Història - Enric Rovira | Xocolates de Barcelona\nTot va començar la primavera d’aquell any. L’Enric treballava a la pastisseria dels seus pares, la coneguda Pastisseria Rovira del carrer Gelabert de Barcelona, involucrat totalment en el negoci familiar quan va sentir la necessitat de crear el seu propi projecte.\nL’Enric era una apassionat del treball creatiu, de la innovació, de la qualitat, de la perfecció i en la xocolata va trobar l’aliat perfecte per poder desenvolupar les seves inquietuds. Imaginava una nova manera de desenvolupar l’ofici que li va ensenyar el seu pare i que va viure des de molt petit, però respectant i admirant els valors més autèntics de la tradició que en part ja s’havia perdut.\nEl projecte era obrir un nou obrador per elaborar tota classe de productes en xocolata, des de petits bombons fins a grans muntatges per a festes, esdeveniments i presentacions en el qual era ja tot un especialista.\nAquella primavera, juntament amb Francesc Forrellat, el seu cosí segon, van crear Enric Rovira s.l., una nova empresa que naixia amb la filosofia d’elaborar productes de xocolata d’alta qualitat, amb disseny contemporani i vinculats a Barcelona, la ciutat natal de l’Enric.\nL’obrador es va construir a Castellbell i el Vilar, a les naus de Can Forrellat, que la família d’en Francesc havia aixecat feia més de 100 anys per acollir la Destilería San Gerónimo. En ella s’havien elaborat tot tipus de destil·lats, entre ells l’emblemàtic Anís San Gerónimo, en homenatge a un dels cims més bonics de la munyanya de Montserrat, que es pot admirar des del mateix obrador.\nAviat van començar les obres, l’adquisició de la maquinària d’última generació i el que era més important, la creació dels productes, el desenvolupament de les receptes i la creació de la imatge corporativa de l’empresa i el packaging.\nAixí, el setembre de 1993, tot estava a punt i en el nou obrador de Can Forrellat la xocolata es fonia per primera vegada per donar forma a un projecte iniciat amb la il·lusió de canviar el món de la xocolata, amb idees fresques en tots els aspectes de concepte i creació.\nAquells van ser uns inicis marcats per un caràcter artesanal fruit dels coneixements adquirits a la pastisseria dels pares de l’Enric. Productes fràgils i molt elaborats, que aviat donarien pas a d’altres productes més perfectes tècnicament i al mateix temps més creatius i universals. Naixeria el segell Enric Rovira.\nDes dels seus inicis, el catàleg de productes ha mostrat un assortiment molt viu i camaleònic capaç d’evolucionar amb el temps, amb apostes molt arriscades que avui formen part de la història contemporània de la xocolata així com d’altres productes molt emblemàtics i populars que avui són icones de l’empresa.\nProductes com la Rajola de Barcelona, les Bomboles, el Planetarium, el Making of Chocolate, l’Imagine, la Vuelta al Mundo en xocolata o els “desapareguts” Capicúa, Rosa Virtual i els Turrons Àcid, Amarg, Dolç i Salat són alguns dels més reconeguts. Però n’hi ha molts més.\nUn catàleg que a través dels anys s’ha anat construint mitjançant col·leccions que defineixen el caràcter dels productes que s’hi inclouen.\nLa col·lecció gastronòmica, la Barcelona, la conceptual, l’artista, la virtual, l’essencial i la de perfum. Totes elles expressen l’univers del seu autor a través de les seves xocolates i contenen molts dels sabors, formats, conceptes i dissenys que adora.\nA part dels productes de catàleg, Enric Rovira elabora una gran varietat d’articles personalitzats per hotels, empreses i esdeveniments tant en el disseny com en els sabors i conceptes.\nI també peces de xocolata de grans dimensions, de fins a 6 metres i 400kg, que al llarg d’aquests anys s’han fabricat per institucions i empreses com el Gran Teatre del Liceu de Barcelona o la Agència Espacial Europea, particulars i restaurants com elBulli de Ferrán Adrià.\nA tot això s’hi ha d’afegir els productes de Pasqua, que sens dubte, caracteritzen l’estil de l’empresa i el seu autor. Ous de mil formats i colors que han estat exposats a diferents països i han rebut premis i reconeixements.\nAvui, Enric Rovira és una empresa amb llarga experiència però jove a la vegada que vol seguir liderant el món de la xocolata més contemporani. Que està viva proposant any rere any noves idees traduïdes a la xocolata. Amb un jove equip que viu per cuidar cadascuna de les xocolates fins l’últim detall perquè el consumidor la pugui degustar i gaudir en el seu màxim esplendor.\nUna empresa que ha crescut junt al suport i la exigència dels seus clients que han sabut valorar i criticar cadascuna de les creacions ajudant a millorar els productes dia a dia.\nAvui, Enric Rovira distribueix els seus productes en botigues de xocolata i botigues gourmet d’alta qualitat i exporta a la majoria de països de la Unió Europea així com a Japó i els Estats Units. I és una referència en el món de la xocolata més contemporània a nivell mundial.\nCopyright ©2021 enricrovira.com. All Rights Reserved


L' èxit respon a la segona trucada - Empordà\nL' èxit respon a la segona trucada\nSandra Casadevall, deixeble de Ricard Planiol, fa campió de Girona, Catalunya i Espanya el PA Maçanet en grups petits un any després d'haver llençat la tovallola tipa dels mals resultats. «He recuperat la il·lusió després d'haver-me buidat», afirma\nMAÇANET DE LA SELVA 07.03.2017 | 06:30\nLa història de Sandra Casadevall, entrenadora, coreògrafa i patinadora del PA Maçanet, demostra, igual com El Padrí 2, que les segones parts també poden ser bones. És un relat que comença amb llàgrimes de comiat i olor de retirada, i acaba amb l´alegria de coronar-se campiona de Girona, Catalunya i Espanya en poc més d´un any de diferència. I fer-ho, a més, gairebé de manera inesperada, tombant els favorits amb un equip format en un estiu agafant patinadores d´aquí i d´allà que mai havien competit plegades. Casadevall, deixeble del tècnic i coreògraf del CPA Olot, Ricard Planiol, que la va formar entre els 4 i els 14 anys al Cassanenc, perseguia l´èxit des que va acabar els estudis de Disseny Gràfic, que va triar per poder aplicar-ne els coneixements al patinatge. Però els resultats del seu quartet no arribaven més enllà del campionat de Girona i el 2015 va dir prou. «M´havia buidat i havia perdut la il·lusió. Tenia la sensació que estava perdent el temps i els diners i que el millor era plegar».\nDiumenge a Lleida el seu PA Maçanet va escriure una plana més per al record. Campiones d´Espanya en grups petits. Sí, elles, que tot just es van posar a entrenar a l´agost. Sí, les mateixes que setmanes enrere havien guanyat el Territorial de Girona i el català. Per sort, aquella decisió d´engegar els grups de xou a rodar es va poder reconduir. Avui que el 2015 Inevitable, «un disc molt potent sobre el final de la humanitat en el qual havia dipositat totes les esperances», fos quart a Catalunya i sisè a Espanya és ja una anècdota en el currículum, i l´any sabàtic que va venir després, un reset necessari per reomplir-se i tornar a buscar l´èxit. «Només m´enduia que patacades a pesar de les ganes que hi posava. Era un tema emocional i vaig dir prou. Així, l´any passat només em vaig dedicar a entrenar individual» combinant la feina a Maçanet amb la que també exerceix de reforç al Bescanó.\nPerò el remei va acabar siguent pitjor que la malaltia. No competir el 2016 es va tornar encara més dolorós que fer-ho i veure´s lluny dels llocs d´honor. Casadevall confessa que «em vaig passar els campionat de Girona i de Catalunya del 2016 plorant, i per això la família em va dir que m´ho havia de replantejar perquè patia més que quan perdia». I en ple procés de reflexió va sonar el telèfon. Un grup de noies que havien patinat amb l´Hostalric i que ara estaven al Palamós li van proposar fer un grup de xou petit a la localitat costanera. Gairebé en paral·lel, antigues companyes seves de quartet a Maçanet també s´hi volien apuntar, i alguna amiga més, i una monitora que havia fitxat feia poc pel club selvatà. «Podíem arribar a 12 patinadores, el màxim per a un grup petit, i en aconseguir-ho vaig dir que féssim l´equip a Maçanet. Vam començar la pretemporada a l´agost i érem un grup que mai havia patinat junt. En aquells moments creia que si aconseguíem patinar iguals endavant i endarrere ja seria molt per aquest primer any», recorda. El segon intent per tastar l´èxit estava en marxa.\nEl disc escollit, Try again?, és d´aquells que no deixa indiferent. Ella interpreta el paper principal, el d´un jugador de videojoc que després de la primera partida no supera la pantalla inicial però que decideix aixecar-se i tornar-ho a provar per comptes de lamentar-se i abandonar. Cinc minuts «trencadors» amb una selecció de 15 temes extrets de videojocs com Resident Evil o Battleship que han «enamorat» el públic (i els jutges) en els campionats. L´èxit era això. «M´he tornat a omplir. He recuperat la il·lusió en el moment més inesperat. Ara potser puc tornar a perdre però ja sé què és guanyar. Una sensació que no oblidaré mai i que lluitaré al màxim per poder seguir sentint», afirma, després d´haver superat clubs amb experiència en Mundials com l´Aldea, el Ripollet i el Vilanova, o el Tona, dirigit per Manel Pérez, «un dels grans» del patinatge català.\nL´endemà de l´èxit al campionat d´Espanya Sandra Casadevall encara deia que «no m´ho puc creure». Amb un equip de 12 patinadores d´edats compreses entre els 16 i els 32 anys (Anna Laynez és la més petita i Sílvia Heras, la més gran), les selvatanes s´han guanyat el dret d´anar el mes que ve a l´Europeu de Nantes, i a la tardor, al Mundial de la Xina, pel qual ja han començat a buscar finançament. Sense tenir cap experiència internacional més enllà de l´Europeu on Casadevall va competir, quan tenia 11 anys, amb el Cassanenc, a Bolonia, i els grups de xou eren una modalitat incipient. Ara la coreògrafa del PA Maçanet en té 28 i a banda de reconciliar-se amb l´èxit, també ho ha fet amb el seu formador, Ricard Planiol, de qui s´havia distanciat després d´haver crescut al seu costat.


De conformitat amb el que estableix la normativa vigent en Protecció de Dades de Caràcter Personal, l’informem que les seves dades seran incorporades a sistema de tractament titularitat de 3STECH SL amb CIF B55259915 i domicili social situat en C / JOAN ALSINA 5 1a 17003, GIRONA, amb la finalitat d’atendre les seves consultes i remetre-li informació relacionada que pugui ser del seu interès.\nTALLER LABORATORI I OFICINES\nDiga'ns què podem fer avui per tu\nDe conformitat amb el que estableix la normativa vigent en Protecció de Dades de Caràcter Personal, l'informem que les seves dades seran incorporades a sistema de tractament titularitat de 3STECH SL amb CIF B55259915 i domicili social situat en C / JOAN ALSINA 5 1a 17003, GIRONA, amb la finalitat d'atendre les seves consultes i remetre-li informació relacionada que pugui ser del seu interès. Llegir més\nT’agradaria desenvolupar la teva carrera professional a la nostra empresa?\nVols realitzar un període de pràctiques amb nosaltres?\nEstàs pensant en fer un Doctorat, Tesi de Màster o Grau en temes relacionats?\nDe conformitat amb el que estableix la normativa vigent en Protecció de Dades de Caràcter Personal, l'informem que les seves dades seran incorporades a sistema de tractament titularitat de 3STECH SL amb CIF B55259915 i domicili social situat en C / JOAN ALSINA 5 1a 17003, GIRONA, amb la finalitat d'atendre les seves consultes i remetre-li informació relacionada que pugui ser del seu interès.Llegir més


