Fer volar coloms - Llibreta paper reciclat | Els Ximplets\nLlibreta de cartó i paper reciclat, amb goma i cinta negre, estampada amb la dita catalana "Fer volar coloms" , la il·lustrció del ximplet i la nostra definició.\nBosseta per a guardar llibretes\nBosseta de cotó ideal per a guardar les nostres llibretes. Mides 24 cm (d'alt) x 18 cm (ample)\nImparable - Bossa de nanses\nEstoigs amb dites - 23,5 x 17 cm -\nEstoigs amb dites. 100% cotó orgànic. Mides: 22 x 16 cm (funda)\nSabonera - Vine, que t'ensabonaré!


Casa Angela La Spezia Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nCasa AngelaVia Provinciale della Valdurasca, Case Ratti, La Spezia, Itàlia, 19125 - Veure al mapaExcel·lent9,0Basada en5comentarisCasa AngelaVeure més fotos"Quaet place surrounded by forest. Large green grass field fo..."Dmitry_kalinovskyBelarusVeure més fotosVeure totes les 32 fotos\nConvenientment situat a La Spezia, Casa Angela és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Casa Angela, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, servei de llançadora, cuina compartida. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, reproductor de DVD/CD, nevera, forn microones a cada habitació. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com parc infantil, jardí. Casa Angela és una elecció inteligents per a viatgers a La Spezia, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Casa Angela de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Quina branca del kernel utilitzes? | Programari lliure a les comarques gironines\nProgramari lliure a les comarques gironines\nnginx amb certbot a archlinux\nUtilitzar programari de PC al teu telefon mobil\nLlibre Programació Python Online\nCambiar sistema d'arranc i nom de la màquina\nInstal·lar oracle express edition a mandriva\nPlants Vs Zombies in wine\nInstal·lar skype amb kopete\nInstal·lar EID Anjuta, i extres per compilar i executar\nPasejant per aqui\nClonant maquines windows amb mandriva one\nSubscripció als articles (RSS)\nQuina branca del kernel utilitzes?\nNo faig servir cap branca\n43% (12 vots)\n4% (1 vot)\n14% (4 vots)\n7% (2 vots)\n0% (1 vot)\nFaig servir la meva pròpia branca ;-)\n11% (3 vots)\nUna altre, que la diré en forma de comentari\nPer Afr0_Style el 09/01/2005 - 16:24\nLa que vé per defecte\nLa que vé per defecte a la distro\nPer Anònim el 12/01/2005 - 17:41\nQué és una branca del kernel?\nPer giosoftware el 29/03/2005 - 13:44\nAixí a grans trets... Donc\nAixí a grans trets...\nDoncs a la branca estable, la de kernel.org li pots aplicar diferents pedaços perquè tingui unes funcionalitats afegides o funcioni diferent.\nPer exemple a la pàgina de kernel.org també hi pots trobar ja pedaços, el de l'Alan Cox (-ac), Andrew Morton (-mm) que aquests estan aplicats sobre les versions més noves. Després també hi ha els -bk (que són fets cada dia i crec que el nom (bk) bé pq estan fets automàticament desde el seu sistema de control de versions BitKeeper)\nTambé hi ha d'en Con Kolivas (-ck)...\nDe fet hi ha molta gent que desenvolupa pedaços, n'hi ha per molts objectius.\nEspero que t'hagi quedat més o menys clar :S\nPer Afr0_Style el 29/03/2005 - 19:42\nÉs lo mateixes que els "patches"?\nHola. Gràcies x respondre. Aquestes branques tenen quelcom a veures amb els patches que van surtint a kernel.org?\nPer giosoftware el 30/03/2005 - 12:28\nBé, hi ha pedaços que són sim\nBé, hi ha pedaços que són simples "bugfixes" com ara que en la branca 2.6 han afegit unes versións que són les 2.6.x.y on la y són diferents pedaços que arreglen problemes de seguretat, però això no és una branca diferent, sinó que aquests pedaços són per arreglar problemes.\nEn canvi una branca, són un conjunt de pedaços pel kernel perquè funcioni diferent, per exemple el -ck està pensat més perquè respongui millor en entorns "desktop" hi ha altres que augmenten la seguretat.\nHi ha una branca, SELinux, que està feta per la NSA que afegeix algunes opcions de seguretat.