Sender Amunt. Bitàcola de caminades d'Iñaki Escudero: 2012\nPublicat per Iñaki Escudero Vázquez a 15:46 0 comentaris\nAquest cap de setmana, 16a edició (per a mi només la 5a) de la sortida d'estiu dels "Camalluents", grup excursionista d'empleats (molts ja ex-empleats) de l'antiga Caixa Manlleu.\nEl lloc triat per la sortida, sempre buscant l'aigua, va ser la zona dels estanys de Baborte i Sotllo (Pallars Sobirà), amb la intenció d'arribar fins al coll de Baborte (2.596m) i, aquells que es trobessin forts, al Pic de Baborte (2.929m).\nDivendres al matí va marxar de la Plana l'avançadilla dels que tenen més temps lliure (els ex-empleats) i a les 16:30h marxàvem la resta. En total, entre matí i tarda, un grup de 19 companys/es, dels quals caminaríem 16. A la tarda vam sortir 3 cotxes amb 11 persones. Vam agafar l'eix transversal direcció Calaf. Des d'aquí el desviament (molt malament senyalitzat, per les obres de l'eix) cap a Ponts i, seguint la ja repetida ruta, cap a Tremp, La Pobla de Segur, Sort i Alins, que és a on teníem l'hotel. Molta calor (40º al passar per Ponts i Tremp) durant el viatge de més de 3h.\nA l'arribada a Alins, temps just per a descarregar maletes i entrar a sopar. Ens allotjàvem, de manera dispersa, entre l'edifici de l'hotel Salòria i els apartaments que estan just davant. Nosaltres estàvem a l'edifici de l'hotel. Habitacions amples i netes. Molt acollidor i ajustat de preu.\nVam sopar i després vam aprofitar per a estirar una mica les cames pel diminut poble. Vam quedar per a esmorzar a les 5h10' del matí. Poc temps per a dormir, que tampoc vaig acabar aprofitant en la seva totalitat.\nA les 5h10' érem, ben puntuals, a l'esmorzador. A 2/4 de 6 ens esperaven, a la porta de l'hotel, 2 taxis (VW transporters) que ens portarien als 16 caminadors fins al inici de l'excursió. Va portar temps fer la llarga pista (la mateixa que per anar a la Pica d'Estats) que s'inicia a Àreu. 12km que vam fer en uns 3/4 d'hora. Començàvem a caminar cap a 2/4 de 7 des de poc més avall del Pont de la Molinassa (1.734m). De manera tímida, començava a clarejar.\nL'inici de l'excursió el vam fer cara avall, direcció nord-oest seguint, pel seu marge dret, La Noguera de Vallferrera. Portàvem una mitja hora caminant i vam arribar a un trencant que, girant a la dreta, ens portaria direcció nord, cap a una cabana de pastors anomenada de Basello. Ja era clar i la dura pujada es feia evident.\nCabana de Basello\nVam fer un petit descans a la Cabana de Basello (1.971m) per agafar aire i vam continuar per forta pujada pel Serrat de la Costa de Larí, sempre direcció nord.\nVam arribar, per fi, a l'estany de Baborte (2.332m). Des d'un collet (a 2.356m) teníem vistes espectaculars del Monteixo (2.905m) i el Pic de Norís (2.820m) al sud, i del nostre objectiu, el Pic de Baborte al nord. Més a prop, veiem el petit refugi obert de l'UEC. Ja portàvem més de 600m de desnivell acumulat i vam haver de fer la parada més llarga per descansar i reagrupar-nos. Vam aprofitar per fer fotos. Les vistes són molt bones.\nMonteixo des de l'estany de Baborte. Si esteu federats, comprovareu que és la mateixa imatge que surt al vostre carnet (2012)\nVam decidir parar a esmorzar al refugi, a la banda nord de l'estany. Vam haver de baixar una mica per vorejar-ho per la seva banda dreta. Típic camí amb rocs, però de bon fer. A la que vam arribar al refugi (2.388m) ja ens havia atrapat el sol. Esmorzàvem a la vista del Pic de Baborte. Encara no tothom tenia clar qui pujaria al Pic i qui es quedaria al coll.\nA partir del refugi el camí no era tan fresat. Tot i així, teníem clar que havíem de seguir direcció nord-est, cap el coll. Al coll de Baborte (2.596m), que separa els pics del mateix nom i de Pedres Blanques (2.761m), vam arribar poc abans de les 11h. Feia calor, però corria aire i s'estave molt bé. Del 16, finalment 13 ens vam animar a pujar al pic.\nColl de Baborte. Al fons, la Pica d'Estats, i més a l'esquerra, el Sotllo\nEren més de 300m més de desnivell, per una paret de terra i roques molt descomposta. El grup es va partir. Els més joves van tirar ràpidament amunt, la resta anàvem fent. És difícil seguir aquesta senda de pujada. Hi ha fites, però per diferents indrets. Poc a poc, per la gran dificultat del terreny i el fort desnivell, vam anar pujant. Vam arribar al cim, bastant esgotats, a les 12h. Des d'aquí teníem el Sotllo (3.073m) i la Pica d'Estats (3.143m) a tocar, també multitud d'estanys i estanyets que es troben al seus peus. Direcció nord-oest veiem amb claredat el gran estany de Certescan i la cascada per la que va vessant aigua. No trobem ningú al cim (és un dels avantatges d'anar a cims inferiors a 3.000m que es trobem molt a prop de grans cims), vam fer les fotos de rigor i, sense encantar-nos gaire, vam iniciar la baixada.\nNo hi ha gran perill, quant a llocs aeris, però el terreny és inestable i molt dret, uns quants del grup acaben cul a terra. A les 13h tornàvem a ser al coll. Els tres companys que van renunciar a pujar, ja havien baixat fins un dels estanys del barranc de Sotllo (2.500m), direcció sud-est, ja que la idea era anar a agafar el camí "normal" que baixa de la Pica. Algun dels joves del grup, també va arribar bastant més ràpid que nosaltres i es va poder donar un bany. Vam aprofitar aquest magnífic indret, als peus del Baborte, per a dinar.\nUn cop dinats, vam continuar camí. En arribar a l'estany de Sotllo (2.345m) ens vam trobar tendes parades (incomplint les normes horàries del parc) i una multitud d'excursionistes que baixaven de la Pica. Vam passar d'anar pràcticament sols a caminar per les rambles. Aquest tram de baixada, vorejant el Barranc de Sotllo amb pujades i baixades, es va fer molt llarg. Els núvols i els trons que amenaçaven pluja des de que vam dinar només van deixar escapar quatre gotes (en algun moment en forma de calamarsa). Jo ho vaig agrair.\nUn cop vam flanquejar el barranc, la baixada va ser molt ràpida fins el Refugi de Vallferrera (1.940m). Com que no anàvem malament de temps, ens vam aturar a fer una cervesa. Les cames pesaven molt, i els genolls notaven la llarga caminada i el desnivell.\nEl camí de tornada al Pont de la Molinassa (1.806m) va ser un passeig per pista. A 2/4 de 6 de la tarda arribàvem i ja ens esperava un dels taxis. Vam acabar fent una excursió imponent, de més de 16km i 1.300m de desnivell. Una altra fita en la història camalluenta...\nSopars de divendres i dissabte a l'hotel Salòria. Àpats pantagruèlics d'estil casolà. 3 plats ben consistents per àpat, postres a part. Si no tens por i aguantes bé un bon àpat nocturn, podries barrejar una sopa de ceba o una crema de verdura de primer; calamars, ensaladilla russa o una truita de patata i carbassó de segon; i uns peus de porc, guisat de caça o carn a la brasa de tercer. Tot en quantitats enormement desproporcionades. No vull ni imaginar-me com serien els dinars...\nEl primer dia em vaig decantar per espàrrecs amb formatge de primer, truita de patata i carbassó de segon i civet de cabirol, fabulós fins a repetir plat, de tercer. De postres, mató amb sucre. Una aposta arriscada tenint en compte que al cap de 6h iniciàvem una excursió com la ressenyada abans...\nDissabte vaig triar meló amb pernil de primer, ensaladilla de segon i lluç a la planxa de tercer. Vaig pensar que el meu "cupo" de risc ja l'havia complert el dia anterior, i vaig deixar escapar els peus de porc... Tenint en compte que la mitja pensió sortia per 42€, hem de concloure que l'hotel Salòria és un lloc més que recomanable. Si a això li afegim la bona atenció, només queda dir que queda apuntat a l'agenda pel dia que haguem de tornar a visitar la zona.\nDiumenge vam dinar en un d'aquells llocs que ja teníem apuntats a l'agenda des de fa tems: la Fonda Farré de Baro. Fabulós (com sempre)! Bona varietat de carta i molt bona elaboració. Jo em vaig decantar per una coca d'escalivada i formatge de cabra de primer, compartida a mitges amb una boníssima fideuà, i un Royal (una mena d'hamburgueses desossades) de caça (senglar i cérvol) de segon. De postres gelat de pinya colada. Si passeu, pareu-hi!\nPublicat per Iñaki Escudero Vázquez a 11:27 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Alins, Baborte, camalluents, Monteixo, pallars sobirà, Pica d'Estats, Sotllo\nUbicació: Alins, Catalunya\nPublicat per Iñaki Escudero Vázquez a 10:03 0 comentaris\nVa ser un cap de setmana perfecte. Des de que vam pujar el Besiberri Sud -3.017m- (1 i 2) no ens havíem trobat unes condicions meteorològiques tan positives en les excursions que, des de 2008 amb l'Aneto (3.404m), venim fent cada any pels 3mils del Pirineu.\nL'any passat vam haver de renunciar al mateix Posets per les males previsions meteorològiques (tot i que, a canvi, vam fer una molt bona excursió al Pic Sacroux -2.676m-), i l'any anterior (2010) vam haver d'arribar en condicions molt adverses al cim de Valliberna (3.067m). Totes dues excursions, igual que el Besiberri Sud, planificades per inicis de setembre.\nL'any passat ja vam quedar que aquests cim de més nivell s'havien d'intentar fer abans de l'agost, i així vam planificar un nou intent a Posets (3.375m) pel juny d'enguany.\nAmb bon criteri en Ramon va considerar més adequat estalviar-nos de fer els més de 1.800m de desnivell de pujada i després baixada en un sol dia, i vam fer nit en el refugi Àngel Orús.\nD'aquesta manera, vam quedar divendres al migdia a Sant Feliu Sasserra i des d'allà vam sortir un grup de 7: el Joan i la Marta B., en Ramon i la Marta A., en Joan R., l'Esti i jo.\nEns vam aturar a dinar al restaurant Llavall d'Anglesola (la fonda del poble). Tot i que no vam poder testar els seus reconeguts cargols, vam gaudir d'un menú que, per 9€, era més que complert.\nUn cop dinats vam continuar marxa per Balaguer, Alfarràs, Benabarre, Graus i Campo, fins arribar a Eriste (o Grist), des d'on vam agafar la pista, en alguns trams una mica dolenta, que porta fins al petit aparcament de Pleta d'Estallo (1.550m), a tocar de la "cascada d'Espigantosa". De seguida vam iniciar la marxa, eren les 18:20h i ens quedava entre hora i mitja o dues hores de camí.\nCascada d'Espigantosa. Aigua abundant\nLa pujada va ser ràpida, tot i la xafogor de caminar bona part entre bosc i la càrrega de les motxilles, a 3/4 de 8h ja érem al refugi Àngel Orús (2.148m). La pujada, tot i que vam anar per feina, és magnífica. I més en aquesta època de l'any: la neu acumulada a la part alta de la muntanya va baixant cap als rius que, ara, baixen carregats d'aigua i vida. Soroll d'aigua baixant amb força. Per a mi, una de les millors músiques possibles!\nEn arribar al refugi no vam tenir temps ni d'instal·lar-nos. Sento dir que la gestió del refugi va deixar una mica que desitjar. A les 20h deixaven de donar sopars, de manera radical. Ens trèiem les sabates i ja ens apuraven per sopar i, efectivament, a la que van acabar de repartir el "rantxo" als presents, van tancar paradeta. Mentre esperàvem que ens serveixin i comentàvem el menú (macarrons amb tomàquet i botifarra), a l'encarregat del lloc no li va faltar temps per a deixar-nos anar un "de Almacelles para arriba esto se llama longaniza, no botifarra". Simpatia espanyola...\nSopant al refugi Àngel Orús, que més que un refugi sembla un hotel, però amb un servei deficient\nUn cop sopats vam donar un vol per fora. Començava a fer més fresca, però no excessiva. Tot i així, abans d'anar a dormir vam escalfar el cos amb una mica d'orujo i patxaran. A les 22h (horari previst) érem a dormir.\nDins del grup ningú no va dormir bé. A les 5h tocava el despertador i jo, al igual que algun altre, ja érem desperts. La majoria de la gent de la resta de lliteres es llevava com nosaltres. A les 5:30h esmorzàvem: cafè amb llet, magdalenes dures i croissants passats...\nEngegàvem poc més tard de les 6h. Ja era ben clar i la temperatura era immillorable. Amb aquestes condicions la idea era anar avançant el més ràpidament possible, ja que ens quedava molt camí pel davant.\nLa vegetació, com és habitual en aquestes alçades va anar desapareixent, l'aigua no. Corria airet i, tot i el sol, la sensació era de frescor.\nComençàvem a veure neu de manera cada vegada més abundant. El camí s'enfilava entre rocs i pràcticament tots anàvem ja en màniga curta.\nHavíem fet prop de 500m de desnivell en menys de dues hores i arribàvem a la Canal Fonda.\nInici de camí per la canal fonda. Molta neu.\nLa canal fonda és l'únic lloc a on es queda neu pràcticament tot l'any. Però a inicis de juny, hi havia neu en quantitats importants i a l'hora del matí que era, estava molt i molt dura. Neu dura i pendent molt dreta: els grampons eren imprescindibles. Ens els vam calçar i vam iniciar la pujada. Es va començar a notar com la temperatura baixava de valent, uns vam haver de treure paravents, d'altres directament els anoracs.\nL'esforç es feia cada vegada més evident, quan semblava que la pendent no es podia posar més dreta, la muntanya s'entestava en demostrar-nos que si. Hi havia trams en que la neu, tot i estar molt dura, baixava amb cada trepitjada i tenies la sensació de relliscar. Em vaig quedar enrere amb l'Esti i la Marta A., mirava d'anar clavant amb força els grampons per a a poder esgraonar la paret gelada, però això feia que el ritme fos molt lent i penós. Més tard vam trobar una traça més trepitjada i fent ziga-zagues vam poder avançar amb més comoditat.\nQuan l'aire es deixava sentir, el fred es feia més que evident.\nEl tram final, fins arribar al Coll de la Dent (3.010m), va ser el més dret i dur. Tot i així, la neu estava en bon estat es es pujava bé.\nUn cop al coll, al peus del majestuós Dent de Llardana (3.085m), vam recuperar forces menjant una mica. Feia vent i ara sí que el fred era notable. Els que encara no ens havíem posat els anoracs vam fer-ho, ja no ens els trauríem fins a la canal fonda, ja de baixada. Des del coll podíem comprovar que encara ens quedava un tram de pujada per neu tan llarg i dret com el que acabàvem de fer. Ja ens trobàvem a més de 3.000m i, vulguis que no, la manca d'oxigen es trobava.\nL'impressionant "Dent de Llardana" i el coll comencen a quedar petits. Pugem molt.\nEl primer tram de pujada, abans de ficar-nos en la tartera nevada coneguda com "la Espalda de Posets", va resultar curt, molt dret i una mica complicat. Passat aquest tram ens vam endinsar en la tartera que, setmanes més tard estarà amb tot el pedregar a la vista, però que ara era una paret de neu amb una capa fonda i ben compactada. Estàvem a uns 3.100m d'alçada i ens vam agafar les coses amb paciència: sabíem que encara (o només) ens quedàvem 300m de desnivell i no vam córrer. Els dos Joans i la Marta B., estaven molt més amunt.\nPer "la Espalda de Posets". Llarga tartera nevada a 3.200m. La "Dent de Llardana" comença a veure's petita\nLa zona de la cresta estava sense neu. Des d'on érem ja veien a molts caminadors que arribaven a la part baixa de la cresta i es treien els grampons. Nosaltres encara vam trigar una estona.\nArribàvem al final de la tartera i vam poder descansar una mica mentre ens trèiem els grampons. Les vistes del sector de la Maladeta-Aneto eren espectaculars.\nEstàvem a uns 3.225m d'alçada i, per tant, encara ens quedaven uns 150m per superar. Es van fer durs. Primer per unes marrades i després, ja en la cresta, amb un terreny estret i aeri que, si no fos pel cansament i el fort vent que bufava a ratxes, no hagués tingut cap dificultat però que, ens les condicions en que ens estàvem movent, feien no abaixar la guàrdia.\nAl voltant del migdia (més de 5:30h de pujada!) vam arribar a cim (3.375m). La satisfacció era tan immensa com les vistes que teníem des d'allà dalt: Perdiguero, Maladeta, Aneto, Vallhiverna, Monte Perdido, Besiberris més lluny... Impressionant!\nLa baixada va ser de bon fer. Només vam haver de vigilar una mica amb el vent a les zones més exposades de la cresta. Els trams de neu, que podien ser complicats, es van anar fent molt bé ja que, a aquesta hora, la neu s'havia anat estovant i no hi havia tant perill d'una relliscada. Abans d'arribar al final de la canal, encara ens van caure quatre volves de neu...\nEn arribar al final de la Canal Fonda ja vam veure que anàvem molt passats de temps i que tindríem molt complicat dinar al refugi. Era 1/4 de 3h i al refugi ens van dir que a les 3h tancaven cuina. Els dos joans van tirar avall a tota pastilla, però tot i que en Joan R., que als seus 17 anys estava molt fort i ràpid, va aconseguir arribar just a temps, tot el que va aconseguir treure dels "intransigents gestors" va ser uns entrepans de llom...\nEls altres 5 ens vam agafar la baixada més tranquil·lament. Arribàvem al refugi poc abans de les 4 de la tarda, gairebé 10h després d'haver sortit. Poder treure'm les botes semi-rígides va ser altra de les satisfaccions del dia.\nVam donar bon compte dels entrepans i unes cerveses. Els joans i la Marta B., van tirar avall sense entretenir-se gaire. Ells tornaven ja a Sant Feliu i s'havien d'afanyar.\nNosaltres 4 ens ho vam prendre amb més calma. Les cames estaven ben toves i, tot i que només faltaven 600m de baixada, es van fer llargs. Si per pujar de l'aparcament al refugi el dia anterior ens vam estar poc més d'hora i mitja, per baixar gairebé dues hores. S'ha de dir que vam aprofitar per a treure el cap a la cascada d'Espigantosa, de prop era encara més espectacular.\nSi hi ha un lloc al que nosaltres li puguem dir refugi, aquest sens dubte és l'Hotel Tres Picos d'Eriste. N'he parlat sempre que hem anat a la zona, però no em cansaré. Restaurant més que correcte, bones habitacions, petit, acollidor i tranquil. De fet, diria que aquest dissabte érem els únics clients allotjats.\nDesprés d'una dutxa reparadora, vam fer una cervesa i vam passar al menjador. Seure d'avant d'una taula de menjador després d'haver fet un cim com Posets o similar és especial. Repassar el plat, i repassar la pujada... Hummm!\nNo pot faltar, quan de sortida de cap de setmana parlem, una visita cultural. Diumenge vam aprofitar per a visitar el poble de Roda d'Isàbena, us el recomano. Allà trobareu l'antiga seu bisbal (s. X a XII) i un poble amb unes vistes i una rehabilitació genials.\nVam aprofitar per dinar al Mesón de Roda.\nPels que heu llegit tot el post, entendreu per què m'estalviaré ressenyar el sopar de divendres i dinar de dissabte al refugi Àngel Orús...\nDivendres, de camí, vam dinar al bar-restaurant Llavall d'Anglesola. Una pena que no tinguessin preparats els seus bons cargols a la llauna. Tot i així, per 9€ vam dinar un menú prou bo: jo ensaladilla i un bistec més que decent. De postres, músic.\nEl sopar de dissabte (inclòs en la MP) al Tres Picos va ser, com sempre, molt bo. Unes boníssimes llenties de primer i llobarro de segon. Meló de postres. El vi, com no podia ser d'una altra manera, Somontano.\nDiumenge vam dinar a Casa Simón - Mesón de Roda. Albergínies farcides de primer i un gran i bon entrecot de segon. De postres, pastís de formatge amb gerds. Vi Somontano i cafè. Tot plegat inclòs al preu del menú (20€). Molt recomanable.\nPublicat per Iñaki Escudero Vázquez a 11:15 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: benasc, eriste, Posets, posets-maladeta\nUbicació: Pocets, 22367 Saünc, Espanya\nDissabte passat vam tornar a la nostra muntanya "fetitxe". Ja vam estar el maig de 2008, mentre entrenàvem per anar a l'Aneto. I l'octubre del mateix any, per a completar la caminada que no vam poder fer la primera vegada.\nAra hi vam tornar per a entrenar de cara a la sortida que tenim preparada el cap de setmana del 9-10 de juny, a una altra muntanya que no vam poder pujar el seu dia: Posets (3.375m).\nLa pujada a Penyes Altes (2.279m) des de Gréixer té un desnivell de prop de 1.300m, sense gairebé descans. Un gran entrenament en desnivell i duresa. Com diem en to de broma: qui passa l'entrenament de Penyes Altes, puja a on sigui...\nSobre la pujada no explicaré molta cosa. Em remeto als post que vaig fer en el seu dia. Només tornar a remarcar l'exuberància verda i humida de la zona i del bosc pel que es puja. La pujada se'm va fer dura. Porto uns dies notant la meva, no curada del tot, al·lergia al pol·len i en el tram final, entre això i la gran humitat i xafogor, em va costar respirar una mica.\nDe les tres pujades a Penyes Altes aquesta va ser, sens dubte, de la que millors vistes vam poder gaudir, tot i que les boires començaven a fer acte de presència.\nLa idea era, i va ser, baixar a dinar, pel coll de Moixeró (2.045m) i de Dental (1.970m), al refugi de Sant Jordi (1.570m). La baixada, des de coll de Dental era una mica complicada (perdedora), però la vam fer sense gaires dificultats, seguint un corriol. El problema va ser que les previsions meteorològiques s'anaven complint i, en el tram final, va caure algun ruixat aïllat.\nMentre dinàvem, la tempesta se'ns va tirar a sobre i, des de la finestra del refugi, veiem com la calamarsa i els llampecs invadien l'exterior. Vam fer una mica de sobretaula esperant una millora de temps que va acabar arribant, però no de manera molt significativa.\nLa baixada des del refugi de Sant Jordi fins a Ca Cerdanyola, a on havíem deixat un dels cotxes, simplement espectacular. Ni la pluja, que no ens va abandonar durant tot el camí, va fer desmerèixer ni una mica aquesta ruta, coneguda com "dels Empedrats".\nPrimer seguint el "torrent de Pendís" i després el "torrent de la Font del Faig" per una estret congost, seguint el curs del torrent, el camí em va entusiasmar. Aigua baixant en cascades, frondositat, trons sonant en la llunyania. Simplement meravellós.\nUs recomano que feu aquesta ruta quan hi hagi plogut i quedareu molt positivament sorpresos.\nA les 19h arribàvem als cotxes. Una cervesa a Bagà i, bastant cansats, cap a casa. Què maca és la zona del Moixeró en primavera!\nTal i com he assenyalat. Vam dinar al refugi de Sant Jordi. Menjar ultra-senzill i ultra-bo. Una amanida "mixta" de primer i una "fideuà" de segon. De postres pastissos casolans: de formatge, que va ser el que vaig triar o de poma.\nQuantitats adequades per a caminants que arriben amb gana. I, sobre tot la fideuà, magnífica. Amb un vi molt decent (tot i ser Penedès i no Montsant/Priorat), cafè, etc... uns 16€. Molt i molt bé.\nPublicat per Iñaki Escudero Vázquez a 21:49 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: cadí, penyes altes de moixeró