Comunicat 19-234, Tercer Debat de Treball, El Model Turístic (23.11.2019), Data Comunicat 25.11.2019\nEl passat dissabte a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú es va celebrar la tercera jornada preparatòria del Congrés “La Gestió del Territori de la Vegueria del Penedès al servei de les Persones”. En aquesta ocasió el tema del debat era el model turístics, com a activitat estratègica. La complementarietat amb els veïns de Barcelona i Port Aventura, el mar, la plana i la muntanya obren unes oportunitats increïbles. El paisatge, el territori, l’enoturisme, els esports marítims són ingredients que no tothom té a l’abast. Saber compaginar-ho i treure’n profit ha estat l’eix del debat.\nLa benvinguda l’ha fet Jordi Medina, regidor que actuava amb representació de l’Alcaldia de Vilanova i la Geltrú, explicant que la biblioteca on avui se celebra aquest debat és un dels espais més emblemàtics de la ciutat, on s’hi troben obres de molta vàlua del Museu del Prado. Explica el seu convenciment de que la ciutat ha de ser un referent i que ja porten molt temps treballant la Marca Vilanova. Felix Simón, president de l’Associació Pro Vegueria del Penedès es congratula d’estar en aquest Museu d’interès nacional i explica el què és i per a què serveix la Vegueria. Recorda que el Penedès està al servei de les persones amb una preocupació ambiental, nascuda de baix a d’alt i que no es pot deixar de treballar perquè el desplegament del Pla territorial és un repte que ja està plantejat.\nDani Gutiérrez, que suplia al ponent Jaume Casanyes que no va poder assistir per estar al llit amb grip, va orientar un ric debat per orientar el relat, que ha de ser fet per la gent i no deixar que siguin els de fora que el facin. Així es va parlar de rutes, d’hotels, de museus, de centres d’interpretació de formació i de la vinyala d’Òdena, sense deixar-se les infraestructures i les comunicacions que s’estan fent present en totes les jornades i que seran l’eix central de la propera ponència que es farà a Vilafranca el proper dissabte.\nVan ser molt celebrades les intervencions de Ester García, directora de l’Escola d’Enoturisme i de Dani López, arqueòleg que va explicar la importància de la recerca ben feta. Així va parlar de que el vi no va arribar, com es deia, de la mà dels grecs i romans, sinó que els fenicis i els ibers ja n’elaboraven fa 2.700 anys. Va explicar els treballs que s’estan fent a la Font de la Canya i va fer referència a altres espais de recerca com l’Abric Romaní, la Timba, i l’Arboç. Potser no sabem la riquesa que tenim. La vinya i vi ha de continuar la cerca de la qualitat com han sabut fer les regions de Bordeus i la Borgonya francesa.\nEs va discutir força sobre la importància de la marca com identificador del territori i es van plantejar dos models. Un de més restrictiu que posicioni el territori com a referent sostenible que eviti l’esquarterament i la instal·lació d’activitats logístiques que s’emportin els beneficis a altres indrets, sovint llunyans i l’altre que gestioni les activitats que el món va requerint. No s’arriba a cap conclusió i segurament aquest serà un dels temes importants del debat de la propera setmana.\nTambé es va aprofundir molt sobre la importància de treballar correctament el big data. Avui hi ha molts organismes que recaven informació sobre el perfil dels turistes, els seu lloc d’origen, les pernoctacions, els paquets turístics que fan servir i si són de generació immediata o els fan els turoperadors. Es necessita informació versemblant per saber com es mou el mercat que mou moltes persones i que té previst un increment del 400% en els propers anys i que a nivell mundial generarà dos bilions de moviments aeris.\nCarles Garcia Inda va explicar que s’ha de ser clar amb el turisme ja que en alguna recerca apareix que hi ha gent que no el vol i el considera una molèstia, però que avui dona feina des de hospitals fins a botiguers, sense comptar amb els tradicionals restauradors, hotelers i mitjans de transport. El turisme encara està poc desenvolupat al territori i ni a Vilanova ni a Igualada hi ha un hotel de quatre estrelles i no hi serà si no es necessita i que no es poden menystenir les inversions que estan fent grups com Google en la cerca digital i de realitat virtual, que poden afectar el turisme, com també l’impacte climàtic que genera el transport.\nJa en el tram final Maria del Mar López explica el programa que es fa a les escoles de Vilanova per explicar el patrimoni cultural que hi ha a la ciutat i les rutes turístiques de manera que tots tinguin present la riquesa que poden gaudir, així com la gastronomia típica del territori i en especial del Xató, un plat que avui ja té el reconeixement dels millors restaurants.\nFélix Simon, aprofita el tancament de la jornada invitant a tothom a anar a Vilafranca el dissabte vinent. El tema serà El Territori, Infraestructures i Regió Agroalimentària i es farà a l’auditori del Vinseum. I pel que s’ha anat veient en les tres jornades fetes fins ara, serà un debat interessant en el que tots hi estem convidats.\nComunicat 18-233, Segon Debat de Treball, Cultura i Patrimoni (16.11.2019), Data Comunicat 18.11.2019\nLa segona reunió preparatòria del Congrés sobre la Identitat de la Vegueria del Penedès es va celebrar dissabte passat al Vendrell en el Centre Cívic L’Estació amb l’assistència de l’alcalde de la ciutat Kenneth Martínez i les tres regidores d’urbanisme, ensenyament i Turisme, Nuria Rovira, Silvia Vaquero i Bàrbara Maria Peris. També hi foren presents Dolors García, presidenta de l’Institut d’Estudis Penedesencs i diverses personalitats de l’àmbit cultural penedesenc.\nL’alcalde de la ciutat va explicar que s’ha de donar contingut a la realitat política administrativa, que sempre va al darrera dels fets que construeixen la realitat econòmica, cultural i social. El Penedès, que és un territori històric de frontera, ha d’afermar la seva personalitat i ser capaç d’integrar a la gent que marxa de les conurbacions de Barcelona i Tarragona. I en aquest escenari la Cultura és un aglutinant de la diversitat.\nFelix Simon fa referència a les diferents personalitats de les quatre comarques que composen la Vegueria, però que es complementen perfectament. Així s’ha d’aprendre a gestionar el territori a partir d’aquestes realitats, pensant sempre en el servei a les persones i com contribuir des del Penedès a un món més sostenible i solidari, tenint l’horitzó de l’Agenda 2030.\nEl debat, dirigit per Joan Tarrada, va estar centrat en aquesta realitat. El Penedès és un territori històric complert, però avui encara està lluny de tenir una activitat estructurada i continuada. Hi ha l’eix Alt Penedès – Garraf, que ja funciona amb una mancomunitat de serveis que ha creat un lligam potent de col·laboració. El Baix Penedès té una vinculació molt forta amb el Camp de Tarragona i explora fórmules de participació més intenses amb aquest eix, però l’Anoia encara no participa gaire en aquestes dinàmiques.\nS’explica que l’Institut d’Estudis Penedesencs està fent molta activitat, però és minsa la seva presència a l’Anoia i ens pensa que cal afermar les relacions amb les entitats equivalents d’aquesta comarca. De fet es van explorar diferents camins per definir millor el patrimoni cultural de la Vegueria i de les formes de projecció tant internes com externes. Hi ha molta feina feta, com el Llibre Blanc de la Cultura del Penedès, on hi ha tres comarques, però no l’Anoia, que també té molta feina feta, però que caldria posar-la en comú. Així es van explorar els diferents elements culturals que poden donar contingut a la Vegueria, aprofitant les tradicions i els costums de les poblacions per reforçar el sentit de pertinença, amb els elements que ens són propis, sense que es perdin que puguin arribar de fora.\nEs recorda la importància de connectar amb la cultura que interessa a la gent. La gent és la gran prescriptora. Els comunicadors culturals s’han d’adaptar al cercle a qui es dirigeixen. Hi ha una cultura erudita de museus i llibres, però també una cultura de base com la que encarnen fenòmens com el que encarna Rosalia, castells, festes populars, activitats musicals, conferències i tantes altres. Tota l’activitat humana és cultura. Ens necessitem tots, però cadascú farà aquelles activitats per les que se senti atret. Per això s’haurà de definir el Contingent i Contingut Cultural i com fer que la gent del territori visqui la nova realitat que ha de deixar de ser solament administrativa per convertir-se en una socialment compartida.\nAl final de la reunió es va fer un repàs de la situació de les altres tres ponències, Empresa i Coneixement, Turisme i Territori. Ramón Cusí va aprofitar per reivindicar que la delegació territorial de Cultura hauria d’estar al Vendrell i Bàrbara Maria Peris va explicar que hi ha moltes coses de les que presumir a la Vegueria i només cal saber com explicar-les a la gent, per tal que vingui a cada poble i ciutat i gaudir-ne. Fèlix Simon aprofita aquesta intervenció per donar les gràcies a tothom, dient que d’aquest tema se’n parlarà la setmana vinent a Vilanova i la Geltrú a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Com sempre tothom hi és convidat i només cal aportar idees.\nComunicat 17-232, Primer Debat de Treball, Empresa i Coneixement (09.11.2019), Data Comunicat 11.11.2019\nEl passat dissabte es va celebrar al Centre d’Entitats el debat sobre “Empresa i Coneixement”, que és el primer dels quatre que es faran en les capitals de comarca per preparar el Congrés “La Gestió del Territori de la Vegueria del Penedès al servei de les persones” que s’ha de celebrar el proper mes de febrer al Castell de Castellet. A la reunió hi acudiren representants de l’Ajuntament d’Igualada, Consell Comarcal de l’Anoia, UEA, FEGP, CCOO, UGT, així com diverses entitats i persones interessades.\nLa benvinguda institucional va estar a càrrec de Marisa Vila, regidora d’Ensenyament de l’ajuntament igualadí. A continuació va prendre la paraula Felix Simon, President de l’Associació Pro Vegueria del Penedès, que va explicar l’objectiu del Congrés i la importància de la participació per tal que les conclusions a les que s’arribi siguin el reflex de les necessitats i anhels de la societat. Va explicar també que les comissions han elaborat uns document de base que són els que es porten als debats i que una vegada recollits tots els suggeriments es treballarà per validar dades i preparar el document que s’haurà de portar al Congrés. Una vegada el Congrés aprovi les diferents ponències està previst fer un document resum que es presentarà a tots els electes i se’n farà una presentació pública a cada capital de comarca.\nA continuació es va iniciar el debat que conduí Pere Prat on es varen tractar temes relacionats amb l’Agenda 2030 que propicia l’ONU, centrats en el Objectius de Sostenibilitat 6-7-8 i 9, tot i que en la majoria dels restants també hi ha molts temes que podrien vincular-se al territori. Els objectius que més s’han treballat són la gestió e l’aigua, l’energia assequible, el creixement econòmic, les infraestructures i la industrialització inclusiva dins de l’àmbit de la Vegueria i tenint present que l’objectiu és una economia social i solidària.\nEs va explicar que una empresa és l’organització que aplega recursos humans i econòmics per realitzar projectes compartits. Crea lligams amb els stakeholders (territori, proveïdors i d’altres) i genera un teixit adequat perquè les persones puguin realitzar-se o assolir nivells de benestar. Per aconseguir-ho ha de ser sostenible, respectuosa amb el medi ambient i fonamentada en valors ètics i socials. I per desenvolupar-se necessita idees, un entorn favorable, iniciatives, coneixements i estructures.\nUn dels temes estrella va ser la globalització i l’impacte que ha tingut sobre l’economia i els canvis de paradigma social. La conclusió va ser que és un corrent inevitable, però que ha de vincular-se a la millora i creixement de tots els països i no a l’enriquiment d’unes poques persones, empobrint les classes mitjanes de territoris com els nostres. Estem davant d’una nova revolució que porta grans desafiaments com la Innovació vinculada al 4.0, la Internacionalització, el cicle de l’aigua, l’economia circular, l’energia, etc.\nEs va posar molt èmfasi a les conseqüències i servituds que comporten els serveis a les conurbacions veïnes. S’han de tractar amb cura, per no ser només el pati del darrera de Barcelona, Tarragona i els seus ports. En aquest aspecte es va posar una atenció especial a evitar una logística embogida que prioritza la importació i distribució de productes arribats de l’estranger que només afavoreixen les grans concentracions de capital i que converteixen en erms les activitats i iniciatives locals. En el que sigui possible s’han de potenciar les activitats de proximitat que generin una diferenciació i personalització de les activitats empresarials. També es va parlar extensament de la importància de disposar del pla urbanístic de l’àmbit del Penedès que tracti els aspectes de mobilitat, polígons industrials i tots els serveis de futur (energies renovables, abocadors, cicle de l’aigua)\nEl Coneixement avui és universal i cal aprofitar-lo correctament, ja que la competència per tothom està en saber aprofitar-la. Es va debatre com poder enriquir l’activitat econòmica amb la formació (amb menció específica a la FP dual, que s’ha de potenciar i fer més adequada) així com les diferents Universitats i la col•laboració amb la investigació i en programes d’empresa.\nSobre vies de comunicació i estructures es va enllaçar amb la comissió específica que dirigeix Jordi Cuyàs i es va parlar de les carreteres i línies de ferrocarril i els servei de ports. S’ha de concebre una estructura de comunicacions físiques i virtuals, com les telecomunicacions, que donin servei a la mobilitat interna i també amb les vegueries veïnes, que no són el nostre enemic, sinó territoris que com nosaltres cerquem la complementarietat i una connexió amb el món únic en el que vivim.\nAixí Ramón Tomàs va fer una presentació de com es poden tractar els residus, mirant de ser més eficients i menys costosos. Va explicar iniciatives que es fan en altres llocs del planeta que eviten que siguin els ciutadans qui facin el triatge a les cases, en condicions gens adequades i fent una feina per la que no sols no paguen, sinó que els costa cada vegada més diners en impostos. El seu missatge va ser “fem-ho diferent, però fem-ho molt millor.”\nDaniel Gutiérrez va explicar les línies mestres del model de Turisme que s’està treballant i va encoratjar els assistents a que anessin a Vilanova i la Geltrú el dia del debat. Joan Tarrada va fer una exposició de les qualitats que hi ha en el territori, tant pel que fa a les activitats que s’estan desenvolupant, com per les infraestructures museístiques i culturals. Va explicar projectes de fàcil implementació com l’accés d’alumnes de les escoles a museus o la millora d’espais que s’han deixat degradar en els darrers anys i va animar a participar al debat que es celebrarà al centre Cívic l’estació del Vendrell el proper dissabte dia 16.\nComunicat 16-231, Congrés Pro Vegueria Penedès 2020, Empresa i Coneixement (Igualada 09.11.2019), data comunicat 04.11.2019\nLA IDENTITAT DE LA VEGUERIA PENEDÈS\n1ª de les Jornades Preparatòries del\nCONGRÉS PRO VEGUERIA PENEDÈS 2020.\nVolem potenciar el Penedès en xarxa, fomentar el consum de proximitat, promoure una política de conservació de l’entorn i millorar la remuneració del sector primari i les condicions de vida de la gent, per acordar les bases d’un creixement ordenat amb visió de futur:\n- Quin model de Vegueria volem, en els diferents àmbits?\n- Com podem contribuir des del Penedès a un món més sostenible, més just i solidari?\nDissabte 9 de novembre, de les 9 a les 13,30 hores\nal Casal d’Entitats (Antic Maristes) - IGUALADA\nUna empresa és l’organització que aplega recursos humans i econòmics per realitzar projectes compartits. Crea lligams amb els stakeholdrs (territori, proveïdors i altres). Genera un teixit adequat perquè les persones puguin realitzar-se i assolir nivells de benestar. Per aconseguir-ho ha de ser sostenible, respectuosa amb el medi ambient i fonamentada en valors ètics i socials. I per desenvolupar-se necessita idees, un entorn favorable, iniciatives, coneixements i estructures