\nPer Afr0_Style el 30/03/2005 - 12:49\nGrup d'Usuaris/es de GNU/Linux i Programari Lliure de les Comarques Gironines.\nFer-la petar i coordinar-se pel programari lliure. Consultes, propostes, noticies, compartir coneixement, critica, etc.\nMés eines web\nWiki de referències organitzades del programari lliure\nCrear compte al Wiki\nFòrum de consultes i respostes\nUna altra bitàcola\nEl llibre del Gilug\nDesenvolupar amb Gilug\nCursets / Tallers en preparació\nUtilitzes programari lliure a la feina o al centre docent?\nCompletament amb GNU/Linux\nNomés alguns programes lliures (OOo, Firefox,...)\nTot privatiu, política de l'empresa\nTot privatiu, no saben o no ho tenen clar\nTot privatiu i il·legal\nGràcies a :


Els Quarters de s’Esplanada al Banc Dolent - EsDiari.com\nEls Quarters de s’Esplanada al Banc Dolent\nEl PSOE Des Castell porta al proper ple municipal una moció per conèixer el que suposa que Sa Nostra hagi traspassat els Quarters de s’Esplanada al ‘banc dolent’.\nEl Grup Socialista a l’Ajuntament Des Castell ha registrat una moció per conèixer quines poden ser les conseqüències per al municipi del traspàs, per part de Sa Nostra, de les Casernes de Conde de Cifuentes i Duque de Crillón al SAREB (també conegut com a ‘banc dolent’).\nEn l’argumentari de la moció s’exposa que actualment “existeix un Conveni Urbanístic firmat entre l’Ajuntament Des Castell i Sa Nostra referent a aquests immobles, ubicats la Plaça Esplanada, aprovat en sessió Plenària de dia 28 de febrer de 2012.” El conveni “obliga a l’Ajuntament a modificar el Pla General d’Ordenació Urbana (PGOU) per a autoritzar l’ús hoteler i ús residencial en l’espai definit entre els carrers Cales Fonts, Sant Bernadí, Stuart i Plaça Esplanada amb la finalitat de poder convertir el quarter Conde de Cifuentes en un Hotel de 4 o 5 estrelles i 250 places o Parador Nacional de similar nombre de places més els serveis hotelers complementaris i precisos per a la seva explotació, a més d’un màxim de 45 vivendes plurifamiliars.”\nEl Grup Socialista també posa de manifest que amb aquest conveni “Sa Nostra es va comprometre a cedir lliure de càrregues el Quarter Duque de Crillón a l’Ajuntament Des Castell.” Ara mateix l’administració local, amb l’autorització d’aquesta entitat, ocupa l’esmentat immoble “en precari”.\nEls representants del PSOE recorden que l’Ajuntament “té fins dia 30 de setembre de 2014 per dur a terme la dita modificació del PGOU.” En aquests moments el compromís municipal “es troba en un procés no finalitzat. En el cas de que l’Ajuntament no compleixi l’esmentat requisit, el present conveni quedaria sense efecte i els béns objecte d’aquest contracte passarien en poder i disposició de Sa Nostra”.\nDavant d’aquesta situació i després que el 13 d’octubre de 2013 sortís a la llum pública que Sa Nostra ha traspassat els esmentats quarters al SAREB o ‘banc dolent’, de manera que el compliment del conveni “queda en mans d’un tercer”, el Grup Socialista Des Castell formula una moció amb cinc punts d’acord.\nEn el primer punt es demanda que els serveis jurídics estudiïn “les repercussions que esdevenen amb el traspàs de Sa Nostra al SAREB dels Quarters esmentats per el compliment de les clàusules del Conveni.” En el segon es proposa que els serveis econòmics estudiïn “la valoració dels prejudicis o possibles pèrdues per a les arques municipals conseqüència d’un possible incompliment del conveni.” En tercer lloc es demana que “s’informi, mitjançant un informe econòmic, del valor actuar de les casernes un cop han passat a mans del SAREB.” També es reclama que “els serveis tècnics municipals facin l’estudi pertinent per a les repercussions fruit d’incompliment del conveni per part de l’Ajuntament o Sa Nostra o tercers.” Per últim la moció dels representants del PSOE al consistori Des Castell sol·licita que es posi “a disposició dels grups municipals tota la documentació esmentada per al debat i posterior proposta d’actuació.”