Un pòquer històric - FC Barcelona\nFC Barcelona 103,510,524\nFC Barcelona 5,714,991\nFCB Penyes 5,702,014\nFCB Hoquei 4,897,751\nFCB Handbol 4,318,965\nFCB Basket 2,435,306\nBarça B 1,256,040\nFCB Masia 547,095\nFCB Basket 524,531\nFCB Futbol Sala 386,477\nFCB Hockey 199,891\nFCB Penyes 159,756\nBarça B 35,435\nHomeSeccionsFutbol SalaPrimer EquipUn pòquer històric\nUn pòquer històric\nEl Barça Alusport signa una temporada 2011/12 per emmarcar amb la consecució del títol de Lliga, la UEFA Futsal Cup, la Copa d’Espanya i la Copa del Rei D’aquesta manera, els de Marc Carmona guanyen quatre dels cinc títols que hi havia en joc. Només se’ls ha escapat la Supercopa d’Espanya a principi de curs\nEl Barça Alusport tanca una temporada 2011/12 que podria qualificar-se com a excel·lent amb la consecució de quatre dels cinc títols possibles. Els de Marc Carmona han reeditat la Lliga, la Copa del Rei i la Copa d’Espanya, i han guanyat per primer cop la UEFA Futsal Cup que els ha fet pujar fins al capdamunt de l’elit del futbol sala europeu. Només la derrota a la Supercopa d’Espanya ha fet que l’equip no acabés el curs amb matrícula d’honor.\nEnsopegada a la Supercopa\nEl Barça Alusport es va guanyar tot el dret de jugar per primera vegada la Supercopa d’Espanya que es va jugar al mes de setembre a Torrejón de Ardoz i en la qual, a més dels blaugranes, també van participar ElPozo Múrcia, l’Inter Movistar i el Carnicer Torrejón. El conjunt de Marc Carmona es va topar a les semifinals amb els murcians, als quals van eliminar per un contundent 7 a 2. A la final contra l’Inter van caure derrotats en l’últim sospir per 3 a 4, cosa que frenava la ratxa triomfant de l’equip, que havia encadenat tres títols consecutius.\nReediten la Copa d’Espanya\nEl Barça Alusport viatjava a Logronyo, seu de la Copa d’Espanya 2012, amb l’objectiu de defensar el títol guanyat la temporada anterior. Els blaugranes s’estrenaven a la competició amb victòria per 0 a 3 davant el Caja Segovia. A continuació, es van desfer de l’Inter Movistar per 4 a 1 a les semifinals. A la final l’esperava el Lobelle de Santiago, un equip que va plantar cara en els 40 primers minuts de partit i va forçar als blaugranes a jugar la pròrroga després d’acabar amb empat a dos. Va ser aleshores que el Barça Alusport es va fer fort i va acabar guanyant la final per 5 a 3.\nAl cel d’Europa\nAl mes d’abril el Barça Alusport es va convertir per primer cop en la història de la secció en campió d’Europa. Els blaugranes, que s’estrenaven a la UEFA Futsal Cup gràcies a haver guanyat la Lliga l’any anterior, es van imposar a la Final a Quatre disputada a Lleida al Dinamo de Moscou per 1 a 3. La trajectòria dels de Marc Carmona per Europa va ser impecable, ja que van sumar set victòries i només un empat ‒davant l’Araz en la Ronda Elit disputada precisament al Palau Blaugrana.\nTornen a ser els reis de la Copa\nAntequera va ser l’escenari de la final de la Copa del Rei entre el Barça Alusport i ElPozo Múrcia. Els blaugranes es jugaven reeditar el títol després d’eliminar el Centelles, el Sala 10 Saragossa, el Fisiomedia Manacor i l’Inter Movistar –aquest últim a doble partit. Així doncs, davant els murcians, es va viure un altre partit vibrant en què els de Marc Carmona es van acabar enduent el títol –el tercer de la temporada‒ gràcies al triomf per 6 a 3.\nCampions de Lliga en una final disputadíssima\nEl Barça Alusport va acabar la Lliga regular segon a la classificació per darrere d’ElPozo Múrcia, amb el qual va mantenir una intensa pugna durant tot l’any pel liderat. En els play-off, el conjunt barcelonista va eliminar als quarts de final el Carnicer Torrejón en dos partits (1-2, 5-2) i a les semifinals es va desfer de l’Inter Movistar també per la via ràpida (4-5; 7-4). El Barça Alusport, doncs, s’havia guanyat el bitllet per jugar per segona temporada consecutiva la final de l’LNFS, però sabia que no seria gens fàcil tornar a guanyar el títol, ja que els esperava ElPozo Múrcia. Els murcians arribaven amb el factor pista a favor i amb ganes de revenja després de perdre la final de la Copa del Rei. La final, al millor de cinc, es va acabar resolent en l’últim partit disputat en un Palacio de los Deportes ple que va veure com els de Marc Carmona s’imposaven per 3 a 6 a la pròrroga i aixecaven per segon any consecutiu el títol de Lliga.