Aparador d’improperis « CATàleg\nEscrit per ttort el 27 de novembre del 2014 a les 12:07 a: General, Suficiència 3, Vilanova\nJa és un tòpic que la cultura catalana ha cristal·litzat en diverses produccions escatològiques: el caganer del pessebre, les frases fetes malsonants, el tió que caga regals la Nit de Nadal i, sobretot, els renecs. No només tenim una vasta col·lecció de paraulotes insultants, sinó que els mostrem una certa veneració.\nPer exemplificar aquesta devoció col·lectiva hem aplegat aquí diferents materials de lectura:\nLlistat de renecs recollits a Racó català: Llamp de llamp de rellamp!\nApunt de Núria Puyuelo sobre el llibre 100 insults imprescindibles: Burro versus ase\nWeb de promoció d’un vi insultantment deliciós: El Xitxarel·lo\nAprofitarem que tenim l’obligació de dedicar una part del nostre temps lectiu a aquest apassionant tema per incitar-vos a fer una votació popular de quina és la vostra paraulota preferida. De fet, hem instituït fins i tot tres categories per a aquest concurs:\n“El renec que fa més mal”\n“El renec més malsonant”\n“El renec més terapèutic”\nVinga, va, desinhibiu-vos! Començo amb aquesta proposta que em sembla original i potent:\nTens el cap com un pom de barana! (*)\n(*) Bonic però buit!\nFotografia de Miquel Bohigas Costabella\nAra vosaltres! En català i amb l’equivalència a altres llengües també, si us ve de gust!\nJuga-hi! 25 anys de Consorci per a la Normalització Lingüística a l’Alt Penedès i el Garraf\n22.53 h #\nAquesta és la meva primera vegada en un blog.\nVull comentar que la paraula que em sembla pitjor es “llepaculs”,\nQuina horripilació,si el tradueixes al castellà sembla una aberració i ho és,sutze total,amb tota seguretat mai la utilitzaré!\n10.40 h #\nÉs un insult molt potent tenint en compte que no té un sentit literal, sinó que serveix per reprovar moralment algú. De fet, el podríem utilitzar molt sovint…\n12.55 h #\nCrec que els insults tenen diferents efectes depenent de com és diuen, l’entonació, l’expressió, etc.\nEl que em sembla pitjor és “INÚTIL”. Hi ha quelcom més punyent i ofensiu que et diguin que no serveixes per res?.\nI el que em fa somriure ; “El cap que t’aguanta…”\nDe petita ens ho deien quan feiem trapelleries : El cap que t’aguanta!, però que has fet ara nena?\nPer cert, un insult, pot ser terapèutic?\n10.53 h #\nQuin insult més tovet: El cap que t’aguanta…\nNo és terapèutic desfogar-se amb una paraula malsonant quan no saps com gestionar la ràbia? A mi em sembla que sí!\n20.53 h #\nNo se perquè, però a mi també em va cridar la atenció la mateixa paraula que a Maria: “ llepaculs”.\nPer mi ho tinc clar que he d’estar molt, però que molt enfadada, per utilitzar-la. En tot cas seria millor tenir un vocabulari ampli per dominar qualsevol situació sense necessitat d’acudir a paraules que normalment deixen conseqüències i no resolen res.\n10.22 h #\nSempre és millor parlar de bones maneres, per descomptat!\n18.37 h #\nBona a tarda a tots.\nJo com vaig dir l’altre dia, a classe, el insult que m’agrada més (si es que hi ha insults agradables) és “torracollons”, el trobo molt contundent per dir-li algú que esta molestant, però he de dir que si es diu amb “carinyo”, no sembla tant ofensiu.\nEl to de veu, l’expressió de la cara i la mirada amb què acompanyem les nostres paraules les fan neutres, amables o perilloses. Cert.\nS3 VNG Andrés\n18.34 h #\nVeig que de mica en mica s’està activant això del blog. Vaig doncs a fer la meva aportació.\nL’insult que he triat és “MORO”. Com totes les expressions el seu significat depèn de com, on, quan i amb quina intenció es facin servir. El significat estricte d’aquesta paraula és referent a les persones que viuen o pertanyen a la zona nord del continent africà, al Magrib. Però s’ha fet servir com un insult i malauradament encara s’utilitza amb aquesta intenció. Fa temps parlant amb una persona d’aquesta zona, amb un marroquí, jo l’anomenava magrebí, però ell es referia als seus com a moros i per a ell era una cosa molt natural, no tenia cap sentit pejoratiu, ni ofensiu. El mateix podríem dir d’altres com per exemple: JUEU, PAKI, SUDACA,etc.\nAixí doncs, crec que queda clar que no son les paraules les que fan mal, sinó com s’utilitzen.\n12.38 h #\nAmb relació a la diversitat, estem tots pendents del que és políticament correcte, però el respecte es demostra amb el tracte i amb les accions reals. Per mi, la paraula moro no hauria de ser tabú si s’usa amb normalitat.\nVG - S2 Fabienne\n23.38 h #\nAfageixo una mica tard algun comentari (més val tard que mai, no?). M’ha semblat molt curiòs i graciòs al mateix temps que “tigressa” sigui considerat com un renec; pensava que era una cosa molt positiva (una mare que defén els seus nens, per exemple. No veig bé on és l’aspecte negatiu d’aquesta paraula.\nL’insult “llepaculs” encara que malsonant, a mi no me desagrada justament per el que vol dir no en el sentit literal, clar! En francès s’utilitza també.\nI 2 renecs per mi impactants: “grandíssim covard” i “sac de gemecs”, uffff Que algú et digui això, ha de ser molt horrible!\nBona vetllada i bon cap de !\nJO a dormir com les gallines,\n10.29 h #\nJo tampoc he sentit mai “tigressa” com a insult. Si volem que una paraula soni malament, tenim manera de fer-ho: cridant, posant-hi ràbia…\nHo podríem provar amb la paraula cadira, per exemple: Cadira! Ets un tros de cadira!\n0.49 h #\nQuan vaig arribar a Barcelona al principi em posava vermella quan sentia un insult, però he après a ignorar-ho. Alguns diuen que som més malparlats que avans, però no és així. Avui som més oberts per diure tot que ho pensem. Hem de insultar amb art i d’una forma elegant: improperar amb un renec per una finalitat sarcastica.\nSempre intento veure la part positiva de la vida, així que per mi renegar és terapèutic. Per exemple dir que ets un “imbècil” pot ser una “cura” per a qui insulta i per al insultat.\nLa paraulota sempre acostuma a referir-se als mateixos temes: la religió, el sexe, els excrements, els defectes de la gent (impotents, putes, ximples, merda, merda i més merda).\nHi ha renecs que t’ajudan per a una bona dicció: van bé per aprendre la pronunciació com: esgarrapacristos, xurrimandusca, trepitjafarigoles, mastegatatxes. El meu optimisme no té cura, oi?\nCom diu F. Nietzsche: “La crueltat és un dels plaers més antics de la humanitat.” Insultar provoca una certa relaxació posterior, doncs haurien de “legalitzar ” els renecs com a prescripció mèdica. 😛\n12.10 h #\nQuina bona idea: exercicis de dicció amb una tirallonga de renecs! Segur que no us avorriríeu… 😉\n22.00 h #\nCom ja vaig dir a classe al seu moment, l’insult més desagradable que he sentit moltes vegades i en boques de diferents edats és “CABRÓ”. Aquesta paraulota dita amb molta força, fa molt de mal a qui la rep, i desfoga moltíssim a qui la diu. En canvi un derivat d’aquesta paraulota, com pot ser “CABRONÀS”, fins i tot sembla un comentari afectuós. Quantes vegades no s’ha dit allò de?, per exemple: “Ets un cabronàs”!, o “Mai deixaras de ser un cabronàs”!. Això sona d’altra manera, oi?. Arribo una mica tard amb el meu comentari, però és que allò que es bo es fa esperar, jajaja!. Salutacions per a tothom!.\n11.09 h #\nJa ho dèiem amb la Fabienne. És veritat que el to amb què diem un renec o una paraula qualsevol la carrega d’energia positiva o negativa.\nSort que a classe no en diem, però, de renecs!\n22.23 h #\nNo m’agraden els renecs. O millor dit, no m’agraden els renecs més corrents a Catalunya perquè gairebé tots estan ple de perjudicis religiosos, racistes i, sobretot, sexistes. Per exemple: en un llistat de renecs trobo les expressions “escalfapixes”, “escalfabraguetes”, “escalfapolles” i “escalfacigales” però no l’expressió “escalfafigues” com tampoc he trobat expressions com “fill de gigoló” o “el pare que et va engendrar” que he hagut d’inventar jo (no cobro copyrights – es poden utilitzar lliurament!). Malgrat això, hi ha altres renecs, menys utilitzats, que m’agraden com per exemple “llepaculs” i “escalfacadires”. Les dues expressions existeixen també en danès però l’ultima té un significat diferent; es diu escalfacadires d’una noia poc atractiva que els homes rarament treuen a ballar (no es diu mai d’un xicot – doncs, el sexisme existeix tot arreu!).\n11.11 h #\nQue generós, Carsten! Has inventat renecs per homologar les ofenses entre homes i dones!\nM’encanta la teva anàlisi. 😉\nS3vig Maria Moncada\n17.28 h #\n11.30 h #\nLa veritat és que hi ha renecs per donar i vendre. De tots els escoltats jo crec que el més malsonant i denigrant es “ escalfabraguetes” o diguis en el idioma que ho diguis,no te perdó.\nMare meva,ja podem anar en comte de no sentir-lo molt a prop.\nEs la primera vagada que escric en un blog i no se que dir, però el renec que més dic és “ma cagon deu” i el més despreciable “puta”. Ara si voleu sentir renecs de veritat heu de sortir per Sant Antoni,\n01 des. 14\n11.10 h #\nVeig que hi ha variació en quins són els insults maleïts: aquí sí que hi ha riquesa lèxica, veritat?\n11.16 h #\nUn bon article que parla del gènere i dels insults:\n17.17 h #\nM’ha agradat molt l’article, i comparteixo l’opinió de l’autor: si no volem maltractar la llengua i construir frases totalment intel•ligibles és impossible ser políticament correctes. Doncs, per a mi és més important que m’entenen. Totes les llengües tenen els seus defectes i encara que Pompeu Fabra, segons diuen “els professors i les professores” de català, era un geni, hi havia alguns defectes que no va aconseguir eradicar com això de l’ambigüitat dels generes. Sembla que és un defecte comú per a totes les llengües llatines, i enlloc s’ha aconseguit solucionar el problema.\n12.11 h #\nÉs fantàstic mantenir controvèrsies virtuals com aquestes!\nS3VNG Maria Moncada\n17.41 h #\nM’agradaria dir que a L’amazonia hi ha una llengua que no es parla sinò allà.\n12.16 h #\nSi us interessa el tema de les llengües en extinció de l’Amazònia, us recomano que llegiu l’article de la Viquipèdia sobre la llengua piraha:\nI si us ve de gust, aquí teniu un apunt meu que també parla d’aquesta llengua tan peculiar:\nEstic segura que us entusiasmaria estudiar la gramàtica del piraha!\n16.58 h #\nPer començar vull dir que no m’agrada insultar si puc evitar-ho. Al mateix temps tampoc m’ agrada la gent que insulta als altres amb molta facilitat i gratuitament. No obstant això, he de reconèixer que un insult dit a temps també pot ser molt terapèutic i desestressant.\nD’una banda he percebut que algunes expressions en català em sonen amb més força que en castellà, com per exemple “la mare que em va parir” i unes altres en canvi més febles com és el cas de “cabró”.\nD’altra banda, alguns dels insults que més m’han cridat l’atenció són “torracollons” i “llepaculs” perquè em semblen molts potents i expressius. Quant als que em sonen més suaus serien “babau” o “milhomes” que em semblen graciosos.\nPer concloure, podem dir que encara seguim utilitzant expressions o frases fetes que tenen un to masclista. Per exemple, utilitzem “escalfabraguetes” mentre que no diem “escalfacalces”, o també diem que una cosa divertida és ” collonuda” mentre que utilitzem\n“conyasu” quan és avorrida.


