Per fer el tràmit presencialment al registre de les OAC cal demanar cita prèvia a través de www.santcugat.cat/citaprevia o bé trucant al 010.\nEn cas de voler fer alguna consulta, la ciutadania té a la seva disposició el correu electrònic beques@santcugat.cat.\nQui pot optar i com s’atorguen?\nPoden rebre un ajut tots els infants i adolescents empadronats i residents a Sant Cugat nascuts/des entre els anys 2005 i 2017 (ambdós inclosos) i que estiguin matriculats en ensenyament obligatori i de segon cicle d’educació infantil a centres educatius del Vallès Occidental sufragats amb fons públics.\nTots els d’infants i adolescents que durant aquest curs 2020-2021 tinguin concedit un ajut de menjador, se’ls atorgarà l’ajut d’escolaritat en cas que ho sol·licitin presentant la documentació requerida.\nEls infants i adolescents que no tinguin atorgat un ajut de menjador, poden igualment optar a l’ajut d’escolaritat en cas que compleixin els requisits (presentant també la documentació requerida).\nEn tots dos casos els ajuts són:\nb. Infants d’educació primària100€\nEls ajuts s’atorgaran prioritzant les necessitats econòmiques i socials de les persones sol·licitants, d’acord amb els criteris de renda familiar establerts a les bases de la convocatòria.


I la societat civil? - Diari de Girona\nI la societat civil?\npau canaleta 18.12.2020 | 00:23\nI la societat civil? Diari de Girona\nÉs molt evident que a les portes d'una tercera onada i després d'una crisi sanitària i econòmica que posarà a prova les costures de la majoria de societats occidentals, s'ha produït un distanciament de la ciutadania envers la política. Un distanciament que ve de lluny, de l'inici de la crisi econòmica del 2008 i que tot i l'aparició de nous partits i nous lideratges, s'ha anat mantenint fins que l'aparició de la covid-19 ho ha consolidat. Molt pocs lideratges aguanten aquesta onada pandèmica. Solen ser lideratges sòlids, previsibles, molt poc populistes i que prenen decisions sensates, agradin o no. N'hi ha pocs, en algun país europeu, en algun govern autonòmic i en diversos ajuntaments. No són lideratges «sexis», no solen ser postmoderns, solen ser lideratges que ens recorden més als dels anys 90 que als del segle XXI. Però són els que estan aguantant millor.\nPerò no voldria parlar de política. O no només. Certament, són moltes les veus que assenyalen els polítics com els causants de tots els mals actuals i tothom es veu en cor d'alliçonar sobre què i com s'hauria de fer. Crec, sincerament, que encara que hi puguin haver motius en ?alguns casos, generalitzar no és just i menys en moments com l'actual, en què s'han de prendre decisions que no són gens fàcils.\nPerò si bé tot el focus està centrat en els polítics, m'agradaria per una vegada desviar l'atenció cap a la societat civil. Bàsicament perquè això no només va de polítics i ciutadans. En les societats justes i modernes hi ha tot un teixit social que exerceix de contrapoder, pot ajudar a modelar les decisions dels polítics i amb la seva acció contribueix també que les societats avancin.\nLes societats més dinàmiques no només solen tenir un lideratge o una classe política potent sinó que sobretot tenen una societat civil forta i amb lideratges socials.\nHistòricament hi ha hagut molts estudis que han analitzat com són i com funcionen les elits dels diferents països, però ens costa molt posar la lupa sobre quins lideratges socials tenim nosaltres a dia d'avui. I potser és l'hora de fer aquesta reflexió.\nFins a quin punt la societat civil actual exerceix el «paper» que li tocaria? Tenim lideratges socials potents que ajudin el país a tirar endavant? Aquestes reflexions, en un context de pandèmia i de crisi ?econòmica, són més necessàries que mai. Si analitzem els representants de les ?ins??ti?tucions econòmiques, socials, culturals, universitàries, etc. de la nostra zona o del país potser entendrem que no tot és culpa dels polítics. Bàsicament perquè no tot ho han de fer els polítics. No estic parlant de serveis o tasques concretes, sinó d'exercir el lideratge, ja sigui sectorial o social.\nExercir el lideratge no només vol dir prendre decisions, també vol dir obrir debats, fer pedagogia, acompanyar en la presa de decisions, pressionar els governs en allò que pot ser perjudicial per al país. I també, per què no, exercir un cert liderate públic, ètic i moral.\nD'una manera o una altra ens trobem en un moment en què hi ha una certa crisi de lideratge i això és preocupant perquè segurament ens trobem en el moment de canvi més gran de les darreres dècades. I en moments així les societats necessiten bruíxoles» que els ajudin a entendre cap a on va el món i els acompanyin en el procés de canvi.\nCal una sacsejada que, més enllà de la política, també posi sobre la taula els lideratges socials actuals. Si fem una radiografia clara de com estem, veurem que es necessita molta més musculatura social i no confiar-ho tot en la política. Catalunya històricament ha tingut moments amb grans lideratges socials però em temo que fa temps que no ens trobem en el millor moment tampoc en aquest àmbit.\nPotser és el moment de fer emergir nous lideratges, de donar veus a nous àmbits de lideratge i, per què no, recuperar-ne alguns que encara són molt vàlids.\nPerò sobretot ens cal aquesta reflexió, perquè les ciutats, els països que no funcionen no són els que tenen un mal govern, sinó, sobretot, els que estan mancats d'aquest lideratges, de persones potents en institucions o entitats. Fixem-nos en el teixit social, cultural, econòmic d'una societat i entendrem molts coses. És l'hora de la societat civil? El que és segur és que també és l'hora de la societat civil. I potser no podem esperar tant com ens pensem.\nAlgunes llums del 2021\n(i també alguna ombra).\nEls sincers motius del meu vot.


El grup de voluntaris de la sèquia tanca els seus treballs | Novessendes\n17 noviembre, 2014 | 0 Comments\nEl grup de voluntaris de la sèquia tanca els seus treballs\nAquest mes de novembre han acabat els treballs voluntaris per reparar i posar en funcionament la Sèquia Major de Betxí.\nEl grup de voluntaris i voluntàries es va formar fa uns mesos amb la intenció de recuperar l’ús de l’aigua de la font històrica de Betxí mitjançant la séquia, que estava en molt mal estat degut al seu abandonament. Els dissabtes del darrer semestre han anat fent treballs en equips per netejar i reconstruir les parts en mal estat. L’ajuntament s’ha volcat en la restauració del tram afectat pel trànsit de vehicles al camí del Puntarro, així com en el subministrament de materials i eines necessaries per a la tasca dels voluntaris.\nCal destacar que s’ha proposat a l’Ajuntament que estudie la possibilitat de declarar la sèquia d’interés local. S’espera recuperar en breu la circulació d’aigua de manera normalitzada per la séquia fins l’antic rajolar, i per la xarxa de reguers que abasteix les hortes de la zona.\nLa séquia té un marcat interés cultural, mediambiental i de desenvolupament local. El primer per la importància de la recuperació del patrimoni local per a la identitat del poble de Betxí, la segona per l’impacte positiu que té la recuperació d’aigues els drets de la concesió de les quals estaven en perill de perdre’s definitivament, i la tercera perquè s’intentarà activar diversos projectes interessants d’agricultura sostenible.\nFelicitats pel bon treball!\n← Xarrada del Col·lectiu divendres 14 sobre Renda Bàsica\nLa participació ciutadana a la vida de les ciutats →


Devuélveme la Voz. El Pro y el Contra : el 50 aniversari del Partit Comunista Francès\nEl Pro y el Contra : el 50 aniversari del Partit Comunista Francès\nTítol: El Pro y el Contra : el 50 aniversari del Partit Comunista Francès\nDuració: 37 min., 31 seg.\nResum: Programa dedicado al partido comunista de Francia, nacimiento y desarrollo en su 50 aniversario\nLes relacions entre el Partit Comunista d'Espanya (PCE) i el Partit Comunista Francès (PCF) van ser generalment molt estretes, si bé van dependre de la situació política de tots dos països (sobretot de França, que va passar per etapes molt diferents), com també de les directrius del Partit Comunista de la Unió Soviètica (PCUS).\nDurant la Guerra Civil Espanyola, el PCF va realitzar una intensa campanya en favor de la II República, i va tenir una activa participació en les Brigades Internacionals. Amb la victòria dels rebels franquistes, els membres del PCF van prendre partit pels exiliats, que van patir primer la dura estada en els camps de concentració francesos, per a després patir persecució durant l'ocupació alemanya.\nDes de la fi de la II Guerra Mundial fins a 1950, el PCF es va convertir en la força política més important del país, donat el seu paper en la resistència contra l'ocupació, cosa que benefiaba molt al PCE, que havia aconseguit molt prestigi gràcies al seu protagonisme en l'alliberament del sud de França. No obstant això, la Guerra Freda va deslligar la febre anticomunista per gran part d'Occident, sobretot en esclatar la Guerra de Corea (1950-1953). L'aparell del PCE, exiliat a França però dotat de gran autonomia, va dedicar gran part del seu suport a la guerrilla antifranquista a Espanya (Maquis). El que va provocar que s'acusara als seus membres de practicar el quitacolumnismo de la URSS, malgrat les protestes del PCF en el Parlament. De totes maneres, i encara que els seus mitjans de difusió van ser proscrits, la IV República Francesa va tenir bastant màniga ampla amb el Partit Comunista d'Espanya, i la seua dependència amb el PCF es va ser fent molt més intensa i estreta, per la qual cosa va ser habitual la doble militància per part de molts exiliats espanyols comunistes, sobretot a partir dels anys seixanta.\nEl panorama va canviar substancialment amb l'arribada de la V República del general De Gaulle, els interessos polítics del qual -inicialment originats per la Guerra d'Algèria- van determinar establir relacions més fluïdes amb l'Espanya franquista, i per tant a reprimir als comunistes espanyols en sòl gal, obeint peticions del règim de Franco (la pròpia “Radio París” va patir els seus efectes). La qual cosa no va impedir l'existència de campanyes propagandístiques comunes en favor de la causa republicana i contra el franquisme, que el PCF utilitzava obertament per a criticar obertament la connivència de Franco amb el Gaullismo, comparant la situació de tots dos països, i ratllant a De Gaulle i els seus governs de “feixistes”. Les campanyes en favor de l'amnistia de presos polítics, i especialment l'organitzada contra l'afusellament de Julián Grimau, va donar lloc a protestes de caràcter unitari entre el PCE i el PCF. D'altra banda, el PCF va seguir una política de no ingerencia en temes interns del PCE. Al llarg dels anys seixanta va haver-hi, no obstant això, algunes postures enfrontades. En primer lloc, entorn del “maig del 68”: el PCE va estar a favor, i el PCF en contra. I després, amb la invasió de Txecoslovàquia: el PCF es va alinear amb la URSS i el PCE va patir una greu escissió en el seu si. No obstant això, les relaciones PCE-PCF van seguir sent estretes, com a prova el míting de Montreuil de 1971, organitzat gràcies a l'esforç conjunt entre dirigents d'ambdues formacions (vegen-se els treballs de DREYFUS-ARMAND, Geneviève; 2000 i LILLO, Natacha; 2007).\nAl llarg del catàleg, es conserven dos enregistraments mès relacionats amb el PCF. La primera, arreplega una entrevista a Jean García -aleshores responsable de les relacions exteriors del propi PCF-, on es reflecteixen els problemes i aspiracions de l'esquerra des del prisma ideològic del seu Partit, d'acord amb les realitats del seu temps. La segona arreplega el discurs d'homenatge pòstum a Jaques Duclos -un dels principals valedors del PCE des del PCF-, pronunciat per Dolores Ibárruri.


