El nou inquilí de la banqueta, una bèstia negra en el passat - Diari de Girona\nEl nou inquilí de la banqueta, una bèstia negra en el passat\nEl Girona és un dels equips que Eusebio més vegades ha guanyat al llarg de la seva carrera com a entrenador · Sempre que ha tingut l'ocasió, això sí, l'ha acabat elogiant\ncarles rosell 08.06.2018 | 07:37\nA partir d'aquest mes de juliol, i en un principi durant les dues properes temporades si es compleix el contracte estipulat, el Girona i Eusebio Sacristán caminaran de la mà. Aterrarà a Montilivi el de La Seca (Valladolid) per posar-se al capdavant de la primera plantilla blanc-i-vermella. Un equip que coneix prou bé, d'haver-s'hi enfrontat unes quantes vegades. Ara ho farà des de dins. Fins ara, s'hi havia vist les cares. I no un cop. Uns quants. A Segona, a la Copa del Rei i també a la Primera Divisió. Dirigint el Celta, Barça B i la Reial Societat. De precedents n'hi ha per triar i remenar, amb marcadors de tota mena. La majoria d'ells, això sí, amb un denominador comú: els resultats gairebé sempre han somrigut al castellà, que s'ha convertit en una mena de bèstia negra dels gironins. Per tant, vist així, millor tenir-lo a prop que no pas que es presenti l'obligació de jugar-s'hi alguna cosa.\nL'historial d'enfrontaments donava el seu tret de sortida un ja llunyà 7 d'octubre del 2009. Eusebio dirigia al Celta de Iago Aspas, Michu, Trashorras i companyia; aquell equip va visitar Montilivi en un partit de la tercera ronda de Copa. El resultat, un clar 1-3 a favor dels visitants, el dia que una part de la graderia va demanar la dimissió de Javi Salamero, director esportiu local. Aquell va ser el primer dels onze enfronaments que el de La Seca i el Girona han protagonitzat al llarg dels darrers anys. El balanç és prou clar: el tècnic s'ha apuntat 6 victòries i ha sumat 4 empats. Només un cop han guanyat els gironins. Va ser ara fa poc més de cinc anys, al tram final del curs 12/13, amb Rubi a la banqueta. Eusebio entrenava llavors un Barça B que va caure a l'estadi per 1-0. El gol, obra del paraguaià Acuña a la primera meitat. Carles Planas, ara al bàndol blanc-i-vermell, jugava llavors al filial blaugrana.\nEls últims tres precedents se'ls ha jugat contra un Girona dirigit per Pablo Machín, el seu predecessor al càrrec. Dos amb el Barça B i un d'ells, el més recent, amb la Reial Societat a la màxima categoria. Independentment del resultat, el tècnic normalment sempre ha acabat elogiant el rival. Ho va fer la primavera del 2014, quan els gironins estaven amb l'aigua al coll i visitaven el Miniestadi; hi van perdre (2-1) per culpa d'un gol de Munir al tram final que semblava condemnar els blanc-i-vermells. «Ha estat un partit molt complicat contra un rival perillós», deia Eusebio, qui va desitjar sort al seu rival en la lluita per no baixar. «Segur que se'n sortiran, he de reconèixer la bona línia amb què han jugat».\nTambé era ell l'entrenador d'aquell Barça B que va guanyar el curs següent a Montilivi amb un gol d'Halilovic. Un dia en què el Girona va proposar i va tenir ocasions, davant un rival que només va xutar un cop entre els tres pals. «Ha estat un setge, un allau. El Girona està molt fort i ho ha demostrat. Han estat millors jugant-nos de tu a tu», va dir llavors. També bones paraules el passat mes de novembre. 1-1 a l'estadi contra la Reial Societat, un resultat que Eusebio va acabar donant per bo. Dels nanos de Machín, va dir: «És molt atrevit en la seva proposta de joc. Té molt de mèrit el que està fent després de superar situacions bastant complicades».\nDos precedents més, prou curiosos també. Un d'ells, va ser el 4-4 que Barça B i Girona van protagonitzar al Mini el mes de desembre del 2012. En un derbi boig, els d'Eusebio van arribar a manar al marcador per un clar i contundent 4-1. Una diferència que els de Rubi –llavors a la banqueta– van poder eixugar als últims minuts gràcies a un doblet d'Acuña i un darrer gol salvador de Luso Delgado en l'última acció del matx. Per a l'altre, toca remuntar-se fins al maig del 2010. El resultat sembla el de menys: un 2-1 a Balaídos, contra el Celta, amb gols de Michu –al primer minut– i Trashorras. Aquell dia, la notícia era al cel. L'erupció del volcà noruec Eyjafjalla va deixar un núvol de cendra prou visible i va col·lapsar el trànsit aeri al continent, fins al punt que l'expedició liderada llavors per Narcís Julià, l'entrenador, va haver de desplaçar-se des de Santiago fins a Madrid en bus i volar des d'allà.\nI una dada significativa. De tots els partits de Lliga i rivals que omplen fins ara el currículum d'Eusebio Sacristán, el Girona és el segon al que més vegades ha estat capaç de batre des de la banqueta. Només hi ha un conjunt al que ha superat més cops. Es tracta de l'Alabès, contra el qui acumula 7 victòries, per les 6 que ha aconseguit davant dels catalans.\nIntensa jornada de treball d'un Eusebio que ja exerceix d'entrenador\nEusebio Sacristán pren el relleu de Machín\nEusebio s'estrena com a entrenador del Girona


El PP reclama que s’ampliï l’horari de la Biblioteca\nDimecres, 29 Maig 2013 11:05\nZona de la biblioteca per connectar-se a internet /arxiu\nPP, Partit Popular, biblioteca mestre martí tauler, Biblioteca, aules d'estudi,\nEl Partit Popular (PP) de Rubí demana al govern local que ampliï l’horari de funcionament de la Biblioteca Municipal Mestre Martí Tauler pensant en els estudiants, la gent gran i els aturats. Segons la formació, aquest equipament hauria d’obrir matí i tarda per donar resposta a la demanda ciutadana.\nEl PP creu que l’actual Biblioteca Mestre Martí Tauler és un “gran equipament” però que s’utilitza poc. Per revertir això, la formació aposta per obrir l’edifici en aquelles franges horàries que més beneficiïn els ciutadans.\nEls populars reiteren aquesta demanda coincidint amb la posada en marxa de les aules d’estudi nocturnes de la Torre Bassas amb motiu dels exàmens del mes de juny. Segons Mònica Querol, presidenta local i portaveu municipal del PP, aquest servei és insuficient i cal que la biblioteca ampliï el seu horari: “Seria l’espai més idoni, a altres ciutats de l’entorn ho estan fent”.\nLa demanda del PP no es refereix només als estudiants que afronten aquests dies els seus exàmens. Segons la formació, la Biblioteca també ha d’ampliar el seu horari pensant en la gent gran i els aturats, que sovint busquen en aquest equipament eines de les quals no disposen a casa, com ara la connexió a internet gratuïta.\nEl PP ja ha demanat en altres ocasions a l’equip de govern que ampliï els horaris de la biblioteca. Una possibilitat que se’ls ha negat adduint manca de personal, segons ha explicat el partit. Querol entén, però, que l’Ajuntament podria derivar a aquest servei persones que a hores d’ara treballen en altres àrees municipals.\nMònica Querol, portaveu del PP\nDAMIÁN CORTEZ Imitador de MICHAEL JACKSON\nCARLES ANIENTO porta l'agenda de la Biblioteca Mestre Martí Tauler\nLa Kuadrilla de les 11 - EDUARD FRAILE - agenda d'estiu a la Biblioteca MMT\nLa Kuadrilla de les 11 - EDU DE LA BIBLIO MMT\nADRIÀ MARTÍN- Agenda de la Biblioteca Municipal Mestre Martí Tauler


El primer punt de l'ordre del dia del Ple d'octubre era l'aprovació de les ordenances fiscals. Es proposava la modificació de tres ordenances respecte a l'any passat, dues de les quals eren tan sols correccions de text per adaptar-les a les correccions proposades a les noves ordenances de la Diputació de Barcelona.\nTal com va explicar Montse Mases, regidora d'hisenda, l'única modificació política que incorporarava la proposta d'ordenances fiscals del 2019, era la bonificació de l'impost de circulació per als cotxes clàssics en un 90%. Per a rebre aquest benefici fiscal, s'haurà de presentar una acreditació per part d'un club o entitat de vehicles històrics.\nEl grup municipal de CiU va abstenir-se per tal de facilitar l'aprovació de les ordenances però va manifestar considerar la proposta insuficient. "Caldria revisar a fons les ordenances relatives a l'activitat econòmica, a les activitats sedentàries com el mercat i a les fires i atraccions de Festa Major", va concretar Joan Caballol. Finalment, va proposar fer una revisió a la baixa de l'IBI.\nD'altra banda, GiC-VV va manifestar que continuarien amb el seu posicionament de no aprovar res de caràcter fiscal o de contingut econòmic. "Continuem esperant explicacions dels 4 milions que faltaven a l'Ajuntament quan van arribar, dels 2 milions de l'adjudicació de la piscina coberta, del milió d'euros que es deu a Aigües de Manresa i del perquè hem hagut de tornar subvencions que ens havíen donat per restaurar el castell de Calaf", va especificar Neus Aparicio per tal de no donar suport a la proposta presentada.\nFinalment, es van aprovar les noves ordenances amb 5 vots a favor de Junts per Calaf, 2 abstencions de CiU i 3 vots en contra de GiC-VV.\nTira endavant l'ordenació del personal de l'Ajuntament\nL'altre punt de l'ordre del dia era un pla d'ordenació de recursos humans pactat amb la representació sindical.\nCiU va considerar la proposta "poc seriosa" i de "maniobra electoral" i va alertar que podia "posar en risc els llocs de treball", ja que exigiria als treballadors fer un concurs oposició de funcionariat amb el perill de perdre la plaça. Tot i això, no s'hi van oposar i van abstenir-se.\nGiC-VV tampoc va estar d'acord amb com es plantejava aquesta ordenació, tot i que consideraven que la situació de precarietat i manca de funcionariat de l'Ajuntament de Calaf és irregular i cal resoldre-la. "Aquest procediment està mal plantejat, ja que hi ha una sentencia del Tribunal Suprem del 26 de setembre que considera que el personal dels ajuntaments és laboral indefinit no fix i per tant, això té unes conseqüències que ningú s'ha llegit", va exposar Aparicio. En aquest sentit, el GiC-VV va proposar ajornar el tema i va demanar un dictamen de l'organisme corresponent i un llistat descriptiu de llocs de treball per treballar-ho amb el comitè i aprovar-ho en un futur ple.\nL'alcalde, Jordi Badia, va recordar que això tan sols era una proposta d'inici d'un llarg procés "absolutament necessari" per donar resposta a la demanda plantejada pel comitè d'empresa i que no representava cap acord concret. "Només volem resoldre una situació irregular extrema i ho fem seguint els procediments legals i assessorats sempre per la Diputació i secretaria", va informar Badia. A més, també va aclarir que només es faran funcionaris aquells llocs de treball on la feina realment ho impliqui, en el cas per exemple de tècnics que redactin informes.\nAmb 5 vots a favor per part de Junts per Calaf, 2 abstencions per part de CiU i 3 vots en contra per part de GiC-VV, finalment es va aprovar iniciar el pla d'ordenació de personal.