Cargoling | 3 llocs de la Catalunya central que has de visitar en camper_title\nLa Catalunya central és una zona plena de màgia que ens aporta múltiples possibilitats per a realitzar escapades en família o amb amics. Visitar les zones del Bages i del Solsonès en camper significa preciositat i comoditat, el fet de gaudir de la millor cultura i les millors vistes amb la seguretat de poder descansar sempre que vulguem al nostre vehicle. Vols descobrir les millors rutes per la Catalunya central? Tenim 3 articles perquè recopilis algunes idees.\nManresa, Cardona i Montserrat. Dues ciutats i unes muntanyes icòniques del paisatge català. Una escapada pel Bages significa pobles i racons amagats, petites perles que s’escampen per la Catalunya central, però també grans estructures i ciutats que formen part de la història arquitectònica i cultural del país.\nSi necessites escapar de la ciutat i viure envoltat de natura durant uns dies, el Solsonès és el teu destí. La natura, els animals, els paisatges... tot forma part d’una de les comarques amb més encant de Catalunya, tot emmarcat en Solsona, una ciutat amb molta història i cultura i on podrem trobar tot allò que necessitem durant la nostra escapada.\nVols saber com gaudir al màxim del Bages? En aquest article et detallarem els millors llocs on dormir i la millor manera de descobrir una de les comarques amb més encant de la Catalunya central. Des de la fabulosa cultura gastronòmica fins a les millors esglésies, passant per alguns dels paisatges més bonics del país: no deixis passar l’oportunitat de visitar el Bages.


Aixopluc: ENTREVISTA | La Sirollada, revifant les festes populars!\nFer soroll, causar admiració o novetat amb alguna acció, ostentació o particularitat. És això el que busca la Sirollada?\nSobretot volem fer soroll en el sentit que cal capgirar i donar-li una volta a la Festa Major de Lleida. Aquesta està en un immobilisme des de fa temps i La Sirollada vol dinamitzar-la tot fent una proposta que sigui atractiva i atrevida. Creiem que cal ser originals, cal construir un espai de festa major amb caràcter propi, popular i que realment sigui la festa que volem.\nLa Sirollada es crea durant la tardor del 2013, però d’on surt el projecte?\nLa Sirollada va néixer el passat octubre de 2013 a iniciativa de diferents entitats de la ciutat de Lleida amb una inquietud comuna: la de generar un nou espai dins la Festa Major de Lleida on totes les persones i col·lectius hi tinguin cabuda. Aquesta inquietud, però, no és nova a Lleida. És una demanda que històricament han fet altres entitats culturals que defensen un model de festes populars i que La Sirollada ha volgut recuperar i aglutinar. D'aquesta manera, a les primeres assemblees es va dissenyar l'avantprojecte que marcava les bases de La Sirollada a fi de generar una proposta que pogués sumar a molts més col·lectius culturals, socials, de lleure, etc., per tal d’arribar al màxim de població i poder de crear una Festa Major per a tots i totes. Cal dir que es poden trobar exemples d'iniciatives semblants a altres ciutats del país que tenen unes dimensions i característiques semblants a les de Lleida, com poden ser: Igualada, Manresa, Vilanova i la Geltrú, Girona, Sant Cugat...\nA quin públic va adreçada la proposta de La Sirollada?\nA La Sirollada hi poden participar des de persones a títol individual fins a entitats o colles i de moltes maneres diferents. Les nostres assemblees sempre són obertes i tothom pot venir a aportar les seves idees, tant personalment com online. A banda, volem que les associacions i grups de persones siguin les generadores d'activitats per festa major i que es proposin per organitzar també unes barraques. En aquest sentit, creiem que La Sirollada és un espai obert i dinàmic i que vol aglutinar entitats de tot tipus i per a totes les edats.\nD'altra banda, les activitats que es duran a terme per Festa Major seran per a tots els públics, des d'infants, joves a adults.\nHeu parlat de demanda històrica de canvi del model actual de Festa Major, quines crítiques feu al model actual de Festa Major de l’Ajuntament?\nLa realitat associativa de Lleida està canviant. Cada vegada hi ha més persones implicades en les diferents entitats, associacions o moviments socials i ciutadans; però en contrapartida, a la Festa Major de Lleida ha augmentat, en els seus últims anys, la participació de les empreses privades i d’oci de la ciutat. A més a més, el poc espai que hi ha actualment per les entitats ciutadanes ja està repartit, i és veritablament difícil formar-ne part. Creiem que cal un nou espai, on tothom hi tingui cabuda i on la ciutadania pugui participar-hi, no com a simple espectador, sinó com a agent actiu.\nI això significa que no només volem un espai físic o que hi hagi un gran volum de persones a les activitats de la Festa Major, sinó que volem democratitzar els processos participatius i de decisió. Entenem que necessitem una festa major realment popular on la ciutadania se la senti seva i pugui fer-hi propostes, des de la programació de concerts o activitats, fins a qüestionar el model global.\nAmb la idea en mà, ara quines són les passes que esteu donant per fer-ho possible?\nD'una banda, entenem que és imprescindible aglutinar el màxim de col·lectius, colles i persones a títol individual de la ciutat que creguin necessària la proposta de La Sirollada. Creiem fermament que estem recollint una necessitat que té Lleida i volem ser un espai on es vehiculin aquestes demandes. És per això que volem que s'hi sumin el màxim d'associacions possibles i també recollim adhesions de suport.\nA banda, com heu dit, estem treballant per donar-nos a conèixer a la ciutat. De moment ho hem fet organitzant una festa de Cap d'Any gratuïta a la Partida de Marimunt i participant de la rua de Carnestoltes amb una carrossa.\nA més a més, també creiem important establir comunicació amb tots els altres agents implicats, com poden ser la Regidoria de Joventut, de Cultura, etc. És per aquest motiu que ja hem dut a terme un parell de reunions amb ells i hem participat de la Comissió de Festes per tal d'incidir en els processos de participació de la Festa Major i negociar la nostra proposta.\nI ja per acabar, quins són els projectes i iniciatives que teniu d’ara en endavant?\nDesprés de carnaval, el principal objectiu serà construir la Festa Major. En aquest sentit, estem creant una primera proposta d'activitats promogudes i dinamitzades per les entitats i adreçades als diferents públics, fent-les atractives per a tothom: infants, joves, adults, etc.\nTambé estem treballant per generar l'espai de Barraques de nit durant dos dies de la Festa Major, un nou espai que doni protagonisme fonamentalment a les entitats, col·lectius i colles.\nPer a més informació sobre La Sirollada:\nPublicat per Aixopluc Arran Lleida a 3:19