L'Ametlla de Mar a la fira MITT 2013 - 19/03/2013 » La Cala RTV\nL'Ametlla de Mar a la fira MITT 2013\n19 . Mar, 2013 a les 09:38\nDes de l'Àrea Municipal de Turisme, de l'Ajuntament de l'Ametlla de Mar s'ha fet un esforç pressupostari per tal de poder ser presents a la MITT 2013 (The Moscow International Travel & Tourism 2013), del 20 al 23 de març. I es que s'ha deixat d'assistir a altres fires d'àmbit nacional per tal de poder ser a Moscou en aquesta fira on es promocionarà la Cala durant tres dies. La Cala, així, estarà present a l'estand de Catalunya, dins de les Terres de l'Ebre. Segons Damià Llaó, Gerent de l'Àrea Municipal de Turisme es vol oferir als touroperadors russos una alternativa a Cambrils i Salou. I és que, segons Llaó, tot i que l'Ametlla no disposa del perfil d'allotjament hoteler i centres comercials que busca aquest tipus de turisme per realitzar estades llargues, sí que es poden apropar i fer alguna estada curta o visita puntual.\nPer tal de promocionar l'Ametlla de Mar des de l'Àrea de Turisme de l'Ajuntament s'han editat uns follets, en anglès i rus, on s'informa de les activitats turístiques que es poden realitzar al municipi amb el plat fort del Tunatour. D'altra banda, també contenen informació sobre allotjaments i immobiliàries ja que el turisme rus a més de visitar també es habitual que s'interessi per comprar.\n"En aquesta fira no ens limitarem a oferir informació als visitants sinó que ja hem concertat cites amb touroperadors per tal de promocionar tot el que els pot oferir la Cala", remarca Vicent Martí, regidor de l'Àrea Municipal de Turisme de l'Ametlla de Mar.\nD'altra banda, des de l'Àrea Turisme s'ha fet un vídeo promocional que e s pot visualitzar a través de la web de la Calartv (www.ametllamar/lacalartv).\nI és que segons el Gerent de l'Àrea Municipal de Turisme el perfil del turista rus és de poder adquisitiu alt, interessat en el sol i platja, i la compra de productes de luxe. Les visites del turisme rus han augmentat considerablement a la Costa Daurada els darrers anys, de fet es calcula que la visiten anualment prop de 400.000 turistes russos.\n0 respostes a "L'Ametlla de Mar a la fira MITT 2013"\nLa Cala al MI...\nla cala a moscou


Nadal a Las Canteras\n(1) Detall del pessebre de 2015.\nEl pessebre d'arena de Las Palmas de Gran Canària, compleix deu anys. Destacable pel seu valor artístic i pel reclam que suposa per al turisme de la ciutat, el pessebre ja és tot un esdeveniment quan arriben les festes nadalenques. Situat a la zona de La Puntilla, en un extrem de la platja de Las Canteras, que li dóna una immillorable perspectiva, és una extraordinària mostra d'art efímer que ha merescut ja la visita d'un milió i mig de persones en aquest decenni.\n(2) Etual Ojeda, davant una de les seves obres.\nLa idea va néixer per donar continuïtat a l'aposta feta els anys vuitanta per Etual Ojeda, un dels escultors de sorra més destacats del món, que volia donar projecció a la platja més emblemàtica del seu Las Palmas natal amb l'habilitat que més domina: modelant arena i aigua amb ben pocs utensilis i obtenint tota mena de figures humanes, escenaris o objectes amb un realisme sorprenent.\n(3) Els actuals artistes del pessebre de sorra.\nEnguany el pessebre no serà una excepció. Modelat durant una setmana per un equip internacional d'escultors (de Canàries, França, Rússia, Itàlia i Bèlgica), fins el 9 de gener es podrà contemplar una obra excepcional, tant pel resultat en termes estètics com per la magnitud de les xifres de la seva elaboració. Ocupa un espai de 75 per 30 metres, s'han treballat dues mil tones de sorra, les escultures arriben als 4 metres d'alçada i representen set escenes nadalenques diferents, a més de dues conegudes muntanyes grancanàries, el Roque Nublo i el Roque Bentayga. Tothom tira cap a casa seva, ja se sap.