Per Roger Gras Pacheco\nQuè entenc per això? Doncs que en la nostra quotidianitat, en la radiografia social d’amistats dones que són mares, companyes d’escola, d’institut que ens retrobem al cap dels anys ja ben entrats a la trentena, és freqüent que la “figura del pare” sigui absent o que directament no hi sigui, per separació per conflicte, o potser, hom creu això, perquè la mare no l’ha volgut a prop per no sentir-lo capaç de cuidar. Aquí rau la qüestió, la mare, obeint a un instint primari, designa qui serà aquesta persona adulta que “sostindrà” els primers anys de vida de la criatura. Trencant amb models tradicionals, podrien ser més d’una persona adulta, tenint en compte l’avui precari que vivim, en termes laborals i vitals. Per tant, a grans trets, aquest és el meu paper.\n(Aquest article va ser publicat originàriament al blog "Aguait")


La Ruta Minera 2018 portarà més de mig miler de ciclistes a les carreteres de 18 municipis del Berguedà | Entre rivals – Esports\nLa Ruta Minera 2018 portarà més de mig miler de ciclistes a les carreteres de 18 municipis del Berguedà\nRuta Minera 2017. ALEIX CAMPRUBÍ\n06 juliol 2018 10:57\nDonar a conèixer el Berguedà a través d’un repte ciclista de supervivència. Amb aquest objectiu, la Ruta Minera tornarà a omplir de bicicletes les carreteres de la comarca el proper diumenge 15 de juliol. És la cinquena edició d’una prova cicloturística que tornarà a ubicar la seva sortida i arribada a la zona del pavelló poliesportiu de Berga i que recorrerà les carreteres de 18 municipis berguedans. L’organització hi espera entre 550 i 600 participants.\nA banda, aquest any la prova -de caràcter no-competitiu- ha rebut la distinció de Gran Premi Diputació de Barcelona i, en concordança, una injecció econòmica de 3.000 euros que “ajuden a consolidar-la”, segons ha explicat el regidor d’Esports de l’Ajuntament, Ivan Sànchez, en roda de premsa.\nIvan Sànchez i Ramon Tarragó, a la presentació de la Ruta Minera 2018 a Berga. MARC CANTURRI\nTal com ja va passar en l’edició del 2017, la Ruta Minera tindrà dos recorreguts: el clàssic, de 154 quilòmetres, i el més curt però també exigent, de 116 quilòmetres. Ramon Tarragó, de l’organització, ha recordat que el segon itinerari va néixer fa un any davant la realitat que el recorregut de la prova llarga era -i és- molt exigent i calia una alternativa que facilités la inscripció de participants. La posada en marxa de la nova opció també va comportar un escurçament de la prova gran, que va passar de 166 quilòmetres a 154 perquè “calia fer dos recorreguts el màxim de semblants”, ha explicat Tarragó.\nAixí doncs, amb aquesta voluntat, van impulsar la Pedraforca, amb un itinerari de 116 quilòmetres i 2800 metres de desnivell positiu. En aquest cas, la prova inclou l’ascens al colls de Josa, Port i la Mina. Pel que fa a la prova gran, de 154 quilòmetres, compta amb 3.800 metres de desnivell positiu i puja ports com el Coll de la Batallola i el Coll de Pradell, a banda dels que també fan els participants de la Pedraforca.\nTots els participants rebran aquesta medalla. No hi ha distinció pel més ràpid. Les classificacions finals són per ordre alfabètic i reconeixen tots els ‘finishers’, més enllà del seu temps. MARC CANTURRI\nEl perfil de la Pedraforca\nEl perfil de la Ruta Minera\nLa vessant inclusiva de la Ruta Minera\nUna de les grans sensacions de la prova d’enguany tornarà a ser el ciclista berguedà Xavi Caballol, que tornarà a pujar sobre la bicicleta per afrontar els 116 quilòmetres de la Pedraforca. Caballol va perdre una cama l’any 2007. Però no ha deixat de fer esport i va canviar la moto per la bicicleta. Esportivament, no li va gens malament: a principis de març, per exemple, va aconseguir tres medalles de bronze als campionats d’Espanya de pista.\nCaballol corre pel Genesis Cycling Team, un club que agrupa ciclistes paralímpics i d’altres que no ho són. En aquesta edició de la Ruta Minera, Caballol farà la prova amb un company d’equip, el Juanjo Méndez. Un i altre molt probablement protagonitzaran algunes de les imatges del matí del 15 de juliol al Berguedà.\nXavi Caballol, durant la Ruta Minera 2017. ALEIX CAMPRUBÍ\nAjuntament de Berga Ivan Sànchez Ramon Tarragó ruta minera\nLes millors imatges de La Ruta Minera 2017 17/07/2017\nCristofer Bosque, subcampió de Catalunya de BTT 26/06/2018\nMés d’un miler de persones planten cara al fred i superen la 33a Berga – Santpedor 13/11/2017


Boí Taüll presenta les novetats de la temporada 2016/2017 amb una previsió d'augmentar un 20% la venta de forfets - La Neu\nBoí Taüll presenta les novetats de la temporada 2016/2017 amb una previsió d’augmentar un 20% la venta de forfets\nNozar Hotels & Resorts, amb Martí Rafel com a nou director general, preveu vendre un 20% més de forfets aquesta temporada i arribar fins a 120.000 dies d’esquí pel que fa a l’estació d’esquí de Boí Taüll, i acollir més de 60.000 clients el 2017 en el Resort Balneari de Panticosa.\nComencen a caure les primeres nevades al Pirineu i, amb la neu i el fred arriben també les novetats de les diferents estacions d’esquí de cara la temporada 2016/2017. En aquesta ocasió, ha estat Nozar Hotels & Resorts, propietària de Boí Taüll i el Resort Balneari de Panticosa, que ha fet la presentació a Barcelona. La presentació de l’acte ha estat dirigida per Martí Rafel, director general de Nozar Hotels & Resorts, amb el suport de Xavier González, director general de Boí Taüll, i Jesús María González, director general del Resort Balneari de Panticosa.\nEn aquesta nova etapa amb Martí Rafel al capdavant, l’estació d’esquí de Boí Taüll preveu vendre un 20% més de forfets al llarg de la temporada i arribar fins a 120.000 dies d’esquí. Per aconseguir aquestes xifres, l’estació ha rebut una inversió d’1,6 milions d’euros de l’empresa Actius de Muntanya, una societat que depèn de la Generalitat de Catalunya. Aquesta inversió s’ha destinat principalment a la millora i adequació dels equipaments de l’estació per consolidar el paper que l’estació d’esquí té com a motor econòmic de la comarca de l’Alta Ribagorça.\nDe la mateixa manera, s’han invertit 150.000 euros per implementar un nou sistema de forfets electrònics que permetrà als esquiadors accedir als remuntadors d¡una manera més còmode i ràpida.\nUn calendari de nombroses competicions per a tots els públics\nAquesta temporada Boí Taüll compta amb l’acollida de diferents proves esportives tant a nivell professional com amateur, destacant la Copa d’Espanya d’Esquí de Muntanya en les modalitats “vertical” (cronoescalada) i esprint, els dies 17 i 18 de desembre, l’Snow Gay Weekend, pels dies 11 i 12 de Febrer, i l’espectacular Dorado Freeride pels dies 11 i 12 de Març, prova puntuable pel Freeride Junior Tour.\nPel que fa al Freestyle, l’estació comptarà amb la prova “New Kids on the Snow” per a esquiadors i snowboarders amateurs menors de 16 anys, el 04 de Gener, i “In Eleven Contest“, competició amateur d’esquí i snowboard per a totes les edats que se celebrarà el 28 i 29 de Març.\nBoí Taüll: excel·lents condicions de neu sense cues ni massificacions\nAmb una ubicació privilegiada encarada al nord, i amb les cotes més altes del Pirineu (2.751 m. Cota màxima i 2.020 m. Cota mínima), Boí Taüll ofereix un total de 47 kms repartits en 47 pistes amb un desnivell total de 10.366m.\nboi taullmartí rafelnovetatspresentació


‘Drets arreu del món’ és el lema de l’edició 2019 de la Universitat d’Estiu de Gandia. La programació completa d’activitats obertes va ser presentada el passat dijous pel director del Centre de Gandia de la UV, J.Emili Aura, i els regidors de l'Ajuntament de Gandia, Nahuel Gonzàlez, de l'area de cultura i Carmen Fuster, de l'àrea d'educació.\nAhir dilluns, a les 18:30 hores, es va celebrar l’acte inaugural on va participar la rectora de la Universitat de València, Mavi Mestre, i l’alcaldessa de Gandia, Diana Morant, així com altres autoritats acadèmiques i polítiques. La conferència inaugural fou impartida per Margarita Soler, presidenta del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, i porta per títol ‘Democràcia i drets en un món global’.\nLa programació d’activitats obertes a la ciutadania continua dimarts 16 amb una taula redona en la què es debatrà sobre l’educació pública i privada, mentre que dimecres 17 es parlarà sobre l’organització territorial a Espanya. En aquesta última taula redona, organitzada conjuntament amb la Càtedra Alfons Cucó, hi participaran la sociòloga Carolina Bescansa, el catedràtic de Dret Constitucional Javier Pérez Royo i el periodista Salva Enguix. Dijous, el president de Greenpeace Espanya, José David Sandoval, parlarà sobre els drets del planeta. Les activitats vespertines es tancaran divendres 19 amb una taula redona sobre periodisme i corrupció política. Taula, aquesta última, moderada per la directora de ‘Levante-EMV’, Lydia del Canto, i en la que participaran el periodista Francesc Arabí i el president de l’Agència Antifrau, Joan Llinares. Com sempre, totes les conferències seran a les 20 hores a la Casa de la Marquesa.\nTambé dimarts s'enceten les activitats nocturnes. Dimarts 16, es projecta el documental ‘Gurumbé: canciones de tu memoria negra’, una projecció que estarà acompanyada d’un col·loqui amb el director de la cinta, Miguel Ángel Rosales. Dimecres 17, arriba a la UEG el nou espectacle de Pep Gimeno ‘Botifarra’, acompanyat pel músic marroquí Ahmed Touzani, que presentaran el seu nou treball conjunt, ‘De banda a banda del Mediterrani’. Dijous 18, les nits al jardí reben l’espectacle ‘París Any 1940’. A més, divendres 19, el duet format per Júlia i Clara Andrés presentarà a Gandia el seu nou treball, ‘L’eix radical’. Totes les actuacions començaran a les 22:30 hores i seran gratuïtes.\nEn quant a la programació de cursos, aquestos s’iniciaren el dilluns 15 de matí i compten amb una matrícula de més de 400 persones. A més, s’espera la participació de vora 100 professors. L’oferta de cursos, 11 en total, planteja l’anàlisi al voltant dels drets: els drets del planeta, dels xiquets, els drets lingüístics o els drets humans. A més, continua la iniciativa encetada l’any passat juntament amb el Vicerectorat d’Igualtat, es reedita ‘L’estiu de les dones’ amb cursos i tallers al voltant del feminisme. L’oferta es completa amb cursos de temàtica variada dedicats a Àfrica, el còmic o l’educació. Pel que respecta als tallers, aquesta edició presenta una oferta de set tallers amb temàtica molt variada. Així, hi ha tallers dedicats a l’alimentació, a la gestió d’emocions, els drets LGTBI o la nova Llei de Protecció de Dades. A més, se celebraran noves edicions d’altres tallers que en anteriors ocasions han resultat molt reeixits, com el taller dedicat a la crítica de pel·lícules i sèries de televisió i el dedicat al jazz.\nWEB DE LA 36 UNIVERSITAT D'ESTIU DE GANDIA


The life and death of Peter Sellers | Signes d'un temps\n← Pastissets (Rosalia)\nNoa & Solis String Quartet →\nTítulo: Llámame Peter\nEn quin món viu! El que han de passar es fills seus, ses dones, es pares…!\n2 respostes a The life and death of Peter Sellers\nJuliol 29, 2005 a les 19:07\nSense vinagre, ups? Hauré de demanar un poc més. Açò és el que m’ha pogut dir mon pare. Vaig a veure sa tia Maria.\nJuliol 28, 2005 a les 23:15\nLits, no ve a “cuentu” de res, però tu que coneixes gent gran i de cuina, me pots demanar com se salen ses tàperes? N’he comprat per a una amiga que m’ha demanat que fossin sense vinagre per fer-les a l’estil italià, però ella serà de viatje i ho hauria de fer jo mateixa perquè no es facin malbé… merci!