What Can I do about it? • Ràdio Capital de l'Empordà\nUn company advocat anglès amb discapacitat, John Horan, en una presentació seva sobre la participació de les persones amb discapacitat en els procediments judicials, ha descrit la seva lluita pels drets de les persones amb discapacitat com una lluita constant, decebedora a vegades. La decepció prové de la lentitud i dificultats en implementar legislació i principis a favor de les persones amb discapacitat que son vigents des de fa un grapat d’anys. Hi ha un munt de convenis internacionals i recomanacions d’organitzacions internacionals sobre bones pràctiques que, quan descendeixen del mon teòric a la pràctica, es fonen com la neu. A vegades costa entendre tanta lentitud per eliminar prejudicis i barreres, en especial en el tracte a les persones amb discapacitat intel·lectual, les quals son la diana més fàcil a tot tipus d’abusos.\nArribats a aquest punt, Horan deté el discurs i expressa la diferència entre una persona pessimista i una d’optimista. La persona pessimista s’atura, deixa que la situació s’imposi. En canvi la persona optimista fa una sola cosa més. Tan sols una pregunta que ho capgira tot: What can I do about it? Que puc fer-hi jo?\nPot semblar una diferència petita, però és el suficientment gran com per canviar-ho tot.


¿Cómo sabemos si las churrerías cumplen con la normativa sanitaria?\nCom sabem si les xurreries compleixen amb la normativa sanitària?\nLa Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana animen als ciutadans a denunciar davant les autoritats les males praxis d'alguns llocs ambulants.\nDes dels primers dies de març, podem trobar en cada cantonada de València un lloc ambulant de Xurros i Bunyols Per aquest motiu. La Unió de Consumidors de la Comunitat Valenciana ha llançat una sèrie de consells perquè la nostra salut no perille quan gaudim d’aquests dolços tan típics de les falles .\nEl simple fet de que estiguen en el carrer, suposa un risc per als aliments pel que les churreries han de protegir els seus productes amb vitrines o sistemes semblants i els utensilis per a cuinar han d’estar escrupolosament nets.\nDes de la Unió de consumidors animen a la societat a implicar-se en què la qualitat d’aquests productes siga l’adequada i a denunciar qualsevol irregularitat davant les autoritats competents.\nEls defensors del consumidor de la Comunitat Valenciana insisteixen en aquest aspecte perquè els valencians puguem gaudir de les Falles sense haver de patir c ap tipus de problema de salut pel mal estat d’alguns productes alimentosos.\nOn prendre un xocolate calent a València?


2h Avià-Cal Marçal\nEl cap de setmana passat, a diferència d'aquesta setmana, no plovia i feia un sol i temperatures esplèndides. Doncs ho vam ben aprofitar!!\nDissabte tarda: 2 h de resistència a Avià.\nEs disputava en parelles i en un excel·lent circuit de 2.7 km on no hi faltaven trosos tèncnics, pujades, bajades, aigua.. Doncs un entreno de qualitat amb sèries de 8 min (per les noies) i uns 6 minuts els nois més ràpids.\nEn categoria dones :) la primera posició va estar disputada durant la primera hora. En la segona hora, l'equip de les Núries (Núria Espinosa i Núria Lauco) van posar el turbo i mica en mica anàven marcant diferència. Així que L'Elena Vila, i jo, Mercè vam acabar fent segones, però això si, havent disfrutat moltíssim (al estar en terres de l'Elena, a cada cantonada teníem algú que ens animava bojament: gràcies pels ànims!!).\nL'Elena, sempre somrient!!\nLa Núria concentrada...\nPòdium de les nenes!\nEls nens: L'Eloi Gispert i en Federic Balaguer van ser els guanyadors.. i en quarta posició tenim en Ramonet i l'Arnau.. que necessitaven la bicicleta de ciclocross per sentir-se còmodes i guanyar!! També hi havia una petita representació de Bicisprint amb Vicenç i Angelillo que també van voler compartir el patiment i van aconseguir el seu objectiu: guanyar a totes les nenes!! van fer 18 de la general vs. 24-25 que vam fer les noies.\nL'Arnau, traçant una corva com en el cx.\nEn Vicenç! sembla bo i tot!!\nL'Angelillo mantenint posicions..\nMés fotos eldecalBlau\nMés tard gran sopar i dormir a Cal Ballús (a l'hotel ***** de l'Elena Vila) Com a reis!.. per a l'endemà disputar l'última prova de Copa del Mon a Cal Marçal.\nNo hi faltava ningú.. l'Isrrael Núñez, Guillem Muñoz, Ismael Ventura (pódium masculí), Argelaguer, Eloi Gispert... i més tard, (bastant més..) en Ramonet. Es notava el cansament del dia anterior, però no com per fer 37 de la general!! Però en realitat no està tan malament, una petita sèrie d'accidents van fer que arribés 45 min. més tard que el primer classificat: anava amb el grup del davant però estava apretant tant que la tija del seient va acabar caient.. i així no es pot anar amb bici.. perd el grup. Més tard comença a remontar. Però primer havia de passar un tap que estava fent alguna noia de Bicisprint que semblava que s'estigués fent la manicura mentre pujava per un camí estret. Així que decideix parar a fer un riu.. i ja de pas a buscar les eines que havia perdut de dins la bossa de globero que porta al seient. Finalment es vol fer el valent passant montat un riu que tothom passa caminant i.. sorpresa!! surt disparat, cau a l'aigua i se li trenca una banya que després va haver de pescar..!! (el pobre Vicenç, que l'estava observant, es va aguantar el riure pensant-se que s'havia fet mal).. Al final, torna a atrapar a la Mercè i decideix, per primer cop a la vida, acompanyar-la.\nA mi ja em va anar bé per no adormir-me. Anava apretant per poder anar amb la Núria Lauco fins que va tenir problemes tècnics i es va haver de parar, i sort del Vicenç, que va lliutar de valent per poder treure la cadena que se li havia enganxat.\nAixí que em vaig quedar primera noia. En Ramonet no es va aborrir, al contrari. Al principi patia al veurem baixar.. després es va acostumar al meu descontrol sense acabar-me de caure.. i em va deixar fer.. Això si.. al plà.. havia de posar plat per no anar a "ritme collserola".\nLa Mercè Guanyant l'esprint a en Ramonet ;)\nFinalment primera noia! I a disfrutar del vi, cerveses i pa amb tomàquet que hi havia al arribar!\nposted by mercè!! @ 1:30 p. m.\nAt 21 d’octubre, 2009 12:54, cesc said...\nDes d'Avià Cop de Pedal, esperem que us hagi agradat la cursa i l'ambient, i us esperem el pròxim any, amb millores i mes prèmis.\nSalut i cop de pedal\nAt 21 d’octubre, 2009 15:53, Ro said...\nMoooolt bé pels podis femenins i pels gairebé podis masculins!!!\nPer una vegada que el Ramonet t'acompanyi no s'acabarà el món, jejeje.\nAt 22 d’octubre, 2009 13:30, RAMONET said...\nCal dir que fa por baixar darrera teu...\nAt 22 d’octubre, 2009 16:58, Anònim said...\nOstres si, que bé que ens ho vem passar a Avià.\nAixò d´Hotel***** ho deus dir per lo car que ho va pagar el Ramonet, no? pobre, va haber de treballar al dissabte al vespre. Clar, llavor a Cal Marçal va passar el que va passar.\nAh!!! i la teva victòria de diumenge.... vols dir que no hi van tenir res a vaure els "magnífics" manguitos que portaves?????\nAt 23 d’octubre, 2009 17:28, Charlie! said...\nMega crònica!!! I mega resultats femenins.... i noves descobertes, com el Ramonet dormint en hotel en comptes de la furgo i de tranquis en comptes de rebentar la patata!!!!!!\nAt 23 d’octubre, 2009 19:48, Eugeni said...\nCharlie, aixo passa per dormir a Casserres, vens un dia i et canvia el xip.... quan durara...\nAt 24 d’octubre, 2009 13:52, Nuria (Tnt) said...\nEl circuit de les 2 h. d'Avià molt guapo, segur que repetirem.\nA casa de l'Elena i en JM...millor que a un hotel. Durant el sopar tothom "barellant-se" per veure quí aniría més de tranquis a l'endema. Però un cop ens posen un dorsal, ens oblidem de tot i anem a petar...i a vegades petem es clar jejeje\nFelicitats Robert per la cursa de Huelva, quin crack ;)\nAt 26 d’octubre, 2009 13:29, Ro said...\nGràcies Núria! Després d'una setmana de no fer res i acumular ja 3 kilos em queda tant lluny...\nTornarem a començar doncs... jejeje


El cicle “Escena Olèrdola” es clou aquest dissabte amb l'espectacle "Àries de reservat” — Ajuntament d'Olèrdola Saltar a la navegació Informació de contacte\n00:06 del 21 de gener de 2022\nEl cicle “Escena Olèrdola” es clou aquest dissabte amb l'espectacle "Àries de reservat”\nEl cicle “Escena Olèrdola” es clou aquest dissabte amb l'espectacle "Àries de reservat” És un espectacle “híbrid” carregat d’humor que combina teatre de text i cant líric. L’horari anunciat d’inici s’ha endarrerit i la funció començarà a les 21.00h http://www.olerdola.cat/news/el-cicle-201cescena-olerdola201d-es-clou-aquest-dissabte-amb-lespectacle-aries-de-reservat201d http://www.olerdola.cat/news/el-cicle-201cescena-olerdola201d-es-clou-aquest-dissabte-amb-lespectacle-aries-de-reservat201d/@@download/image/ÀriesdeReservatOK.jpg\nÉs un espectacle “híbrid” carregat d’humor que combina teatre de text i cant líric. L’horari anunciat d’inici s’ha endarrerit i la funció començarà a les 21.00h\nAquest dissabte, a les 9 del vespre( i no a les 8 com inicialment s’havia anunciat), a la Societat Principal-Unió de Sant Pere Molanta, s’ha programat la quarta i darrera de les propostes del cicle “Escena Olèrdola” amb l’espectacle “Àries de reservat”.\nEs tracta d’un espectacle poc convencional , carregat d’humor, original i atrevit, segons ha coincidit a assenyalar la crítica. Una de les protagonistes, la soprano Elena Martinell, precisa que “Àries de reservat” és un espectacle “híbrid” que equilibra el text d’una trama molt impactant amb la interpretació de cant líric, amb un programa que inclou àries d’operetes del segle XIX i XX i valsos d’Strauss.(àudio)\n“Àries de reservat” ens planteja com una soprano i la seva pianista han estat contractades per a un concert privat molt especial. Els clients, de gustos peculiars, volen rebre el nou any amb música, però sense cap testimoni. Treballaran amb els ulls embenats. Després de les dotze campanades, però, el guirigall de la festa s’atura de cop. (àudio)\nConscients que sovint tant el gran públic com els programadors tenen una imatge del gènere del cant líric com a elitista, propostes trencadores com aquesta busquen distanciar-se del tòpic i connectar amb tot tipus de públics que vagin a les funcions amb ment oberta i a deixar-se sorprendre’s.(àudio)\nLa direcció és de Marc Rosich, amb Elena Martinell, com a soprano i Glòria Garcés, com a pianista. El preu de l’entrada és de 3’5€.\nEscolta l'entrevista a Elena Martinell, realitzada per Canal 20-Ràdio Olèrdola, clicant aquí