\n(4) Un altre detall del pessebre de 2015.\nLa visita és gratuïta i els donatius que s'obtenen són destinats a quatre menjadors socials de la ciutat.\n[Imatges: (1, 3 i 4) belendearena.es; (2) mangasverdes.es;\nPublicat per Neigà a 4:50 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Las Palmas, Nadal\nVencerà, vencerà, vencerà\nAvui parlarem de futbol i, concretament, d'un dels principals equips de les Canàries, la Unión Deportiva Las Palmas, que per cert s'enfrontarà al Barça a meitats de gener en partit de lliga espanyola.\nFundat el 1949 resultat de la fusió d'altres cinc clubs, la Unión Deportiva Las Palmas ha militat durant 33 temporades a Primera divisió, però també ha conegut períodes menys brillants a categories inferiors i va estar a punt, en una ocasió, de desaparèixer degut a dificultats econòmiques. Les seves màximes fites han estat un subcampionat de Lliga (1968/69) i un subcampionat de la Copa del Rei (1977/78), que va perdre contra el Barça de Cruyff, Rexach, Migueli i companyia. Més dades: els colors de l'equipació són els mateixos de la bandera de Gran Canària (samarreta groga i pantaló blau), juga a l'estadi de Gran Canaria, que el 2003 va substituir l'històric estadi Insular, té 19.000 socis i 41 penyes d'afeccionats (cap a Catalunya, si no vaig errat) i la seva mascota és un canari (què si no?) de nom Pío pío, que s'encarrega d'animar l'equip mentre sona un himne que fa:\n(2) Pío, pío...\nI una curiositat: al seu escut lluu una corona reial perquè el Club Victoria, una de les formacions fundadores, tenia el títol de "Reial".\n(3) Sandro Ramírez.\nEn l'actual plantilla del primer equip juguen dos futbolistes procedents dels Països Catalans, el defensa Pedro Bigas, nascut a Palma de Mallorca, i el central Ángel Montoro, nascut a València. Un altre jugador segurament més conegut a casa nostra és Sandro Ramírez, jugador de l'equip infantil que el 2009 va passar al Barça i que actualment milita al Màlaga.\n[Apunt dedicat a la memòria del senyor Juan, entrenador que va ser d'equips infantils de la Unión Deportiva; Imatges: (1) Viquipèdia; (2) www.pasionamarilla.com; (3) www.sport.es]\nPublicat per Neigà a 2:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: futbol, UD\nAvui (*) és la Mare de Déu de Montserrat i Vilaweb ha tingut la bona pensada de dedicar un petit reportatge a les esglésies, ermites i altres indrets que porten el nom de la Moreneta, i amb ella la petja de catalans, als cinc continents. La sorpresa m’ha sorgit al descobrir que una de les esglésies més antigues, amb més de cinc-cents anys d’història, es troba a l’illa canària de La Palma i fou fundada per un tarragoní. No he pogut evitar aprofundir-hi mínimament.\n(1) Detall d'un fresc de l'església.\nEl tarragoní en qüestió (nascut el 1505 a Tarragona o a la Selva del Camp, segons les fonts, i mort després del 1550) es deia Marc Robert de Montserrat, fou un dels conqueridors de l’illa i figurà com un dels sis primers regidors del seu cabildo. La seva principal activitat fou, però, econòmica com a fundador d’un ingenio (és a dir, plantació i fàbrica) de sucre, a la localitat de Los Sauces, i com a encarregat de portar les obres de pujada de l’aigua juntament amb un soci anomenat Cordero. És per això que les fonts d’aigua més importants de La Palma són conegudes com Manantiales de Marcos y Cordero, actualment canalitzades i situades en uns paratges de gran bellesa (La Palma fou declarada reserva de la biosfera per la UNESCO el 1983).\n(2) Façana del temple.