Mostrant 10 - 18 de 123 articles\nLa col·lecció Tissot Tradition Chronograph presenta en el seu disseny un estil vintage i clàssic que s'aprecia en detalls com la decoració guilloché i la caixa corbada a l'estil dels anys 50. Amb una tecnologia suïssa tradicional que uneix noves tècniques, patents en les seves funcions: comptadors de 30 minuts i de dècima de segon, agulla de cronògraf...\n270,00 € TRUCAR AL TELÈFON 973 27 10 78\nEs tracta d'un 3 agulles de 42mm amb moviment de quars, d'inspiració sport amb tocs clàssics, que el fan perfecte per a l'ús diari. Aquest model en concret presenta un braçalet i una caixa d'acer inoxidable 316L i una esfera negra sobra la qual trobem índexs aràbics.\n240,00 € TRUCAR AL TELÈFON 973 27 10 78\nEs tracta d'un 3 agulles de 42mm amb moviment de quars, d'inspiració sport amb tocs clàssics, que el fan perfecte per a l'ús diari. Aquest model en concret presenta una corretja de pell negra, una caixa d'acer inoxidable i una esfera negra sobra la qual trobem índexs aràbics.\nTISSOT XL BLUE\n255,00 € TRUCAR AL TELÈFON 973 27 10 78\nEste model en concret presenta un bisell en acer inoxidable gris amb acabat mat i una esfera blava on trobem els índexs en color blanc. Les agulles de les hores i els minuts també són blanquese. Com a guinda a aquest bestseller, una corretja d'efecte tèxtil en color blau. Disseny contemporani i tecnologia suïssa a un preu insuperable.\n330,00 € TRUCAR AL TELÈFON 973 27 10 78\nEste model en concret presenta un bisell en acer inoxidable gris amb acabat mat i una esfera beix on trobem els índexs en color negre. Les agulles de les hores i els minuts també són beix, amb el perfil negre, i el segundero també és negre. Com a guinda a aquest bestseller, una corretja d'efecte tèxtil en color verd militar. Disseny contemporani i...\nTISSOT CHEMIN DE TOURELLES...\n755,00 € TRUCAR AL TELÈFON 973 27 10 78\nLa col·lecció de Tissot Chemin des Tourelles rep el seu nom pel carrer on es va crear la marca.Todos amb fons de caixa transparent, un bonic detall per als més nostàlgics. El moviment automàtic d'aquesta col·lecció és Powermatic 80, una exitosa maquinària amb grans prestacions la reserva de marxa dura fins a 80 hores.\n380,00 € TRUCAR AL TELÈFON 973 27 10 78\nLa seva esfera minimalista llueix neta i elegant, i la seva estètica juga amb el contrast entre l'acabat soleil setinat de l'exterior i la decoració en espiral de l'interior. El fons transparent deixa a aldescobert un moviment Powermatic 80 i 2671 decorat amb ones. La forma arrodonida de la polsera d'acer, que alterna baules setinats i polits, garanteix...


De Tot CAT - Fundació .cat\nNotícies > De Tot CAT\nEl passat cap de setmana, del 4 al 6 de juny, vam ser a la Fira De tot CAT, a Girona, amb moltes de les empreses i altres col·lectius que fem servir la llengua catalana en els nostres productes i serveis. Aquesta ha estat la primera edició de la Fira, la qual es va desenvolupar en perfectes condicions, resultant tot un èxit en quant a participació, tant d’expositors com de visitants, i també pel que fa a la diversitat de les activitats programades.\nDes d’allà vam difondre algunes de les campanyes que tenim en marxa, a més de realitzar una presentació per explicar com ajuda el .cat a les empreses, i de prendre Un cafè per la llengua, participant a una taula rodona sobre el paper del català a Internet.\nCESICAT i puntCAT, junts per una navegació més segura\nLa nostra activitat més participativa a De Tot CAT va ser el joc de Navega Segur, que de forma molt divertida ajuda al jugador a evitar els possibles perills que es pot trobar a Internet. CESICAT , el Centre de Seguretat de la Informació de Catalunya, també present a la Fira, van difondre amb nosaltres la importància de la seguretat en la navegació, ja que des de el seu estand també es van poder aprendre bons consells de navegació mitjançant el seu joc Segurs a la Xarxa.\nLes persones que van jugar a navegar amb seguretat des del nostre estand, van entrar en el sorteig de diferents productes i serveis que empreses amb domini .cat ens van cedir gratuïtament per la ocasió. En aquesta pàgina trobeu més informació de la nostra participació a la Fira, així com la relació de guanyadors i dels premis que els hi corresponen. Agraïm de nou la col·laboració de les empreses .cat que van cedir regals per donar-se a conèixer a través de la nostra iniciativa.


Cuba, del 5 al 18 d’abril de 2017: recorrent la Vall de Viñales i retorn a l’Havana (15 d’abril de 2017; dia 12) (III)\n· El crioll o natiu: és el cacau genuí i va ser batejat així pels espanyols en arribar a Mèxic. Es cultiva a Amèrica a Veneçuela, Hondures, Colòmbia, Equador, Nicaragua, Guatemala, Trinitat, Jamaica, Mèxic i Grenada; i al Carib, a la zona de l'oceà Índic i a Indonèsia. És un cacau reconegut com de gran qualitat, d'escàs contingut en tanins, reservat per a la fabricació de les xocolates més fines. L'arbre és fràgil i d'escàs rendiment. El gra és de clova fina, suau i poc aromàtic. Representa, com a màxim, el 10% de la producció mundial.\n· El foraster: originari de l'alta Amazònia: es tracta d'un cacau normal, amb els tanins més elevats. És el més cultivat i prové normalment d'Àfrica. El gra té una clova gruixuda, és resistent i poc aromàtic. Per neutralitzar les seves imperfeccions, requereix un torrat intens, d'on procedeix el sabor i l'aroma de cremat de la majoria de les xocolates. Els millors productors usen grans forasters en les seves mescles, per donar cos i amplitud a la xocolata, però l'acidesa, l'equilibri i la complexitat de la majoria de les xocolates provenen de la varietat criolla.\n· Els híbrids, entre els quals destaca el trinitari: és un encreuament entre el crioll i el foraster, encara que la seva qualitat és més pròxima a la del segon. Com el seu nom indica, és originari de Trinitat on, després d'un terrible huracà que l'any 1727 va destruir pràcticament totes les plantacions de l'illa, va sorgir com a resultat d'un procés d'encreuament. D'aquesta manera, va heretar la robustesa del cacau foraster i el sabor delicat del cacau crioll. A més s'usa normalment barrejat amb altres varietats.\n· Guiant-se pel color de la beina i pel so que fa al seu interior al ser lleugerament colpejat, el recol·lector sap quan ha arribat el moment de la collita. Tan aviat com les baies maduren, els anomenats tombadors, amb una falç o amb un ganivet especial de tipus falç fixat sobre una perxa, tallen el peduncle de la baia, anant amb compte de no fer malbé les flors i els brots propers. Després es talla el fruit amb un ganivet en sentit transversal.\n· Es tallen les beines sense fer malbé les llavors. Aquestes s'extreuen amb un utensili amb forma de cullera amb la polpa que les envolta, i es disposen en un munt cònic sobre una base de fulles de plàtan. Després s'enrotllen les fulles de la base i s'afegeixen altres fulles grans per envoltar els munts completament. Així s'inicia el procés de fermentació, que dura entre tres i set dies segons el sabor que es desitja.\nTorrefacció, Espellofat, Desgreixat\nCacau natural i cacau alcalinitzat\nEl cacau, sense més tractament és lleugerament àcid (pH 5-6) de color vermellós i sabor lleugerament astringent. Se'l coneix per cacau natural. Per alguns usos en què interessa un gust més axocolatat, un color més fosc (que pot arribar a negre en alguns productes com algunes galetes) o també una solubilitat augmentada, se'l sotmet a un procés d'alcalinització. Mitjançant una solució de carbonat potàssic, altes temperatura i pressió, el cacau resultant rep el nom d'alcalinitzat. En el procés d'alcalinització una part majoritària de les catequines que són els flavanols responsables de la funció vasodilatadora del cacau, són transformades en tannins -i així el cacau alcalinitzat deixa de tenir en bona part les virtuts vasodilatadores que el cacau natural té. (Continuarà)\n(La fotografia correspon a la vida quotidiana a Viñales)


Butxaca 62 - Llibres.cat | Llibreria online en català | La Impossible Llibreters Barcelona\n/ Butxaca 62\nMiller, henry Edicions 62 jueves, 1 de enero de 1998\nAutor: Miller, henry Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 01/01/1998 Sota comanda 3/5 dies lab.\nNoves aventures de Bridget Jones, ara en edició de butxaca. Fielding, helen Edicions 62 viernes, 30 de marzo de 2001\nAutor: Fielding, helen Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 30/03/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nUn clàssic en edició de butxaca. Calvino, italo Edicions 62 viernes, 30 de marzo de 2001\nAutor: Calvino, italo Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 30/03/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nNovel·la en edició de butxaca. Tabucchi, antonio Edicions 62 viernes, 30 de marzo de 2001\nAutor: Tabucchi, antonio Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 30/03/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nTots aquells cavalls (butxaca)\nMccarthy, cormac Edicions 62 miércoles, 23 de mayo de 2001\nAutor: Mccarthy, cormac Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 23/05/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nBridget Jones té trenta-tants anys, no té parella estable, viu en un caòtic pis de Londres, es passa el dia fent una feina que no la distreu, fa molt cas dels llibres d'autoajuda i... Fielding, helen Edicions 62 viernes, 29 de junio de 2001\nAutor: Fielding, helen Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 29/06/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nEl gat i la rata, que forma part de la trilogia de Danzig, relata alguns moments i situacions clau de l'adolescència d'un jove alemany durant la Segona Guerra Mundial: la visió del... Grass, günter Edicions 62 lunes, 9 de julio de 2001\nAutor: Grass, günter Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 09/07/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nDescalç sobre la terra vermella. vi\nPere Casaldàliga va arribar al Brasil el 1968, quan tenia quaranta anys. Havia aconseguit fer realitat el seu somni, ser missioner, cosa que li canvià la vida per sempre més. Provi... Escribano royo, francesc Edicions 62 lunes, 9 de julio de 2001\nAutor: Escribano royo, francesc Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 09/07/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nEl senyor José és un funcionari de segona del Registre Civil que col·lecciona retalls de diari i revistes sobre personatges famosos, que completa amb tota mena d’informacions que n... Saramago, josé Edicions 62 martes, 30 de octubre de 2001\nAutor: Saramago, josé Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 30/10/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nRaimundo Silva, un corrector de proves, esmena deliberadament el sentit d'una frase del llibre que està corregint sobre un setge clau de la història portuguesa, aquest fet és el mo... Saramago, josé Edicions 62 martes, 30 de octubre de 2001\nUn dels èxits més espectaculars dels darrers anys De bernières, louis Edicions 62 martes, 30 de octubre de 2001\nAutor: De bernières, louis Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 30/10/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nDema a les tres de la matinada (butxaca)\nCalders, pere Edicions 62 lunes, 5 de noviembre de 2001\nAutor: Calders, pere Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 05/11/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nTom Ripley ha trencat amb el seu passat tumultuós i ara gaudeix, al costat de la seva dona, d'una vida plaent. Però aquesta serenitat li durarà fins que tornin a aparèixer els seus... Highsmith, patricia Edicions 62 lunes, 5 de noviembre de 2001\nAutor: Highsmith, patricia Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 05/11/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nL'estranya visita de Frank Pierson a la finca de Tom Ripley trencarà l'harmonia amb què ara viu després d'haver oblidat impúdicament el seu passat d'estafador, falsificador i assas... Highsmith, patricia Edicions 62 lunes, 5 de noviembre de 2001\nLa Cordelia Gray treballa com a secretària en la distingida agència Pryde & Gray-Detectius Privats. Un matí, quan hi arriba, es troba a terra el seu cap. Està mort. El currícul... James, p.d. Edicions 62 martes, 27 de noviembre de 2001\nAutor: James, p.d. Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 27/11/2001 Sota comanda 3/5 dies lab.\nCom assenyala Francesc Vallverdú, és remarcable "la qualitat literària i humana dels textos, com no podia ser altrament, venint d'un escriptor que es troba entre els millors prosis... Caldersl, pere Edicions 62 jueves, 24 de enero de 2002\nAutor: Caldersl, pere Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 24/01/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nSapiens. el llarg camí dels homínid\nAquest llibre respon d'una manera clara i didàctica els dubtes que se situen en l'origen de la humanitat: Quan van començar a parlar els homínids? Com s'ho van fer per descobrir el... Diversos autors Edicions 62 jueves, 24 de enero de 2002\nAutor: Diversos autors Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 24/01/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nUna novel·la d'aventures. Bowles, paul Edicions 62 jueves, 24 de enero de 2002\nAutor: Bowles, paul Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 24/01/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nNovel·la de misteri que s'allunya dels estereotips de les novel·les angleses sobre detectius per aconseguir unes trames summament complexes. James, p.d. Edicions 62 sábado, 16 de febrero de 2002\nAutor: James, p.d. Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 16/02/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nCartes d'amor (butxaca)\nCalders, pere Edicions 62 lunes, 18 de febrero de 2002\nAutor: Calders, pere Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 18/02/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nAnys enrere, un home va ser abandonat per la dona que estimava. Ara ell li escriu una carta on li demostra que aquell a qui va deixar no és tan poca cosa com ella creia, perquè ha ... Company i navau, flavia Edicions 62 martes, 26 de febrero de 2002\nAutor: Company i navau, flavia Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 26/02/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nJaner, maria de la pau Edicions 62 viernes, 12 de abril de 2002\nAutor: Janer, maria de la pau Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 12/04/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nMossen, el (butxaca)\nSimó, isabel-clara Edicions 62 viernes, 12 de abril de 2002\nAutor: Simó, isabel-clara Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 12/04/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nLa felicitat és una novel·la de suspens, d’amor i d’odis, de venjances i d’esperances, de dubtes i de descobertes d’un món canviant, protagonitzada per la gent anònima que generaci... Baulenas i setó, lluís-an... Edicions 62 martes, 7 de mayo de 2002\nAutor: Baulenas i setó, lluís-anton Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 07/05/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.\nPublicada ja l'any 1987, aquesta novel·la sobre la controvertida vida de Verdaguer torna ara a veure la llum en motiu del centenari de la mort del poeta. Simó, isabel-clara Edicions 62 martes, 7 de mayo de 2002\nAutor: Simó, isabel-clara Editorial: Edicions 62 Data d'edició: 07/05/2002 Sota comanda 3/5 dies lab.