Protecció de Dades - Taula d'entitats del Tercer Sector\nThe AI Rush by Jean-Baptiste Dumont 1752388 views\nHarry Surden - Artificial Intellige... by Harry Surden 755014 views\nMaterial que resumeix el curs de formació de Protecció de dades que vam dur a terme amb Barcelona Activa. Document elaborat amb la col·laboració de Borja Ramón, director TIC de la Fundació Habitatge Social. Els materials exposen la necessitat que en cada entitat social hi hagi una persona encarregada de la protecció de dades.\nm4Social at m4Social\n2. La protecció de dades constitueix una extensió del compliance: sense bon govern no hi pot haver una protecció de dades adequada. El compliance és un conjunt de procediments i bones pràctiques adoptats per les organitzacions per identificar i classificar els riscos operatius i legals als quals s'enfronten i establir mecanismes interns de prevenció, gestió, control i reacció davant d'aquests. La protecció de dades comença per especificar en tot detall els tractaments de dades que fa l’empresa: cal conèixer què es fa amb la informació i descriure’n els processos i tasques (RAT). Sense sensibilització, formació i pro-activitat per part de tothom és impossible complir amb les premises legals i ètiques actuals. PROTECCIÓ DE DADES Què vol dir Protecció de Dades?\n3. ● Ha d’avaluar-se el risc del tractament de dades sensibles que, en cas del Tercer Sector, són gairebé totes. Qualsevol dada relativa a situacions socio-econòmiques o de l’àmbit de la salut es troben en els nivells més alts de protecció. ● El més important és definir una política de protecció de dades realista i començar a aplicar-la, per delimitada que sigui inicialment. Aquesta política ha de ser escalable i anar-se adaptant tant ràpidament com les possibilitats ho permetin. PROTECCIÓ DE DADES Protecció de Dades: consideracions\n4. El nou Reglament Europeu de Protecció de Dades introdueix la figura del Delegat de Protecció de Dades o Data Protection Officer (DPO). Serà l’encarregat de garantir el compliment de la normativa de protecció de dades a l’organització. Haurà de tenir coneixements especialitzats de legislació i pràctica en matèria de protecció de dades. No serà necessària una titulació específica. Podrà ser intern o extern, i persona física o jurídica especialitzada en protecció de dades. Pràcticament totes les entitats del Tercer Sector, pels col·lectius que atenen, estan obligades a tenir un DPO. La llei no marca la dedicació ni la relació, però sí la feina que ha de fer. PROTECCIÓ DE DADES Què és un DPO?\n5. ● Informar i assessorar a tots aquells que tractin dades. ● Supervisar el compliment del que disposa la legislació espanyola i europea en matèria de protecció de dades personals. ● Oferir assessorament sobre l’avaluació d’impacte relativa a la protecció de dades i supervisar la seva aplicació. ● Cooperar amb les autoritats de control i actuar com a punt de contacte amb aquestes. PROTECCIÓ DE DADES Les funcions del DPO\n6. ● El DPO hauria de ser una figura interna. El coneixement de l’activitat, del sector, de l’estructura i normativa d l’organització són essencials. ● El DPO ha de ser independent, disposar de recursos i poder accedir a la informació del què ha de valorar. ● El DPO no elabora documents ni estableix les polítiques; les revisa, assessora, valora i vigila el seu compliment. ● El DPO ha de poder consultar fonts especialistes (tècniques, financeres, jurídiques, informàtiques, etc.) per conèixer el detall de les operacions que ha de valorar. PROTECCIÓ DE DADES Recomanacions per definir un DPO\n7. ● En els intercanvis d’informació amb altres entitats/ professionals, l’acreditació inequívoca de la identitat de l’interlocutor és indispensable. ● L’exercici de drets de l’usuari és un àmbit encara inprevisible, perquè no s’ha donat, i gairebé ningú sembla preparat per a respondre-hi. Cal tenir un pla, perquè té terminis de resposta, i un cop iniciat és difícil de resoldre. ● Cal analitzar bé quan de temps s’ha de guardar la informació; les lleis ens indiquen la conservació mínima, i l’RGPD, no allargar-ho més del que cal. PROTECCIÓ DE DADES Aspectes clau\n8. ● La millor manera de comprovar i demostrar l’adequació de les mesures és posar-les en pràctica: fer simulacres. També facilita que la gent se n’adoni. ● És obligació del responsable del tractament fer el que calgui per assegurar la qualitat de les dades: que són fidedignes, completes i actualitzades. PROTECCIÓ DE DADES Aspectes clau\n9. 1. Què cal publicar a la web? els TRACTAMENTS DE DADES, la informació del DPO, dels DRETS DELS CIUTADANS, i la POLÍTICA DE PRIVACITAT. 2. Cal saber com tracten la informació els proveïdors principals. És necessari disposar dels RAT (Registres d'Activitats de Tractament de dades personals) en aquests casos. 3. Cal anonimitzar tota la informació possible. 4. Cal atendre edat i maduresa. El material utilitzat exigeix consentiment de representant legal, i explicar molt bé als menors què implica acceptar la cessió de dades. PROTECCIÓ DE DADES Aspectes concrets\n10. 5. Cal tenir un pla d’actuació previst en cas d’una petició d’exercici dels drets d’accés, amb temps de resposta, actuacions, contingències i material que es lliurarà. 6. Com avançar en la formació i conscienciació? Només amb la complicitat de l’equip directiu i tècnic de les organitzacions. Amb estratègies que no es vegin com culpabilitzadores o repressives. PROTECCIÓ DE DADES Aspectes concrets\n11. Un aspecte és la sensibilització, abans fins i tot de la formació. I no només del treballador, sinó de gerents, responsables de departaments, etc. (que acostumen a ser responsables del tractament). Cal promoure la difusió en cascada. Propostes: 1. Sessions de sensibilització/ formatives a les entitats, amb actuacions prèvies basades en simulacres. 2. Curs DPO per a directius (breu i enfocat a promoure la creació d’aquest perfil laboral). PROTECCIÓ DE DADES Idees d’actuació\n12. La legislació i la casuística particular són força complexes. Per a facilitar el compliment en les entitats del tercer sector, podríem: Propostes: 1. Generar un codi de conducta sectorial, que faciliti la implementació, generació de guies, fer revisions i aconseguir compliment. PROTECCIÓ DE DADES Idees d’actuació\n13. Les auditories (tot i no ser obligatòries) s’han de fer. Cal comprovar l’adequació i funcionament dels mecanismes de protecció de dades. La llei no especifica, però, cada quant s’han de fer, ni qui les ha de fer, ni qui les ha de pagar: Propostes: 1. Muntar un "grup d’auditors itinerants d’intercanvi", DPO’s de les pròpies entitats que coneixen activitats, casuístiques, sensibilitats, que ens són pròpies. Es podria fer en forma de borsa d’hores o de banc de temps, etc. PROTECCIÓ DE DADES Idees d’actuació\n14. El dret a la privacitat és un extrem específic i molt influït per la bona governança. Propostes: 1. Curs de compliance per a les entitats. PROTECCIÓ DE DADES Idees d’actuació\n15. Informació a partir de les notes de Borja Ramon, de la Fundació Foment de l’Habitatge Social, a partir dels coneixements obtinguts en el curs: Com ser el DPO d’una entitat del Tercer Sector? organitzat per BarcelonaActiva i m4Social. PROTECCIÓ DE DADES\n16. 2018 @m4_social www.m4social.org Subscriu-te!


Pallars Sobirà ha finalitzat les obres del projecte de senderes històriques - ::. Green Pyrenees Slow Tourism .::\nPALLARS SOBIRÀ HA FINALITZAT LES OBRES DEL PROJECTE DE SENDERES HISTÒRIQUES\nEl Consell Comarcal del Pallars Sobirà ha finalitzat les obres del projecte de senderes històriques de l’època romànica en els municipis de La Guingueta d’Àneu i Espot: de Sant Pere del Burgal a Santa Maria d’Àneu, inclòs dins de les accions del Projecte GPS TOURISM.\nAquesta actuació que comptava amb un pressupost de 50.000 € ha suposat la realització de millores en la sendera que comunica el monestir romànic de Sant Pere del Burgal, amb l’església, també romànica de Santa María d’Àneu, passant per la vila medieval d’Escaló i la zona de la Mollera de Escalarre. Es tracta d’un itinerari molt assequible per a tot tipus de públics que combina els valors del patrimoni cultural i el patrimoni natural.\nL’actuació ha consistit principalment en la millora de la transitabilidad de la sendera a l’altura de la central hidroelèctrica de la Torrassa i del pont medieval, així com en la senyalització de l’itinerari i ha comptat amb el cofinançament del Departament d’empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya


Four-on-the-floor o four-to-the-floor és un patró rítmic utilitzat en la música disco i l'electrònica. És una constant, uniforme i accentuat batec en el compàs 4/4 en el que el bombo és colpejat a cada batec (1, 2, 3, 4) en un temps constant. Això va popularitzar-se en la música disco dels setanta  i el terme four-on-the-floor va ser àmpliament usat en aquella era: originat per la pedalera, i pel mecanisme de bombo de les bateries. El terme també va ser usat (tant com "three on the tree") per descriure les transmissions automobilístiques.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Four-on-the-floor&oldid=23515354»\nDarrera modificació: 11 maig 2020 a les 11:02\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 maig 2020 a les 11:02.


Badanotis :: L'Espai Betúlia acull la presentació del llibre 'Si creus en mi et sorprendré', d'Anna Vives\nL'Espai Betúlia acull la presentació del llibre 'Si creus en mi et sorprendré', d'Anna Vives\nSerà aquest dijous 10 de juliol a les 19.00 hores\nRedacción - 07/07/2014 06:01\nL'Espai Betúlia acull la presentació del llibre 'Si creus en mi et sorprendré', d'Anna Vives, amb l'escriptor Francesc Miralles. Serà aquest dijous 10 de juliol a les 19.00 hores en un acte que començarà amb la presentació Dolors Sabater.\n"Tots els somnis són possibles... Però són més encertats si els treballem en equip". Anna Vives, una noia amb la síndrome de Down, demostra amb aquest conte com, sumant la seva millor capacitat, escriure, a les millors capacitats dels seus companys, ha aconseguit que la seva tipografia social sigui mundialment reconeguda.\nAnna Vives va néixer a Barcelona en un part de trigèmins. Té una memòria prodigiosa per recordar les sèries de televisió, li encanta ballar i no hi ha ningú més responsable en la seva feina a la Fundació Itinerarium. Per cert, té una lletra tan bonica que l'han feta servir per dissenyar una tipografia.