Viatge al JAPÓ – Muztag Viajes\nJapó està format per nombroses illes, les principals són quatre, Hokkaido, Honshu, Shikoku i Kyushu. Gran part del territori japonès està cobert per boscos, en el seu paisatge veiem reflectit el pas de les estacions de l’any. El seu patrimoni cultural es nodreix de la historia i de la tradició.\nElements d’avantguarda conviuen amb els tradicionals, un clar exemple és la capital Tòquio, l’antiga Edo, amb més de 400 anys d’història que entre el seu entramat urbà i nombrosos gratacels amaga una gran quantitat de temples i alguns jardins.\nLa natura també va lligada amb la tradició, els japonesos han adorat des de l’antiguitat la muntanya més alta de Japó, el Fuji, que envoltada de boscos i llacs s’alça a 3.776 metres, és un volcà que roman inactiu des de fa 300 anys. A la vila de Shirakawago els seus habitants continuen vivint en cases tradicionals. Kyoto, que fou centre de la cort imperial fins el segle XIX es pot considerar el bressol de la cultura japonesa, podrem visitar molts santuaris, temples i jardins i respirar en els seus carrers antigues èpoques, o bé viatjar en un Shinkansen, l’emblemàtic tren bala per traslladar-nos entre ciutats.\nOsaka originalment es va desenvolupar com una ciutat comercial i actualment juntament amb Tòquio està considerada com un dels centres econòmics més importants de Japó. Coneguda per l’aigua i els seus “808 ponts”, molts rius i canals discorren a través dels districtes urbans. El castell de Himeji o castell Shirasagi (Garsa Reial Blanca) del segle XVII compta amb un sofisticat sistema defensiu és un exemple excel·lent de l’arquitectura de castells del segle.\nItinerari des de 3.195€\nArribada a l’aeroport de Tòquio Narita. Assistència a l’aeroport per part del nostre corresponsal i trasllat a l’hotel amb autobús limousine. Temps lliure. Allotjament a l’hotel.\nDia lliure a Tòquio.\nDia 4 Tòquio – Sounkyo.\nTrasllat a l’aeroport de Haneda per agafar el vol amb destinació a Chitose (aeroport de Sapporo). En arribar, ens trobarem amb el representant que ens ajudarà a abordar l’autobús que ens portarà fins Sounkyo. Sopar i allotjament a l’hotel.\nDia 5 Sounkyo – Abashiri – Shiretoko o Abashiri.\nEsmorzar, després ens recolliran al nostre hotel i ens dirigirem cap a Ginga i les cascades de Ryūsei. Continuarem la nostra ruta fins Abashiri, aquesta ciutat situada a la costa de la mar d’Okhotsk, viu de la pesca i el turisme, disposa d’un magnífic entorn natural, amb vastes extensions de flors primàries, llacs i plaques de gel flotants.\nLes següents visites dependran de l’època de l’any que es realitzi el viatge, de maig a mitjans d’octubre, es poden visitar, la Presó Museu de Abashiri. Aquest edifici va ser utilitzat com a presó fins a 1984, abans de ser convertit en un museu. El Okhotsk Drift Ice Museum, exposa autèntiques plaques de gel flotant, una sala permet al visitant prendre contacte amb aquestes plaques, i una altra el submergeix en el gel real, gràcies a una projecció en pantalles de grans dimensions. El Museu de Hokkaido de les Gents del Nord (depèn de la temporada), mostra la cultura i les tradicions dels grups ètnics septentrionals, procedents de llocs com Groenlàndia o Escandinàvia entre d’altres. El riu Onnebetshu, des de mitjans de setembre i octubre.\nA la primavera i l’estiu trasllat a Shiretoko i visita a les cascades de Oshinkoshin amb una alçada de 80 metres, són les cascades més grans de Shiretoko, i es compten entre les 100 més belles del Japó. Shiretoko és famós per les escarpades muntanyes, penya-segats i cascades, a més de ser un refugi d’aus marines. La península de Shiretoko és tota un Parc Nacional, amb boscos d’una gran bellesa i que es creu que encara no han estat explorats. Va ser declarada la Humanitat per la UNESCO l’any 2005.\nEls mesos de tardor i hivern, per motius climàtics, es visitarà Abasgiri en comptes de Shiretoko.\nDia 6 Shiretoko o Abashiri – Mashu – Akan.\nEns recolliran al nostre hotel després d’esmorzar.\nA la primavera i l’estiu realitzarem les visites del Shoiretoko cruise, aquest vaixell ofereix una navegació vorejant els penya-segats des d’Utor fins al cap Shiretoko, podent gaudir d’unes magnífiques vistes només possibles des del mar. La durada de la travessia és de 90 minuts, fins el Mt Lou. Shiretoko Pass, Shibetsu Salmon Museum, Llac Mashu es diu que és el llac més transparent del món. El seu bell color maragda canvia la tonalitat segons el moment i les condicions del dia. No és possible baixar al llac, però es pot contemplar des dels tres observatoris que l’envolten. Mt Lou és un petit volcà actiu de 574 metres d’altitud. En llengua ainu, es diu Atosanupuri o “muntanya nua”. L’ última erupció va tenir lloc fa 600 anys. El llac Akan s’estén d’est a oest, en un bell paisatge entre el pic Meaker i el bec Oakan. Hi ha quatre illes sobre el llac, i de maig a mitjans de novembre és possible navegar.\nDurant els mesos de la tardor i l’hivern, farem les visites de Drift Ice tour boat, Cruise Aurora operatiu del 29 de gener al 8 de Març. Aquest vaixell turístic trenca plaques de gel flotant de 80 centímetres de gruix. Durant el creuer d’una hora pel mar d’Okhotsk és possible veure àguiles i foques en el seu hàbitat natural. Al Biho Pass, hi ha un observatori que ofereix una vista esplèndida del llac Kussharo i els seus voltants. <també visitarem els llacs Mashu i Akan.\nTrasllat i allotjament a l’hotel.\nDia 7 Akan – Obihiro – Sapporo.\nRecollida al nostre hotel. Visitarem el llac Onnetto, d’aigües transparents i d’un color blau intens, envoltat d’un paisatge bellíssim, només per a la temporada d’estiu. Arribada a l’estació dels JR de Obihiro, sortida del tren en direcció a Sapporo, arribada i allotjament a l’hotel. Resta del dia lliure. Nit a l’hotel.\nDia 8 Sapporo.\nDia lliure per visitar pel nostre compte la ciutat. Sapporo és la capital de Hokkaido, la prefectura més septentrional del Japó. Situada a l’esplèndida regió central de l’illa, és una ciutat relativament nova, i amb un gran nombre de visites interessants, com la Universitat de Hokkaido, fundada el 1876 per ensenyar tècniques agrícoles als joves arribats per la colonització i el desenvolupament de la illa. El Jardí Botànic, on es conserven més de 4.000 espècies de plantes, i algunes seccions de bosc verge. La Torre del Rellotge, es tracta d’un símbol de la ciutat construït el 1878. L’antic edifici del govern de Hokkaido, edifici de maó vermell que va ser construït el 1888 per acollir a la Comissió de Colonització. Museus i parcs com Odori, Nakajima, Maruyama, o el districte de Susukino lloc de la vida nocturna de la ciutat que compta gairebé amb 4.500 restaurants, bars, tavernes i discoteques, faran molt agradable l’estada en aquesta ciutat. Allotjament al nostre hotel.\nDia 9 Sapporo – Tòquio.\nTrasllat a l’aeroport de New Chitose amb tren bala o autobús. Vol destinació a Tòquio. Allotjament a l’hotel.\nDia 10 Tòquio.\nA partir de les 9 hores del matí, farem una visita guiada per la ciutat de Tòquio que inclou: Meiji Shrine, Tòquio Tower, Imperial East Garden, Ginza. La visita acaba en Ginza, després tindrem temps lliure. Retorn a l’hotel per compte del client. Allotjament a l’hotel.\nDia 11 Tòquio – Hiroshima.\nEns traslladarem a Hiroshima en tren bala. Allotjament a Hiroshima.\nDia 12 Hiroshima.\nFarem les visites més importants d’Hiroshima en transport públic, visitarem el Museu Memorial de la Pau, que està ubicat dins del recinte del parc que porta el nom del museu. Des d’Hiroshima ens dirigirem a l’illa de Miyajima durant 25 minuts amb tren i després un ferri. Miyajima està considerada pel govern com a emplaçament històric especial, la seva superfície és de 30 quilòmetres. Visitarem el santuari de Itsukushima el famós “tori” o porta flotant, és Patrimoni de la Humanitat. Els edificis del santuari estan units per passadissos que s’estenen per sobre de les aigües, quan hi ha marea alta sembla que l’estructura suri sobre el mar. Retorn a Hiroshima i trasllat a l’hotel pel nostre compte. Nit a l’hotel.\nDia 13 Hiroshima – Kyoto.\nSortirem d’Hiroshima amb tren bala destinació Kyoto. Kyoto fou la capital del Japó durant més de mil anys, i s’ha convertit en el bressol de les arts del país, de la cultura, de les ciències, i de la filosofia. Multitud de bells temples ubicats a la mateixa ciutat, i d’altres disseminats pels seus voltants, el barri de Gion amb tot el tradicionalisme, les gheises, i bells jardins que segons l’època de l’any tenen un color diferent, faran de l’estada en aquesta ciutat, una experiència inoblidable. Allotjament a l’hotel.\nDia 14 Kyoto – Nara – Kyoto.\nAl matí farem cap a l’estació de tren de Kyoto per començar la visita guiada a Nara. Nara fou la primera capital del país, fins que la capital es va traslladar a Kyoto, a finals del segle VIII. Conserva una rica herència cultural i, per aquest motiu la UNESCO la va declarar Patrimoni de la Humanitat. Els nombrosos temples, edificis i construccions de cases en filera, juntament amb la natura que envolta la ciutat, fan d’aquesta excursió una visita molt agradable. Un exemple del seu patrimoni són els temples de Todaiji, Toshodai-ji, Kofuku-ji, Yakushi-ji, Gangoji. Els santuaris de Kasuga Taisha, relíquies de Heijokyo, Kasuga Taisha, o el bosc primigeni de Kasuga Yama.\nAcabada la visita, tornarem a Kyoto en transport públic i visitarem el Kiyomizu Temple, Kodaiji Temple, Yasaka Temple i el Districte de Gion. Allotjament a l’ hotel.\nDia 15 Kyoto – Osaka.\nViatge en tren o autobús local a Osaka. És la capital de la regió de Kansai, la tercera ciutat del Japó amb una població d’uns 3 milions de persones, és un dels principals centres comercials del país. Destaca entre els seus molts parcs i jardins seu castell situat entre els edificis de nova construcció, aquesta ciutat, és un clar exemple de la metròpoli moderna japonesa, només Tòquio la supera com aparador del fenomen urbà japonès. Allotjament a Osaka.\nDia 16 Osaka – Barcelona.\nTrasllat l’aeroport internacional de Kansai per tornar a Barcelona.\nEn grup de 2: 3.195 Euros per persona.\nSuplement temporada alta consultar.\nVol domèstic Tòquio – Sapporo i tornada Acomodació en hotels de categoria Standard i Superior.\nÀpats inclosos: dia 4 sopar, dies 5 i 6 mitja pensió, dies 7, 8 i 9 esmorzar.\nTrasllat a l’aeroport de Narita – hotel – aeroport de Haneda.\nTrasllat Hotel – aeroport de Kansai.\nTrasllats per a les visites a Hokkaido.\nTrasllats a l’aeroport de New Chitosi – Sounkyo – Shiretoko – Llac Akan – Obihiro.\nTrasllats amb tren segons itinerari. Visita d’un matí a Tòquio.\nVisita de Nara i Kyoto.\nVisita de Miyajima i Hiroshima.\nTrasllat d’una maleta per persona de Tòquio – Kyoto.\nTrasllats des de les estacions de tren a l’hotel.\nTrasllats des de l’hotel a les estacions de tren.