TALLER D'ENQUADERNACIÓ. TÈCNIQUES BÀSIQUES.TALLER PER MESTRES, DOCENTS, PROFESSOR@S - Portal d'Activitats Educatives de Catalunya\nTaller adreçat a docents.\nEn aquest taller aprendreu tècniques bàsiques d'enquadernació (cartoné, rústica, americana, japonesa) tot i elaborant-vos una enquadernació pròpia. També coneixereu totes les parts d'un llibre i el vocabulari específic de l'ofici . Coneixereu el llibre com a objecte (llibre d'artista) i les seves possibilitats creatives.\nL'enquadernació és un art obert i multidisciplinar en què hi té cabuda la il·lustració, el disseny gràfic, els volums, les tipografies així com la pròpia fabricació del paper.\nTaller de 3 h de durada.Mínim 6 persones, Màxim 12 persones\nArtesania, Coneixement del medi i Biologia, Tecnologia i industria, Història, cultura i patrimoni, Formació professorat\n#manualitats #escolar #canvi climàtic


Sate Serveis AssistencialsCom prevenir l'artrosi en la tercera edat - Sate Serveis Assistencials\nCom prevenir l’artrosi en la tercera edat\nVosté està aquí:Home / Notícies / Com prevenir l’artrosi en la tercera edat\nL’artrosi és una malaltia articular que afecta la majoria de persones de la tercera edat. Tot i que els factors genètics i la vellesa poden contribuir al fet que sigui un problema gairebé inevitable, hi ha algunes mesures preventives per retardar la seva aparició i / o alentir el seu avanç.\nQUÈ ÉS L’ARTROSI I COM PREVENIR\nL’artrosi es deu a el desgast dels cartílags que recobreixen les articulacions, una erosió provocada pel frec entre els ossos. Aquest contacte genera inflamació, dolor i pèrdua de la mobilitat.\nSegons l’últim estudi realitzat per Vanir en col·laboració amb la Fundació Internacional de la Artrosi (OAFI), gairebé el 70% dels espanyols amb edats compreses entre els 35 i 65 anys ha tingut dolor articular en alguna ocasió en l’últim any.\nCAUSES I TIPUS DE ARTROSI\nArtrosi primària: també se l’anomena idiopàtica ja que es desconeix la seva causa, encara que s’han identificat alguns factors de risc com l’edat avançada, l’obesitat, l’activitat esportiva intensa, la menopausa i els antecedents familiars, entre d’altres. Sol produir-se en mans, peus, genolls, maluc o columna. Cal destacar que hi ha un tipus d’artrosi més generalitzada que afecta tres o més articulacions alhora.\nArtrosi secundària: en aquest cas sí que es coneixen les causes de la patologia. Les més freqüents són:\nMalalties congènites o de naixement.\nTraumatismes: derivats d’alguns treballs professionals o d’una activitat física intensa i perllongada.\nMalalties de el metabolisme com diabetis, hipoparatiroïdisme …\nAlteracions inflamatòries neurològiques o vasculars.\nAltres malalties reumàtiques com l’artritis reumatoide.\n5 CONSELLS PER A EVITAR EL DESGAST DE LES ARTICULACIONS\n1. Mantingues una dieta sana: una bona alimentació pot ajudar-nos a combatre el sobrepès, una de les principals causes de desgast de les articulacions. Per a un correcte funcionament articular, és fonamental portar una dieta saludable: hem d’incloure aliments rics en proteïnes com carn, llegums i peix; aliments amb vitamina A com les pastanagues o els ous; vitamina C, que es troba en diverses fruites; vitamina D, present en peix blau; i calci i magnesi com els que proporcionen els lactis o els fruits secs.\n2. Evita el sedentarisme: practicar esport de baix impacte articular de manera regular com nedar, anar en bicicleta o caminar contribueixen a millorar la mobilitat de les articulacions i a enfortir la musculatura. Si has perdut l’hàbit, comença a poc a poc, augmentant gradualment els minuts d’exercici diari.\n3. Adopta una bona postura: mantenir una correcta posició tant a l’oficina com al sofà pot evitar la fatiga perllongada en les articulacions. És recomanable seure en cadires amb respatller i evitar butaques molt baixos o enfonsats. Per millorar la postura també es recomana utilitzar un calçat còmode, amb sola gruixuda i taló baix. A més, has de tenir cura a l’realitzar activitats quotidianes com aixecar i transportar càrregues pesades ja que impacten directament en les articulacions. Per evitar una sobrecàrrega articular, flexiona els genolls a l’ajupir-te quan vagis a aixecar pes i intenta reduir el temps que romans de peu.\n4. Descansa correctament: dormir un mínim de 7 hores en una posició correcta és fonamental tant per al benestar mental com físic. Per agafar el son amb més facilitat és important tenir en compte el tipus de matalàs, així com el coixí, i intentar mantenir una rutina de descans.\n5. Recolza’t en un especialista: en cas de tenir un dolor persistent en les articulacions, és recomanable acudir a un traumatòleg per a un correcte diagnòstic. Si fos necessari i recomanat pel metge, visita regularment a un fisioterapeuta perquè et pauti una sèrie d’exercicis físics adaptats al teu cas.\nTambé pots complementar aquestes indicacions amb un suplement alimentari que t’ajudi a nodrir el cartílag i a mantenir el bon estat de les articulacions. Amb el pas el temps, el nostre cos perd gradualment la capacitat de produir col·lagen, però hi ha complements com Bonflex Col·lagen que redueix els símptomes de l’malestar articular.


URXELLA | Conchi Peña\n«Per desgràcia és impossible gaudir del litoral a tota la Costa dels Pins»\nConxi Peña, regidora d'EU-EV, fa tres anys que lluita pel caràcter públic del litoral\nGUILLEM MAS. Son Servera.\nConxi Peña és la regidora d'EU-EV a l'Ajuntament de Son Servera. Des de fa tres anys que defensen la legalitat a la costa i el seu caràcter públic.\n-Fa tres anys que des de la vostra formació defensau el caràcter públic de la costa. Tan important és?\n-És un tema principal perquè realment el litoral està cada vegada més construït il·legalment i pensam que s'ha d'aturar. Ens quedarem sense una costa per gaudir i per oferir als turistes. Malauradament, poder gaudir de la costa és impossible a la Costa dels Pins. No podem caminar més de 50 metres sense haver de tornar enrere. És ple de construccions il·legals que ens impedeixen el pas.\n-Què opinau de la privatització de la costa de Mallorca?\n-És el símbol que demostra que al 2006 una persona que té influències pot aconseguir quedar-se amb un tros de costa. Malgrat tenguem una llei de Costes que defensa una costa pública. Privatitzar és una demostració que encara avui hi ha persones que tenen més drets que els altres. Se suposa que la Constitució diu que tots som iguals.\n-I aquesta permisivitat...\n-Només s'entén per la influència i el poder econòmic dels propietaris que cometen aquestes infraccions. La llei és molt clara i seria tan fàcil com fer-la complir: sancionar i tomar les il·legalitats.\n-Amb tot, Son Servera és l'únic cas...\n-Sí i és molt trist que sortim als mitjans per temes com aquests i no com a un municipi amb coses positives. L'Ajuntament hauria d'involucrarse amb aquest tema. Entre tots ho hem d'aturar perquè no vagi a més. Les administracions han de fer complir la legalitat i no haver de denunciar-ho nosaltres perquè es faci complir la legalitat.\n-Des d'EU-EV a nivell estatal se segueix la mateixa postura?\n-Des d'IU ens donen suport al 100 per cent. Amb el diputat al Congrés Joan Herrera estam en contacte directe i a la comissió de Medi Ambient defensen la mateixa postura que nosaltres. Llevar les il·legalitats i mantenir el domini públic.\n-La destrucció de la costa és un suïcidi econòmic de cara a un futur?\n-Crec que sí. Si espenyam la nostra costa acabarem amb la base de la nostra economia, que és el turisme.\n-Ets una de les convocants de la manifestació del proper dissabte...\n-És molt important aquesta concentració. Hem de demostrar a les administracions que això és un problema col·lectiu i manifestar-se en contra de la resolució privatitzant la piscina és manifestar-se contra totes les il·legalitats de la costa. Pensam que la gent s'ha d'animar i venir i donar suport a la nostra causa que és una causa de tots, la defensa del litoral. Tothom hi està convidat.\ntomeu | 13/08/2006, 19:56\nEndavant amb aquesta lluita legitima. No podempermetre la prvatització del nostre litoral. Salut i branca