Munuera: "La pintura és molt més que el quadre" | Comunidad Valenciana Home | EL MUNDO\n31 oct. 2017 07:01\nMunuera, amb una de les obres de 'Praecisio' E.M.\nL'artista exposa a l'IVAM'Praecisio', un conjunt de peces al voltant del procés pictòric i els seus límits\nHa denominat al conjunt de peces que exposa a la Galeria 6 de l'IVAM Praecisio, una mena de tall, concisió. I són estes dos paraules, preses juntes i per separat, les que donen una idea exacta del projecte que Nico Munuera ha fet específicament per a esta sala del museu. Del tall es fa càrrec de la manera en què els cineastes l'utilitzen durant el propi rodatge d'una pel·lícula: Talleu! Perquè és precisament el que passa mentre es va produint l'obra el que interessa igualment a Munuera.\n«El que m'interessa del procés no és tant el making of, el com es fa, sinó com succeïx el llenguatge de la pintura», explica l'artista. D'ací este caràcter seqüencial de la seua obra: «De temps i de seqüència, com els fotogrames, els frames, d'una pel·lícula. Es tracta de dislocar esta seqüència i combinar els fragments». Per això parla, en tractar d'explicar el seu treball, dels accidents geogràfics, els salts naturals que es produïxen d'un espai a un altre. De nou, els talls.\nI d'altra banda està la concisió, la manera en què Nico Munuera indaga en l'essència de les coses, tractant des d'esta exactitud o instant concís divagar o, com el mateix assenyala, «anar-te'n per les rames». «Praecisio seria el concepte que porta a la comparació mental de dos coses diferents; un concepte abstracte per pensar sobre els límits de la pintura». Uns límits que ell supera el transgredir l'estret marc que sol imposar la tradicional plàstica pictòrica: «La pintura és molt més que el quadre acabat».\nI posa l'exemple de la lectura d'un llibre, on el subratllat per qui avança en la narració o l'assaig, tractant de resumir de manera concisa el conjunt del relat, no impedix la valoració de la resta. «El quadre seria estes línies que solem subratllar, mentre que la resta ho considere com peces igualment valuoses i no simples residus». Per este motiu, a Praecisio les 13 peces i el vídeo que conformen el conjunt expositiu dialoguen entre si, a manera de fragments o accidents, la seqüencialitat dota de sentit al tot.\n«Esta proposta gira entorn de les nostres capacitats de percepció desenvolupades a través dels límits generats per la pintura. Llocs físics on el final d'un estat és l'origen del següent», assenyala l'artista al full informatiu que acompanya l'exposició. Hi ha peces que, en este sentit, estan construïdes per a percebre estos accidents que les van trencant, alhora que obliguen a intensificar la mirada a la recerca d'una continuïtat que l'artista problematitza. Com s'interroga també pel que puga arribar a captivar esta mirada detenint el procés reflexiu.\n«A la bellesa se li ha donat una càrrega negativa. Jo intente anar més enllà d'esta bellesa, que pense ha d'estar a l'obra, per a poder fer qüestionaments formals». Nico Munuera insistix en la seua recerca de la concisió anant-se'n per les rames, la qual cosa rima a la perfecció amb el seu exemple de la naturalesa: «No pretenc jugar a la interpretació, sinó situar-me en la posició d'esta planta que creix de forma natural». Més que representació, furgar en la presentació mateix de les coses.\n«Jo visc a la natura, visc en els paisatges. Des de la pintura he anat a la natura, perquè és l'acte mateix de pintar el que m'ha fet mirar cap a fora; m'ha donat ulls per a apreciar l'entorn». Apreciació que l'artista entén a la manera de gran panoràmica: «La meua pintura és bastant horitzontal, de fluid, d'aigua». Com la recollida al vídeo, on una llengua de mar va marcant línies divisòries sobre la sorra. De nou els talls, els accidents geogràfics i la creació fluint de manera natural.\nVolver a la noticia 'Munuera: "La pintura és molt més que el quadre"'