Tots els espectacles d'humor femení a Barcelona | betevé\n'Calladitas estáis más guapas', 'Deforme Semanal', 'Improderadas'... són algunes de les propostes d'humor en clau de gènere\ndimecres, 10 de juliol del 2019, a les 11.30\nDurant molts anys la presència femenina a la comèdia teatral de la ciutat ha estat pràcticament nul·la. La cartellera ha estat dominada pels homes i poques vegades s’ha donat una oportunitat a la comèdia femenina. Però des de fa uns mesos han aparegut a la ciutat diversos projectes d’humor en clau de gènere i reivindicatiu: Riot Comedy Barcelona, al soterrani de Casa Gràcia, on podem veure l’Oye Sherman, l’Ana Polo o Charlie Pee; cada dissabte, a El Molino, podem gaudir de l’espectacle ‘Calladitas estáis más guapas’ i, el Cafè Teatre Llantiol programa la primera companyia de teatre d’improvisació creada per dones, ‘Improderadas’.\n‘Deforme Semanal’ és un “late night” cultural i polític presentat per Isa Calderón i Lucía Lijtmaer. El xou es pot veure a Madrid i per internet a Público TV. Per primera vegada, dijous passat vam poder gaudir de l’espectacle a la Sala Apolo de Barcelona amb Hidrogenesse com a convidats.\n‘Calladitas estáis más guapas’\nEl Molino acull un espectacle de comèdia femenina conduït per Jessika Rojano i Sil de Castro. En aquest festival de comèdia interdisciplinària, en el qual preval el monòleg de comèdia, participen còmiques consagrades, emergents i noves.\nAl Cafè Teatre Llantiol podem veure el primer espectacle d’improvisació femenina, ‘Improderadas’, format per cinc dones amb perfils diversos: Jessika Rojano, Florencia, Sandra Roles i Rocío Raval.\nRiot Comedy és un espectacle de comèdia femenina dins el Raval Club Comedy. És un micro obert d’humor femení, en què tota dona que vulgui pujar a un escenari per provar el seu text de comèdia en format monòleg pot fer-ho. La idea de Riot Comedy va néixer a Madrid amb PennyJayG.\n‘Hush-Hush’ és un espectacle de monòlegs en anglès presentat per Hannah Becker i Lucy Martí que podem veure a Casa Gràcia. En aquest espai també hi ha El Soterrani, un xou de monòlegs en format de “stand-up” en català amb còmiques com Oye Sherman.\n— comèdia — feminisme — humor


El bibliobús com a metàfora — Els darrers dies de la Catalunya republicana, d'Antoni Rovira i Virgili: blog+reedició del llibre\n«Ens queda la memòria. A tots els pobles derrotats només els queda la memòria. El bibliobús que va marxar de Barcelona el 23 de gener del 1939 i que va entrar a l'altre costat de la ratlla vuit dies després és molt més que una carrosseria bruta i atrotinada que s'arrossegava com podia per les carreteres embossades, plenes de gent que fugia de la por i de la barbàrie en aquells últims dies de la guerra mentre continuaven plovent bombes del cel. És el símbol d'una llengua i d'una cultura vençudes camí de l'exili. És la representació del desastre nacional que la guerra d'Espanya va comportar per al nostre país. Aquells dies es va truncar el somni de fer de Catalunya un gran país modern. Ho va afirmar Domènec Guansé: can Perxers és la darrera nit catalana. Començava un hivern molt llarg i molt dur.»\nQuim Torra i Pla, «El Nadal més trist», pròleg a El Nadal que no vam tornar a casa. 1939, el primer Nadal d'exili (Acontravent, 2009)\nSi voleu saber-ne més, de l'odissea del bibliobús, us recomanem que llegiu El bibliobús de la llibertat. La caiguda de Catalunya i l'èxode dels intel·lectuals catalans, de Miquel Joseph i Mayol (edició a cura de Quim Torra i Jaume Ciurana, Símbol Editors, 2008).\n"Recuperar España": el mateix franquisme de sempre\nCròniques de la retirada i l'exili