Les vostres preguntes, anècdotes i rondalles (I) | Llegendàrium\n6 de Gener de 2019 6 de Gener de 2019\nUelh deth Garona, al Pla de Beret, a prop de Bossòst\nD’ençà del principi he pensat Llegendàrium com un lloc on trobar-se amb les llegendes i les tradicions, no solament com una pàgina que va en una direcció. La penso més com un hort sense amo, un prat salvatge que ningú cuida però al que tothom pot accedir. En ell s’hi poden trobar herbes verinoses amb boniques vestidures, herbes esquerpes però sabies, d’altres que no podeu veure però que són allí i fins i tot algunes que expliquen acudits i ballen. Perquè hi ha qui balla al voltant del foc, hi ha que ho fa dins del foc. I hi ha qui és el foc.\nAixí que avui obro les portes de la pàgina perquè els qui llegiu i gaudiu d’elles també en participeu. Tots tenim personatges de la nostra història que ens fascinen, llocs que estimem o que volem conèixer, criatures que hem vist en somnis o amb les que ens agradaria trobar-nos. He volgut que aquesta vegada sigueu vosaltres qui em demaneu els propers articles i que poguéssiu preguntar-me tot allò que us passés pel cap. Aquest és el resultat de les preguntes que m’heu anat fent durant aquesta setmana a Facebook i per altres mitjans.\nTambé he afegit totes les aportacions que m’heu anat fent, explicant-me històries i anècdotes del vostre poble o que us explicaven els vostres avis. Algunes són simplement “regals”, com fotografies o cançons que m’heu enviat. He rebut desenes d’aquestes històries, així que no sé si m’hauré deixat algú, però si és així, intentaré que hi sigui la següent vegada. Com ha funcionat molt bé, i si us agraden aquest estil de propostes participatives, no serà la darrera.\nEspero que en gaudiu i tots plegats n’aprenguem del que trobem al prat. Perquè mai se sap què pots trobar-hi.\n“Estelades, gallines que ressusciten i polítics escomesos” El Cosso, a Sant Agustí de Felanitx, podria ser l’origen de les neofestes mallorquines. Font\nEnsaïmada gegant a la matinada de Porreres, a Mallorca. Font\nLes neofestes mallorquines\nEn Marc Toda, de Mallorca, em comenta un tema molt interessant de folklore viu: Les festes mallorquines que han creat tot un imaginari popular nou, que tot sovint són el centre de la festa, amb un fort caire reivindicatiu de la llengua i la cultura.\nEl folklore no és quelcom que existís abans i ara s’hagi mort. No són criatures o rondalles dels avis. Aquest fenomen de les neofestes és una mostra que sempre, en qualsevol situació, en qualsevol temps, el folklore ho impregna tot i adopta formes adequades a l’esperit del temps. El problema el trobem quan pensem què considerem folklore. Si el veiem com quelcom encotillat, apamat, que es pot col·leccionar, tenim un problema. Si el descategoritzem i obrim l’espectre de què pot ser, aleshores és quan començarem a albirar la seva verdadera força, la unió íntima amb cadascun de nosaltres, els que ens precediren i tots els que ens seguiran.\nSi sou de Mallorca, Menorca o les Pitiüses, i em consta que tinc bons lectors d’aquelles contrades germanes, suposo que sabreu què és. Pels qui sou del Principat o del País Valencià i no ho conegueu, el que em diu en Marc és prou significatiu: Es tracta de festes creades els darrers anys pel jovent dels pobles amb tot un imaginari festiu nou que, en alguns casos, s’han acabat convertint en el punt central de les festes locals. A més totes elles tenen en comú un fort sentiment nacionalista (per no dir independentista directament) i de crítica social i política. M’envia també un enllaç, molt interessant, que podeu consultar aquí.\nM’agrada molt l’article que es diu “Festes d’autoestima” i us convido que el llegiu. Una mostra radiant d’una cultura viva i amb força s’expressa a través de les seves festes, de la seva capacitat d’articular un llenguatge propi, festiu, icònic, simbòlic. L’humà ha festejat d’ençà que va tenir pensament abstracte i l’expressió de l’alegria i la disbauxa amaga molts més significats dels que us pugui semblar a simple vista. Per això, crec que hauré de dedicar un article complet a aquestes festes mallorquines, que reivindiquen la força del seu esperit popular, que també és el nostre, llegiu des del Principat, de la Catalunya del Nord, del País Valencià o de les Illes!\nI espero poder participar-hi també, és clar. Si no, com voleu que en parli amb propietat?\nNo hubo remedio. Francisco de Goya\nEra tan dolenta com diuen la Inquisició espanyola?\nAriadna Vilu em pregunta que en penso d’un article publicat en un famós diari espanyol, que blanqueja la imatge de la terrorífica Inquisició espanyola, i em pregunta si era tan dolenta com diuen.\nAquest és un tema que em toca els nassos per moltes raons. Primer perquè el blanqueig que n’està fent el nacionalisme espanyol d’una de les institucions criminals més terribles de la història de la humanitat és equiparable, si no pitjor, per la barra i la manipulació sense complexos, que la dels negacionistes que blanquegen la imatge dels nazis. De fet, moltes vegades neguen ambdues coses. I no és estrany, els nazis són aprenents dels inquisidors.\nEn segon lloc i, encara més important, és un menyspreu absolut als milers de víctimes de la Inquisició. Aquest menyspreu és normal si ells adopten l’òptica dels vencedors de totes les guerres que hi ha hagut a Espanya, una opció purament ideològica i ahistòrica, basada en els seus prejudicis patriòtics espanyols.\nEl tema aquest que s’han tret de la Llegenda Negra l’utilitzen d’una manera partidista i desvergonyida. Programes de televisions i ràdios espanyoles, seudohistoriadors, periodistes molt mediàtics, tots sempre des d’un mateix espectre ideològic, han anat filtrant la idea que la Inquisició espanyola “no era tan dolenta” com la resta d’inquisicions d’Europa i coses per aquest estil. Però si anem directament a les fonts i llegim els professors, estudis seriosos, fets per acadèmics de prestigi, que estudien el funcionament de la Inquisició espanyola d’ençà de la seva fundació, trobarem que el quadre és d’autèntic horror.\nPer tot això, crec que serà necessari fer-ne un article ben documentat, per combatre amb el meu gra de sorra aquesta mentida de l’espanyolisme. I a Goya i a les seves pintures i gravats sobre la Inquisició, bé, per què fer-li cas?, al final, segons ells, era un traïdor afrancesat.\nAlguns gravats del Roc de les Bruixes, a Canillo, Andorra\nEl boc en el llegendari català\nRuben Ruga m’escriu per preguntar-me si tinc algun article sobre bocs que no tinguin referències del Mestre, és a dir, diabòliques.\nA l’article del Boc de Biterna comento en algun dels seus paràgrafs que, com va intuir Ramon Violant i Simorra, Biterna i el Boc són romanents prehistòrics, probablement anteriors a la introducció de l’agricultura i els metalls. Però dir que la bruixeria ve de la prehistòria i quedar-se tan ample és també un error.\nEl boc, el mascle cabró, en el llegendari català usualment és un representant del Mestre o ell mateix, i quan dic català vull dir d’arreu dels Països Catalans. Però també tenim algunes rondalles o motius simbòlics en què el boc representa motius aparentment allunyats de la bruixeria o d’elements diabòlics. Dic aparentment, perquè si precisament la bruixeria va trobar en el Boc i en Biterna un símbol i un espai no va ser per casualitat. La cabra, d’ençà d’època ibera i romana, ha estat relacionada amb la disbauxa i la lascívia, amb la fertilitat i l’astúcia amb un punt embogit. Així ens ho mostren els seus ritus i les seves rondalles. I tots coneixereu l’expressió “estar com una cabra”.\nEls mascles cabrons, especialment els negres o els rojos, es col·locaven en ramats de cabres que normalment eren blanques o tacades per produir major diversitat genètica, evitar l’endogàmia i fer més fort el ramat. Com és lògic, els nostres avantpassats no sabien explicar científicament perquè era sa per a un ramat que hi hagués un mascle d’un fenotip i un ramat totalment diferent, que compraven en fires llunyanes o intercanviaven amb altres pastors. Si sou pastors o coneixeu el món de la ramaderia, especialment l’antiga, sabreu que aquest boc era l’únic o pràcticament l’únic mascle que podia copular amb la resta de cabres. És clar que, quan passava un temps, sacrificaven el boc rei i el substituïen per un altre. La seva funció havia quedat inservible i, com els reis celtes de l’Antiguitat, calia substituir-lo.\nAquest caràcter relacionat amb el sexe desenfrenat i lasciu va ser observat atentament pels nostres avantpassats. “Aquelarre” no deixa de significar “prat del mascle cabró”. I què fa el mascle cabró en el prat? Cal dir-ho? Ho aneu veient? Però això solament és una minúcia, una anècdota de tot el quadre complet. És Ginzburg qui ens parla de com l’organització de les juntes de bruixes i bruixots, tot sovint, prenia una organització i funcionament simbòlic i orgànic molt proper al de la natura, al del territori. Per exemple, el de les abelles.\nO, per dir un altre exemple, el de les cabres. Cal dir alguna cosa més? És clar que això solament és una petita anècdota. Però si sou boc d’algun prat, aneu amb compte quan vingui el temps de substituir-vos…\nUn lector amb el pseudònim Carl G Jung m’escriu per demanar-me un article sobre la Molsosa.\nLa Molsosa també és una criatura del nostre territori a qui li tinc molta estima. És, potser, una de les representants més clares d’un esperit del bosc caigut en desgràcia, oblidat i maltractat. Un dels trets més interessants que té és que, en ella, podem veure molt clarament l’evolució dels humans amb el tracte amb la natura, despullada, desproveïda de qualsevol artifici i domesticació.\nI, recordeu, que quan parlem de folklore, de criatures, de natura, de territori, mai parlem de quelcom que, solament, és extern a nosaltres, sinó també intern. De fet, no hi ha diferència entre el que és intern i extern. I encara més, no som nosaltres, amb el nostre tracte, els que modifiquem la Molsosa com si fos un element passiu, és ella la que s’adapta, es mostra, dialoga amb nosaltres de determinada manera d’acord a nosaltres. I viceversa.\nPer cert, m’encanta que m’escrigui en Carl G Jung!\nN’hi havia homes bruixots… I molt temuts…\nHi havia homes bruixots?\nNati Nacenta vol saber si hi havia homes bruixots i si hi havia diferència entre la tasca que feien els bruixots i la que feien les bruixes.\nAquesta pregunta es pot respondre d’una manera curta o llarga. La curta és: Sí, n’hi havia. Hi havia diferència? Lògicament, també.\nLa resposta llarga és més capciosa, més enrevessada. Tot depèn de què considerem com a bruixa i de qui escoltem. El problema que tenim amb la bruixeria és que gairebé tota la documentació que conservem és dels processos judicials. No tota, però sí la majoria. Això fa que tota la visió que tenim de les bruixes i bruixots del passat estigui filtrada pels ulls d’aquells que les executaren. Això ha fet que alguns historiadors diguin que les bruixes no van existir mai, que són una invenció dels inquisidors i que simplement eren remeieres, gent que s’oposava al sistema aristocràtic o bocs expiatoris per part del poble, gent utilitzada per les comunitats per fer-los pagar les seves frustracions col·lectives amb linxaments populars. Però cal diferenciar entre remeieres, bruixes i el folklore llegendari de les bruixes.\nHi ha d’altres autors, però, que tenen en compte altres factors, no els purament documentals. Factors etnològics, mitològics, fins i tot geogràfics. I que han explorat documents anteriors a l’edat moderna, com els de les visites pastorals, on es parla de les bruixes i els bruixots més enllà dels judicis. Pel que fa a això recomano molt visitar les exposicions “Per bruixa i metzinera” i “Se’n parlave i n’hi havie“, d’ambdues en faré una ressenya aviat.\nCom deia, també depèn de què considerem bruixa o bruixot. Si considereu bruixa a tot aquell que tenia un ofici “màgic”, com els endevinadors de tot tipus i especialitat, les alcavotes (que feien filtres d’amor, preparaven abortius i, en general, treballaven amb les passions), els tallanúvols i altres oficis que espantaven tempestes i pedregades, i molts altres, sabem que hi ha que eren d’ofici pràcticament exclusiu d’homes. Per exemple el soler o esteler, que endevinava el futur observant el sol i les estrelles. Una de les seves pràctiques era col·locar una copa amb aigua al bell mig d’un prat a les dotze del migdia i, observant el reflex del sol que queia a pic sobre l’aigua, entrar en estat de trànsit i predir el futur.\nHi havia altres oficis màgics que, als Països Catalans, eren practicats bàsicament per homes. Hem de tenir en compte que aquests homes i dones, normalment, no s’hi dedicaven a això a temps complet, molts ni tan sols cobraven. D’altres utilitzaven la picardia per estafar al poble i miraven de treure’ls-hi tots els quartos que podien. Com ens explica l’estudiós de la bruixeria a l’Aragó, Ángel Gari, hi havia casos on els mateixos sacerdots feien d’astròlegs, en general per enganyar a la gent i augmentar el seu patrimoni.\nPerò suposo que, el que voleu saber, és si hi havia bruixots home dins de la visió “clàssica” que tenim de la bruixa, homes que anaven a Biterna i que volaven fins al prat del boc. Si llegim la documentació de les persecucions, per tota Europa tenim judicis on apareixen bruixots. I no són pocs, al contrari. Alguns són protagonistes de casos ben espectaculars, on a més a més de bruixots se’ls acusa de canviaformes, de transformar-se en gat, serp o llop. D’altres se’ls acusa d’assassinats i canibalisme, d’enverinar i infanticidi. Totes són acusacions que no varien sensiblement de les que feien a les bruixes, tot i que ens han arribat casos molt particulars dels que parlaré en el seu moment, com el de Pere Torrent, el bruixot llobater; els “cures diaples” així anomenats per la Franja de Ponent i novel·lats per Baroja; Ángel Gari, per tot el Pirineu aragonès, del que parla en català fins el qual parla aragonès, passant pel ribagorçà, ens parla de gairebé un centenar de casos perseguits de bruixeria masculina; a Catalunya i la resta dels Països Catalans també els podem comptar per desenes i centenars. A l’article del Boc de Biterna, per exemple, vaig parlar del cas de Valentina Guarner, del Pont de Suert, que el 1485 va ser penjada, segons els judicis, va ser iniciada a la bruixeria per dos homes, que li donaren l’ungüent per travessar portes i xemeneies.\nPel que fa a si tenien una pràctica o una tradició diferent de la femenina, pel que sabem la resposta és sí… i no. Com m’han escrit diverses persones preguntant-me pel tema, faré un article complet dedicat a la bruixeria masculina i en parlaré més en detall.\nCriatures pirinenques i minairons\nHolm Oak i en Pere Escabrós Porta volen saber-ne més de les criatures del Pirineu i els manairons.\nQuan parlo de territoris boscosos i les criatures que en ells van néixer, una cosa que m’agrada sempre recordar prèviament és que, fins fa no gaire, el que avui veiem convertit en bosc en el passat eren camps i pastures treballades per l’home. Amb la industrialització, que a Catalunya va arribar cap a la segona meitat del segle XIX, i que no es desenvolupà plenament fins als anys 50-60 del segle passat, el bosc es va abandonant en massa i tots els antics oficis de bosquerol es perden, com els de carboner, llenyataire i molts d’altres. D’altres es mantenen, però ni molt menys en les quantitats del passat, com el de pastor. El que vull dir amb això és que moltes zones que avui veiem convertides en boscos feréstecs, en el passat eren zones transitades i apamades, més encara directament convertides en pastures i camps. Una tècnica immemorial, practicada fins fa no gaire i encara utilitzada en territoris com l’Amazones o l’Àfrica Central, era directament cremar tot el bosc de manera descontrolada. A Galícia i Astúries encara ho fan, recolzats sota mà per la infame “Ley de Montes” i la replantació d’espècies com els eucaliptus, com al nord de Portugal. Una de les hipòtesis que parlen del nom Pirineus, “Muntanyes de Foc”, ve del fet que els grecs observaren com els pastors pirinencs portaven a terme aquestes tècniques, això ho vaig comentar a l’article dedicat a l’origen mític d’aquesta serralada tan important del nostre llegendari. I a l’inrevés, zones que avui són aeroports, pobles de blocs de pisos interminables i barris formats exclusivament per naus industrials, asfalt i plàstic, els famosos no-llocs, abans eren boscos, camps, pantans, aiguamolls.\nPer parlar del Pirineu també heu de tenir en compte un altre concepte, que és que el Pirineu català no va ser una zona aïllada, si no que va ser una zona de pas d’ençà de la Prehistòria, amb mines, camps i pastures. Concretament per dues zones, la Cerdanya i la Junquera. Per allà van passar les primeres cultures de la metal·lúrgia, els primers agricultors, els cartaginesos, els romans, els visigots, els francs. El Pirineu central i atlàntic sí van quedar relativament aïllats i els avenços tecnològics van arribar-hi més tard. Qui parla d’això amb gran encert és Ramon Violant i Simorra, en els seus estudis etnològics sobre el Pirineu. Però, també cal dir que tots ells, començant per la cultura protocèltica dels camps d’urnes, que van portar amb ells el bronze i l’agricultura i la ramaderia avançada, van establir-se escassament. Totes les cultures que passaven per Catalunya, com ens explica el medievalista occità Pierre Bonassie, no van establir-se sinó superficialment, com a elits governants o sense mesclar-se gaire amb els pobles autòctons. Això ho explico més en el tercer article dels simiots. És per això que les religions monoteistes, com la cristiana, van trobar a Catalunya una zona on va ser difícil penetrar-hi per molts segles, deixant les zones rurals sense cristianitzar o vagament cristianitzades. La cristianització de les zones rurals catalanes va ser un procés lent i tardà, de generacions, tot sovint amb molta sincretització o tradicions amb les que els mossens rurals van decidir aliar-se o directament participar-hi. Quan això va passar, quan van cristianitzar-se, van convertir-se en autèntics bastions del catolicisme, com podem veure amb el carlisme tradicionalista al segle XIX.\nL’atracció romàntica que generen en nosaltres serralades com els Pirineus, que podem veure com l’últim lloc on van arribar les costums modernes i la cristianització, no són del tot encertades. És normal que avui, en el segle XXI, especialment si viviu en zones urbanes, veieu els Pirineus o el Montseny així, però en el passat el paisatge era completament diferent. Per altra banda sí que és cert que, en aquesta atracció idealitzada, noucentista, romàntica, hi ha quelcom molt més profund, una visió del bosc que, com explica Claude Lecouteux, té a veure amb el seu tracte amb nosaltres com un territori a mig camí entre aquest món i l’Altre Costat, on tot és possible, el territori d’allò salvatge i feréstec, que connecta amb el nostre jo més arcaic, aquell que va viure durant milions d’anys sota l’ombra del roure i l’alzina. Valorar el bosc simplement des dels punts antropològics, històrics, psicològics o sociològics, pot fer que ens oblidem de la part més important, que és aquella que s’estableix en diàleg entre un mateix i el territori.\nI, lògicament, si Catalunya va ser una zona de pas, però no de quedar-s’hi en massa, podeu imaginar-vos que els Pirineus són especialment propensos a mantindre una relació especial amb el territori, més feréstega, però alhora central de la història de Catalunya. Com he anat explicant en els articles del comte Arnau, els Pirineus són el bressol de Catalunya. No solament d’una manera, diguem-ne, metafísica, idealitzada, de rondalla, sinó palpable, real. Tots, qui més qui menys, coneixereu la rondalla medieval i cortesana d’Otger Cataló i els Nou Barons de la Fama, sorgida al mateix Montgrony, igual que el nostre heroi per excel·lència, el comte Arnau. Però també hem de pensar que el comte Guifré organitzà el repoblament de Catalunya, en base a castells i monestirs, dels Pirineus estant. En els Pirineus neix, literalment, l’esperit català. Després de la conquesta franca el centre de Catalunya queda molt despoblat, amb grans zones pràcticament buides, on no hi havia ningú. Catalunya, com tota Europa en aquella època de l’Alta edat mitjana, era un lloc escassament poblat. Això és una idea sobre la que es fa molt poca importància, però que és cabdal. Avui veiem gent per tot arreu, també a les zones rurals. Abans podies passar dies i dies caminant o cavall, creuant Catalunya, i no veure absolutament a ningú.\nEls Pirineus, així com altres serralades de Catalunya, però sobretot els Pirineus, han estat en diversos moments de la nostra història un lloc on s’ha retirat la població, s’ha unit amb el territori, i ha tornat a fluir. I així en un cicle, com el bategar d’un cor. Són refugi i són bressol. Com els Alps. Com el Caucas. Per això és des d’on els comtes francs van planejar la repoblació de Catalunya i des d’on es va començar a gestar el que avui coneixem com el poble català.\nEls minairons o manairons, seran les properes criatures que publicaré, ja tinc l’article preparat i esbossat, i no trigaré en publicar-lo durant aquest mes. Mentrestant, podeu llegir una ressenya que vaig publicar d’un dels millors llibres sobre criatures petites de la mitologia catalana, on es parla molt dels minairons, Més ràpids que el llamp, més vius que el foc,; o podeu recuperar l’article que vaig publicar sobre Pirene i l’origen mític dels Pirineus; o algun del comte Arnau, n’he publicat fins a tres, el personatge més representatiu del caràcter català, amb el seu origen en una part dels Pirineus més fascinant i salvatge, la serra del Montgrony.\nUlls de gat mesquer, d’en Joan Barceló i Cullerés\nRecomanacions de novel·les d’història i llegendes catalanes\nDavid Ros em pregunta per recomanacions de novel·les i llibres de ficció relacionats amb la història de Catalunya, personatges mítics o amb llegendes catalanes.\nN’hi ha molt on triar i remenar! Les meves primeres recomanacions sobre novel·les històriques o sobre mitologia catalana són les antologies de relats curts que han editat Orciny Press i Edicions SECC. D’elles pots trobar-ne ressenyes a Llegendàrium. Catalunya Mítica, d’Orciny Press, és una antologia de relats sobre llegendes catalanes posades al dia. Edicions SECC també té dos llibres en la mateixa línia, el Bestiari i el Monstruari, la ressenya la podeu recuperar aquí. Edicions Comanegra va publicar fa poc dos llibres molt interessants i que són una magnífica porta d’entrada a la mitologia catalana, amb il·lustracions molt evocadores que fan volar la imaginació i una edició impecable, El gran llibre de les criatures fantàstiques de Catalunya, que he ressenyat aquí, i El gran llibre dels indrets fantàstics de Catalunya. Més ràpids que el llamp, més vius que el foc, que també he ressenyat, és un assaig molt amè sobre criatures fantàstiques d’arreu els Països Catalans, també del País Valencià, Andorra i les Illes Balears. Un bon clàssic, amb un llenguatge que ha quedat una mica antic però que encara és molt llegidor, i que pot servir com a introducció, és la sel·lecció que va fer-ne el mestre Joan Amades a Les millors llegendes populars, la ressenya també la podeu trobar a Llegendàrium.\nPel que fa a novel·les sobre història i llegenda catalanes, hi ha dues per la mainada que recomanaria molt, una és L’ocell de foc, d’Emili Teixidor, i l’altra és Ulls de gat mesquer, de Joan Barceló i Cullerés. L’Ocell de Foc és una obra mestra de la literatura catalana que tracta l’època de l’edat mitjana després de la desfeta de Muret vistes pels ulls d’un jove joglar anomenat Ocell de Foc, una novel·la que pot llegir perfectament un adult, doncs és molt rica en subtext i està molt ben documentada. Ulls de gat mesquer és una obra d’un dels nostres autors més injustament oblidats, Joan Barceló, en la que se’ns presenta una història amb riquíssims elements simbòlics, situada al segle XVI, en que un jove viu la captura del seu pare per part de la Inquisició espanyola, acusat de convers. Acompanyat d’una bruixa i set gats mesquers, de bandolers i altres personatges fora de la societat, Ulls de gat mesquer és una novel·la que, com el seu autor, s’hauria de tornar publicar i reivindicar. Ambdues les ressenyaré properament a Llegendàrium.\nA un nivell més personal, una novel·la que quan era mainada em va fascinar i que vaig rellegir tant que ara les pàgines se’m cauen de les mans, és La lluna de les mil cares, de Dolors Garcia i Cornellà. També la ressenyaré properament. És una novel·la fascinant en els seus elements, en la seva recerca sobre elements màgics i en la seva recreació d’un món totalment real, el nostre, però alhora en la cruïlla de la màgia, el somni i la fantasia. Dolors García i Cornellà es nota que coneix molt bé els temes dels que tracta i que s’ha inspirat en la mitologia i la història catalana. Novel·les sobre personatges i fets importants de la nostra història en tenim de molt interessants, com Victus, d’Albert Sánchez-Piñol, que tracta els fets del 1714 o la trilogia dedicada a Jaume I, que comença amb El punyal del sarraí, escrites per Albert Salvadó, són molt entretingudes.\nSonia Cabana em pregunta per mitologia dels Pirineus, de la que he parlat més amunt. També em pregunta per quins llocs freqüentaven les bruixes i, concretament, per “El prat de les bruixes”, on es reunien les bruixes araneses i on, a prop, es va cremar una famosa bruixa de Bossòst, la que es deia que era la principal de la junta.\nFa pocs mesos vaig ser-hi en aquest prat. Hi he estat ja dues vegades, així que tenia en ment fer-ne un article aviat. Aquest lloc està íntimament lligat a la tradició de Biterna, així que no trigaré en parlar-ne.\nPel que fa a llocs que “freqüentaven” les bruixes. Doncs tot depèn del que entenguem per llocs que freqüentaven. A grans trets els podem dividir en tres categories: Els llocs on van ser penjades, els llocs on la tradició popular i llegendària diu que es reunien. i els llocs on els inquisidors i les torbes populars que van linxar-los deien que es reunien. De tots tres n’hi ha a grapats. Però el que més hem de comprendre és que “el lloc” que freqüentaven les bruixes, si és que freqüentaven algun, era un lloc al que no s’hi pot accedir a peu.\nMalgrat tot, la tradició llegendària catalana cita tres llocs importants i cabdals dins la bruixeria catalana. Probablement el primer sigui la muntanya forcada, el Pedraforca, on no solament les llegendes i la mitologia citen que allí hi anaven les bruixes, sinó també els judicis i les persecucions. Per exemple, una famosa cita d’un judici de 1619, contra Jacoba Ricarda, la Pellisona, diu així: “…jo me untí amb ungüents dejús les aixelles i en ser untada tota nua, me’n aní per la xemeneia dient: “Dejus fulla!, dejus fulla! Jo em don al Dimoni!” I me’n anava per los aires a Pedraforca. I allí ja trobí lo Dimoni com a home que estava ballan amb totes…“. La tradició diu que les bruixes i bruixots es reunien en la base que hi ha entre la forca de la muntanya. La segona muntanya en importància, probablement tant com la primera, és el Canigó, a la Catalunya del Nord. Són dues muntanyes que conec bé i que he pujat i baixat diverses vegades, i és normal trobar-se tot tipus de gent, tant excursionistes i escaladors, com d’altres que acudeixen atrets pel que ells anomenen “energies” del lloc. A la base del Pedraforca i ha un restaurant i alberg on, s’hi teniu sort, us explicaran històries molt interessants. El tercer lloc en importància dins la tradició llegendària de bruixes està molt disputat, però jo diria que és el Montnegre-Corredor.\nEn la tradició màgica catalana tant el Pedraforca, com el Canigó, s’han d’entendre que eren llocs que eren vistos com entre mons, punts on trobar-se no tant amb el cos físic com amb l’interior. Però també, com és lògic, amb el palpable, perquè no hi ha diferència entre un i l’altre.\nPel que fa a llocs amb història, les Valls d’Àneu van patir una de les primeres persecucions sistemàtiques contra la bruixeria, tal com vaig dir quan us vaig parlar de les ordinacions de la Vall d’Àneu en l’article del Boc de Biterna i en el que us parlava de l’obra d’en Pau Castell Granados. El poble de El Mallol, capital administrativa del Vescomtat de Bas o Besalú, a la Vall d’en Bas, és el lloc d’on conservem el judici complert més antic de Catalunya contra una bruixa, Astruga Meigarda, i probablement un dels més antics d’Europa. El mateix poble d’Altafulla, que conté en si mateix la formula bruixesca per anar volant al sàbat també és un lloc fermament relacionat amb la tradició de bruixes. Si visiteu el poble trobareu que les bruixes i el record d’aquestes són arreu.\nDe tots ells, i de molts altres, n’aniré parlant.\nBruixeria a Palamós\nEster Casas em demana que parli de bruixeria a Palamós.\nFa poc vaig escriure una llegenda de Palamós que conté elements de bruixeria, però cercant he trobat tot un estudi molt interessant del tema, que podeu descarregar-vos clicant aquí. En llegir el pdf és un tema que m’ha semblat molt interessant, així que n’hauré de parlar.\nDones d’aigua i el Dimoni Cucarell\nLaia Jones em pregunta per les Dones d’aigua i si puc fer-ne un article. Pere Cardona em demana per un article del dimoni Cucarell.\nDesprés dels minairons, la següent criatura de la qual parlaré seran les dones d’aigua. A twitter també m’han demanat que en parli i alguns de vosaltres m’heu escrit preguntant-me si ja ho havia fet, així que no trigaré. Tant els minairons com les dones d’aigua són dos “pesos pesants” de la nostra mitologia així que, com vaig fer amb els simiots, m’estan portant molta feinada. És molt probable que els hi dediqui diversos articles, però espaiats amb el temps. El concepte de dones d’aigua també comprèn altres éssers que a vegades són iguals, però que a vegades tenen tradicions diferents, com les Païtides, les Encantades… De totes n’aniré parlant. Sé que les dones d’aigua són de les criatures més vives i més estimades del nostre llegendari. I és normal.\nPerò, sabeu com són realment? N’heu vist alguna? Potser no són com us imagineu…\nEl diable o dimoni Cucarell em sembla un personatge molt divertit i entranyable del nostre llegendari i, d’alguna manera, té molt més al darrere del que sembla. Ho anoto per parlar-ne després dels minairons i les dones d’aigua.\nMercè Sala em comenta si puc parlar de Vallgorguina i la seva relació amb la bruixeria\nAi, Vallgorguina! Hi he estat tantes vegades pels seus encontorns! Fins i tot vaig estar a punt, a una passa, d’anar-hi a viure fa no gaire. De Vallgorguina, del seu dolmen i d’altres llocs dels seus voltants, així com de les seves tradicions i llegendes, n’hi ha molt a parlar, molta controvèrsia i una història de folklore viu i algunes estafes que s’estenen fins pràcticament el segle XXI, especialment entre finals dels anys 80 i inicis dels 90, quan va convertir-se en un lloc multitudinari de peregrinatge. Del llibre que debat l’emplaçament original del dolmen, de les trobades a finals dels 80 i inicis dels 90, tots són fets que em semblen igualment fascinants, per molt que alguns els vegin molt críticament, però tenen un component sociològic interessant per contextualitzar l’època. D’alguns curiosos fets que sí que contenen llavors de misteri i d’alguns detalls que passen molt desapercebuts, també us en parlaré.\nM’agradarà dedicar-li, no solament un article, sinó reprendre una sèrie d’articles d’aquells de senderisme i rondalles que fa temps que no faig.\nEn Talltendre: L’Albert Alba m’envia aquesta foto d’un dels bocs amb els que treballa, de raça pirenaica francesa, en Talltendre. N’Albert és pastor. No trobeu que en Talltendre és encantador? Quin pelatge roig més bonic i quines banyes més espectaculars!\nCom a curiositat, en alguns documents de persecució a les bruixes catalanes es diu que el Mestre se’ls hi apareixia en la seva forma de Boc de Biterna amb pelatge negre o, tot sovint, roig. Qui sap què s’amaga sota aquesta cara de bon jan d’en Talltendre! Vosaltres què en penseu?\nEn Talltendre gaudint del sol\nSerps que xuclen la llet de les dones: Pel twitter, Aracné, que és arqueòloga i fa il·lustració històrica, em comenta un fet que va explicar-li l’àvia del seu marit: “L’àvia del meu marit era d’un poblet de la Franja, sempre explicava la llegenda d’una serp amb cabells que mamava la llet a les dones que alletaven mentre dormien”. Em cita els pobles de Natxà, Camporrells i Baldellou.\nSi plou per la lluna nova d’agost: Sus Marques, també pel twitter, em comenta que: “En canvi si plou durant la lluna nova d’agost és bon any de rovellons, o això diuen“. No he conservat el poble.\nMés serps que xuclen llet humana i el Salvatxo: “FLNA PV 3 i 4”, pel twitter, em comenta que a Pego, al País Valencià: “A les serps els agrada la llet. A vegades se n’ha vista alguna mamant d’una cabra o d’una ovella. Diuen que a voltes s’avícien a beure llet de dona i fins apleguen a secar-ne la llet. Ho creia una llegenda fins conéixer una persona q em contà que l’àvia, al mas, perdé un fill per això.“\nI també em comenta una curiositat sobre els llangardaixos: “A Pego del llangardaix, gran enemic de les serps, se’n diu Salvatxo. Perquè salva als humans de les serps, per això no se’ls ha de molestar. Una volta un home es va adormir i en despertar-se a la vora tenia un salvatxo q engolia una serp.“\nLa lluna vella d’agost i els formiguers: En Carles Castellà, pel twitter, em comenta aquesta tradició del Baix Ebre: “A la lluna vella d’agost és quan diuen que s’han de cremar els formiguers (‘gavells’, al centre i sud del Baix Ebre, ‘llevadís’ a Tivenys)“.\nLa lluna tendra: Laura Corsà, a twitter, em comenta això dels pagesos noguerencs i la Lluna: “A casa meua, pagesos noguerencs, de la lluna plena en diuen lluna tendra, si no vaig mal fixada. També és bonic, com si fos un formatge.“\nLes canyes i l’agost: “Refelet el ceguet”, pel twitter, em diu aquest costum del País Valencià: “Al País Valencià les canyes (per plantar tomatas per exemple) es tallen en minva per a que no es podreixen.“\nPedres de llamp trobades a cementiris: N’Hèctor Pampín m’explica aquesta troballa: “Jo tenia una pedra de llamp. Va sortir sota un campanar medieval rodejat de calaveres. L’arqueòleg en cap me la va regalar dient: Es una pedra de llamp, es forma quan l’energia de la tempestat cau i fon la terra.” M’explica que va ser trobada a Sant Julià de Ramis, prop del jaciment iber de Kerunta.\nHe vist a la Pesanta!: David Subirana m’escriu un parell de vegades per dir-me que va veure a la Pesanta de petit. No l’hi he pogut treure més informació!\nLa paràlisi del son: Maria Pilar Colas em comenta que ha viscut situacions de paràlisi del son en que li sembla haver vist a la Pesanta: “Jo nomes sé que es una sensació anguniosa, el curiós que m’ha passat no de nit, algun cop fent migdiada“, “Yo a veces los días de fiesta leo y me quedo dormida y entonces me pasa, no siempre pero más de lo que me gustaría.“\nTractes amb la Pesanta: Molts veu escriure’m les vostres experiències en un dels articles que ha tingut més èxit de tots, el de la Pesanta. En Cristian Sánchez em comenta una experiència terrorífica amb llenguatge molt planer i natural, una de les aportacions sobre paràlisi del son més interessants: “Yo suelo tener parálisis del sueño. La última hace dos dias, mi novia se quedo flipando porque movia la boca y respiraba fuerte… en realidad le estaba pidiendo ayuda a gritos y yo veia como ella me miraba y se acercaba pero no hacia nada… en fin… se pasa mal pero te acostumbras. He aprendido a despertarme por voluntad pero tardo un rato.“\nUna cançó de la Pesanta: En Narcís Boter m’envia una cançó de death metal de la Pesanta, del grup Cruz. Collonuda, gràcies Narcís! Aquí us la deixo.\nSobre l’origen de l’herba talpera: Anaïs de les Crestes m’escriu una correcció boníssima a l’article de l’herba talpera, us la deixo aquí: “S’han trobat restes en jaciments del bronze a Europa. Crec que a Hongria. Crec que ho vaig llegir a Las drogas en la prehistoria d’Alicia Guerra Doce. I l’Aina Erice en va fer un article. Crec que la cosa està amb que ve d’Amèrica (confirmat per genètica), però va arribar d’alguna manera abans de la invasió/descobriment ja que s’han trobat vàries restes arqueològiques.“\nHerba talpera per tot arreu: Mercè Ydalga, de Vilanova de Sau, em comenta que al seu poble n’hi ha arreu, d’aquesta bona amiga. Gràcies Mercè! N’he pres molt bona nota! Visc just aquí al costat…\nUn poble terrorífic: Júlia Miquel López em comenta que un poble molt poc conegut i terrorífic de Catalunya és Sant Miquel de Vilaclara. Gràcies Júlia, l’hauré de visitar aquest agost! Espero trobar-hi bona gent.\nUna llegenda de serps… que xuclen llet de dona!: Les històries de serps us van agradar molt (i jo que me n’alegro, m’encanten), això ho vaig veure clar quan em vau explicar nombroses històries d’aquesta bestiola. Mariàngels Vilaseca Torruella em diu que: “Una altra llegenda de serps, que m’explicava la meva mare com una història verídica. Una dona que dormia amb el deu nadó, que cada dia estava més prim i demacrat. Una nit el seu home es va amagar i va descobrir l’entrellat. Mentre la mare dormia una serp es colava al Llit, li xuclava la llet del pit i posava la cua a la boca del nadó perquè mamés.” Alguna cosa em diu que investigui això de les serps que xuclen llet de dona, molts m’ho heu comentat!\nLa serp amb cabellera de cal Marçal, Puig-Reig: En Joan Ramon Santasusana m’escriu aquesta interessantíssima rondalla de serps amb cabells: “La meva àvia Maria, quan anàvem a passar les vacances a Cal Marçal, a Puig-reig, on vivia, sovint em parlava de serps amb banyes i serps amb cabellera. A ambdós tipus de serps sempre els hi atribuïa una gran edat, dient que quan les serps es feien velles i tenien molts anys, els hi creixien banyes, cabellera al cap i el llom, o fins i tot bigotis. No cal dir que les serps eren immortals, ja que el canvi de pell sempre les rejovenia. I un tema a part ja és el de les serps que mamaven dels pits de les dones que alletaven als seus nadons, a les que adormien, posant la punta de la seva cua a la boca del nadó, mentre elles mamaven del mugró, engreixant mentre el nen s’anava posant magre. Moltes d’aquestes històries me les explicava com casos reals i em posava exemples de cases i famílies, de las que ja no recordo el nom.“\nMés serps peludes!: En Xevi Golet també diu que “Al meu poble, al Voltreganès, quan era petit en edat escolar ja s’havia parlar d’una serp peluda i amb una joia enclestada al cap….“\nSerps, serps, serps: En Francesc Teixidor Sabater, de Maials, al Segrià, em comenta això: “Jo he sentit a dir que quan la gent feia migdiada a les cabanes de les finques, les ser es posaven a sobre i els hi xuclaven l’ale. El meu pare, durant uns dies arribava a casa amb gran mal de cap. Fins que un dia va prendre la gossa, va descobrir i atacar una serp gegantina, que semble ser s’havia alimentat del alè del meu pare.“\nUna cançó del Cavall Bernat de Montserrat: En Marc O’Callaghan, creador de Coàgul, m’envia una cançó que porta el nom d’aquest lloc de Montserrat. Gràcies Marc! Us la deixo aquí.\nUn Cavall Bernat al País Valencià: Cris Climent em comenta això de la seva terra: “A València, a la Ribera Alta, també tenim el Cavall Bernat a La Murta.” Ho hauré d’investigar, segur que té les seves rondalles.\nEl Cavall (carall) Bernat de Sant Llorenç del Munt: Chony Torvisco afegeix: “Al Vallès Occidental, amb la Muntanya de Sant Llorenç del Munt, la Mola, també tenim un “Cavall Bernat…“\nSeguiré amb més aportacions que m’heu anat deixant en el següent article. Gràcies a tots, de tot cor!\nPrevious articlePedres de Llamp (II i final): La veu del foc\nNext articleAestus: La nova fornada dels espectacles d’acció