\nPer atendre les necessitats espirituals d’amos i treballadors de l’ingenio, Marc Robert fundà el 1515 l’ermita gòtica de Nuestra Señora de Monserrat (sense t), que els anys seixanta del segle passat fou sotmesa a una profunda restauració dotant-la d’elements neoromànics i reinaugurada el 1968 (el 27 d’abril, és clar). Es tracta del temple més gran de l’illa, té tres naus, absis, artesanat de fusta de teia i paviment de marbre. Sens dubte, la peça de més valor és un retaule de la Moreneta, atribuït al pintor flamenc Pieter Poubrus (finals del segle XVI), un encàrrec de l’Heredamiento de los Catalanes, patrons de l’església (a dalt, un detall).\n(3) Imatge mariana.\nL’església també allotja una imatge de la Mare de Déu. Es tracta d’una escultura en fusta policromada del segle XVI que antigament anava acompanyada de dos angelets que serraven la muntanya, segons la coneguda iconografia mariana, i que lamentablement s’han perdut. El que no s’ha perdut és la veneració per aquella imatge, que cada 27 d’abril és portada en processó per San Andrés y Los Sauces, municipi que comparteix patronatge amb Catalunya.\n[(*) Apunt publicat originalment el 27 d'abril de 2016 al bloc Les aigües turbulentes de Vilaweb; imatges: www.lapalmabiosfera.es i www.bienmesabe.org]\nPublicat per Neigà a 10:15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: La Palma, Montserrat, Robert\n'Papas arrugás' a Noruega\nLa presència catalana a les Canàries no s'ha limitat al llarg de la història a empresaris, artistes o eclesiàstics: també a altres professions o activitats que no han transcendit tant. Per exemple, restauradors, i el nostre personatge d'avui, Felipe Escamilla, ho era. Per cert que podem considerar-lo una barreja d'empresari, artista i, en certa manera, eclesiàstic.\n(1) Felipe Escamilla.\nFelip Escamilla Quintana nasqué el 1938. No he pogut constatar el lloc de naixement, si bé serveix com a pista saber que uns Escamilla Quintana resideixen en l'actualitat a Terrassa. De ben jove corregué món: Països Baixos, Alemanya, França i Noruega, país on conegué la que seria la seva dona, Inge, i amb la qual s'establiria a Tenerife el 1968. Com a restaurador fundà diversos establiments: Samoga (Puerto de la Cruz), La Rotonda de París (Tacoronte), Casa Felipe el Payés (Santa Cruz de Tenerife), Los Porrones (Los Naranjeros) i Magnolia, també a Puerto de la Cruz, segurament el que li donà més prestigi i que continua obert al públic.\n(2) Capsa de llumins del restaurant Magnolia.\nFou un impulsor de la cuina innovadora o avantguardista, entesa com un ofici sempre en constant evolució però que concebé de la forma més seriosa i professional (deia que "la cuina és un art i com a tal ha de sortir d'un mateix i cal practicar-la amb ganes"). Tot i això, la base de la seva proposta culinària sempre fou respectuosa amb la tradició ("crec que tornarem a la cuina de cullera i plat fondo").\n(3) Crema del Magnolia.\nNi s'oblidava de la seva catalanitat a les illes ni de la seva canareïtat quan en sortia. A la carta del restaurant Magnolia hi introduí la crema cremada, que encara es serveix, i quan sortia a l'exterior no tenia cap problema en fer bandera de la seva procedència amb propostes originals. A Noruega, per exemple, acompanyava el bacallà d'aquelles latituds amb papas arrugás.\nPopularment conegut com Felipe, el payés catalán, morí el 2010, poc després de ser nomenat fill predilecte de Puerto de la Cruz, l'oferta gastronòmica de la qual tant va contribuir a elevar.