Curs de formació contínua Visió Estratègica de l'Economia Circular | UPC School - Barcelona\nInici > Màsters i postgraus\t> Formació\t> Curs de formació contínua en Visió Estratègica de l'Economia Circular\nVisió Estratègica de l'Economia Circular\nEspecialitza't a la UPC amb els millors professionals d'aquest nou model econòmic.\nAquest curs de formació contínua també forma part de l'itinerari formatiu del postgrau en Economia Circular. Eines i Estratègies d'Innovació Industrial.\n6 ECTS (51 hores lectives)\n1.200€ 1.020€(15% de descompte si et matricules abans del 30 de Juny)\nData d'inici: febrer 2023\nL'economia s’està transformant i s'obren noves oportunitats de negoci que tenen en compte tot el cicle de vida dels productes, sense limitar-se a l'etapa de fabricació o a la de fi de vida. Per tal de garantir un creixement sostenible caldrà realitzar una transició en la manera de gestionar els recursos i, si és el cas, els residus: és el que s'anomena economia circular.\nLa transició cap aquest nou model econòmic combina diferents estratègies que passen pel disseny sostenible, la definició de nous models de negoci, l'optimització del consum o la gestió dels recursos. En aquest canvi de paradigma juguen un paper fonamental les empreses, les administracions i la societat.\nEl curs de formació contínua en Visió Estratègica de l'Economia Circular aporta les competències clau per liderar aquesta transformació i afrontar amb garanties els grans reptes derivats d'aquesta transició.\nDotar de coneixements bàsics i estratègies als professionals que hagin d’incorporar la perspectiva d’economia circular en el nou context de desenvolupament sostenible.\nConvertir els actuals reptes (esgotament de recursos, normatives emergents, etc.) en oportunitats (reducció de costos, posicionament empresarial, innovació en models de negoci, competitivitat i resiliència, etc.).\nPromoure el canvi i la innovació sostenible en diferents àmbits, com ara el social, l’empresarial i/o el governamental.\nEl perfil dels destinataris serà:\n- Indústria: directius de pimes i/o grans empreses amb interès per incorporar una visió estratègica en sostenibilitat i comprendre les oportunitats del nou paradigma d'economia circular.\n- Altres professionals no tècnics que desitgen incorporar les eines i estratègies del nou marc d’economia circular i que estiguin cercant un espai de debat i reflexió sobre aquest nou escenari.\nIntroducció a l'Economia Circular\nEstratègies de la Unió Europea i nacionals.\nReptes i oportunitats empresarials.\nPilars bàsics de l'economia circular.\nExperiències i Reflexions de Competitivitat a Través de l'Eficiència en Ús i Recuperació dels Recursos\nL'energia a debat.\nL'aigua a debat.\nEls residus a debat.\nCasos empresarials: com ho fan les empreses?\nLa simbiosi industrial: experiències i casos a debat.\nIntroducció al disseny circular de productes.\nInnovació i Competitivitat Empresarial a Través de l'Economia Circular\nDefinició de nous models de negoci: servitització de producte i oferiment de serveis associats a l'economia circular.\nL'economia a debat: com fem la transició amb els models actuals?\nInnovació en economia circular. Tendències i gestió de la innovació.\nProgrames de finançament per a projectes de recerca i innovació per a l'economia circular.\nDiagnosi en economia circular: com definim el punt de partida?\nAquest curs de formació contínua forma part de l'itinerari formatiu del postgrau en Economia Circular. Eines i Estratègies d'Innovació Industrial .\nEconomia Circular. Eines i Estratègies d'Innovació Industrial\nfebrer de 2023\nDoctora en Enginyeria Industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), la Universitat Jaume I (UJI) i la Universitat de Girona (UdG). Màster en Enginyeria Mecànica i Equipament Industrial (EMEI) per la Fundació Politècnica de Catalunya (FPC). Fundadora d'INN2-INNOVACIÓ INDUSTRIAL, acumula vint anys d'experiència en activitats de recerca, docència, execució de projectes i assessorament per a la competitivitat empresarial a través de la innovació. És directora de la Càtedra d'Economia Circular del Tecnocampus (UPF) i codirectora del postgrau d'Economia Circular de la UPC School.\nDirector de l'Institut Universitari de Recerca en Ciència i Tecnologies de la Sostenibilitat de la Universitat Politècnica de Catalunya (ISST. UPC). Doctor Enginyer Industrial per la UPC, té una llarga experiència en eco-disseny i disseny per la sostenibilitat amb especial èmfasi en processos de co-creació de solucions per a la innovació en els processos de disseny de productes i serveis per a la producció i consum sostenibles.\nArdèvol García, Maite\nLlicenciada en direcció i administració d'empreses i MBA per ESADE. Gerent Economia Circular a Innovació empresarial, ACCIÓ, Generalitat de Catalunya. Més de vint anys d'experiència en els àmbits d'estratègia, intel·ligència de mercats, màrqueting i finances internacionals, assessorant empreses i impulsant programes de suport públic. Des de fa quatre anys liderant el Programa d'Economia Circular a ACCIÓ, l'agència per a la competitivitat de l'empresa de la Generalitat de Catalunya que ha incorporat l'economia circular entre les seves actuacions prioritàries d'innovació i internacionalització.\nCabañas Varales, Alba\nLlicenciada en Ciències Econòmiques per la Universitat de Barcelona (UB), Màster en Estudis Ambientals per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), diplomada en Business Sustainability Management per la Universitat de Cambridge. Actualment és la directora de l'LabEcoinnova i assessora estratègica en sostenibilitat de la Fundació Fòrum Ambiental, de la Càtedra de Dona i Lideratge de l'IESE Business School i de la Càtedra Mercadona d'Economia Circular de la UPF-Barcelona School of Management, entre d'altres. Pertany a el Consell Assessor de Desenvolupament Sostenible de la Generalitat de Catalunya.\nCalvo Vergés, Maria\nLlicenciada en Ciències Ambientals per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Diplomada en Ciències Empresarials per la Universitat Pompeu Fabra (UPF). Certificat d'Aptitud Pedagògica per l'Institut de Ciències de l'Educació de la UAB. Acumula una experiència de més de 20 anys exercint com a tècnica de suport especialitzada en sostenibilitat a l'Ajuntament de Mataró, des d'on actualment encapçala l'Estratègia Mataró Circular 2030.\nCañellas Grifoll, Mireia\nDoctora en Ciències del Mar per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), la Universitat de Barcelona (UB) i el Centre Superior d'Investigacions Científiques (CSIC). Actualment és la Responsable de Desenvolupament Sostenible de la Generalitat de Catalunya. La seva responsabilitat principal és la formulació d'estratègies i projectes que fomentin l'economia circular, treballant en la coordinació de les polítiques dins del Govern. Algunes de les iniciatives rellevants que està treballant és l'observatori Catalunya Circular, el Full de Ruta de l'Economia Circular de Catalunya i l'impuls del Hotspot Catalunya Circular 2020. Compta amb vint-i-tres anys d'experiència en la planificació i gestió pública en sostenibilitat.\nChiva Rodríguez, Pilar\nLlicenciada en Ciències Químiques per la Universitat de Barcelona. Diversa formació complementària en matèria de medi ambient i energia. Més de vint anys d'experiència professional en l'administració pública catalana, inicialment a l'Institut Català d'Energia en l'àmbit de les energies renovables i posteriorment a l'Agència de Residus de Catalunya de la Generalitat de Catalunya, on ha ocupat diversos llocs. Actualment és directora de l'Àrea d'Economia Circular.\nSociòloga per la Universitat de Barcelona. Màster en Comunicació Científica per la Universitat Pompeu Fabra i Curs d'Adaptació Pedagògica per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC). Actualment responsable de comunicació en Terraqui. Dret Ambiental, consultora en comunicació ambiental i coach. Membre del Laboratori d'Idees sobre Residus. Ha col·laborat amb AMB, BCN Ecologia Urbana i MedCities entre d'altres. Va ser directora de comunicació d'Hera Holding, enginyeria ambiental, va treballar amb Ramón Folch a l'exposició "Habitar el món" i directora de comunicació de l'clavegueram de Barcelona.\nFerrer Maymó, Maria Victoria\nTècnic Superior en Administració i Finances, Màster en Gestió de Residus per la Universitat de Barcelona (UB). Actualment directora del Gremi de Recuperació de Catalunya, Associació de Gestors de Residus. Membre de grups de treball de diverses institucions públiques en matèria de residus. Membre d'associacions europees com Euric, que vetllen pel correcte desenvolupament de la legislació europea en l'àmbit de l'economia circular.\nGarcia Segura, Rosa\nDoctora en Educació per a la sostenibilitat per la UAB i membre investigadora del grup de recerca Complex (UAB). Directora de Rezero-Fundació per la Prevenció de Residus i el Consum Responsable amb una experiència acumulada de vint anys en la direcció i desenvolupament d'estudis i projectes de gestió preventiva dels residus, iniciatives de consum responsable així com l'impuls de propostes normatives i fiscals en l'àmbit del consum i el residu zero. Membre del Consell de Sostenibilitat, el Consell de Consum i la Taula de Contractació de la ciutat de Barcelona.\nGómez i Aznar, Èric\nDoctor en Història Econòmica per la Universitat de Barcelona (UB) i la Universidad Carlos III de Madrid (UC3M). Màster en història econòmica (UB, Universitat Autònoma de Barcelona- UAB i Universidad de Zaragoza-UZ) en lideratge i gestió (UAB) i en economia social (UB). Postgrau en Data Analytics (UB) i en gestió de cooperatives i empreses d'economia social (Tecnocampus-UPF). Actualment és el Cap de Promoció Econòmica del Consell Comarcal de l'Alt Penedès. Ha sigut responsable d'economia sostenible de l'Autoritat Metropolitana de Barcelona (AMB). És professor associat de la UOC i investigador a la Universitat de Barcelona. Autor de diversos articles en revistes de recerca.\nJiménez Higueras, Alejandro\nEnginyer Tècnic en Disseny Industrial per l'escola Elisava i Grau Superior en Disseny per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC). Director de l'estudi de disseny sostenible Nutcreatives, on es realitzen projectes per a sectors com el mobiliari, el mobiliari urbà, la senyalètica, la il·luminació o els envasos. Amb prop de deu anys d'experiència docent i com a conferenciant en nombroses escoles i àmbits diferents dins del sector del disseny sostenible, incloent-hi l'organització de workshops i tallers per a l'Agència Catalana de Residus. Membre del projecte europeu Circular Design: Learning for Innovative Design for Sustainability.\nLorente Gras, Carles\nMàster en Enginyeria Mecànica per la Universitat de Colorado. Graduat en Enginyeria Civil per la UPC. Actualment treballant a HP en el departament de sostenibilitat fent innovació del reciclatge, especialment en el camp dels plàstics de residus d'aparells elèctrics i electrònics (RAEE).\nMonedero Torres, Montse\nLlicenciada en Ciències Químiques per la Universitat de Barcelona (UB), especialitat en Inorgànica i Materials. Postgrau en Ciència dels Polímers per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i Màster en Gestió d'EDARs (UB). Actualment Responsable de la Borsa de Subproductes i matèries primeres secundàries de Catalunya (Consell General de Cambres de Comerç de Catalunya). Experiència anterior, tècnica de l'Enterprise Europe Network_ (EEN), experiència en planificació i gestió de projectes d'R+D+I (EKAs, 7PM i LIFE +), àmplia experiència en tractament d'aigües residuals urbanes i industrials i en línia de procés en planta química (resines fenòliques).\nDoctor en Microbiologia per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), i coordinador de la Càtedra UNESCO de Sostenibilitat de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) des del 2008. És un dels membres fundadors de la xarxa RECICLAR CIUTAT -RECNET- (www.recitynet.org). Vint anys d'experiència en recerca, educació i gestió de projectes de desenvolupament humà sostenible, relacionats amb els recursos (aigua, sòl, biodiversitat), l'economia circular i el desenvolupament comunitari participatiu a escala local i regional, dels quals els últims quinze anys en l'àmbit internacional.\nDoctor en Ciències Ambientals i premi extraordinari de doctorat per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB). Corporate MBA per ESADE. Soci-fundador i Director Executiu d'Inèdit, estudi d'ecoinnovació estratègica que ofereix servei a empreses i organitzacions per aconseguir solucions factibles, viables i sostenibles. Expert en Anàlisi de Cicle de Vida, ecodisseny i ecoinnovació. Ha participat en nombrosos projectes amb empreses i ha publicat més de 30 articles en revistes SCI /SSCI d'àmbit internacional. Investigador vinculat a l'ICTA-UAB.\nRovira i Pérez, Sergi\nConsultor en estratègia per a la sostenibilitat. Assessorament en polítiques ambientals per a la implementació d'acords ambientals internacionals (Agenda 2030 de Nacions Unides, Acord de París sobre el Canvi Climàtic, Economia circular). Professor associat a la UPC en Sostenibilitat. Va ser responsable de projectes de governança i sostenibilitat d'Ubuntu - Fòrum Mundial de Xarxes de la Societat Civil, i, prèviament, Cap de l'Àrea de Sostenibilitat del Centre UNESCO de Catalunya Unescocat. Coautor de diverses publicacions per la promoció del coneixement dels reptes ambientals globals.\nSalesa Mirabet, Carlos\nEnginyer Industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya, especialitat en Tècniques Energètiques. Màster en Direcció Integrada de Projectes i Postgrau en Gestió de Residus Municipals, Industrials i Específics. Des del 2000 Director del Consorci de Residus de Maresme. Des de 2009 director de l'Associació Catalana Empreses Valorització Energètica RSU. Des de 2012 representant d'Espanya al GT Energy Recovery ISWA. Des de 2015 assessor de residus de la Federació de Municipis de Catalunya. Des de 2011 Chairman Congres Recuwaste. Des de 2016 membre de Consell Prevenció i Gestió Residus Catalunya. Des de 2019 Membre Consell Científic ATEGRUS.\nEnginyer industrial per la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i Màster en Direcció Empresarial per la Universitat de Barcelona (UB). La seva vida professional s'ha desenvolupat al Grup Girbau (www.girbau.es), empresa de fabricació de béns d'equip, on ha estat Director Tècnic i Vicepresident, dedicant el seu treball a la innovació i el desenvolupament de nous productes tant en l'àmbit mecànic com a l'energètic. N'és una prova les nombroses patents mundials que posseeix com a inventor. Sobre energia (transició energètica) ha publicat tres llibres i ha fet més de 200 conferències.\nSanz Mirabal, Adriana\nEnginyera Industrial Mecànica per la Universitat de Saragossa i la Universitat de Bremen i té un Doble Màster Internacional en Ciència i Enginyeria de Materials Avançats per la Universitat Politècnica de Catalunya i l'Escola Superior de Mines de Nancy. Formada professionalment en el camp de la sostenibilitat, unint-se a equips de treball capdavanters a Espanya, França i Alemanya. Actualment forma part de l'equip de l'estudi d'ecoinnovació inèdit, on crea xarxes, assessora i acompanya empreses i regions en la transició cap a l'economia circular.\nVidal Gil, Miquel\nCoordinador Economia Circular Fundació Formació i Treball Col.laboracions. Comissió Medi Ambient i Empresa. Economia Circular 22@ Network Projecte Profesional: Economia Circular en l´àmbit tèxtil. Model d´Inclusivitat Implantació reciclatge càpsules cafè Nestlé_ Nespresso Spain Postgrau: Lideratge e Innovació Social ESADE.\nVives Llovet, Marc\nEnginyer tècnic en indústries alimentàries i Màster en energies renovables pel desenvolupament sostenible per la Universitat Politècnica de Catalunya. Des del 2015 treballa a l'àrea de promoció econòmica de l'Ajuntament de Granollers centrat en la promoció de la simbiosi industrial i l'economia circular, i la transició energètica en polígons industrials. La seva carrera professional l'ha desenvolupat en el sector de les energies renovables tant a l'empresa privada (Sonnenkraft, ERF i com a freelance), en la recerca (Institut de recerca en energia de Catalunya -IREC-) i en el sector públic.\nCentre Català del Plàstic (UPC)\nEls darrers 4 anys de la meva carrera els he enfocat cap a l'economia circular i estic compromesa a ser un agent de canvi cap a un model més sostenible i resilient. La meva motivació per cursar aquest postgrau era adquirir coneixements tècnics i més avançats en aquest camp. M'interessava introduir-me en altres àmbits com el packaging, l'energia o l'alimentació, claus en circularitat, a més d'entendre millor l'impacte ambiental i el seu mesurament. El fet que fos presencial em va semblar un valor afegit perquè volia generar aquest intercanvi d'idees in situ. El postgrau m'ha aportat seguretat i m'ha permès entrar en contacte amb professionals amb qui he col·laborat a través de la iniciativa Barcelona Circular City. A més, al treball final vam abordar un projecte circular i d'innovació industrial amb les dinàmiques pròpies del sistema emprenedor. Va ser molt interessant i enriquidor. En definitiva, considero el postgrau una fantàstica oportunitat d'immersió en profunditat a l'economia circular de la mà dels seus autèntics especialistes i de connectar amb el seu ecosistema a Catalunya.\nDolores Naharro Business Development Consultant & Circular Economy Club Barcelona Leader\nLes polítiques europees en matèria ambiental adopten l’economia circular com a eina tractora de desenvolupament. La meva companyia estava fent un gir en aquesta matèria i necessitava preparar-m’hi. El postgrau ha estat una aproximació polièdrica a l'economia circular, la gestió de residus i la limitació de recursos que m’ha aportat una visió molt més àmplia tant de la problemàtica actual com de les solucions a aplicar. L’economia circular ha vingut per quedar-s’hi i s’acabarà imposant com una eina de gestió bàsica i disruptiva en pràcticament qualsevol activitat. La millor manera de començar a encarar el futur pròxim és amb una formació completa i aplicada al món real com és aquest postgrau.\nDaniel Milan Cabré Director gerent d'EMATSA (Empresa Municipal Mixta d’Aigües de Tarragona)\nSònia Llorens i Jordi Segalàs: "Està sorgint la figura del Sustainability Manager, amb una visió estratègica en economia circular"\nSònia Llorens, doctora enginyera industrial i experta en innovació per a projectes d'economia circular, i Jordi Segalàs, director de l'Institut Universitari de Recerca en Ciència i Tecnologies de la Sostenibilitat de la UPC, són els directors acadèmics del nou postgrau en Economia Circular. Eines i Estratègies d'Innovació Industrial que la UPC School posarà en marxa al gener. En aquesta entrevista ens expliquen els reptes d'aquest nou escenari en el qual el desenvolupament sostenible es convertirà en una oportunitat d'innovació i un avantatge competitiu per les empreses. En el context actual d'aposta per la sostenibilitat, s'ha sentit a parlar molt del concepte d'economia circular. Però en què es concreta aquest nou paradigma? En dues paraules es concreta en tenir una visió holística del cicle de vida dels productes i serveis, tot assegurant: primer, una optimització de l'ús dels recursos productius i una minimització dels impactes ambientals associats a aquest ús, i, segon, la transició de la visió del residu cap a recurs. De quina manera l'economia circular pot ajudar les empreses a obtenir noves oportunitats de negoci o avantatges competitius? Les estratègies de l'economia circular permeten reduir consums de materials, energia i aigua a les indústries. I això ja és un element de competitivitat en si mateix. Anant més enllà, aquest nou paradigma promou nous models de negoci que canvien la pauta del consumidor, tot mantenint l'economia de les empreses. M'explico: la servitització d'un producte, per exemple, permetrà que l'usuari pagui per l'ús d'aquest (i, per tant, farà un ús compartit d'aquest producte, fet que es tradueix en un consum menys intensiu de matèries primeres), i alhora l'empresa generarà uns ingressos associats a aquest nou tipus d'oferiment i serà la primera interessada a dissenyar i fabricar productes durables, mantenibles, remanufacturables i reciclables. Com es prepara el teixit industrial per assumir els reptes del Pla d'Acció de l'Economia Circular de la UE? Comencem a veure moltes iniciatives internes associades a la innovació, en les quals se cerquen noves formes d'optimització dels recursos, de circularitat dels materials, d'implementació d'estratègies de logística inversa, de nous models de negoci... Tot, amb una visió tant cap a l'intern de l'empresa com al mercat al qual s'orienta. De fet, es comença a veure la figura de Sustainability Manager i/o CSO (Chief Sustainability Officer), amb una visió més global i estratègica a les empreses que volen implementar accions i estratègies d'Economia Circular. Així mateix, hem de ser conscients del context present i futur que s'aproxima, relacionat amb l'escassetat de recursos i amb noves regulacions que canalitzin i regulin l'explotació d'aquests. Les empreses, entitats i la societat han d'estar preparats per aquest nou context. Quines iniciatives desenvolupeu des de l'Institut Universitari de Recerca en Ciència i Tecnologies de la Sostenibilitat (ISST-UPC)? Des de l'institut de Recerca estem involucrats en projectes de recerca nacionals i internacionals tant pel que fa a diversos sectors productius com a estratègies nacionals i processos d'educació. Alguns exemples: el projecte Circular Design ( http://circulardesigneurope.eu/ ), el projecte Ecork Waste ( http://www.ecorkwaste.eu/en/ ) o la realització de l'estudi Situación y Evolución de la Economía Circular en España ( http://cotec.es/media/informe-CotecISBN-1.pdf ). Al gener posareu en marxa la primera edició del postgrau en Economia Circular. Eines i Estratègies d'Innovació Industrial de la UPC School. Com sorgeix aquesta aposta formativa des de la UPC? Des que l'any 2015 es va aprovar el Pla d'acció per l'Economia Circular Per la Comissió Europea ha sorgit una necessitat de formació en aquest àmbit que no estava coberta sistèmicament i coherent. Diverses entitats tant públiques com privades ens havien demanat formació en aquest àmbit i vam pensar que un postgrau podia ser el primer pas per cobrir les necessitats del sector empresarial i de l'administració pública en l'àmbit de l'economia circular. Quina demanda professional voleu cobrir amb aquesta formació? La de les empreses i administracions públiques que volen incorporar una visió global sobre les estratègies associades a l'economia circular i que necessiten professionals capaços d'aplicar-les en el teixit industrial i la gestió pública. A qui s'adreça aquest postgrau? El curs pretén dotar als participants de la comprensió del nou paradigma d'economia circular (reptes, oportunitats i estratègies) i de les competències necessàries per poder dissenyar, avaluar i implementar noves solucions per al futur. Així doncs el perfil dels destinataris serà: - Indústria: directius, càrrecs intermedis i responsables ambientals encarregats de definir vectors d'innovació en un marc d'economia circular. Professionals de l'àrea de disseny que desitgin incorporar nous paràmetres de sostenibilitat en el disseny de producte. - Altres professionals tècnics i ambientòlegs que treballin en el sector mediambiental i administracions públiques que desitgen incorporar les eines i estratègies del nou marc d'economia circular.\nLa UPC i el Grupo Construcía creen una càtedra d'empresa per impulsar el talent en l'economia circular\nImpulsar la recerca i la transferència de coneixement en economia circular al sector de la construcció és l'objectiu d'aquesta càtedra creada a l'ESEIAAT.\nA Catalunya ja hi ha 626 empreses que ofereixen solucions en economia circular, un àmbit en creixement a mesura que augmenta la consciència mediambiental.\nLlegir informe d'ACCIÓ