Una seixantena de voluntaris i aprenents assisteixen a la trobada de tardor de les parelles lingüístiques\nAquest dilluns, 6 de novembre, vam trobar-nos a la Biblioteca per inaugurar una nova edició del Voluntariat per la llengua a la ciutat. L'acte va començar a les set de la tarda amb els parlaments de Roser Tutusaus, responsable del Servei de Català de Rubí, Sergi García, regidor de Política Lingüística de l'Ajuntament de Rubí, i Teresa Garcia, directora del Centre de Normalització Lingüística de Terrassa i Rubí. Tot seguit, l'Isaac Aguareles, responsable del VxL a Rubí, va presentar el contingut de les bosses que havien rebut els participants a l'entrar a l'Auditori de la Biblioteca. Cal destacar-ne la cartilla dels establiments col·laboradors, amb la qual les parelles lingüístiques poden guanyar diversos premis al final de la temporada.\nPel que fa a les activitats de la 27a edició, des d'ara fins al gener, les parelles lingüístiques poden participar en activitats dins l'àmbit de l'esport, amb la col·laboració del Centre Excursionista de Rubí; arts escèniques, amb un descompte d'un 50 % al Teatre Municipal; la lectura fàcil, gràcies a la conducció d'Èlia Garcia, voluntària lingüística.\nEn aquesta ocasió vam gaudir de la xerrada d'un convidat especial, en David Vila i Ros, escriptor i dinamitzador lingüístic, membre de l'associació Tallers per la Llengua, el qual va argumentar amb molta traça a favor de l'ús del català presentant dades empíriques sobre el seu coneixement i ús, totes recollides dins la seva obra "I si parlem català?". Val a dir que va despertar nombroses intervencions del públic assistent, amb el qual van conformar algun col·loqui, les quals consistien en experiències pròpies que corroboraven i emfasitzaven algunes hipòtesis de l'obra d'en David. En un segon apartat d'aquesta intervenció l'autor sabadellenc va llegir diversos contes del seu darrer recull de contes i microcontes per a públic adult, "Roba estesa".\nVam tancar l'acte amb un pica-pica amb beure i diverses menges dolces i salades, gentilesa del supermercat Condis.