Miquel López Crespí Tornar a la pàgina anterior\nLa premsa comunista\nEn el capítol "L'Organització d'Esquerra Comunista, OEC", pàgina 95 del meu llibre L'antifranquisme a Mallorca 1950-1970 (El Tall Editorial, 1994) vaig escriure que, per a l'OEC, per als revolucionaris que no acceptàvem la política de consens amb el franquisme reciclat que practicaven PSOE i PCE, ens era necessari una publicació perquè la premsa oficial no deia quasi res -i a vegades ho tergiversava tot- de les nostres activitats. Aquesta publicació va ser Democràcia Proletària. La primera reunió de la comissió encarregada de muntar-la va tenir lloc a casa meva a les darreries del mes de setembre de 1976. La periodista Gina Garcías, en Mateu Morro, en Josep Capó, n'Antoni Mir i alguns altres companys -seguint les directrius del nostre Comitè de Direcció- enllestírem i encarregàrem els primers articles.\nLa presentació -a primera pàgina- i explicació dels objectius de la nova publicació comunista de les Illes (fou la de més durada i més tiratge del temps de la transició) aniria a càrrec d'aquesta comissió. El Comitè d'Illes de l'OICE (aleshores encara no s'havia produït la revolta interna que portaria a la modificació de les sigles, d'OICE a OEC) explicaria la nostra concepció de lluita per la llibertat (que concretàvem en llibertats polítiques per al poble treballador, excloent la burgesia explotadora i els partits feixistes).\nEl Front Obrer també havia de fer sentir la seva veu davant les maniobres cada vegada més accentuades de consagrar la divisió sindical de la classe obrera i d'acabar amb les experiències de democràcia directa. Igualment els estudiants (les Pataformes Anticapitalistes d'Estudiants) tenien una secció que, amb els mesos, seria l'altaveu de les lluites i reivindicacions que hi hagués per escoles, instituts i facultats. Els fronts de la pagesia, sanitat, hoteleria, barris, intel× lectuals, etc, s'havien d'anar encarregant d'omplir tots els altres espais de la nova publicació amb les seves col× laboracions.\nAmb responsables elegits pels diferents fronts de lluita de l'organització, en Mateu Morro (l'actual secretari general del PSM i Conseller d'Agricultura del Govern Balear) i jo érem els encarregats de portar el material ja en net al delineant Monxo Clop que, fent una feinada que ningú no pot ara imaginar (en aquell temps encara no existien els microordinadors!) en feia el muntatge definiu. Na Teresa Nieto, a la fotocopisteria (carrer Francesc de B. Moll, 8-A) que tenia precisament davant del cau dels sindicats verticals imprimia els dos mil exemplars -a vegades més- que veníem i repartíem militants i simpatitzants.\nEl número u de la revista sortí a començaments del mes d'octubre de 1976. Valia deu pessetes i en la presentació (pàgs. 1-2-3) es definia ben clarament per la Revolució Socialista enfront front els pactes i claudicacions dels partits que es deien d'esquerra (concretament el PSOE i el PCE).\nMentre socialdemocràcia i carrillisme iniciaven els primers contactes amb el franquisme reciclat ordint la consolidació de la monarquia que instaurà el dictador o, més endavant, consensuant una constitució que negava el dret a l'autodeterminació de les nacionalitats, nosaltres dèiem: "Precisamente la tarea de Democràcia Proletària, de los comunistas de las Islas, va a ser la de recuperar el protagonismo político y social que siempre nos ha sido negado a la clase obrera y al pueblo trabajador, por los egoismos particularistas de nuestras clases explotadoras, tanto autóctonas como foráneas y por las élites de nuestra pequeño-burgesa 'clase-política'.\n'A nuestras clases dominantes, el oportunismo económico y político, la falta de planificación y el absoluto desprecio por el desarrollo estable e integral de nuestra realidad social les ha invalidado definitivamente para la tarea de gestores de los intereses de las Islas". I hi afegíem més endavant: "Sólo la auto-organización de las masas, desde la lucha cotidiana, en organismos regidos por la democracia directa, permite el protagonismo popular en la tarea de transformar la actual realidad.\n'Ni los gestores burocráticos emanados del sistema burgués de democracia, ni la burocracia de partido que se autoproclama dirigente del proletariado, pueden garantizar el protagonismo político e histórico de los miles de trabajadores que constituimos los verdaderos agentes del cambio histórico que necesitamos.\n'La Revolución Socialista y, como producto de ella, la sociedad socialista, sólo son pensables en la medida que las masas explotadas y oprimidas ejerzan su protagonismo histórico, realicen su derecho a protagonizar su propia história".\nDesprés de la mort del dictador (novembre de 1975) es va fer evident que la burgesia monopolista espanyola i l'imperialisme nord-americà necessitaven de la socialdemocràcia i del PCE per a enllestir la maniobra de la transició. Es tractava, com ja hem anat explicant en alguns d'aquests capítols, de modificar alguna cosa (els aspectes més tenebrosos de la dictadura feixista) per tal de mantenir intacte el domini del gran capital.\nL'esquerra reformista abandonà pràcticament la política de masses. Renuncià igualment a dur a terme qualsevol tipus d'accions autònomes de classe malgrat la seva relativa influència entre els treballadors. El procés de "canvi", en conseqüència, fou dirigit per l'oligarquia i els sectors més intel× ligents del franquisme. Amb la "ruptura pactada"" la burgesia pogué mantenir intacte en tot moment no tan sols el seu poder social sinó també el seu poder polític. Els ajuntaments -en aquells moments cabdals-, l'Administració de l'Estat, els aparats repressius i l'empresa pública, continuaren pràcticament en les mateixes mans de sempre.\nEntre 1976 i 1979, malgrat que el felipisme fa tot el possible per mantenir i propagar la fal× làcia que el PSOE és un partit d'esquerra, i mentre prediquen al poble que lluitaran aferrissadament per les llibertats polítiques, per la ruptura amb el franquisme, pels drets de les nacionalitats oprimides per l'imperialisme, el cert és que, a poc a poc, van renunciant a tots els principis que de paraula diuen defensar.\nIgualment el PSOE acceptà de seguida la monarquia reinstaurada pel general Franco, renunciant a la lluita per la República i l'autodeterminació de les nacions oprimides per l'Estat espanyol. El partit de Felipe González fou depurat de tot element autènticament socialista i republicà que no acceptàs la reconciliació amb els feixistes reciclats (el mateix feia la camarilla de Carrillo dins del PCE amb els vertaders comunistes).\nEl PSOE, negociant amb els Osorio, Suárez, Fernández Miranda, Fraga, Areilza, etc, es comprometé a ser l'avantguarda -enfront les exigències populars de depuració i democratització- en la defensa de l'aparat estatal franquista (sistema judicial, exèrcit, ensenyament, policia, administració).\nEls Felipe González (i després els Carrillo, Gutiérrez, Camachos, etc), Guerres, Múgica Hertzog, Raventós... prometeren als poders fàctics no demanar mai responsabilitats ni exigir depuracions pels quaranta anys de crims comesos per la dictadura en contra del poble. L'exèrcit franquista, els alts comandaments de la Guàrdia Civil, de la Policia Nacional, els estols de criminals i torturadors de la Brigada Social, podien estar tranquils: PSOE i PCE serien la ferma muralla en contra de les reivindicacions populars que pugnaven per avançar vers una autèntica democràcia. Per això, aquell primer editorial a Democràcia Proletària de l'u d'octubre de l'any 1976, deixava ben clar -enfront els pactes dels partits de la pretesa "oposició democràtica" amb les restes del feixisme- quina era la posició de principis dels revolucionaris. A la pàgina 4, exigíem: "La dissolució immediata de tots els cossos repressius de la dictadura feixista (Brigada Social, Policia Armada, Guàrdia Civil, etc); la dissolució de totes les institucions repressives del feixisme espanyol (Tribunal d'Ordre Públic, Consells de Guerra, etc); la derogació de totes les lleis que barren el pas a la possibilitat de jutjar els crims de la policia; la derogació de la llei anti-terrorista i de les que amaguen als ulls del poble les tortures i crims comesos a comissaries i quarters; l'exigència de responsabilitats per a qualsevol implicat en actes en contra del poble i que els autors siguin jutjats per una autèntica justícia popular; declarar fora de la llei els partits feixistes i bandes d'assassins que maten impunement arreu de l'estat (GAS, PENS, FUERZA NUEVA, GUERRILEROS DE CRISTO REY, etc)".\nEvidentment, ni el PSOE ni el PCE (que anaven abandonant a les totes la política de "ruptura" i practicant cada vegada més la de consens amb les forces "aperturistes" del règim feixista) volgueren saber res de les posicions autènticament democràtiques dels revolucionaris.\nEl Comitè d'Illes d'OICE, al mateix número 1 de Democràcia Proletària que comentam, denunciant les obscures maniobres de la pretesa "oposiciò", deia a l'editorial (pàgs. 3-4): "Únicamente comunicados, cada vez más claudicantes y traidores a los intereses populares -y en estos momentos, ni comunicados. Ruiz Giménez, Tierno Galván, Felipe González, toda la socialdemocracia aliada del capitalismo europeo se arrodillan humildemente ante las promesas 'democratizadoras' de los fascistas de ayer y hoy 'demócratas' de nuevo cuño, y abandonan su lenguaje de otros tiempos (pues, en efecto, lo único que han hecho siempre es hablar, mientras la clase obrera estaba en la calle luchando por la libertad y sus derechos). Abandonan a cien por hora toda política de ruptura con la monarquía terrorista; ya ni ponen en cuestión la existencia de una monarquía impuesta al pueblo y, sin contar con él, ni hablan de gobierno provisional, archivan la cuestión de las nacionalidades y el derecho a la autodeterminación de la clase obrera y el pueblo trabajador. Ni mencionan la cuestión de la disolución de los cuerpos represivos asesinos y, confiados en las migajas del pastel de la explotación que puedan darles los capitalistas, basan toda su política en el pacto con los que nos roban el producto de nuestro trabajo, pues se dan perfecta cuenta -y cada día se hace más evidente- que si no pactan pronto y al precio que sea, las luchas radicales de la clase obrera los van a hechar al lugar de donde nunca debieron salir: el basurero de la historia, el estercolero de la traición".\nPerò el PSOE no era rupturista i molt manco revolucionari. Amb els ajuts internacionals i estatals que li foren subministrats, el grup d'"Isidoro" anà bastint el seu futur aparat electoral i, del no-res, mitjançant la propaganda, anaren aixecant un partit fins llavors inexistent. A costa de milions i milions de pessetes s'anaren obrint nombrosos locals a tot l'estat, es formaren els quadres de direcció -amb assessorament de la socialdemocràcia mundial-, tots els mitjans d'informació oficials s'ajuntaren per a anar construint la imatge de lluitador de Felipe González i els seus.\nD'aquesta manera, un partit al qual mai no havíem vist en les lluites populars en contra de la dictadura (parl dels anys seixanta i setanta), un partit que no tenia cap militant a no ser algun advocat, o quatre senyorets sevillans, fou inflat artificialment. En pocs mesos va créixer fins a esdevenir la monstruosa maquinària electoral i de Govern que tots hem conegut i coneixem.\nA mesura que era més necessari per ajudar a contenir les onades populars de vagues i manifestacions, d'exigències autènticament democràtiques, anà augmentat la seva afiliació i arribà a tenir 270.OOO carnets l'any 1978. Miracle dels diners i la propaganda gratuïta dels mitjans de comunicació!\nAl mateix temps, CNT, OEC, PSAN, PORE, revolucionaris independents, moviments alternatius, qualsevol posició anti-sistema, érem criminalitzats pels intel× lectuals i periodistes servils a sou de la burgesia i el feixisme reciclat.\nAbans, i per aconseguir el vist i plau de l'imperialisme ianqui, el PSOE havia acceptat la presència de tropes i bases nord-americanes a l'Estat espanyol, Mallorca inclosa (la base de radar del Puig Major).\nPel desembre de 1976, quan les forces autènticament revolucionàries lluitàvem en contra del referèndum franquista que legalitzava la reforma del règim feixista, no va fer res de significatiu en contra d'aquella farsa i, amb desenes de partits obrers sense legalitzar acceptà (igual que el PCE) les eleccions controlades del 15 de juny de 1977.\nA continuació el PSOE participà directament (per mitjà del seu representant, Gregorio Peces Barba) en la redacció d'una Constitució que consagrava i consagra "la unidad de España" sota la vigilància de l'exèrcit que guanyà la guerra als pobles de l'estat, impedeix la federació dels Països Catalans, garanteix el sistema d'explotació capitalista, i no qüestiona la monarquia.\nPel desembre de 1978, el felipisme defensà d'una manera fanàtica el "sí" a una constitució amb tantes mancances democràtiques. I, malgrat aquest suport del PSOE, PCE, i franquistes reciclats, només va rebre l'aprovació d'un 58% del cens electoral, essent majoritàriament rebutjada en el País Basc.\nAltres abandonaments dels interessos populars per part de la socialdemocràcia i el carrillisme foren la firma dels Pactes de la Moncloa (una gran victòria, per cert, d'UCD, Suárez i els poders fàctics de sempre). Mitjançant aquests pactes anti-obrers, la patronal va fer recaure els sacrificis de la crisis damunt l'esquena del treballadors (augment de l'atur, disminució del poder adquisitiu del poble, etc) i, amb la pau social que garantien els homes del PCE i del PSOE, el capitalisme pogué anar consolidant el nou tipus de dominació política damunt els pobles de l'estat. La concreció de la divisió sindical dels treballadors, la progressiva desaparició de l'escena quotidiana de les avantguardes consellistes de finals dels seixanta i començaments del setanta, ajudà molt la burgesia espanyola a enllestir amb una relativa tranquil× litat la consolidació del seu nou sistema de dominació política.\nTothom que va viure aquells anys, i especialment els que lluitàrem activament contra la maniobra continuista i els Pactes de la Moncloa, sabem que PSOE i PCE s'oposaren a qualsevol mobilització combativa del poble. La lluita forta -a Catalunya, Euskadi i Galícia, per l'autodeterminació i la independència- aconseguí ser frenada. Igualment, ambdós partits foren els més actius en la defensa de la monarquia, acceptant que no hi hagués cap referèndum per a demanar als pobles de l'estat si preferien o no una república.\nMentre aquesta esquerra reformista es lliurava amb entusiasme a la política de consens i pactes amb els franquistes d'ahir, abandonat tota mena de plantejaments de trencament democràtic (ja no cal ni parlar-ne d lluita pel socialisme, la República o l'autodeterminació!) deixant intactes els principals aparats judicials, administratius i militars de la dictadura, la dreta encapçalada per UCD anava aconseguint un nou model polític d'Estat. El neofranquisme cedia únicament allò que li era imprescindible per tal de continuar mantenint el poder. La bruta i sangonosa façana de la dominació terrorista de la burgesia [el règim feixista], era pintada amb els nous colors de la minsa democràcia restringida que el capitalisme oferia, si el poble oblidava la lluita contra el sistema.\nPer a més inri, el mateix dia que el PCE era legalitzat, Carrillo manava enlairar la bandera de Franco en els seus locals. Els serveis d'ordre del PCE i del PSOE, traint les millors tradicions de lluita de llurs abnegats militants republicans, s'especialitzaren en l'estripada de banderes republicanes que hi pogués haver en les manifestacions.\nPerò la brutor de l'estalinisme, les seves traïdes continuades al poble, als mateixos principis que de paraula deien defensar, l'oportunisme absolut de les direccions centrals i "provincials", les claudicacions absolutes davant els plans de la burgesia espanyola i els seus servidors, els franquistes reciclats, mereixen capítol a part.


Associació Cultural Ses Tres Boques: La Gossa Sorda eclipsa Ferreries\nLa Gossa Sorda eclipsa Ferreries\nEs tractava d'una nit especial. Una lluna imponent enlluernava la nit menorquina, una nit que només s'enfosquí gràcies a un espectacular eclipsi. Com és característic en aquesta mena d'actes, el concert començà amb retard: passades les 23:30 pujà a l'escenari l'Infant Terrible. Amb el públic encara fred, i amb un so no massa convincent (no havien pogut fer proves de so), el grup de Ferreries oferí una actuació de gairebé una hora. Els terribles ens oferiren una agradable sorpresa quan en Uensil (Llorenç) pujà a l'escenari amb el seu fabiol i interpretà el primer toc (la sonada de les festes de Sant Bartomeu), primer en solitari i després acompanyat per gairebé tots els components del grup. Aquest moment aconseguí posar la pell de gallina a més d'un. Amb el tema Menorca 2008 L'Infant Terrible donà per acabada la seva actuació.\nEn qüestió de minuts pujaren a l'escenari el conjunt de Pego (Alacant), La Gossa Sorda. Amb un so impecable, i un ritme que ben segur de sentir-se al cementiri aconseguiria fer ballar a tots els esquelets, es posà de seguida al públic a la butxaca. Els de Pego repassaren els millors temes dels seus tres discs: Vigilia, Garrotades i Saó. Quina calitja, Camals mullats, Farem saó, Tres de Pego, Batiste Ceba, Senyor Pirotècnic, Moskou, foren algunes de les cançons que descarregaren sobre Ferreries. Tot el grup va estar brillant, especialment en Nadal que introduïa al públic en cada una de les cançons. Consignes antifeixistes, contra el capitalisme, i per la defensa del territori evidenciaven que la gossa podia ser sorda, però no cega. LGS va mostrar el seu compromís amb la lluita per un món molt més just. Durant l'actuació de LGS entre el públic es desplegà una pancarta en solidaritat amb en Franki de Terrassa. En definitiva, un concert per emmarcar.\nPublicat per Associació Cultural Puig d'Ostern a 10:12\nUn concert fantàstic per una meravellosa nit d'agost. Actes com aquest ens conviden a mantenir-nos sempre desperts. No caldria fer cas als hipòcrites (igual que passa a Ciutadella amb Sant Joan) que parlen d'incompatibilitat entre actes festius i política. Des del respecte, amb música, camisetes i consignes podem fer palesa la nostra ideologia. Hem de tenir en compte que la destrucció del territori, la eliminació de la llengua, la desnutrició, la misèria, i les guerres no entenen de descans ni de treves, la maquinària de la destrucció sempre està en marxa. Així, pels qui ens volen fer callar per les festes: pomada, pomada contra Espanya!\n20 d’agost de 2008, a les 10:19\nFantasia o realitat, L'Infant Terrible\nDissabte 16 d'agost a partir de les 23 hores: Conc...\nSalvem Mallorca, Oprimits\nDissabte 16 d'agost: La Gossa Sorda i l'Infant Ter...