L'Insalud aposta per la promoció de la competitivitat entre els seus hospitals\nL'objectiu és incentivar per millorar el servei, però els sindicats parlen de «privatització»\nLa conversió dels hospitals públics en Fundacions Sanitàries Públiques marca la nova estratègia de gestió de l'Insalud a nivell estatal, i particularment a les Balears, on la Direcció Territorial vol ser la pionera d'aquesta dinàmica de transformació en convertir en fundacions els hospitals de Son Dureta, Can Misses i Verge del Toro. Un canvi en els models de gestió que els sindicats consideren com a primeres passes cap a la privatització dels centres, però que l'Insalud defensa en termes de competitivitat i qualitat assistencial.\nDe fet, Javier Rodrigo de Santos, director territorial de l'Insalud a les Illes, explicà que la intenció de l'Administració sanitària és promoure la competència entre els seus hospitals, la qual cosa es traduirà en la necessària incentivació dels professionals per possibilitar una millora assistencial de cadascun dels centres.\nDel que es tracta, segons Rodrigo de Santos, és de facilitar als gerents de cada centre sanitari les eines necessàries per ser competitius respecte de la resta d'hospitals. Una tàctica, explicà el director provincial, que no hauria de desembocar mai en l'existència d'hospitals de primera i de segona categoria, la qual cosa suposaria discriminar els usuaris. Amb aquesta competitivitat es pretén que millori el nivell de tots, més enllà que uns obtenguin resultats més òptims que no altres. Així, quan un gestor demostri que no és competitiu amb els recursos que té, haurà de ser cessat i substituït per un altre més hàbil en aquest sentit.\nAquesta competència no pretén traslladar-se al terreny de la sanitat privada, va aclarir el responsable de l'Insalud. «No volem competir amb ningú, sinó ser competitius nosaltres mateixos», indicà.


Difondre la ciència - Revista Mètode\nConsiderada des d’una perspectiva de conjunt, la investigació científica en la Universitat de València té una dimensió ben àmplia tant pel que fa a la qualitat com a l’extensió a una gran part de les branques del saber. Bona prova d’açò és la informació reflectida en el Second European Report on Science and Technology Indicators de la Comissió Europea, on la Universitat de València figura com la quarta universitat més activa en investigació de l’Estat espanyol, amb el 5,5% de tota la producció científica espanyola mesurada en termes de publicacions referenciades a l’ISI. Tan sols el Consell Superior d’Investigacions Científiques, considerat com una única entitat, la Universitat de Barcelona, la Universitat Complutense i la Universitat Autònoma de Madrid se situen per davant de la nostra universitat.\nTot i la importància d’aquestes dades, la societat civil que ens envolta no acaba de ser conscient de la significació i del ressò en la comunitat científica internacional de la investigació de la nostra universitat. La publicació d’estadístiques, dades sobre ordres de prelació, nombre de publicacions, contractes, etc. –que per altra banda són necessaris per tal de retre comptes de l’activitat investigadora a la societat– no són, al meu parer, la millor forma per tal que els ciutadans coneguen i valoren els nostres descobriments, les nostres aportacions al coneixement i la potencialitat dels universitaris i dels mitjans materials disponibles a l’hora d’afrontar els reptes de la societat i dels sectors productius.\n«La societat civil no acaba de ser conscient de la significació i del ressò en la comunitat científica internacional de la investigació de la nostra universitat»\nAquesta tasca de difusió dels resultats i la importància de la feina que estem fent necessita l’ajuda i l’esforç dels investigadors per tal de fer accessibles a amples sectors de l’opinió pública els resultats del seu treball investigador. Ja sé que no és fàcil per a un grup investigador, que ha d’estar un dia darrere l’altre afrontant el repte del seu treball, trobar el temps per a realitzar una síntesi dels seus resultats i traduir-la a un llenguatge accessible per a un ciutadà mitja. Tanmateix, aquesta tasca és un esforç que ha de fer-se, i necessàriament l’hauran de dur a terme els mateixos que realitzen la investigació i que coneixen amb detall el seu abast i la seua possible aplicació. Això sí, amb el suport institucional adient. És ben positiu que els nostres ciutadans coneguen que els qui treballem a la Universitat de València, que és la seua, resolem problemes i contribuïm a augmentar el coneixement científic i el progrés de la societat.\nEn aquest procés de difusió, però, mai no ha d’estar absent ni el rigor ni la prudència que caracteritza la investigació científica. Haurem de fugir sempre de despertar expectatives no fonamentades o especulacions que queden ben lluny del que haguérem pogut fer. No hem de donar la idea que els problemes estan resolts quan només hem obert una finestra. Sabem que en la comunitat científica, un descobriment no és reconegut fins que no ha estat publicat, amb el corresponent arbitratge, en una revista científica, i haja pogut ser contrastat per altres investigadors.\nÉs també molt important, d’altra banda, que la nostra societat conega que els nostres investigadors tenen un reconeixement més enllà de les nostres fronteres, que els seus treballs són recollits en les publicacions científiques més importants, que competeixen amb èxit en aquells fòrums on s’assignen recursos econòmics, i que participen cada vegada més en projectes amb empreses. És aquesta una responsabilitat institucional en la qual han de fer un paper molt actiu els mitjans de què disposa la Universitat per a relacionar-se amb la societat, i en especial, aquesta publicació.\nciència i societatcomunicació


La sèquia, el projecte de cicle superior – Montpeita\nLa sèquia, el projecte de cicle superior\nRelació del tema transversal de l’escola amb el projecte de la sèquia\nAquest curs a l’Escola Paidos treballem com a tema principal l’Edat Mitjana. Cada cicle/curs té un projecte diferent i a Cicle Superior s’està treballant la Sèquia. Com que la Sèquia es va construir a l’Edat Mitjana s’ha aprofitat el tema del curs per fer el projecte. Durant aquest primer trimestre hem pogut treballar diferents parts, com les dades matemàtiques, la flora, la fauna… Cada part estava centrada en una assignatura: Socials, Matemàtiques, Ciències, Català… Així és com hem desenvolupat aquest projecte.\nSortida a la colònia Vidal i a la Sèquia\nEl dia 29 d’octubre de 2018, vam anar a visitar una colònia tèxtil que es diu Can Vidal i que es troba a Puig-reig. Al matí ens van fer una petita representació molt divertida i després ens van explicar i ensenyar, com vivia abans la gent, com eren les escoles, els lavabos, les dutxes, els bancs, les peixateries/carnisseries i com funcionava la fàbrica tèxtil. A la tarda vam agafar l’autobús cap a la Sèquia. Mentre fèiem una part del recorregut caminant, observàvem el canal, els pontarrons, l’aigua com baixava…i alhora, vam recollir dues mostres de fulles per elaborar un herbari a classe. Les vam etiquetar amb números i vam escriure les primeres observacions.\nDurant el projecte se’ns han plantejat diverses activitats relacionades amb les matèries que fem a l’aula:\nDe Socials: Amb el Google Maps vam fer un recorregut marcant les construccions més importants de la Sèquia, vam aprendre a fer servir My Maps.\nDe Science: Vam fer un herbari amb les fulles que vam recollir a l’excursió de la Sèquia, i també vam observar la fauna que envolta a la Sèquia.\nDe Mates: Ens hem informat sobre les dades matemàtiques de la Sèquia i ara estem preparant un video que necessitem per presentar-nos a un concurs matemàtic. També vam fer durant el primer trimestre, una línia del temps que expressava els fets més importants de la història de la Sèquia. A 5è han treballat els nombres romans i han investigat sobre quin tipus de numeració s’utilitzava al bages durant l’època de construcció del canal.\nDe Català: Els alumnes de 5è han creat de manera individual un còmic que explica la llegenda del miracle de la Llum, els alumnes de 6è han redactat en grup una petita obra de teatre esplicant també el miracle de la Llum i després la respresentaran, creant els decorats i el vestuari\nEls alumnes de 5è i 6è, durant mig trimestre vam estar treballant els tipus de fulles arreu de la Sèquia, i havent fet una mica de recerca prèvia, vam descobrir que els boscos com el de la Sèquia s’anomenen boscos de ribera. Gràcies a això vam aprendre un munt de coses. Vam aprendre els tipus de fulla, les parts, com són, la forma, la vora, com es classifiquen…Després d’aprendre tot això els nostres mestres van decidir fer una excursió a la sèquia per recollir totes les fulles que ens trobéssim pel camí, entre altres objectius. Amb totes aquelles fulles recolectades, vam poder crear un herbari. Aquell herbari va ser dissenyat, pintat, decorat i escrit per nosaltres. Gràcies a això, ara ja sabem una altra part de la ciencia.\nCicle SuperiorEscola Paidosla sèquia