Roger Aguilar: "Les lletres no són el meu fort, però és el que m'agrada"\nEra (i és) un fan dels números però va deixar el grau d'Enginyeria Electrònica de Telecomunicacions pel de Filosofia.\nDimarts, 16/10/2018 - 16:30\nAquest curs no queda ni una sola plaça per estudiar Filosofia a les universitats públiques catalanes. El context polític local i mundial, juntament amb la preocupació per l’avenç desenfrenat de la tecnologia i el futur del planeta atreuen nous perfils d’alumnes a aquests estudis. Aquest és el cas de Roger Aguilar (Sant Sadurní d’Anoia, 1999), que està en el seu primer any de Filosofia a la Universitat de Barcelona, on l’oferta de places s’ha reduït de les 250 que hi havia el 2010 a les 200 actuals.\nFilosofia no va ser la seva primera opció.\nNo. M’interessa l’aplicació de la tecnologia en l’ésser humà i l’any passat em vaig matricular a Enginyeria Electrònica de Telecomunicacions.\n¿Per què ho va deixar?\nPerquè aquests estudis es limiten molt a les aplicacions en sistemes electrònics i jo buscava una visió àmplia sobre com humans i màquines poden arribar a interaccionar d’una forma orgànica. Quan vaig veure que allò no era el meu fort em vaig posar a buscar gent que parlés de transhumanisme i això em va derivar a la política, a l’ètica i a la filosofia en general.\nPerò vostè sempre ha sigut fan dels números.\nÉs el que m’anava bé i continuen sent part de la meva identitat. Les lletres no eren, ni són, el meu fort. He d’esforçar-me molt per entendre el que llegeixo, però és el que m’agrada.\n¿Què van dir a casa quan va deixar un grau que amb prou feines té atur per la filosofia?\nEl meu germà ho veia a venir perquè em veia poc motivat i els meus pares van pensar que devia ser una davallada momentània, així que vaig haver d’argumentar-los-ho molt bé. Si no feia lletres estaria fent números de mala gana i crec que van entendre que la meva llibertat no ha d’estar coaccionada per les seves expectatives cap a mi.\nBé, ara a Silicon Valley estan fitxant filòsofs.\n¿Ah, sí? No ho sabia. Això demostra que la societat vol canviar, però encara no sap com. El perill d’això és que els empresaris acabin determinant com ha de canviar el món perquè, al final, si les grans empreses contracten filòsofs és pel seu propi interès i no per revolucionar els modes de producció per al bé comú.\n¿Què li sembla que les facultats de Filosofia estiguin plenes?\n¡Quant de mal que ha fet 'Merlí'! [Riu] No, seriosament. Jo crec que la sèrie ha influït, però en el grup de WhatsApp de la facultat no hi ha ningú que declari obertament que 'Merlí' l’hagi portat fins aquí.\n¿Vostè també va veure la sèrie de TV-3 sobre el professor de Filosofia? La\nvaig seguir religiosament amb la meva família fins al final, i no em va agradar.\nNo. Em sembla una bona introducció i un mal aprofundiment.\nLlavors, ¿què mou els joves a estudiar Filosofia?\nHi ha qui ve per la lògica o la metafísica o, en el meu cas, pel transhumanisme, però a molts ens interessa la influència que pot tenir la filosofia en la política. A mi també m’han portat fins aquí lluites civils com el feminisme, l’antiracisme i l’antiespecisme. Aquesta societat globalitzada i capitalista s’ha transformat en un nou imperialisme i hem de preguntar-nos per què està passant això i d’on ve.\n¿Els filòsofs contribuiran a un món més just?\nHi ha filòsofs les teories dels quals han format nacions molt potents i han canviat el món a escala material. Les contradiccions del passat poden aportar solucions als problemes actuals, però des de la política no s’està intentant aprendre res d’aquesta experiència.\n¿Veurem éssers posthumans?\nD’aquí 50 anys començarem a veure coses divertides. Jo vull que arribi aquest dia però, si no canvien les coses, aleshores ja ens haurem carregat el planeta.\nTemes: Filosofia UB Gent corrent


"No tinguis depressió" - El testimoni de la Clara\nLa depressió és un trastorn mental freqüent que es calcula que a nivell global afecta a 350 milions de persones, segons l'OMS. Hi ha pocs fenòmens tan estesos i tan poc entesos. La pròpia OMS ha establert que l'any 2017, pel Dia Mundial de la Salut, es posi el focus en parlar de la depressió, dels seus síntomes, d'investigació i de tot el que comporta. Una de les conseqüències del desconeixement i la falta d'informació sobre la depressió i els seus símptomes és la discriminació i l'estigma social que pateixen les persones que passen per aquest problema de salut mental. La por a ser jutjats, la vergonya i fins i tot el sentiment de culpa són comuns, i més quan l’entorn pressiona. Pitjor que els símptomes és l'estigma: quan els altres sovint no entenen què passa i volen ajudar dient-li a la persona que s’animi, que s’aixequi del llit, que surti a prendre l’aire, que si està així és perquè vol o que és una qüestió d’actitud. Dir això és com dir #NoTinguisDepressió. I fa mal. La Clara ho explica:\nA mi em van donar la incapacitat laboral el 2012 per depressió, a dia d'avui encara el meu entorn em diu sovint: “Clara, no et planteges tornar a treballar? Tan jove? Després de tanta formació que has fet?” O també la típica frase: “T'has d'esforçar, la medicació no ho fa tot!”\nNo penso que sigui mentida, però a mi i a més gent ens cau com a minimització. T’estan dient que no t'esforces? Què no en tenen ni idea, de per on passes? D'altra banda, l'estat anímic, (allò de “estic depre”), l'utilitza la gent de forma banal. Aleshores, la malaltia queda com una cosa... quasi com una grip habitual! Finalment, sovint penso que hi ha gent que pensa que quan no estic bé és per culpa meva o que exagero!\nEn resum, jo mateixa, que he passat un càncer, que no vaig patir ni molt menys com per la depressió, veig que quan dic que he passat un càncer la gent empatitza molt més que quan dic que pateixo depressió. Que és amb el què pateixo més en el meu dia a dia, però també amb el que he d’aguantar comentaris com els que he comentat o d'altres.\nClara Roig Badia


Departament.cat: Una reflexió que cal recollir\nUna reflexió que cal recollir\nMercè Teodoro: 'Joan Lluís Vives somriu'\nEls agrada caminar per la ciutat, despòtics, amb els rostres coberts, protegits pels equips obscurs i colpejar, atemorir, sotmetre. Aleatòriament. Ara et faig córrer, ara et pegue un cop de porra, ara un puntelló, ara t'empenye contra la paret, ara t'agafe, et tire a terra, t'esclafe l'esquena amb un genoll, el coll amb l'altre, t'emmanille ... i quan ja ets mig ofegat, au, a la furgoneta i, en acabat, al calabós, i així t'ensenyes que cal obeir, i callar i respectar... Gran lliçó de pedagogia aplicada!\nNo sempre poden descarregar la ràbia i exercir el seu poder mesquí; les oportunitats són escasses malgrat la crisi, malgrat el malestar, malgrat la desesperació de moltes famílies, de moltes persones... I a més, sovint hi ha els delegats de govern de torn, que, quan la cosa comença a posar-se interessant i comencen a descarregar una mica d'adrenalina van i els aixafen la guitarra i els diuen que ja n'hi ha prou, que no en facen un gra massa, que després se'ls tiren a sobre...\nI ves per on, ara, com un regal del cel, els ve la xicalla del Lluís Vives. I de més centres escolars. I algunes mares i pares. I vianants. I caram, fins i tot universitaris –aquests els agraden especialment. I per a acabar d'arrodonir la festa, una delegada de govern, un ministre d'Interior i un ministre de Justícia que no solament els deixen fer, sinó que els animen a continuar i abandonen la ciutat al seu poder primitiu... per protegir el dret de manifestació pacífica!!!\nFestival de carrers presos, furgonetes i sirenes en cada cantonada, escamots desplegats per avingudes, carrers i carrerons... Hores i hores d'ignominiós plaer sàdic.\nLes imatges diuen molt. Però no tot. No poden recollir cada detall de cada fet, cada xiquet ferit, cada atac d'ansietat sofert, cada crisi d'histèria, cada mare plorant, cada advocat (d'ofici, d'eixos que treballen i no cobren) clamant pels drets dels menors sense que ningú semble recordar que n'hi ha. Cada minut de les ja moltes hores fent veure que València és el 'far west' i que ells són els homes del xèrif.\nNi tampoc les pobres imatges poden reflectir cada persona que s'hi solidaritza, cada nou jove que es consciencia, cada veu que s'alça per cridar que ja n'hi ha prou, que no consentirem que tornen a fer de la nostra estimada ciutat un regne de por i repressió.\nIronies del destí, tot ha començat a l'Institut Lluís Vives. Ahir a la vesprada crec que vaig veure el gran humanista, filòsof i pedagog valencià somrient des de l'altra vora del carrer de Xàtiva, encoratjant els joves valencians a mantenir el seu esperit crític i a rebel·lar-se contra les injustícies.\nMercè Teodoro, advocadessa\nPublicat per departament de català a 23:15\n"Sense memòria i sense història, no hi ha futur"\nLA LITERATURA CATALANA AL S.XIX\nLa llengua i els polítics\nEmili Teixidor i Pa Negre\nExemples de literatura popular triats pels alumnes...\nLa literatura popular catalana