Com es respon al catenaccio de Rajoy? · Tribuna.cat\nDivendres, 11 de novembre del 2011 | 16:21\nCom es respon al catenaccio de Rajoy?\nRajoy, Catenaccio, Bauzá, PNB, CiU, PP\nNo desperteu la bèstia. Aquest és el missatge que prova d'enviar, dia rere dia, Mariano Rajoy als seus. A diferència de Catalunya, a Espanya aquesta és una campanya electoral avorrida i a la defensiva. El PP s'ha instal·lat en el catenaccio que aplicava Mou a l'Itàlia per assegurar-se que no rebrà ni un gol en tot el partit. Veiem-ne alguns exemples.\nMadrid · Els dirigents de la dreta espanyolista s'han conjurat per no donar "publicitat" a l'entrevista que aquest divendres publica el diari Gara amb ETA. Pels populars, es tracta només d'una tàctica electoralista d'Amaiur –usant el seu "diari de capçalera"– per aconseguir el grup parlamentari propi al Congrés. Al PP tenen clar que ara cal aguantar-se, mossegar-se la llengua, fins a final de la campanya (queda una setmana només) i començar a dir el que realment pensen a partir del dia 21, un cop guanyades les eleccions. Apropament de presos? Negociació política? Diàleg? Un dubte què farà si governa i la dreta extrema està ja amb la mosca al nas.\nLes instruccions del carrer Gènova són clares en d'altres àmbits. Objectiu: passar de puntetes per no mobilitzar l'electorat d'esquerres ni el nacionalista. En llocs com les Illes o el País Valencià, saben que la magnitud de la victòria conservadora dependrà dels partidaris del PSM o de Compromís que es quedin a casa o vagin a votar. Per això no diu què farà realment amb el transvasament de l'Ebre (alguns dirigents com Javier Arenas aposten per recuperar el PHN aznarista), amb el matrimoni homosexual o amb la immersió lingüística als Països Catalans (la política de terra arrasada que practica Bauzá a les Illes ja dóna moltes pistes).\nNo content amb desmobilitzar l'adversari, el líder del PP ha pitjat l'accelerador a les últimes hores i ha atiat el vot de la por... a la butxaca. Diu que si no té una majoria absolutíssima no estarà tan clara la fortalesa de l'euro i de la Unió Europea. Un missatge per atraure l'electorat més centrista que a Catalunya dubta si votar Duran i Lleida i a Euskadi al PNB d'Urkullu i Erkoreka (el d'Egibar lluita per no quedar engolit entre Amaiur i el sector negocis del seu partit).\nLes enquestes indiquen que l'estratègia soft que està aplicant li pot anar bé. Si la majoria esdevé realitat, la pilota estarà al camp del sobiranisme, que haurà de decidir com replanteja el joc. La dreta espanyolista seguirà en el seu catenaccio impassible i unificador.


El cas de Félix Merchán ha fet la volta al món\nper Blai Melgar divendres, 17 de juliol 2020 - 14:35h\nEl cas de la mort de Félix Merchán ha fet la volta al món | EP\nLa crisi sanitària del coronavirus ha afectat la totalitat del planeta i ho segueix fent avui dia, mentre la ciència treballa sense descans per poder trobar la vacuna que acabi amb l'autèntic calvari que està suposant aquesta malaltia. A Espanya hem pogut conèixer històries realment dramàtiques de persones que han mort a causa de la pandèmia; de parelles que han perdut els seus companys de vida; o de famílies que ploren la mort dels seus éssers estimats.\nAvui, coneixem una història que ens arriba des de l'Equador però que ha fet la volta al món pel terrible testimoni que narra Silvia Guzmán, que va perdre al seu marit, Félix Merchán, a causa de virus. Una duríssima notícia agreujada pel que va passar en les setmanes següents amb el seu cadàver, tal com recull 'Periodista Digital'.\nFélix Merchán va morir l'1 d'abril\nSegons el relat de Silvia Guzmán, Félix Merchán va començar a trobar-se malament de forma sobtada, una matinada cap a les tres del matí, i va començar a notar que li costava respirar. L'arribada a l'hospital del Guasmo Sud de Guayaquil ja va ser dramàtica: «Els pacients estaven tirats aquí a la bona de Déu. Era com estar en una guerra, però una guerra sense armes, una guerra biològica». Dies després, la seva situació es va agreujar. «Mami, d'aquesta no surto. Vull que et cuidis molt i que recordis que jo sempre estaré per a tu», van ser les seves últimes paraules abans de morir en els braços de la seva dona a les deu del matí del passat 1 d'abril.\nVa començar llavors el procés de retirada del cos. Guzmán va ser expulsada de l'hospital i citada per recollir el cadàver del seu marit. La seva sorpresa va arribar en entrar al dipòsit de cadàvers. «Hi havia molts cossos per tot arreu, no sabien ni on posar-los. Era com estar veient Walking Dead. Eren a terra, era horrible. Els tenien en uns contenidors que no estaven refrigerats. Aquí arribaven tots els que van morir a casa seva i els que estaven escampats als carrers», comenta en el seu relat.\nEn una de les sales, els operaris treien els cadàvers dipositats en cambres frigorífiques de 80 a 80 per a la seva identificació. Es formaven cues de famílies que volien recuperar les restes dels seus éssers estimats. Una situació dramàtica i absolutament lamentable. «Això era un caos. La gent obria les fundes, hi havia cossos descompostos. Si haguessin tingut un bon maneig dels cadàvers, cada un amb el seu nom, com deu ser, res d'això hauria passat», narra Guzmán.\nEl seu cos no va aparèixer fins al 23 de juny\nEl primer dia, no va trobar el cos de Félix... Però tampoc l'endemà, ni l'altre... van passar les setmanes i mai en el dipòsit de cadàvers va poder recuperar el cos del seu marit. Dies després, el govern equatorià va tancar les morgues i va comunicar que enterraria els cossos de què disposava a cementiris comuns, informant els familiars del punt en què es faria la sepultura perquè poguessin saber on enterraven els cossos dels seus familiars.\nVan passar les setmanes i Silvia Guzmán no rebia cap notificació sobre el cos del seu marit. Va ser aleshores quan va iniciar la seva batalla legal al costat de diverses famílies en la mateixa situació: manifestacions, accions jurídiques, pressió social... Tot va concloure fa unes setmanes. «Fins que un dia em diu el doctor i em diu 'senyora Silvia trobem al seu marit'. Era el 23 de juny. Jo em vaig posar a plorar i el forense em va dir que anés a l'altre dia, a les dues de la tarda, a reconèixer al meu marit. L'endemà vam anar amb el meu cunyat i el forense ens va ensenyar unes fotos del cos. Era ell. Aquí estava ell amb la seva roba, amb parts de la cara que se li podien reconèixer, estava el tatuatge en el seu braç esquerre amb el símbol del ying i el yang».\nGuzmán va poder, a la fi, trobar el cadàver del seu marit i pròximament li donarà sepultura definitiva. «El meu marit sempre va estar en els contenidors del dipòsit de cadàvers de l'Hospital del Guasmo i ningú ens va voler ajudar. Plorava i li preguntava a Déu 'per què'». Una situació realment trista que ens deixa un virus que marcarà per sempre les nostres vides.


L’atleta Pau Bartoló es posa al capdavant de l’Escola Trail dels Mountain Runners | Entre rivals – Esports\nL’atleta Pau Bartoló es posa al capdavant de l’Escola Trail dels Mountain Runners\n26 juliol 2016 19:19\nPau Bartoló és el nou coordinador de l’Escola Trail dels Mountain Runners del Berguedà. L’atleta d’Avià assumirà el càrrec a partir d’aquesta temporada per tal de “professionalitzar el servei que estem donant des de l’escola”, segons el seu vicepresident, Edu Sànchez.\nAmb l’experiència de Pau Bartoló, els Mountain Runners volen prioritzar la qualitat per sobre de la quantitat. Cinc anys després de la seva fundació, l’Escola Trail ja compta amb més de 200 nens i nenes inscrits i 19 monitors que, a partir d’ara, “seguiran uns criteris més tècnics i es basaran en uns objectius de treball definits prèviament”, ha dit el propi Pau Bartoló.\nLa idea de l’entitat és que Bartoló coordini tots els monitors i els assessori amb consells tècnics que perfeccionin la formació dels nens. El Pau, per la seva banda, té la intenció de ser en persona a pràcticament a tots els entrenaments.\nL’Escola Trail dels Mountain Runners del Berguedà és una iniciativa pionera en la regularització del trail running. L’objectiu de l’entitat amb l’entrada de Pau Bartoló com a coordinador és esdevenir un referent a nivell mundial. “Rebem mails d’entitats de molt lluny que volen saber com ens organitzem i com funciona l’Escola Trail per implantar la iniciativa a les seves zones”, afirma Bartoló. Els Mountain Runners sempre han estat els primers i, per tant, han hagut de fer “una feina que abans no estava feta”. Ara, però, volen fer un pas encara més gran i per això perfeccionaran a nivell tècnic la formació que donen.\nFOTO. La regidora d’Esports a l’Ajuntament de Berga, Mònica Garcia, un dels portaveus dels Mountain Runners, Jordi Massaguer, l’atleta Pau Bartoló i el vicepresident de l’Escola, Edu Sànchez, a la presentació de la nova temporada / AUTOR: Marc Canturri