Novetats febrer by Biblioteca Pomar - issuu\nUniversitat de Brown, 1982. Madeleine Hanna, alumna d'anglès i romàntica incurable, està escrivint la seva tesi sobre Jane Austen i George Eliot. Mentre la Madeleine estudia les motivacions antigues del cor humà, la vida real, en forma de dos homes molt diferents, intervé.\nNovel·la policíaca. Un grup de caça troba un dit gros d’home a l’estómac d’un ós, i uns mesos més tard, el cadàver d’una dona apareix a casa seva. Inicien la investigació del que, en principi, sembla un assassinat mogut per l’odi o la gelosia.\nTé lloc a una ciutat balneari de la costa atlàntica. La denúncia d’abusos en un col·legi desencadena l’escàndol en una societat contaminada de violència i corrupció.\nNovel·la policíaca de la sèrie de Harry Hole. Un noi es desperta i descobreix que la seva mare ha desaparegut. La busca i no la troba i veu que la bufanda de la seva mare penja d’un ninot de neu. Harry Hole veu que aquest crim s’ha anat repetint i dedueix que un assassí en sèrie opera a la ciutat.\nBIBLIOTECA POMAR Av. Primer de Maig, s/n 08915 BADALONA Tel.: 933953507 b.badalona.p@diba.cat www.diba.cat/biblioteques http://badabiblios.cat/


L’acció es va realitzar al centre comercial El Corte Inglés de Cornellà on es va repartir material corresponent a la campanya #NoRegalisSexisme i van desplegar una pancarta amb el lema Trenquem Estereotips. L’objectiu de l’acció va ser fer una crida a trencar amb el pensament conservador “que imposa uns esquemes obsolets i dificulta la lluita que duem a terme dia rere dia per acabar amb el patriarcat”, va explicar Aniol Costa, portaveu regional.\nAl llarg de les festes de Nadal troben campanyes comercials als catàlegs, a la televisió, a la ràdio, als aparadors... tots ells plens de missatges sexistes que divideixen i dirigeixen el consum en general sota el prisma de gènere. A més, reprodueixen els estereotips de com ser home i com serdona d’una societat heteropatriarcal.\nPer això, des de les JERC Baix Llobregat, animem a realitzar un consum just, responsable i lliure de sexisme!\nTrenquem Estereotips #NoRegalisSexisme\nURL CURTA: http://www.jerc.cat/url/186862


Notre-Dame: una història que es crema\nL’actualitat supera la ficció. Just quan el president francès, Emmanuel Macron, anava a pronunciar un discurs televisat per respondre als 22 dissabtes de mobilitzacions dels gilets jaunes (armilles grogues), es crema la catedral Notre-Dame de París. I, de cop i volta, el país s’enfonsa en els seus 850 anys d’història per intentar renéixer de les seves cendres.\nPortada de Liberation amb Notre Dame cremant\nLa catedral gòtica més famosa del món, i el que és segur la més visitada (més de dotze milions de persones anuals), no ha caigut del tot. Queda dempeus la seva estructura, amb la façana i les seves dues imposants torres a l’oest. Però la torre més alta del mig, amb l’agulla que arribava gaire bé als cent metres, i dues terceres parts del sostre medieval de fusta ja no hi són. El moment en què, poc abans de les vuit del vespre del dilluns, queia a causa del foc aquesta agulla amb l’escultura del gall que contenia relíquies mil·lenàries va suposar per als parisencs i els francesos en general una punxada al cor com si la patissin en carn pròpia.\nTambé pels que vam fer d’aquesta ciutat la nostra residència personal i la continuem visitant regularment des d’altres poblacions franceses. Abans i ara és habitual de creuar l’Illa de la Ciutat, com s’anomena aquest enclavament rodejat pel riu Sena que es remunta a la vella Lutècia gal·lo romana, i veure de refiló la catedral emblemàtica amb aquella serenor que el pas del temps semblava fer indestructible. Per això, quan s’hi va declarar l’incendi a les bastides des d’on s’estava restaurant la teulada a les 6h50 de la tarda, la incredulitat va ser manifesta. Amb l’afegit que, en l’època actual de la imatge globalitzada, tothom ho va poder veure en directe. La caiguda de l’agulla va ser el moment culminant, sense saber si s’acabaria salvant la resta, en una barreja d’estupor i malastrugança.\nA les vuit, s’havia de retransmetre per la televisió el discurs d’Emmanuel Macron per apaivagar les colèriques mobilitzacions cada cap de setmana dels armilles grogues en contra d’un Macron que només un any i mig abans havia arrasat a les presidencials i les legislatives com a representant en teoria d’una nova generació que acabaria amb la vella política. El caràcter dels francesos, però, és imprevisible i el període de gràcia li va durar molt poc. Una classe mitjana periurbana i rural ha vingut des de llavors a assaltar la capital per denunciar-hi els privilegis que consideren continua retenint el poder central. Hi havia un incendi a l’Elisi i l’intentava apagar amb un debat nacional que ningú no estava convençut de la seva utilitat.\nI, quan les televisions públiques i privades ja disposaven d’aquest discurs en vídeo, es va haver de parar tot. Una hora abans. Les redaccions van connectar en directe des dels carrers adjacents del barri de Saint-Michel per ensenyar aquelles flames que s’escapaven des de la catedral cap al cel en un incendi que des del primer moment es va dir que havia estat accidental a causa de les obres (“destrucció involuntària per incendi” és el motiu d’investigació de la fiscalia). Macron arribava poc després de la caiguda de l’agulla amb cara de pomes agres.\nMentrestant, els bombers ruixaven des de les grues amb mànegues aquell sostre que s’estava descomponent (les imatges dels drons són esfereïdores). I d’altres companys seus salvaven de dins el màxim d’objectes artístics i de valor. Les dues mil persones que estaven visitant el recinte poc abans de les set havien estat desallotjades amb normalitat i, en aquest sentit, les tasques de socors van ser exemplars. Fins catorze hores més tard, o sigui les nou del matí de l’endemà, l’incendi no s’ha donat completament per extingit. Ara comencen les tasques d’avaluació sobre què s’ha perdut i què s’ha salvat. Ja s’avisa que l’històric orgue difícilment n’ha sortit indemne.\nI a totes les televisions i els diaris, el repàs dels prop de nou segles d’història (la catedral es va començar a construir el 1163 i es va acabar el 1345) era tant periodístic com una lletania del passat d’aquest país. Allà s’hi han coronat i casat tant reis francesos com anglesos i navarresos, consagrat emperadors que es feien seva la revolució, rehabilitat Joana d’Arc. Allà hi ha estat aclamat el col·laboracionista Pétain i poc després De Gaulle com a alliberador. Allà s’hi han fet els funerals del mateix De Gaulle com a primer president de la V República, així com del seu successor Pompidou i el socialista Mitterrand. I allà s’hi ha celebrat la cerimònia de record pels sagnants atemptats de París el novembre del 2015.\nL’incontinència a les xarxes del president nord-amerià Donald Trump proposava, en els moments de màxim pànic, d’enviar avions a llençar aigua sobre aquest sostre. Amb el risc evident d’acabar d’ensorrar-ho tot. I l’ultradretana Marine Le Pen es feia servir de Twitter per recordar fins a quin punt n’és de francesa Notre-Dame! Per la seva part, l’ultra laic Jean-Luc Mélenchon proposava d’aturar unes hores la precampanya per a les eleccions europees\nA mitjanit, finalment, Macron apareixia davant les càmeres i els micros, acompanyat de l’arquebisbe de París, Miche Aupetit. Havien acabat de visitar conjuntament amb l’alcaldessa, Anne Hidalgo, l’interior de la catedral i podien constatar que l’estructura principal havia aguantat. Tot i que el forat a la cúpula era ben visible. L’al·locució gravada per al vespre quedava en un segon terme i s’imposava unes paraules més espontànies i sentides. També de major solemnitat: “Reconstruirem Notre-Dame perquè és el que els francesos esperen, perquè és el que la nostra història mereix, perquè és el nostre destí profund”. I d’aquesta manera, llançant una col·lecta nacional i internacional (els mecenes del luxe Bernard Arnault i François Pinault ja protagonitzen una cursa milionària), Macron apel·lava a fer aquesta reconstrucció “tots junts”. Un lema que l’incendi de la catedral de totes les catedrals fa possible ara i que era impensable unes hores abans. Els francesos han trobat una raó, sense enemics exteriors, per anar plegats. Perquè han vist com la història se’ls hi queia a sobre.\nResponsable de la web parisBCN


“Revolta, però no revolució”: op-ed per a The European | I ara… què?\n“Revolta, però no revolució”: op-ed per a The European\n28 Juny 2011 8 Desembre 2014 ~ Arnau Fuentes\nAquesta és la versió en català de l’article “Hurra, ein Revolutiönchen” publicat a The European.\nLes protestes a Espanya van començar com un moviment sense líders després de l’aprovació de la Ley Sinde, que obria la porta a la censura encoberta d’Internet.\nLa primera setmana després d’ organitzar-se les acampades, sectors “outsider” van prendre les assemblees quasi per la força, pel que la gent que estava involucrada en l’inici de tot, els moviments No Les Votes i Democrácia real ya!, es haver d’aixecar la veu i demanar que no es transformés la protesta en una mena de festival new-age. Poc després, els mateixos que s’havien definit com “no-líders” van acordar que el millor era aixecar els campaments i retirar-se, esperant la propera ocasió.\nPerò les acampades es van quedar a lloc, i els ‘nous’ campistes tenien idees diferents. El moviment DRY el conformen bàsicament el que es considerava, fa tres o quatre anys, la joventut de la classe mitja-alta, entre 20-i-molts I trenta I tants, amb una gran quantitat de títols universitaris, essent l’anomenada “generació més preparada de l’història”. Tot i que després de la bombolla immobiliària, es podria parlar de la bombolla de la titulitis…\nAlguns d’ells, tal i com es pot veure a multitud de vídeos penjats a la xarxa, prefereixen situar-se dins el marc de la “classe obrera”: anti-mercat, anti-capitalistes, punys al vent, (h)activistes de base i portant les kuffiyes palestines tenyides de colorins, el que els fa ser blancs de les mofes generalitzades, i de ser titllats d’estar adoptant una simple pose.\nEls participants de les manifestacions van baixar al carrer, en gran majoria,\nmitjançant el moviment DRY, tot i que venen de molts sectors i molts diferents. Indignats per la situació política, la bombolla immobiliària, el bipartidisme –amb candidats acusats i imputats per corrupció presentant-se a les eleccions municipals– i una taxa d’ atur del voltant del 20% (fins al 40% en joves com els que acampaven). Però (no tan) sorprenentment, alguns dels cants més corejats en alguns dels campaments, en especial els darrers dies, va ser el de “¡Manos arriba, esto es un contrato!”\nAquests càntics, junt amb les altres “peticions” de més intervenció estatal, subsidis i ajudes per als aturats, retirada de privilegis a la classe política, expropiació de cases buides… fa que el discurs d’aquest moviment sigui quelcom més semblant a una queixa contra les raons que la gent creu que son la causa que ha portat al país a la situació actual, que un desig real i sincer de sortir d’aquesta situació: “Què faran ells [els polítics] per treure’ns d’aquest fang?” És la realitat que apareix després que totes les promeses s’han mostrat com el que sempre varen ser: fum.\nTot i això, aquests darrers dies hem començat a veure algunes propostes interessants en projectes d’ Open Government. Però el mirall Islandès torna a aparèixer, juntament amb les hipervalorades mencions a tot allò tecnològic i 2.0, però sense cap mena de pensament crític sobre les mancances i perills d’una democràcia orientada a aplicacions 2.0 i als smartphones: és una enorme quantitat de fum… un altre cop.\nEncara que les enquestes mostren un suport relativament fort a les peticions del “moviment indignat” per part de la població espanyola, el tema no està afectant a l’ stablishment. Òbviament hi va haver una excepció, dies abans de les eleccions municipals, en que més de 50.000 persones van prendre els carrers. Va ser el primer cop que una protesta nascuda dins de la comunitat d’ Internet va tenir èxit.\nDesprés del momentum inicial, ara podem veure que els principals partits polítics estan ignorant directament el moviment, ja sigui per la manca de concreció de les propostes, o per la tendència tradicional dels polítics espanyols d’ignorar l’opinió pública.\nDes dels mitjans de comunicació es comença a trivialitzar la paraula “indignat”, i tots els partits majoritaris ja posen els ulls a les eleccions generals, a celebrar en menys de 9 mesos. La batalla ha començat, i serà realment dur aconseguir la seva atenció, i més després que les eleccions locals i autonòmiques han demostrat, una vegada més, que qualsevol cosa que vingui d’Internet no afectarà el pla físic. Al menys no massa. Octubre ens dirà alguna cosa més.\nPublicat a De la Ley Sinde a la #spanishrevolution, El Blog\t#spanishrevolution15mThe European\n< Previous “Hurra, ein Revolutiönchen” (op-ed para The European)\nNext > Avanzando hacia el pasado