\n[Imatges: (1) www.gourmetvinos.com; (2) www.todocoleccion.net; (3) www.restaurantemagnolia.com]\nPublicat per Neigà a 9:12 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Escamilla, Puerto de la Cruz, restauració, Santa Cruz de Tenerife\nElegància, bon gust, tècnica, musicalitat\n(1) Alfredo Kraus (1927-1999)\nEl dijous 24 de novembre es compliren vuitanta-nou anys del naixement del gran tenor Alfredo Kraus, al carrer Colón de Las Palmas de Gran Canària. Prototipus de cantant líric seriós, elegant i professional, distanciat del divisme i de les ànsies de notorietat tan presents en el món de l'òpera, Kraus desenvolupà una llarguíssima carrera que només la mort, als 71 anys i de cruel malaltia, va truncar.\n(2) Placa a la casa natal.\nLa seva relació amb el nostre país fou intensa. Durant la seva etapa formativa, rebé classes de la senyora Markoff a Barcelona i del mestre Andrés a València. Va actuar per primera vegada al Gran Teatre del Liceu el 6 de desembre de 1958 interpretant el duc de Màntua de Rigoletto, el mateix paper del seu debut al Teatre Reial del Caire, dos anys abans. Kraus fou un habitual del Liceu fins el 1992, interpretant-hi durant dotze temporades, si les meves fonts són correctes, el repertori que li donà fama mundial: Il barbiero di Siviglia, Werther, Lucia di Lammermoor, La fille du régiment, Lucrezia Borgia i moltes més obres, a més de la sarsuela Doña Francisquita.\n(3) Amb Joan Sutherland a Lucia di Lammermoor (1988).\nS'acomiadà dels escenaris catalans al Festival de Peralada el 1998, en circumstàncies personals delicades, després de sobreposar-se a la desaparició de la seva dona però quan un càncer de pàncrees ja minava el seu cos. Morí a Madrid, però fou enterrat al cementiri de Vegeta del seu Las Palmas natal, ciutat que li dedicà l'Auditori que presideix un extrem de la platja de Las Canteras.\n(4) Auditori Alfredo Kraus i monument al tenor, a Las Palmas.\nEn ocasió del seu decés, aquest era el retrat que en feia el musicòleg Roger Alier a La Vanguardia: "Kraus passarà a la història com el més refinat, perfecte i longeu tenor líric lleuger de la història, com l'ànima de la vida operística de Canàries i una perfecta simbiosi entre elegància, bon gust, tècnica i musicalitat".\n[Imatges: (1 i 4) auditorioteatrolaspalmasgc.es; (2) Wikipèdia; (3) Pinterest]\nPublicat per Neigà a 4:04 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Kraus, Las Palmas, òpera\nL'himne oficial de les Illes Canàries és, des d'abril de 2003, una variació de l'"Arroró" dels "Cánticos canarios" del músic Teobaldo Power, amb lletra del també músic Benito Cabrera. L'arroró (mot d'origen guanxe que significa "nounat") és una cançó de bressol específicament canària, caracteritzada per ser melodiosa, lenta i monòtona, i amb lletres compostes per quartetes octosíl·labes.\n(1) Teobaldo Power.\nPerò l'arxipèlag compta amb una altra composició molt popular que té la consideració d'himne oficiós: el pasdoble "Canarias". Va ser compost el 1935 per, i aquí hi ha la connexió catalana, Josep Maria Tarridas Barri, nascut a Sant Pol de Mar, autor de sardanes i altres pasdobles i fundador de la cobla Llevantina, de Calella de la Costa; per la seva banda, devem la lletra al poeta valencià Joan Picot. Aquest n'és un fragment:\n(2) Josep Maria Tarridas (1903-1992).\nMolts anys després, el conegut grup musical Los Sabandeños donaria una embranzida a la cançó i modificaria l'estil un punt carrincló de la lletra, tot afegint-hi una estrofa amb els noms guanxes de les illes, de clara intenció reivindicativa:\n(3) Alguns components de Los Sabandeños.