Noves sessions de treball al Wet Lab amb les residents de Prototyp_ome | Hangar\nNoves sessions de tr...\nNoves sessions de treball al Wet Lab amb les residents de Prototyp_ome\nEn el marc del col·laboratori Prototyp_ome us convidem a participar d’una programació de sessions / #JuevesAbiertos que s’han iniciat al març amb la residència de Quimera Rosa. Per a aquestes sessions no es necessari confirmar la assistència.\nPrototyp_ome és un col·laboratori interdisciplinar de biologia DIY / DIWO impulsat des Hangar i el Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona que reuneix artistes, científics, hackers, makers i diversos col·lectius socials per re-visitar, re-pensar, co-dissenyar i desenvolupar processos, eines i tecnologies d’exploració biològica.\nPrototyp_ome reuneix un equip híbrid i interdisciplinar que abasta diferents competències i sabers entorn als seus laboratoris, i les comunitats que es generen al voltant d’ells i en l’espai comú del col·laboratori. L’encreuament de perfils, diferents àrees de coneixement i perspectives és clau i fonamental en un projecte que té com a objectiu la producció col·laborativa de coneixement, que treballa amb tecnologies obertes i que pren com a punt de partida l’òptica del / a usuari / a i no de les institucions i disciplines tradicionalment reconegudes com les úniques generadores de coneixement vàlid.\nEl col·laboratori està conformat per Hangar, el Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona, DiYBioBarcelona, i Pechblenda Lab.\nAmb l’objectiu de generar una comunitat d’usuàries / expertes, aquests #JuevesAbiertos es desenvoluparan al llarg de 2017, en el marc de les residències dels 4 projectes seleccionats per la convocatòria Prototyp_ome:\n– Quimera Rosa. Del 20 de març al 2 d’abril i 4 de maig al 4 de juny.\n– Rita Wu. Del 29 de maig al 11 de juny.\n– Ryan Visscher Hammond. Del 12 al 26 de setembre.\n– Mary Tsang. Del 10 al 22 de setembre.\nAl llarg d’aquestes sessions, s’aprendrà i treballarà col·lectivament sobre eines i tecnologies d’exploració biològica vinculades amb els projectes seleccionats.\nUs esperem els dijous de 19:00 a 22:00 al WetLab de DIYBio Barcelona, a Hangar. En aquesta sessió treballarem al voltant de:\n1ª sessió 11.05\nPresentació del lab i de les seves eines\nIniciació a les eines\nPresentació del programa de treball de maig\n2a sessió 18.05\nXerrada oberta amb Belén Lloveras, patòloga de l’Hospital del Mar amb àmplia experiència en el virus del papil·loma humà (VPH).\nTreball sobre fonts de llum utilitzades a Fototeràpia Dinàmica (FTD) i els seus diferents tipus: light-emmiting diodes (LEDs), làsers, halògens, llum solar.\nNocions de longitud d’ona, freqüència, potència i intensitat.\nReplicació DIY de models utilitzats en FDT en combinació amb la molècula 5-Aminolevulinic acid (ALA) utilitzada pel tractament de diferents tipus de càncers localitzats, VPH, problemes de pell, herpes o infeccions bacterianes.\nElaboració d’un mesurador d’intensitat de llum de baix cost amb Arduino.\n3a sessió 25.05\nPosada en marxa de la incubadora per a cèl·lules\nIniciació al treball amb cèl·lules\nEstudi del protocol de Teràpia Fotodinàmica amb 5-aminolevulinic acid + LED de 466 nm\nPrimeres proves de Teràpia Fotodinàmica.\n4a sessió 8.06\nAvanç de la recerca.\nPrimers prototips de xips de paper destinats a detectar problemes com la candidiasis, tricomoniasis, vaginosis bacteriana i cervicitis a través del flux vaginal.\nCol·lecta de fluxos vaginals per a primeres proves i/o examen per microscopi.\nInici de cultiu de Candida albicans i de Gardnerella vaginalis.\n5a sessió 7.09\nSessió a càrrec de Paula Pin.\nMicro-organismes simbiòtics, extracció del bacteri lacto bacilus de la nostra flora vaginal per realitzar iogurt.\n… C0ÑURT,flora vaginal, iogurt, simbiòtics, probiòtics, prebiòtics, lacto bacilus, bacteris, fermentació…\nInteraccions entre espècies, l’humà com a ecologia interespècie. Probiòtics són microorganismxs que tenen una relació simbiòtica amb humans o altres espècies.\nDurant la sessió realitzarem l’extracció de flux vaginal per aïllar i conrear el bacteri probiòtic Lacto Bacilus.\nFormat: node comença amb una breu presentació a prop dels microorganismes simbiòtics presents en el cos cyborg i dóna pas a un experiment de laboratori de microbiologia en el qual extraurem flux vaginal per donar pas al cultiu del bacteri probiòtic Lacto Bacilus amb la qual farem COÑURT.\nCOÑURT el iogurt que ens surt del cony és :\n1- Ecològic doncs per a la seva producció usem matèria de casa-cos, la flora vaginal.\n2- Saludable perquè fa prevenir infeccions urogenitals, infeccions del tracte urinari i la vaginosis bacteriana.\n3- Nutritiu perquè l’ús de probiòticos COÑURT nodreix i alimenta el nostre organisme afavorint el nostre metabolisme.\n4- Econòmic. Reduiria la inversió que la cuina comunitària fa en iogurt artesà.\n5- Un producte deliciós per a paladars exquisits.\nDurada de l’extracció de flux i el cultiu del bacteri 2 hores la resta, què treballin els bacteris!\n6a sessió 14.09\nResidència de Ryan Visscher Hammond i Mary Tsang.\nPresentació del projecte i prevenció de càncer a través de l’elaboració del formatge schizophyllum, el qual conté elements per mantenir el sistema immunològic en condicions òptimes per a protegir de malalties com el càncer.\nFongs micorízics arbusculars (HMA): són organismes del sòl que viuen simbiòticament amb la majoria de plantes, simbiosi formant la micoriza. Com en moltes relacions simbiòtiques, tots dos participants obtenen beneficis sota forma de nutrients o aigua. Recents estudis consideren que la xarxa de micoriza constitueix una World Wide Web per la qual les plantes intercanvien nutrients i informació entre elles.\n7a sessió 21.09\nAmb Paula Pin y Ryan Hammond. Hormones de codi obert i més !\n1- Les tècniques de cultiu de fongs Oyster i Skyzo Comunne per poder replicar tots dos cultius a la nostra casa. Treballarem en una sessió pràctica.\n– Presentació de les eines i condicions d’esterilitat.\n– Presentació de les condicions necessàries per al cultiu de fongs en laboratori (nutrients, temperatura…).\n– Preparació de mitjans de cultiu: aigua de coco i agar.\n– Sembra de fongs.\n2- [schizophyllumcheese] Com fer formatge amb Schizophyllum Commune. Pel que sembla, Schizo produeix els mateixos tipus d’enzims coagulants\nde lactosa que produeixen els microorganismes productors de lactobacilos i formatge. Quan el formatge s’elabora amb fermentació Schizo en lloc de\nfermentació lactobacilar, conté Beta-glucans i altres substàncies anticancerígenes.\n3- Mostra dels avanços que s’han realitzat fins al moment. Extracció d’estrògens del riu Llobregat amb sistema SPE . Mostra en viu de com amb un senzill sistema de bombament d’aigua i filtratge podem extreure contaminants, estrògens presents en quantitats elevades en els nostres rius.\n4- Sessió oberta a biosofies vàries : les tipologies, famílies, milers de sexes, reproducció asexuada etc, usos i estratègies d’elaboració de cultius per determinades funcions etc.\nNo és indispensable presència a totes les sessions, tot i que sí es recomana, ja que es tracta d’un procés que es desenvolupa en la seva durada.\nPrototyp_ome compta amb el suport de:\nCategories: Dijous Oberts\t| Etiquetes: 2017, Dijous oberts


Comunicats.cat«Avec un sourire, la révolution!»: la revenja de les urnes. Le RevoirComunicació alternativa territorial\nByRedacció\t 28/01/2019 06/03/2021\nMont-real patia ressaca per les seqüeles d’una tempesta de neu. En aquest context hivernal, la projecció d’Avec un sourire, la révolution! va prendre el caràcter d’una festa política. Perquè el cineasta Alexandre Chartrand ens transporta a tota aquesta agitació identitària que ha fet de Catalunya “l’enfant terrible” d’Espanya. O la pedra més gran a la seva sabata …..\nNo és la primera vegada que el cineasta quebequès -que s’expressa perfectament en català- apunta la seva càmera als sobresalts d’aquest racó d’Europa que a molts els agrada comparar amb el Quebec, per compartir una mateixa set d’independència. Però el que no ha deixat d’impressionar a Alexandre Chartrand des que es va interessar per aquesta lluita, és el fervor dels catalans, que no va dubtar a comparar amb el dels seus compatriotes, més tebi. A Le peuple interdit (2016), el seu anterior documental, el paral·lelisme n’havia ofès a alguns.\nAquesta segona celebració d’una població decidida a prendre el control del seu destí il·lustra el dramàtic procés que va precedir al referèndum del 1r d’octubre del 2017, una consulta decisiva en què Carles Puigdemont, llavors president de Catalunya, va tenir un paper ferm, i a la qual el llavors president d’Espanya, Mariano Rajoy, s’hi va oposar per tots els mitjans.\nPer als catalans, no es tracta de deixar-se intimidar, una determinació que desperta l’admiració del qui encara es penedeix una mica d’haver votat “no” al referèndum de 1995 (“Tenia 18 anys, he canviat, i avui faig pel·lícules que van en el sentit contrari, que s’aferren a les meves aspiracions”). Aquest coratge davant de l’adversitat no resulta gens sorprenent per Alexandre Chartrand, que ha freqüentat Catalunya ja fa força anys. “El seu compromís cívic és fascinant”, constata el cineasta. “Es diu que en presència de dos catalans, ja ens trobem davant de quatre associacions! Aquesta participació tentacular va néixer sota la dictadura del general Franco; com no podien fer política, es van involucrar en associacions de veïns. I també practicaven un activisme més clandestí…”\nFoto: Marie-France Coallier. Le Devoir. Desitjós de filmar el procés referendari fins a la fi, Alexandre Chartrand i el seu equip van acampar enmig d’un grup de ciutadans en una de les moltes escoles de Barcelona destinada a servir de col·legi electoral.\nUna gravació difícil\nSense entrar en detalls, aquest patrimoni és clarament visible en Avec un sourire, la révolution! i tan sols pot sorprendre a la vista de tant d’enginy, i discreció, fins al punt un podria pensar que és impossible en l’era de les xarxes socials. Com en un veritable joc de fet i amagar, les autoritats espanyoles van fer tot el que van poder per requisar les urnes, la forma més segura d’evitar que se celebrés el referèndum. No es podien trobar… “M’hauria agradat fer una pel·lícula sobre el tema”, es clama Alexandre Chartrand. A cada comarca, una persona, la identitat de la qual es mantenia en secret, anava a buscar urnes a França, arribades de la Xina a través del port de Marsella i estibades en un magatzem prop de Perpinyà. Després les van amagar a casa fins al moment de la votació!»\nAquest enginy desplegat així va donar pas a una valentia exemplar el dia de la votació, mentre les tropes i la guàrdia civil espanyoles no van escatimar esforços per frenar aquest impuls democràtic. Esforços musculars i brutals dignes d’un cop d’Estat, com va predir el famós cantant Lluís Llach, l’entusiasme inspirador del qual no té res a envejar al d’un Gilles Vigneault. Amb la voluntat de filmar el procés del referèndum fins a la conclusió, Alexandre Chartrand i el seu equip van acampar enmig d’un grup de ciutadans en una de les moltes escoles de Barcelona destinada a servir de col·legi electoral -i era essencial no sortir-ne per evitar que aquests llocs se’ls hi escapessin-.\n“Per un moment, em vaig espantar i vaig sentir pànic”, admet el documentalista, que assenyala que va ser el rodatge més difícil de la seva carrera, amb personatges sospitosos, evasius i impredictibles perquè eren perseguits constantment per les autoritats espanyoles. “Però no vaig trigar a comprendre-ho, sobretot quan vaig veure a tots aquests catalans d’una peça. Estava allà per filmar, i no anava a perdre el cap en un moment tan important.” Aquesta presència en primera línia li permetrà captar imatges impactants de la brutalitat policial, uns altres moments d’incertesa per al govern de Mariano Rajoy, que parlava de “fúria democràtica” per defensar la integritat del territori espanyol.\nOn Alexandre Chartrand va ser més prudent, és en l’àmbit de les percepcions. Òbviament, la noció de documental sembla ser assimilable a la de reportatge, és si més no la nostra impressió enfront del seu “avís” fixat a la introducció, en què precisa que és el seu propi i únic punt de vista sobre els esdeveniments. “És per raó del Poble censurat”, diu. En molts festivals i esdeveniments, vaig ser criticat per estar sempre al mateix costat i, pitjor encara, per dirigir la mirada dels espectadors!”\nAl mateix temps, un signe de les interferències entre els gèneres, així com el d’una confusió del públic per distingir-los, el cineasta reitera que no és “periodista”. “No és la meva veu la que sentiu, però sóc jo qui escull allò que se sent. “És a dir, la set de llibertat de més de dos milions d’independentistes catalans.\nAvec un sourire, la révolution! s’estrena al Quebec el divendres 1 de febrer.\nEn una versió anterior d’aquest article, s’hi afirmava erròniament que Avec un sourire, la révolution! estava disponible a Tout.tv. Les nostres disculpes.\nArticle traduït per Albert (@dites_dites)\nArticle traduit par Albert (@dites_dites)\nFont original:Le Devoir (@LeDevoir)\nAutora: André Lavoie (@Andrecinema)\nData de publicació: 26 de gener del 2019\nPost Tags:\t#FR-CAT#Le Revoir