Wolverine i els jocs de X-Men - jugar en Game - Game\nWolverine i els jocs de X-Men\nJocs en línia Wolverine i els X-Men s'han tornat tan llegendària com la història del còmic, amb la qual es paguen. Jugar de forma gratuïta, vostè pot centrar-se en pas i no pensar en l'aspecte material de la qüestió. Wolverine és un personatge amb un personatge complex. Era difícil de controlar la seva ira, i sortint de les ungles fulles ofereixen turment, i perquè el seu rostre sempre esquerp. Però jugar a la cara és interessant perquè és una lluita constant amb l'enemic i ell mateix, tractant de mantenir-se en el marc d'un caràcter positiu. I si li va a oferir suport, que serà el seu fidel amic.\nJocs Wolverine i els X-Men per categoria:\nÚltim Wolverine i els jocs de X-Men\nJocs Tot Wolverine i els jocs de X-Men\nLa major part de la potència i ndash; gran responsabilitat\nSuperherois van néixer a les pàgines dels còmics, però van descobrir gradualment nous espais, establint-se en cinema, literatura i jocs d'ordinador. Ells van crear la imatge i productes relacionats\naplicació en samarretes, gorres, adhesius;\nEn tots ells té la seva pròpia força i habilitats que fan que cada caràcter únic i reconeixible. Alguns vénen amb el desig de participar en activitats del seu propi superheroi, altres estan exposats als fenòmens ambientals, o són víctimes dels laboratoris científics. I si un personatge és una força important, tota la multitud superhomes i ndash; aquest és un veritable exèrcit, que és gairebé impossible guanyar. Si es fan per trobar un terreny comú i unir-se contra ells no es quedarà cap enemic, fins i tot els més poderosos.\nX-Men s'han convertit en una força d'aquest tipus i poden parlar-ne molt, però és millor que qualsevol paraula joc Wolverine i els X-Men es declaren. Creat sobre la base de la pel·lícula, que està basada en els còmics, conserven la idea bàsica, però ofereixen un nou enfocament i il·luminen els personatges en una nova llum. Està familiaritzat amb Wolverine,\nEl fantasma del gat, Berg, ferrers, Rogue, i altres personatges que bé pot trobar en el vast món virtual. &Nbsp;\nQuè ens espera en el joc Wolverine i els X-Men?\nSi el pren més, prepara't per a un equip amb Wolverine a les vies del ferrocarril. Ell fuig, i el segueixen, guiant-cap a la dreta o tecles de fletxa esquerra. Quan hi ha un obstacle per davant, cal saltar per sobre o córrer al voltant d'ella, i en moviment o estàtic pot saltar del tren. Saltar moneda no és recomanable, ja que és el seu compte de joc futur. Però la trobada amb l'enemic proporciona una baralla obligatòria. És impossible evitar, si no perirà, i el joc acabarà la seva perduda. &Nbsp;\nEn una altra ocasió, colpejant els carrers de Tòquio, ha de presentar un joc de supervivència. En seleccionar « història » Haurà de prendre el paper de la missió de Wolverine i recollir els bons. Aquí espera quinze nivells, i després de cada un, veureu un conjunt de punts. En la manera sense fi és una aposta en la durada de la vida de l'heroi. Ell salta en els sostres, corre pels carrers, evitar obstacles, per combatre l'enemic. Però en la manera « la supervivència » Wolverine és l'escenari amb múltiples plataformes i han de lluitar pel que per mantenir amb vida el major temps possible. En els enemics cos a cos usant samurayskiemechi, i més i ndash; shuriken i ndash; llançant estrelles amb vores esmolades en tots els costats. Vostè pot evadir si fan un tackle o saltar cap amunt.\nEn una altra ocasió, el protagonista va als futurs vint anys d'anticipació per a realitzar una tasca específica. No podia portar amb si cap tipus d'armes que no siguin les seves pròpies urpes, que el distingeixen d'altres superherois. Contra barallar robots d'alta tecnologia, un ordre de magnitud més potent que Wolverine i superiors. Utilitzant només les urpes, que audaçment va en contra de l'exèrcit de soldats de ferro disparar raigs làser, proporcionant un desaire apropiat. La seva ajuda serà molt útil, i si vostè ajuda a un dels equips X enfront de la tasca, aviat tornarà al seu temps natiu. Quan el robot està cada vegada més gran, millor que saltar sobre alguns, perquè per lluitar amb diversos al mateix temps és simplement poc realista. La capacitat de córrer ràpid també és útil, sobretot quan hi haurà robots voladors. I per mantenir sempre el dit en el pols dels seus, no us oblideu de prestar atenció a l'escala de la salut i l'assoliment, que es col·loca a la part superior de la pantalla del joc. &Nbsp;


Les dades en vida real d’elbasvir/grazoprevir enfront al VHC repliquen als assajos clínics | ASSCAT\nLes dades en vida real d’elbasvir/grazoprevir enfront al VHC repliquen als assajos clínics\n11/03/2019 | Articles, Notícies de premsa\nUn estudi espanyol presentat al CROI 2019 conclou que l’efectivitat i seguretat del tractament amb elbasvir/grazoprevir (EBZ/GZR) és similar al trobat en els assajos clínics.\n“Els resultats del tractament amb aquest règim terapèutic són particularment bons en pacients amb hepatitis C infectats per genotip 1b i sense cirrosi, independentment que estiguin o no coinfectats pel VIH”, indiquen.\nAquest treball s’ha dut a terme per un grup col·laboratiu de facultatius en el Servei Madrileny de Salut (Sermas).\nEls pacients d’aquest estudi van ser seleccionats del Registre d’Utilització d’Agents Antivirals pel Virus de l’Hepatitis C del Sermas on es recull, de forma prospectiva, tota la informació clínica i els resultats del tractament de pacients que reben tractament enfront al VHC amb AAD en els hospitals madrilenys.\nEls investigadors van analitzar en total 1.620 pacients amb hepatitis C tractats amb EBV/GZR dels quals 134 estaven alhora infectats pel VIH. La mitjana d’edat era de 58 anys i una mica més de la meitat eren de sexe masculí. El 15% tenia cirrosi hepàtica. El genotip de VHC predominant va ser l’1b (70%), seguit per l’1a i el 4. La durada del tractament va ser de 12 setmanes en 1.459 pacients, 16 setmanes i 159 pacients i 8 setmanes en 2 pacients. El 8% dels pacients van rebre concomitantment ribavirina juntament amb EBV/GZR.\nQuant a l’eficàcia s’ha de senyalar que van assolir resposta viral sostinguda (curació) el 94% dels pacients. Atenent al genotip de VHC, la resposta viral sostinguda va ser del 96% en els infectats per genotip 1b, 90% en els infectats per genotip 1a i 88% en els infectats per genotip 4. És destacable que menys de l’1% dels pacients va haver de suspendre el tractament per esdeveniments adversos durant el tractament.\nEls factors associats amb major probabilitat de fracàs al tractament va ser la infecció per VHC de genotips diferents a l’1b i la presència de cirrosi. La infecció per VIH no es va associar amb pitjor resposta al tractament.\nInflueix el VHC en l’osteoporosi?\nDurant la mateixa trobada, s’ha presentat una altra comunicació de Gesida liderada per Juan Berenguer de l’Hospital General Universitari Gregorio Marañón i Juan González-García de l’Hospital Universitari La Paz, sobre els efectes de l’eradicació del VHC sobre la densitat mineral òssia en persones coinfectades per VIH/VHC. Aquest treball va comptar amb 160 pacients als quals se’ls hi van administrar pautes basades en interferó en el 79% i pautes amb fàrmacs orals lliures d’interferó en el 21%. Un total de 102 pacients van assolir una resposta viral sostinguda equivalent a la curació de l’hepatitis C.\n“A l’inici del tractament no es van trobar diferències entre respondedors i no respondedors en cap característica sociodemogràfica, pes, tabaquisme o consum de substàncies, i tampoc en la densitat mineral òssia de la columna lumbar o coll femoral ni en la distribució de les diferents categories”, indiquen. A més, expliquen que tampoc es van trobar diferències en els canvis de densitat mineral òssia des de l’inici del tractament fins el segon any d’inici d’aquest ni en la columna lumbar ni en coll femoral entre respondedors i no respondedors. Finalment, no va haver-hi diferències en la proporció de pacients amb canvis en les categories de densitat mineral òssia (normal, osteopènia, osteoporosi) des de l’inici del tractament fins el segon any després del seu inici ni en la columna lumbar ni en el coll femoral.\nAixí, conclouen que els resultats mostren que, almenys a mig termini, l’eradicació del VHC després del tractament no es va associar amb canvis significatius en la densitat mineral òssia en persones coinfectades amb VIH/VHC. “Aquests descobriments suggereixen que l’excés d’osteoporosi i de fractures trobat en pacients coinfectats en comparació amb pacients infectats únicament per VIH es deuen probablement a diferències en hàbits de vida i factors nutricionals entre ambdues poblacions i no a un efecte directe del propi VHC sobre l’os”.


Exposició “L'arxiu del corresponsal de guerra” | Barcelona Cultura\nExposició “L'arxiu del corresponsal de guerra”\nFormada per documents i objectes, romandrà oberta a Arts Santa Mònica fins el 23 de febrer\nHi ha aspectes de les guerres que no podem conèixer a través de les notícies que publiquen els mitjans, coses que només podem imaginar o que ens intenten reproduir a les pel·lícules, sovint basades en històries fictícies.\nEn canvi, la gent que les ha viscut en primera persona sí que ens en pot parlar, com el periodista Plàcid Garcia-Planas, que ha estat corresponsal de guerra de “La Vanguardia” durant més de 20 anys i ha anat recollint objectes dels camps de batalla dels conflictes que cobria, de manera que ara els pot exposar a Arts Santa Mònica en una mostra anomenada “L'arxiu del corresponsal de guerra. Col·lecció Plàcid Garcia-Planas”.\nTot plegat us permetrà acostar-vos a l’aspecte més quotidià de les guerres, amb objectes com ara un alcorà bombardejat de Beirut, una màscara antigàs recollida durant la Guerra del Golf, una bandera de Iugoslàvia trepitjada o un ninot de Saddam Hussein, que formen part del conjunt d’un centenar d’objectes, documents i filmacions que reflecteixen també la feina d’un corresponsal de guerra i la condició humana.\n“L'arxiu del corresponsal de guerra” posa sobre la taula, fins el 23 de febrer, temes com els límits entre periodisme i literatura, els substrats invisibles de la notícia o curiositats com les paradoxes de l’espai-temps.


Parc urbà de la Devesa de Girona\nEl parc de la Devesa, amb 2500 plàtans d’excepcional alçada que ocupen unes 40 hectàrees, és un dels parcs més grans de Catalunya. Està qualificat Parc Artístic Nacional de l’Estat des de l’any 1943.\nEl parc es va formar a partir d’uns terrenys que la reina Maria Victòria i els reis Alfons el Magnànim i Ferran el Catòlic van cedir a la ciutat al llarg del segle XV en diferentes etapes, encara que no va ser utilitzat com a tal fins el segle XVIII, doncs aquests terrenys on hi creixia espontàniament la vegetació eren utilitzats com a defensa de les possibles riuades.\nMalmès durant l’època de l’ocupació napoleònica dels anys 1808-1809, va ser replantat per aquests uns anys després. No va ser fins l’any 1858 en que l’arquitecte Martí Sureda i Deulovol va dissenyar l’actual distribució del parc.\nA l’interior del parc de la Devesa hi ha un petit jardi botànic del segle XIX envoltat per un rierol.\nÉs la Devesa on durant les festes de Sant Narcís s’emplacen les barraques, les atraccions i la fira de mostres. A l’estiu també es pot gaudir d’aquest espai en les carpes que es monten al voltant dels jardinets.


Poc valdria fer lleis... (Toni Soler)\nPoc valdria fer lleis...\nTONI SOLER 07/04/2012 22:00\n260x366 Si la Generalitat assumeix les funcions recaptatòries unilateralment se saltarà la Constitució, però podrà dir que ho fa per complir amb l'Estatut. / MANOLO GARCÍA Si la Generalitat assumeix les funcions recaptatòries unilateralment se saltarà la Constitució, però podrà dir que ho fa per complir amb l'Estatut. / MANOLO GARCÍA\nPERSPECTIVA ESPANYOLA. S'entén perfectament que Enric Millo (PP) digui que el projecte de pressupostos generals de l'Estat s'ha d'analitzar "des d'una perspectiva espanyola". Si els analitzem amb un punt de vista català es tracta d'un atracament a mà armada, un afer a dirimir en l'àmbit judicial, més que en el polític. Per al conjunt d'Espanya, els comptes de l'Estat són simplement un desastre; però això és una altra història. El que resulta interessant és l'alegria amb què el govern de Mariano Rajoy menysté el clam que li arriba des de Catalunya. D'una banda, hi ha el càstig inversor (som els primers damnificats en aquest apartat). De l'altra, hi ha el reiterat impagament de les transferències que es deriven del marc estatutari. L'Estatut ja és oficialment paper mullat. Per això es diu tan sovint que cal tenir la clau de la caixa. Sembla demostrat que a Espanya la llei (orgànica i tot) no serveix per a res. "Poc valdria fer lleis si no fossin per Nos i els nostres oficials observades", va dictar Ferran el Catòlic el 1481, a petició de les Corts Catalanes. Certament, valdria molt poc. I el pacte fiscal, si la clau no canvia de mans, també valdrà poc. S'aplicarà o no segons la conjuntura. L'única manera que té la Generalitat de fer-se valer seria recaptant els diners directament, i enviant a Madrid el que li correspongui i prou.\nMISSATGES. L'actitud del govern de Rajoy no es deu només al fet que té CiU agafada pels escons. Hi ha també una voluntat de demostrar unes quantes coses, de llançar alguns missatges.\nPrimera: el principi d'autoritat. L'Estat no es deixa intimidar per proclames sobiranistes.\nSegona: les febleses del catalanisme. Davant d'una agressió com és aquest projecte de pressupostos, les elits econòmiques callen, el Govern es queixa tèbiament, l'esquerra es resisteix a alinear-se amb CiU i el carrer no s'omple d'estelades, sinó de contenidors en flames.\nTercera: una lliçó de realpolitik . Mentre Catalunya flirtegi amb la independència, l'Estat pot sospitar que tota inversió en territori català es girarà en contra seva (cosa que podria explicar, també, la dèria pel corredor ferroviari central).\nD'aquest tercer punt es dedueix que, encara que digui el contrari, el govern espanyol ha contemplat la hipòtesi d'un pronunciament català que porti a una crisi institucional.\nPER L'ESTATUT. En la situació actual, que és d'autèntica emergència, seria injust exigir a CiU més del que pot fer. No es pot trencar la baralla quan no es té majoria i s'està assegut sobre un polvorí social. Però si d'aquí un any la negociació del pacte fiscal esdevé un simple regateig sobre el percentatge de dèficit fiscal (ara és un 8%, Duran vol un 4%, el PP potser oferirà un 6%), estarem igual, és a dir, sense la clau de la caixa i en mans d'un govern que no compleix el que pacta. No és estrany que els sectors més impacients dins de CiU es plantegin tirar pel dret, almenys en termes fiscals. Si la Generalitat assumeix les funcions recaptatòries unilateralment, s'estarà saltant la Constitució; però sempre podrà dir que ho fa per complir les previsions financeres de l'Estatut. Un empat de deslleialtats. Política.