Cales - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPer a altres significats, vegeu «Cales (desambiguació)».\nCales o Calenus (grec Kalenos o Kales) fou una important ciutat de Campània al nord de la província a la via entre Teanum a Casilinum, que era una branca de la via Àpia. Era a uns 8 km de Teanum i a uns 12 de Casilinum. El seu territori era considerat molt fèrtil i va produir vi de bona qualitat\nEntitat territorial administrativa Calvi Risorta (Itàlia)\nLocalità Calvi Vecchia\n41° 12′ 00″ N, 14° 07′ 55″ E / 41.2°N,14.132°E / 41.2; 14.132Coord.: 41° 12′ 00″ N, 14° 07′ 55″ E / 41.2°N,14.132°E / 41.2; 14.132\nS'esmenta per primer cop com a ciutat dels àusons. La llegenda atribueix la seva fundació a Calais, fill de Borees. El 332 aC els habitants de la ciutat apareixen en lluita contra Roma, aliats als Sidicins, però foren derrotats, i la ciutat ocupada i s'hi va establir una guarnició romana. El 331 aC s'hi va establir una colònia romana de dret llatí amb 2500 colons, de la qual es conserven algunes monedes. El seu territori va ser assolat repetidament pels samnites i després per Aníbal, però va romandre lleial a Roma, i la ciutat mateixa no fou atacada. Degut als saquejos que va patir el territori el 209 aC fou una de les dotze colònies que no va poder complir amb les contribucions i taxes demanades per Roma i fou castigada durant el període següent amb la imposició de taxes més altes. Tot i així va prosperar i en temps de Ciceró és descrita com una ciutat rica i poblada, i l'orador (per una raó desconeguda) li tenia un especial afecte. Cales fou també centre de la fabricació d'una espècie de vaixells que pel seu origen es van dir Calenae\nFou Municipi, rang que va mantenir durant l'imperi. Estrabó diu que era una ciutat important i poblada tot i que inferior a Teanum. Després del segle III quasi desapareix de la història, i fou molt damnada per les successives invasions del segle iv. Va existir fins al segle IX però després de dos segles va ser reconstruïda pels normands i fou seu episcopal.\nÉs l'actual Calvi. Conserva restes de la ciutat romana: l'amfiteatre, un teatre, alguns fragments d'edificis, capitells de marbre i fragments d'escultures. El paviment de la via Llatina encara es pot apreciar. Una antiga font termal que Plini esmenta prop de la ciutat s'ha localitzat a Francolisi a uns 6 km a l'oest\nHi va néixer Marc Vinici, cunyat de Germànic i patró de Vel·lei Patèrcul (Velleius Paterculus).\nD'aquesta localitat eren originares o foren els conqueridors els romans amb el cognom Calè.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Cales\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cales&oldid=29173345»\nDarrera modificació: 9 gen 2022 a les 10:20\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 gen 2022 a les 10:20.