Escola Bressol Municipal "QUITXALLA" : de juny 2015\nFem bombolles en famíla!\nAvui ha sigut un dia molt divertit. Les famílies han vingut a l’escola a fer bombolles, ha sigut genial. Pares, mares, algun tiet i algun avi o àvia, han vingut al pati de l’escola ha gaudir d’un dia de bombolles amb els seus fills o néts.\nCada infant duia un pot per fer bombolles i amb un gibrell i hem posat sabó, aigua i una mica de sucre i també hem fet bombolles més grans. Han costat una mica de fer-les però ens ho hem passat molt bé!\nMireu quin recull de fotos:\nTot l'equip educatiu estem molt contentes de com ha anat el primer any que hem fet la setmana de patis oberts. A les famílies els ha agradat molt de venir. Algunes han vingut cada dia, altres s'ho han convinat, i algunes han fet venir un altre familiar per tal que el seu fill o filla i tingués algu en aquesta activitat.\nJa ho sabeu, proposeu i ho tindrem en compte, ens agrada saber la vostra opinió. Ah! I recordeu a omplir l'enquesta de satisfacció que us hem fet arribar per poder saber en què podem millorar o veure les propostes que ens feu arribar i poder-les dur a terme.\nPublicat per Blog Quitxalla a 01:39 Cap comentari:\nDurant aquesta setmana del 22 al 26 de juny ja us hem informat que tenim una proposta ja que volem que vingueu a jugar amb nosaltres a l’Escola Bressol.\nPer tant, durant aquesta setmana de 9 a 10 tenim l’escola oberta a tots vosaltres perquè vingueu a jugar amb els vostres fills o filles.\nTambé convidem a les famílies que han matriculat als seus fills per al curs 2015-2016. Ah! I si sabeu alguna família que té fills de 4 mesos a 3 anys i que vol venir a jugar al pati de l’escola, també hi estan convidades. Així els pares que ja veniu cada dia podreu disfrutar d’una estona de joc amb els infants, i els pares que encara no veniu o que esteu pensant a portar els fills a l’escola serà l’oportunitat per tenir un primer contacte amb l’escola bressol.\nAh! I divendres RECORDEU! Porteu un pot de fer bombolles i tots junts farem bombolles al pati de l’escola. us hi esperem! Serà molt divertit!\nI avui ja hem començat amb el primer dia de patis oberts i estem molt contents de l'èxit que ha tingut. El pati i el sorral s'ha omplert de pares, mares i alguns avis que els feia il·lusió de venir. Aquí us deixem amb unes quantes imatges:\nI demà continuarem amb la setmana de patis oberts, famílies hi esteu convidades!\nPublicat per Blog Quitxalla a 07:17 Cap comentari:\nEl passat divendres 19 de juny, al pavelló municipal de Navàs, infants actuals i futurs de la Quitxalla, mestres, educadores, pares, mares, avis, àvies, tiets, tietes, veïns i resta de la família, membres de l’AMPA –i tothom qui va voler--, vam celebrar el final de curs de l’escola bressol.\nEncara queda un mes per endavant, però tal com mana la tradició, abans de Sant Joan, nosaltres ja ho celebrem... i feina feta no fa destorb, que diuen! ;)\nLa tarda va començar amb el comiat dels més grans, els de P2, que es “graduaven” de l’escola bressol.\nDesprés vam ballar i cantar una bona estona al ritme del grup d’animació infantil “Pocasolfes”, i al final de tot, tothom qui va voler va poder fer un berenar-sopar de coca amb xocolata. Tot, gentilesa de l’AMPA de l’escola.\nTot això acompanyat per uns “astres” ben divertits: els integrants de la companyia de teatre manresana “Ben Grillats Teatre”, que van acompanyar els infants en cada un dels passos de la festa i que van posar-hi el toc d’humor que hi faltava.\nTots ens ho vam passar molt rebé!\nPerò, mireu la foto, que una imatge val més que mil paraules, que també diuen, oi? ;)\nBona sort a l’escola dels grans als que ara ja fan P2, i a reveure i fins l’any que ve a la resta!\nAMPA QUITXALLA NAVÀS\nPublicat per Blog Quitxalla a 06:55 Cap comentari:\nAvui hem fet una activitat musical! S'ho han passat genial!\nAvui a l’escola hem tingut una visita sorpresa.\nHa vingut l’Alba i la Mercè de l’Escola Municipal de música Josep Maria Castella.\nL’Alba i la Mercè han preparat l’aula per poder cantar i per fer audicions musicals.\nHan començat explicant un conte, cantant la cançó del Cargol treu banya i hem continuat amb un ventall de propostes musicals ben divertides.\nHem jugat amb globus mentre sonava la música, hem fet veure que plovia gotes de colors tot tirant confeti mentre sonava la música i el so de la pluja.\nTambé ens ha vingut a veure la ballarina Serafina...\nHem tingut un matí ben entretingut ple d’emocions per part dels infants que quan era hora de marxar encara en tenien més ganes.\nMoltes gràcies Alba i Mercè per dedicar-nos aquest matí musical. Ens ho hem passat molt bé. Quan vulgueu ja podeu tornar!\nPublicat per Blog Quitxalla a 08:09 Cap comentari:\nAvui hem fet una activitat musical! S'ho han passa...\nMireu quina nena més petita!\nINTERÈS CONSIDERABLE PER SABER COM SOCÓRRER ELS NO...\nÈxit en la participació dels avis!\nSETMANA DELS AVIS!\nPeríode de matrícules !\nÚltima xerrada d'aquest curs!\nVisitem l'hort de l'Antonio!\nMenú del Juny!


Els consumidors balears tindran el dret de ser atesos en català - Diari de la llengua\nEls consumidors balears tindran el dret de ser atesos en català\nPosted on 27 de maig de 2021 27 de maig de 2021 by Diari de la llengua\nL’OCB reclama que es recuperin la normativa lingüística derogada pel govern Bauzá\nEl govern de les Illes Balears està preparant una nova llei de consum que preveu que els consumidors puguin exigir ser atesos en la llengua oficial que vulguin (català o castellà). L’Avantprojecte de llei de protecció de les persones consumidores i usuàries de les Illes Balears, que es preveu que es remeti a primers d’estiu al Parlament, dedica un article als drets lingüístics en el qual estableix el dret de ser atès “oralment i per escrit” en català i castellà i a rebre en la llengua que es desitgi documentació com les ofertes, pressupostos, factures i instruccions. La norma avisa, però, que cal respectar la jerarquia que estableix la Constitució: el deure de conèixer el castellà i el dret a usar-lo i el dret a usar el català sense el deure de saber-lo.\nL’Obra Cultural Balear (OCB) celebra que l’avantprojecte de llei tingui en compte els drets lingüístics, però denuncia la reculada que suposa respecte de la normativa del 2001, derogada pel govern de José Ramón Bauzá, que establia que s’havia de garantir l’atenció en català als comerços amb més de tres treballadors. L’OCB demana que es recuperin les disposicions d’aquella norma, que s’aclareixin les condicions per fer efectiu el dret de ser atès en català i es reguli la senyalització interna i externa dels establiments.\nEl govern no descarta recuperar algunes de les disposicions de l’antiga llei, però la Direcció General de Consum considera que haurien de formar part de la legislació del comerç. Els partits que formen l’executiu podrien fer canvis a la llei de comerç del 2014, aprovada pel Partit Popular.\nLa norma sí que obliga a oferir informació en català dels productes fets a les Illes Balears amb denominació d’origen geogràfica o de qualitat, així com dels productes artesanals que es produeixin o comercialitzin en aquest territori.\nPel que fa a les sancions, l’avantprojecte de llei considera lleus les vulneracions dels drets lingüístics, tot i que podrien adquirir la condició de greus en alguns casos. L’OCB demana que les discriminacions per raó de llengua es considerin infraccions greus.\nPrevious post: “Parli’m en castellà, l’idioma de la bandera”\nNext post: Repte de Tik-Tok per matricular-se en valencià