1) Matrícula condicionada: la matrícula condicionada és una reserva de plaça condicionada als resultats de la selectivitat o CFGS, i es formalitza un cop superada la prova d’admissió de Blanquerna-URL. Aquesta matrícula assegura la plaça i permet triar torn horari en el cas de titulacions amb més d’un torn, mentre hi hagi places disponibles.\nL'estudiant del Grau en Infermeria després de la prova d'accés, rebrà un email en el que se li comunicarà si és Apte o No Apte.\nSi és Apte, ens ha d'enviar les notes de 2n de BATX o de CFGS així que les tingui. A finals de maig es farà l'assignació de places, i se li comunicarà per email si ha estat Admès/Admesa o no.\nMatrícula: Un cop l'estudiant sigui Admès/Admesa a la titulació en Infermeria, s'optarà a les places i torn disponibles en aquell moment. El torn dels estudis s'atorgarà en el moment de la matrícula segons l'ordre de preinscripció, sempre i quan quedin places disponibles. Es farà una matrícula definitiva quan l'estudiant disposi de la via d'accés a la universitat (selectivitat, CFGS, etc).


El Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) ha donat per extingida la responsabilitat penal i civil de l'expresident de la Generalitat Artur Mas, l'exvicepresidenta Joana Ortega i l'exconsellera Irene Rigau per la sentència del 9-N, segons informa l'ACN. El tribunal considera que tots tres ja han pagat les multes corresponents de […]\nEl Parlament no ha reprovat, finalment, el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, per la seva gestió de les residències durant la pandèmia del covid-19. L'abstenció de la CUP ha impedit que la proposta de resolució que havien acabat consensuant Catalunya en Comú-Podem i el PSC que demanava reprovar el conseller tirés endavant […]\nMarc Castells: “El projecte de Puigdemont s’ha escorat massa a l’esquerra i demanem que sigui més central” 9 Juliol 2020\nMarc Castells (1972) és alcalde d’Igualada i un dels membres de la direcció del PDECat que negocia l’ordenació de JxCat. Com va viure el confinament de la conca d’Òdena? Va ser una experiència molt complicada. Va ser el primer confinament que s’ha fet mai al país i moltes de les coses que ens preguntàvem no hi havia capacitat per respondre-les. […]


Letícia, desvergonyida: 1.300 € en vestits nous per a les vacances\nEls reis Felip i Letícia, a Eivissa Europa Press\nper Jennifer Navarro Redactora 19 d’agost de 2020 10:16\nEls reis Felip i Letícia han estat tot l'estiu passejant-se entre les comunitats autònomes per deixar-se veure i intentar millorar una mica la malmesa imatge de la monarquia. L'última parada eren les Illes Balears, una visita que aprofitaven per passar uns dies en el palau de Marivent en companyia de la reina Sofia. La Casa Reial mai no havia viscut una situació tan complicada. La marxa del rei Joan Carles ho ha empitjorat tot encara més, però el matrimoni reial continua sense voler fer declaracions al respecte. Els reporters ho han preguntat de mil maneres diferents, una insistència que no ha tingut recompensa perquè han dit cap paraula sobre el tema. És més, ni tan sols han canviat l'actitud. Han estat somrients com si res estigués passant... De fet, 'Vanitatis' dona avui una xifra escandalosa: 1.300 € s'ha gastat la reina Letícia en els vestits nous que ha estrenat en aquests dies a les Balears. Amb tot el que està passant i les crítiques que està rebent i es gasta aquest dineral en roba d'estrena?\nLa maleta de la monarca venia plena de vestits i complements nous. El primer d'ells, un vestit de color vermell intens amb cinturó d'Adolfo Domínguez. El preu? 189 €. Per aquella sortida va optar per unes espardenyes d'Uterqüe que es poden adquirir per 89 €. I pel que fa a la bossa, sí que va tenir seny i va optar per una bossa solidària de tela que et regalen amb una donació superior a 20 €. L'anell sí que era antic, un d'or amb un cost de 110 €.\nLa família reial, a Petra / Casa Reial\nL'endemà la vam veure amb el primer conjunt d'estil eivissenc: un disseny camiser blanc de tela estiuenca i encaixos d'una marca d'Eivissa que costa 150 €. I als peus, les espardenyes que sembla que l'han captivat: 80 € més. Durant la visita a Ciutadella de Menorca va tornar a estrenar un vestit del mateix estil. En aquesta ocasió, es tractava d'un vestit de tirants d'Uterqüe que es pot comprar per 129 €.\nI l'últim dia va tornar a estrenar un vestit blanc. En aquesta ocasió va confiar en Charo Ruiz, dissenyadora d'aquest vestit llarg i escot en 'V'. El preu? 564 € més. També l'hem vist amb un capazos nou. Es tracta d'una peça artesanal d'una marca gallega que hauria adquirit per 33,90 €.\nEl total de la seva maleta d'estrenes? Ni més ni menys que 1.300 € que evidencien que no li fa vergonya deixar-se un autèntic dineral en vestits blancs.


Casado assegura que la seva "revolució fiscal" crearà 482.000 llocs de treball\nEl líder del PP, Pablo Casado, ha quantificat en 16.000 milions la baixada d'impostos que ha inclòs en el seu programa electoral i ha assenyalat que, si a aquesta "revolució fiscal" se li uneix la "autopista administrativa" que facilita la creació d'empreses, la reforma per millorar la unitat del mercat i l'alliberament econòmic, el PIB augmentarà en 28.000 milions d'euros, es crearan 482.000 llocs de treball addicionals i la recaptació augmentarà en més de 16.300 milions d'euros.\nEn la seva intervenció en el fòrum ABC --en què ha estat acompanyat per la cúpula del PP, el president del Senat, Pío García Escudero, i els seus candidats a l'Ajuntament i la Comunitat, José Luis Martínez Almeida i Isabel Díaz Ayuso--, Casado ha assegurat que la seva "revolució fiscal" i les seves reformes suposen la "major devolució de sobirania al ciutadà i al contribuent des de l'any 1998" en què governava José María Aznar.\nEl PP planteja davant les eleccions generals del 28 d'abril rebaixar l'IRPF a tots els contribuents, amb un tipus màxim inferior al 40%, rebaixar al 20% Societats i suprimir Patrimoni, Successions, Donacions i Actes Jurídics Documentats, tal com ha recordat Casado.\nA més, ha anunciat que estendrà un any més la tarifa plana per a autònoms, fomentarà la inversió en 'startups' i impulsarà crear una empresa a "només cinc dies hàbils". També ha assenyalat que impulsarà una "llei inèdita" relativa a la unitat de mercat per "treure barreres entre autonomies i províncies" al lliure emprenedoria i comerç.\nQUANTIFICACIÓ DE LES SEVES BAIXADES D'IMPOSTOS\nCasado ha assenyalat que el PP ja ha quantificat les seves mesures, de manera que la seva rebaixa de l'IRPF "va a alliberar 4.000 milions d'euros als contribuents", la rebaixa de l'Impost de Societats suposarà "3.700 milions d'euros a l'economia productiva" i la supressió de l'Impost de Patrimoni "deixarà de recaptar 1.200 milions" i la de l'impost de successions i donacions "alliberarà 2.700 milions d'euros a les famílies espanyoles".\nA més, el líder del PP ha precisat que l'eliminació de l'impost d'actes jurídics documentats "permetrà 1.200 milions per als que vulguin comprar un habitatge". En el cas de l'extensió de la tarifa plana per a autònoms 12 mesos suposarà 700 milions més, segons ha puntualitzat.\nEl líder del PP ha afegit a aquestes mesures seva proposta relativa al "blindatge fiscal a l'estalvi" que permetrà la desgravació de "fins a 8.000 euros a l'any de qualsevol producte d'estalvi", sigui pla de pensions, pla d'estalvi o habitatge habitual. Segons ha afegit, això suposa per a les arques públiques uns 2.600 milions d'euros a l'any.\n"Si sumem totes les partides i no donen 16.100 milions d'euros que l'Estat es compromet a deixar de recaptar quan presideixi el Govern d'Espanya per alliberar aquests recursos a l'economia productiva per a particulars, per a autònoms, per a famílies, per a empreses o per a estalviadors", ha manifestat.\nAUGMENT DEL PIB\nDesprés d'indicar que ha fet unes previsions "pessimistes", ha assenyalat que amb aquestes mesures el PIB augmentaria en "21.000 milions d'euros i es crearia" en uns càlculs sensats i prudents, 360.000 llocs de treball addicionals". Segons ha precisat, això suposaria una reactivació econòmica i una "recaptació addicional per a les arques públiques de 12.359.000 d'euros".\nAixò sí, Casado subratllat que si a aquesta "revolució fiscal" se li suma la "autopista administrativa" que proposa el PP, la "liberalització de l'economia" i la seva proposta d'unitat de mercat, "suposa en total que el PIB augmenta en 28.000 milions d'euros, que es creen 482.000 llocs de treball addicionals i que la recaptació augmenta en més de 16.300 milions d'euros".\nREBAIXAR COTITZACIONS SOCIALS "EL QUE SIGUI POSSIBLE"\nCasado ha defensat mantenir la reforma laboral que va aprovar el Govern de Mariano Rajoy i ha defensat acordar el Salari Mínim Interprofessional (SMI) amb els operadors laborals, és a dir, amb patronal i sindicats com segons ha dit va fer el PP quan governava.\n"Per què? Perquè els 126.000 aturats més que hi ha al nostre país des que Pedro Sánchez va formar govern fins que es van convocar les eleccions generals són en gran mesura per la pujada dels costos fixos i l'ocupabilitat, i també per l'amenaça de pujar les cotitzacions socials i l'amenaça de pujar 6.000 milions tots els impostos", ha assenyalat, després d'afegir que el PP es compromet a "rebaixar les cotitzacions socials el que sigui possible".\n"PANORAMA MOLT DESOLADOR"\nEl líder del PP ha retret a Pedro Sánchez que estigui "mentint" i que cregui que Espanya està a la 'Champions League' i no cal fer reformes. "El panorama és molt desolador", ha assenyalat, després de recordar en les xifres que aquesta mateixa setmana oferia el Fons Monetari Internacional (FMI).\nPer tot això, ha indicat que vol aplicar el seu paquet de reformes en els 100 primers dies de Govern si arriba al Palau de la Moncloa. "Venim a fer la resta per Espanya. No és una dita. No anem a estar a l'atzar de les mobilitzacions o manifestacions. Aquest és el nostre programa quantificat perquè els electors sàpiguen el que farem res més arribar al Govern", ha finalitzat.