Apartment Stepancici VI Labin Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nŽupanići, Labin, Croàcia - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Nedescina, no busqui més enllà de Apartment Stepancici VI. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Stepancici VI també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Nedescina. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Nedescina, el Apartment Stepancici VI és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


La patronal catalana de l’automoció critica les restriccions i aposta per la renovació del parc automobilístic\nTractarà d’explicar als usuaris el present de l’automòbil amb la celebració del primer fòrum Automobile Talks, que tindrà lloc el 9 d’octubre al Palau de Congressos\nA menys de tres mesos perquè entri en vigor la Zona de Baixes Emissions de Barcelona, el sector català de l’automoció viu amb preocupació les mesures que s’estan adoptant des de les institucions. En una trobada amb periodistes celebrada recentment, la patronal catalana de l’automoció, FECAVEM, ha presentat el primer fòrum Automobile Talks. Es tracta d’una trobada amb experts del sector i polítics que té l’objectiu d’explicar als consumidors quina és la situació actual de l’automòbil.\nSegons Jaume Roura, president de FECAVEM, aquest primer fòrum té la intenció d’informar sobre “les injustes imputacions a la mobilitat privada”, ja que a l’automòbil “se'l culpa de ser el responsable de la contaminació, però tan sols representa un 17%, un 24% en el cas del transport per carretera.”\nLa patronal assegura que amb aquest acte tractarà de respondre als dubtes dels usuaris, d'exigir responsabilitats en la presa de decisions que incideixen en la mobilitat i la circulació i de promoure una mobilitat oberta i plural. Perquè, diuen, “és necessari mantenir vives les empreses del sector, ja que a Espanya representen aproximadament el 12% del PIB i donen feina a uns dos milions de persones.”\nLes restriccions de circulació, en el punt de mira\nA partir de l’1 de gener del 2020 els cotxes de gasolina anteriors a l’any 2000 i dièsel anteriors al 2006 no podran circular per la ciutat de Barcelona de dilluns a divendres entre les 7 h i les 20 h. Precisament són aquesta mena de restriccions les que no acaben de convèncer la patronal, que critica que l’Ajuntament de Barcelona no els hagi donat l’opció de pronunciar-se a l’hora de prendre decisions en aquest àmbit. “Abans de prendre decisions s’han de buscar solucions, que hem de trobar entre tots. Coincidim amb tothom que volem la millor qualitat de l’aire i baixar les emissions al màxim, però hem de veure com ho podem fer”, apunten des de FECAVEM.\nDe fet, en el cas concret de la ciutat de Barcelona, Roura assegura que “a la ciutat hi tenim un problema d’infraestructures, ja que fa temps que es parla de la possibilitat de fer grans aparcaments a les afores de Barcelona, però això ha d’anar acompanyat d’una llançadora de transport públic per entrar a la ciutat.”\nSegons Joan Blancafort, Secretari General de FECAVEM, “per a la patronal la solució no és tant prohibir la circulació, sinó renovar el parc automobilístic introduint tecnologies més netes.” I és que actualment l’antiguitat mitjana a Espanya del parc és de 12,1 anys, mentre que a Europa és d’11,1. Això comporta que aproximadament uns 16 milions de vehicles circulen a Espanya amb més de 10 anys.\nPerò la patronal indica que, per renovar aquest parc tan envellit, “cal trobar la manera que entre governs, fabricants i distribució puguem ajudar les classes amb menys recursos perquè puguin modernitzar el seu mitjà de mobilitat”, apunten.\nUna indústria perjudicada pels escàndols i les multes\nA ningú se li escapa que el sector de l’automoció està vivint canvis molt accelerats, en bona part provocats pels escàndols del falsejament de les emissions. Sobre aquest tema, Roura assegura que “fa quatre anys els constructors no van actuar correctament amb l’adulteració dels softwares, i el seu error ha alimentat totes les accions polítiques i d’acció popular que hi ha arreu d’Europa”. A més, apunta que “les multes milionàries que han hagut d’afrontar els han suposat un trasbals en les seves previsions i ens ha perjudicat a nosaltres en la distribució.”\nLes conseqüències més directes d’aquest canvi estratègic que les institucions estan adoptant envers l’automòbil no només passen per les restriccions de circulació, sinó que també es materialitzaran en forma d’una multa als fabricants que emetin més de 95 grams de CO2 per quilòmetre en els seus vehicles l’any 2021 o en l’impost català al CO2, que, com us vam explicar, comportarà noves deslocalitzacions d’empreses, segons FECAVEM.\nEls concessionaris alerten de noves deslocalitzacions d’empreses per l’impost català al CO2\nMés enllà de les sancions, el president de FECAVEM assegura que “el motor de combustió té vida per a més de 30 anys, per tant, el consumidor ha de poder comprar el cotxe que vulgui o necessiti per a la seva mobilitat privada, fins i tot un dièsel.”\nSens dubte, un tema polèmic i molt actual que de ben segur formarà part dels temes de debat del primer fòrum Automobile Talks, obert al públic i que se celebrarà al Palau de Congressos de la Fira de Barcelona el proper 9 d’octubre a partir de les 9 h. Per assistir-hi cal confirmar l’assistència a la web www.automobiletalks.com o al telèfon 934 150 695.


Entrevista al president de la Fundació - Aprendre a mirar\nAhir, dimecres 12 d’agost, a les 20 hores van entrevistar al president de la Fundació Aprender a Mirar, Josep Maria Guerra, al programa “La tribu” de Catalunya Ràdio, en la secció denominada “Els defensors de la tribu” que dóna veu a iniciatives socials i a associacions.\nDurant l’entrevista, Guerra va explicar que encara no tenim els mitjans audiovisuals que ens mereixem i això és responsabilitat de tots, començant pels propis ciutadans. Tot i això, reconeix que es fan esforços lloables per crear continguts interessants però que la tendència és apostar per programes de baix cost ja que s’ha d’omplir la graella. Un exemple d’aquest fet és la constant reposició de continguts als múltiples canals que les quatre cadenes tenen.\nTambé es van repassar algunes fites aconseguides gràcies a la implicació dels usuaris en la cerca de continguts de qualitat, com ha estat la denúncia de TAC, juntament amb la Fundació, a Sálvame, que ha comportat una sanció de la CNMC o la modificació de la publicitat de les empreses. Abans, la publicitat es venia en paquets, és a dir que els spots s’inserien a diversos programes a pesar que l’anunciant no estigués d’acord amb ells. Ara ja no és així, cada empresa pot escollir quin programa anuncia. En aquest context, Guerra torna a repetir que els usuaris som responsables donat que paguem (amb el nostre consum) a l’anunciant.\nA més, el president de la Fundació Aprender a Mirar va plantejar la necessitat de regular internet, com ja es fa a Anglaterra, de manera que certs continguts no adequats per als menors estiguin bloquejats.\nFinalment es va remarcar que hi ha una evolució de les maneres de consumir els continguts audiovisuals (especialment a les xarxes socials i les webs) que multipliquen l’oferta però, en molts casos, no la qualitat.\nSi vols contribuir a millorar la qualitat dels continguts televisius, et demanem que recolzis la nostra campanya firmant per retirar el programa Mujeres y hombres y viceversa de la graella de Mediaset.\nTota l’entrevista la podreu trobar a la web de Catalunya Radio.\nLike this:M'agrada S'està carregant...Comparteix això:Click to share on Facebook (Opens in new window)Feu clic per compartir al Twitter (Opens in new window)Feu clic per compartir a Google+ (Opens in new window)Fes clic per compartir al Linkedin (Opens in new window)Feu clic per compartir a Tumblr (Opens in new window)Feu clic per compartir a Pinterest (Opens in new window)Fes clic per compartir al Reddit (Opens in new window)Click to share on Pocket (Opens in new window)Feu clic per publicar això! (Opens in new window)Feu clic per enviar un correu electrònic a un amic (Opens in new window)Feu clic per imprimir (Opens in new window)Relacionat\tCampaña per frenar l’assetjament i el ciberbullying a les escoles\tInformar-se, el primer pas per triar bé\tEducació amb TIC\tCom és la nova web de Contraste?\tAquest article es va publicar en Aprendre a mirar. Afegir l'enllaç als teus favorits.\nAnàlisi anteriorPrograma d'Educació Audiovisual: què és?Següent anàlisiUsuari, tens drets: actua!\t