Tornen les Nits Q Lleida per la Castanyada - Teleponent\nInici Cultura Tornen les Nits Q Lleida per la Castanyada\nTornen les Nits Q Lleida per la Castanyada\nNit Q Lleida ha programat una nova sortida de l’equip de joves voluntaris promotors de la salut per la Festa de l’Agrocastanyada. La celebració es fa la nit de demà dijous al pavelló Nou dels Camps Elisis, organitzada pels alumnes de diferents facultats de la Universitat de Lleida. L’Ajuntament de Lleida col·labora des de fa més de 10 anys amb aquesta tradicional festa universitària per facilitar als i les joves informació sobre el consum de substàncies, sexualitat i afectivitat, alternatives al transport privat i serveis que ofereix la Paeria relacionat amb la salut i els joves.\nDijous s’instal·larà un punt informatiu dins el recinte del pavelló on els i les joves podran demanar informació i se’ls hi donarà el Kit dels plaers amb diferent material com una tarja del servei de salut jove de l’Ajuntament, una regleta per calcular l’alcoholèmia en funció de gènere i pes, descomptes per tornar a casa en taxi i un preservatiu cedit per l’Associació Antisida de Lleida.\nEn aquesta ocasió, l’equip de joves Nits Q Lleida llançarà un missatge a les persones assistents a l’acte per garantir una festa lliure d’actituds sexistes i discriminatòries. Aquest lema s’emmarca en la línia de sensibilització iniciada durant les Festes de la Tardor de la ciutat, per tal que en els espais d’oci no es produeixin conductes discriminatòries per raó del gènere. [email protected] el meu SÍ, [email protected] el meu NO estarà incorporat al Kit dels plaers i s’explicarà a tothom que s’apropi al punt informatiu.\nL’objectiu és promoure entre els i les joves una millor gestió dels plaers i els riscos dins el seu propi oci nocturn i promoure una festa cívica i respectuosa per a tothom.\nEls joves universitaris voluntaris que formen part d’aquest equip Nits Q Lleida han estat formats en temes de salut a través del programa En Plenes Facultats en el qual hi participen en la formació 30 joves cada any.\nNits Q Lleida, promogut per la Regidoria de les Polítiques per als Drets de les Persones de la Paeria, és un programa d’intervenció educativa en espais d’oci nocturn amb l’objectiu de crear un espai de diàleg participatiu entre els agents implicats en l’oci nocturn de la ciutat per aconseguir entorns més segurs, atractius, saludables, creatius i de qualitat per a tothom, per millorar l’oci nocturn a Lleida. Es desenvolupa a la ciutat des de l’any 2013 amb la col·laboració del Departament de Salut de la Generalitat i la Diputació de Lleida.\nNit Q Lleida\nArticle anteriorL’Orquestra Simfònica Julià Carbonell celebra 15 anys\nArticle següent‘Dr. Strange’, de metge accidentat a superheroi


La gran majoria dels ajuntaments no s'ha adaptat al POOT del Govern\nEl PP votà en contra del Consolat a la Comissió d'Urbanisme per treure un projecte\nJoan J.Serra | 28 gener 1999\nL'aprovació, despús-ahir, d'una modificació de les Normes subsidiàries de Manacor per permetre la construcció del pont del Riuet de Portocristo pot tenir conseqüències polítiques i urbanístiques greus i importants. El problema de fons és que la gran majoria d'ajuntaments no s'han adaptat a l'ordenació turística del Govern. En teoria, cap municipi no pot canviar el seu planejament urbanístic si abans no l'ha adaptat al Pla d'ordenació de l'oferta turística (POOT). Pocs són els municipis que han complert aquest requisit.\nDivendres passat, l'Ajuntament de Manacor presentà davant la Comissió Insular d'Urbanisme del Consell de Mallorca una proposta de modificació de les Normes subsidiàries per poder dur endavant el projecte de construcció d'un pont sobre el Riuet de Portocristo. El president de la comissió, Francesc Quetglas (PSIB), recordà a la batlessa de Manacor, Catalina Sureda (PP), allà present, que la modificació no es podia tramitar perquè el planejament urbanístic de Manacor no està adaptat al POOT. Emperò, els representants del Govern balear i del PP a la comissió mostraren la seva postura favorable a l'aprovació de la modificació. La resta dels asssistents els recordà que això suposaria anar en contra del POOT, que en realitat és una norma del Govern del PP, és a dir, que anirien contra ells mateixos. Govern i PP insistiren a donar suport a la modificació. En aquell moment, PSIB, PSM i UM decidiren abstendre's i EU, votar en contra. D'aquesta manera, la proposta fou aprovada. La decisió dels tres primers partits fou estratègica per així deixar en evidència la contradicció de Govern i del PP, en votar contra un decret seu.\nPràcticament al final de la legislatura, i quan el POOT havia perdut protagonisme a favor de les moratòries urbanístiques, les directrius d'ordenació territorial, el pla hidrològic i la Llei general del turisme, el pla d'ordenació de l'oferta turística recupera presència política i pot tornar a convertir-se en motiu d'enfrontament entre el Govern i l'oposició. Mentrestant, els ciutadans tornen bojos entre un maremàgnum de normatives urbanístiques i no saben destriar si realment assistim a un procés d'ordenació o al desgavell més absolut. Els conflictes entre partits es traslladen a les institucions i és aquí on el ciutadà pateix una profunda desorientació. Si, a més, afegim que els enfrontaments i conflictes estan creant greuges comparatius, aquí ningú no pot estar tranquil.


VW POLO : GENÈTICA PRÒPIA\nA partir del nou concepte de compacte que ha impulsat el grup alemany i l'accentuació dels trets horitzontals en la carrosseria, els alemanys s'han esforçat a imprimir un nivell de qualitat i ajustaments poc freqüent.\nQualitat, confort i sobrietat. El grup alemany ha fet servir molta mà esquerra en el disseny i confecció del seu nou utilitari amb gavardina de super-vendes. El Polo demostra, un cop més, que l'originalitat i allò que és simple, sovint, convenç.\nTres dècades d'història i cinc generacions, aquest és el currículum del Polo en xifres. El contemporani –fabricat a la navarresa població de Landaben- arriba vuit anys després d'haver estat remodelat completament. Ara, però, amb mirada de Scirocco i aparença de miniGolf. A partir del nou concepte de compacte que ha impulsat el grup alemany i l'accentuació dels trets horitzontals en la carrosseria, els alemanys s'han esforçat a imprimir un nivell de qualitat i ajustaments poc freqüent. Detalls com ara els retrovisors aerodinàmics o la col•locació arranada dels aixuga-vidres (que generen un 20% menys de resistència a l'aire), el sistema d'obertura del maleter a través de l'emblema VW i la sensibilitat extrema dels comandaments pels vidres, esdevenen guinda per a un treball digne del segment superior. L'aposta ha donat els seus fruïts i ha acabat decantant la balança del jurat del "Cotxe de l'Any a Europa" al seu favor.\nGuardons a banda, el nou Polo guanya 3 cm. d'amplada, un de batalla i rebaixa l'alçada pràcticament un centímetre i mig. Amb més superfície de contacte amb el terra, millores evidents en el capítol aerodinàmic i un xasís més rígid (heretat de la nova plataforma PQ25 que va estrenar l'Ibiza i ha de muntar també el futur Audi A1), la qualitat de rodadura resulta exemplar. La relació confort-estabilitat és de manual i, el tacte, d'autèntica exquisidesa. El nivell sonor, molt discret i, les suspensions, més aviat suaus. No despunta en res però obté nota en tot. Talment com si es tractés d'un Golf a escala i amb detalls interessant de sentit pràctic, com ara els llums halògens diürns que s'activen sempre que posem el cotxe en marxa o la reserva enraonada de 280 litres (ampliables a 952) al maleter. L'equipament de sèrie inclou aire condicionat Climàtic, ESP amb sistema d'immobilització temporal per a l'arrencada en pendents, tancament centralitzat amb comandament a distància, ràdio-CD i una pila d'airbags, entre ells, els laterals i de cortina. L'acabat Sport afegeix llandes de 15 polzades, seients esportius, antiboires i llum lateral pels revolts, volant de pell i control de pressió dels pneumàtics, entre d'altres elements.\nPels devoradors de quilòmetres, la casa permet escollir tres opcions de gasoil amb potències esglaonades entre els 75 i els 105 CV. Tots tres, amb cilindrada d'1,6 litres i sistema d'injecció per conducte comú. La versió bàsica, amb certes llacunes d'acceleració i recuperacions, simplement compleix. La més equilibrada és la intermitja de 90 CV. La que hem testat. Prodigiosament suau, es mou amb trempera a la ciutat i es llença sense problemes carretera enllà amb mitjanes de consum que no costa mantenir-les al voltant dels 5 litres.\nPer tot plegat hem de reconèixer que el Polo de darrera generació ostenta més categoria de la que li correspondria en tant que utilitari. Sintonitza amb els gustos del públic més jove i també és objecte de desig del femení. Sedueix especialment pel seu nivell d'acabats, la qualitat de rodadura i el comportament. Però sobre tot, pel segell de marca.


HBO HENRIETTA LACKS - ENTRETENIMENT\nMireu The Teaser per a l'anticipada de HBO 'La vida immortal d'Henrietta Lacks'\nPrincipal Entreteniment Mireu The Teaser per a l'anticipada de HBO 'La vida immortal d'Henrietta Lacks'\nMireu el teaser de 'La vida immortal de Henrietta Lacks' de HBO, protagonitzada per Oprah Winfrey, la pel·lícula explora la història de la vida real d'Henrietta Lacks, una dona de color negre les cèl·lules de la qual van provocar avenços mèdics increïbles i la recerca de la veritat per la seva filla.\nHem estat esperant un pic a l’HBO La vida immortal de Henrietta Manca des que es va anunciar el projecte i ara ja és aquí.\nla data del casament per gessamí guillory\nProtagonitzat i produït per Oprah Winfrey, el commovedor tràiler veu Deborah Lacks, interpretada per Winfrey, en una recerca per obtenir més informació sobre la vida de la seva mare i les seves cèl·lules immortals. Lacks està acompanyada de Rebecca Skloot (Rose Byrne), que ajuda a Lacks a descobrir la història de la seva mare. La pel·lícula està adaptada del llibre més venut del mateix nom.\nHenrietta Lacks va morir el 1951 a l'edat de 31 anys després d'una batalla contra el càncer. Les seves cèl·lules, que van ser collides i utilitzades il·legalment en estudis, van provocar nombroses troballes mèdiques. Lacks mai no va ser nomenat ni acreditat.\nLa vida immortal de Henrietta Manca s’emet el dissabte 22 d’abril a les 20h a HBO.\nmillor barri francès gumbo\nels watsons van a imatges de Birmingham\nFedra i Apol·lo es van divorciar\nclasses de ballet privades a prop meu\nballarina emoji copiar i enganxar\npaella de tub per coure\nAquests 10 complexos del Carib oferiran proves COVID-19 en resposta al nou requisit de reingrés dels EUA\nEboni K. Williams sobre fer RHONY per elevar les dones negres i el debat sobre la raó per la qual va acabar el seu compromís