La neuràlgia del trigemin és un dels dolors més intensos que pot patir l'ésser humà. És una malaltia molt debilitant que deteriora molt la qualitat de vida. Per això, és molt important el diagnòstic precoç: aquests pacients tenen una taxa augmentada de depressió, i fins i tot de risc de suïcidi.\nAixí ho afirma en una entrevista amb Infosalus doctor José Cid Calzada, vocal de la junta directiva de la Societat Espanyola del Dolor (SED), que reconeix que es tracta d'un dolor que pot aparèixer espontàniament, tot i que destaca que amb més freqüència té lloc al parlar, mastegar, empassar, o fins i tot amb el frec de la pell o de l'aire fred en aquesta zona de la cara. "També es pot facilitar per l'estrès", adverteix aquest especialista.\nEn concret, explica que el nervi trigemin té el seu origen en una part de l'encèfal anomenada 'protuberància', i desemboca en l'anomenat 'Gangli de Gasser', i que se situa a la base del cervell.\n"D'ell parteixen tres branques, la oftàlmica, la maxil·lar, i la mandibular. És el nervi més complex de la cara, i té dues funcions: motora i sensitiva. Les dues primeres branques són sensitives pures, recollint la sensibilitat dels dos terços superiors de la cara, mentre que la tercera és mixta, sensitiva amb el terç inferior de la cara, llengua, articulació de la mandíbula i part lateral del cap, i motora, amb l'objectiu de proporcionar innervació als músculs de la masticació, i també als que controlen la ventilació de l'oïda ", detalla el també membre del grup de treball de la SED en Cefalees i Dolor Orofacial.\nAixí, assenyala que la neuràlgia del trigemin és el dolor percebut en el territori innervat per una o\ndiverses branques del nervi trigemin, sempre que compleixi unes determinades característiques: "No tots els mals de la cara són neuràlgia del trigemin. A diferència de la resta, la neuràlgia\nimplica que el que està danyat és el mateix nervi, i no un teixit perifèric com pot ser la\npell, múscul o os de la cara ".\nEl també secretari de la Societat Castellà Manchega del Dolor i coordinador de la Unitat del Mal del Complex Hospitalari de Toledo apunta també que la neuràlgia del trigemin es caracteritza per episodis breus de dolor intensíssim a la cara, com sacsejades elèctriques que duren segons i es limiten a la distribució de la branca del trigemin afectada. És més, necessita que entre cada descàrrega pot haver-hi o no dolor continu de menor intensitat. "És unilateral, encara que en un 3% dels casos és bilateral, i les branques afectades amb més freqüència són la tercera i la segona. És més freqüent en les dones (2 dones per cada home) afectant 4-29 de cada 100.000 habitants cada any ", afegeix.\nA més, indica que la neuràlgia de l'trigemin es distingeix perquè sol començar per sobre dels 40 anys, amb la màxima incidència entre els 50 i els 60 anys. "És molt característic de la malaltia que els paroxismes de dolor puguin desencadenar-després de la mínima estimulació d'una àrea petita de la pell o de la mucosa de la boca, el que anomenem 'punts gallet' ", afegeix.\nEn concret, cita que les zones gallet es localitzen amb més freqüència en: el plec nasollavial, llavi superior, part lateral de l'llavi inferior, galta, barbeta i genives. "Les accions que solen provocar la descàrrega són el frec amb la pell, parlar, mastegar, rentar-se les dents, rentar-se o assecar-se la cara, beure o afaitar ", aclareix el membre de la SED.\nEl doctor Cid ressalta igualment que l a neuràlgia del trigemin es caracteritza per períodes de remissió que poden durar mesos o anys, i per fases de recidiva. "En molts la neuràlgia s'agreuja i respon pitjor a el tractament amb el temps, tot i augmentar la teràpia farmacològica. Amb els tractaments intervencionistes, quirúrgiques i no quirúrgiques, els pacients solen controlar bastant bé. En alguns casos pot aconseguir-se remissió efectiva de el dolor , però és difícil parlar de curació completa a el 100% ", comenta l'especialista de HM Hospitals.\nAra bé, recalca que no tots els dolors facials intensos són neuràlgia del trigemin, havent-hi altres tipus de dolor facial que poden simular-, com els d'origen dentari (càries, pulpitis, hipersensibilitat dental, malaltia periodontal, pericoronitis, trencament dental, osteïtis alveolar) , els causats per alteracions en els sins paranasals (sinusitis maxil·lar), o a les glàndules salivals (càlculs en el conducte que drena la saliva a la boca). "També els trastorns temporomandibulars (articulació de la mandíbula), diversos tipus de cefalea i altres neuràlgies com la de l'herpes zòster. L'especialista és el que farà el diagnòstic diferencial d'aquests trastorns", conclou.


Com adaptar-se al canvi d'escola | Buscar Cole\nCom adaptar-se al canvi d'escola\nSi la teva tasca de buscar un col·legi ha acabat amb èxit, et tocarà pensar en un proper objectiu: el de saber adaptar-se a la nova situació que espera al teu fill o filla en aquesta nova experiència. Però abans de plantejar aquesta situació amb por, procurem entendre que estem parlant d'una de les seves primeres oportunitats per créixer, aprendre i superar-se!\nL'adaptació a la nova escola serà més o menys fàcil depenent d'una sèrie de factors: el caràcter del nen, la personalitat dels altres alumnes, el nivell d'exigència de l'escola... Per això, els pares i les mares sempre podem intentar posar el nostre granet de sorra per ajudar a fer que aquest procés sigui més fàcil, sobretot després que l'estranya circumstància que hem viscut amb la covid-19 hagi provocat canvis en l'educació.\nFes-li entendre que sempre podrà comptar amb tu\nTot i havent patit ansietat per haver buscat la millor opció escolar per al teu fill o filla, és possible que alguna cosa surti malament. Davant d'aquesta situació, el que hem de fer és fer entendre al nostre fill que som al seu costat, que som un suport per a ell o ella perquè es pugui desfogar sempre que ho necessiti o perquè pugui denunciar situacions que ha vist a les aules i que li han semblat injustes. Nosaltres, com a pares i mares, ens podem dirigir al professorat si detectem alguna irregularitat. Pensa que allò que vagi en benefici del nostre fill també podrà afavorir els seus companys si, per exemple, un dia ens explica que algú de la classe fa bulling a una altra persona.\nNo caiguis en la tramps d'intentar ser el "col·lega guai" del teu fill: se sentirà incòmode. T'ha de veure com la figura que ets des de la tramsparència, la confiança, i tot en un clima tranquil en què flueixi la comunicació d'idees. Alhora que ets comprensiu amb ell o ella, també has de fer-li entendre que, a la vida, tots passem per moments complicats i que hem de lluitar contra les dificultats per superar-nos a nosaltres mateixos i fer-nos més forts. En el fons, la clau està en tractar al nostre fill com correspon a la seva edad: no li treguis les castanyes del foc en situacions que ha d'afrontar ell sol: concedeix-li autonomia i veuràs com a poc a poc va guanyant maduresa.\nSiguem optimistes, però també realistes\nDurant el primer trimestre, se solen donar molts casos de baixada de notes. És un fet normal, que pot ser degut a: els canvis de metodologia, la falta de costum a les noves rutines o fins i tot a una crida d'atenció del nen, que encara no ha encaixat bé el canvi. Recorda el que hem dit al punt anterior. El primordial és que el teu fill o filla vegi en nosaltres algú en qui pot confiar per explicar-li el que sigui, algú que sempre estarà aquí per donar-li suport.\nRecorda que ha de tenir a punt tot el material de treball: llibres, bolígrafs, calculadores, llibretes, etc. El fet que a l'aula alguns alumnes estiguin demanant constantment coses farà que el professorat hagi de cridar l'atenció contínuament i que perdin la concentració necessària per entendre els temes més complicats.\nPero, sobretot, que sàpiga bé quin és l'horari i que sigui puntual! Pot semblar una cosa evident, però la impuntualitat és un valor que moltes persones no acaben assimilant fins que els passa factura en l'àmbit laboral o en les seves relacions personals.\nDonem-li la importància que mereix des de casa i prediquem amb l'exemple, siguem "pesats" amb insistir en la necessitat de ser puntual, tant a l'arribada a l'aula com aquells dies que hi ha exàmens i s'ha d'arribar amb temps.\nApunta'l a alguna activitat extraescolar\nEn un altre article ja vam parlar de les bones repercussions que poden tenir en un alumne el fet de fer esport per al seu procés maduratiu, per aprendre valors com la constància, el compromís o el treball en equip. A més d'aquesta realitat, que el nostre fill o filla s'apunti a una activitat extraescolar és una manera ràpida d'integrar-se amb els seus companys i de trobar una afició que l'ompli i li permeti disfrutar per desconnectar de tant en tant. Recorda que això s'ha de fer en el cas que al nen o la nena li vingui de gust, no l'obliguis mai o acabarà agafant-li mania. Tot al seu temps.\nCarreguem-li les piles!\nProcura que el teu fill vagi a l'escola descansat, que hagi anat a dormir a una hora raonable, i també que prengui un esmorzar saludable i energètic cada matí.\nProporciona-li alicients que el motivin\nAjuda el teu fill a marcar-se nous objectius, que poden anar des d'allò social fins a allò acadèmic. Aquestes motivacions faran que els resultats arribin abans, en treballar durament per aconseguir-los. Ja saps la importància del reforç positiu per allunyar els pensaments negatius que poden arribar a ser un gran pes!\nDes de buscarcole.com desitgem que aquest article t'hagi sigut útil. Recorda que pots comptar amb nosaltres sempre que ho necessitis per trobar l'escola que s'adapti millor als teus interessos i necessitats. Fins a la propera, doncs!\ndg., 04/07/2021 - 11:48


Culturama i la Diputació de València presenten el llibre ‘5é Premi Innovació Social en Joventut’ | Valencia Extra\nCulturama i la Diputació de València presenten el llibre ‘5é Premi Innovació Social en Joventut’\nPer cinqué any consecutiu el Premi Culturama Innovació Social en Joventut es transforma en un llibre que mostra iniciatives d’innovació social dirigides per a i per joves les eines principals de les quals de treball són la cultura contemporània. Un projecte en el qual ha participat la Diputació de València des de l’àrea de Joventut, Esports i Igualtat. La publicació deixa constància i crea memòria de les metodologies de treball, les necessitats i els mitjans amb els quals han comptat els col·lectius des de l’any 2016 fins a l’actualitat.\nDurant la presentació del llibre, el director general de Participació, Transparència, Cooperació i Voluntariat en el Govern d’Aragó, Raúl Oliván, ha impartit la conferència ‘Obrir institucions des de dins’, en la qual ha assenyalat alguns dels models d’èxit de la ciutat de Saragossa en matèria de joventut i participació social. “Necessitem nous models d’institucionalitat que siguen capaces d’obrir-se, aprendre i deixar entrar tot el talent i les idees que flueixen extramurs”, ha afirmat Oliván.\nPer part seua, Isabel García, ha destacat la importància de legislar i impulsar projectes dirigits a la joventut de forma transversal. “El principal problema és que des de les institucions es tendeix a fer polítiques d\nEl jurat del CCCC Music Lab tria a les 10 persones que opten a participar en el seu programa\nPoesia i música s'uneixen en els Concerts de Vivers amb l'espectacle “Poetes del rock”