\n[Imatges: (1) www.bienmesabe.org; (2) www.enciclopedia.cat, fototeca.cat; (3) www.etnografiayfolklore.org]\nPublicat per Neigà a 9:53 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: himne, Power, Sabandeños, Tarridas\nEl diccionari defineix tòpic com "relatiu o pertanyent a un lloc determinat" i "expressió trivial emprada sistemàticament en el mateix sentit". La segona accepció, la del substantiu, és la que ens interessa aquí i és la referida a un lloc comú i simplificador que relacionem, amb més o menys base, a qualsevol territori, col·lectivitat, població, grup social o professional, etc. Els catalans som pesseters (amb l'euro també), els alemanys són disciplinats, a Suïssa els trens són puntuals, a Austràlia només hi ha cangurs, etc. Com més desconeguts o allunyats siguin els llocs o els seus habitants, més inexactes o menys fonamentats seran els tòpics que s'hi vinculen. Les Canàries i els seus habitants no poden escapar-se d'aquesta regla inexorable i són objecte també de tòpics sobre la seva manera de ser o de parlar. Vegem-ne alguns.\n(1) ¿Aplatanado yo? Sí? No?\nLa paraula que molta gent associa de manera automàtica al canari és aplatanado. Sobre aquest concepte giren moltes teories. Es parla de que té alhora un biaix positiu (en el sentit de viure lentament, en calma o, com es diu ara, slow) i negatiu (referit a una suposada falta de productivitat de la gent del sud, per oposició a un nord industrial i treballador). Manuel Alemán, en la seva Psicología del hombre canario afirma que aquesta suposada indolència és una estratagema del colonitzador per tal de justificar mà dura i salaris baixos. Altres autors, com José Tomás Bethancourt o Pedro Hernández, aprofundeixen en la psicologia del canari, presentant-la com un contrast entre l'orgull per la pròpia terra i un complex d'inferioritat davant l'espanyol peninsular (conegut despectivament com a godo).\n(2) Guagua davant l'estació central d'ídem de Las Palmas.\nPerò el tòpic més evident és la manera de parlar, aquella que fa que molts indocumentats confonguin els canaris amb els sudamericans. No són només els trets fonològics característics (els seseos o l'aspiració de determinades consonants) sinó també un ric lèxic de termes ben habituals a la vida quotidiana (guagua, traba, emboste o papa). Una manera de parlar que "fa gràcia" a segons quins forans però no els propis afectats, és clar. El tòpic dels tòpics lingüístics canaris és l'expressió muyayooo, allargant desmenjadament les dues darreres síl·labes, per dir muchacho, i que els habitants de l'arxipèlag no diuen mai d'aquesta manera. El que més se li acosta és chacho!, una mena de falca equivalent al tio col·loquial i omnipresent o al xe valencià.\n(3) El 2009 la UNESCO va declarar el 'silbo' patrimoni immaterial.\nEn fi, també podem afegir a la llista de tòpics tota una sèrie de trets específics i peculiaritats que contribueixen a reforçar el sentiment identitari d'aquelles illes per contrast amb la península ibèrica i amb la resta del món. Des del fus horari diferent (una hora menys...) fins a un règim fiscal especial (on l'IVA és substituït per l'IGIC), passant per la pervivència del silbo gomero, una originalíssima manera de comunicar-se.\nTots els pobles, totes les societats, ves quin remei, han de carregar amb els tòpics que els pengen els altres. N'hi ha de certs, n'hi ha que no, poden ser justos o no tant, però tots ajuden a singularitzar cada territori, contribuint a ser una taca de color diferent al món. Aquesta és la gràcia.\n[Font: Fernando Garcés i Jordi Vicente: Tópicos de España. Ariel; imatges: (1) pintaderascs.com, (2) www.laprovincia.es, (3) www.unesco.org]\nPublicat per Neigà a 3:42 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: llengua, silbo, tòpic\nVolien bisbes catalans?\nDurant quasi trenta anys, la diòcesi de les Canàries, amb seu a Las Palmas, va ser regida per bisbes catalans. Successivament, els prelats Codina (d'Hostalric), Lluch (de Manresa) i Urquinaona (que, encara que andalús, va viure els darrers anys a Catalunya) van ocupar aquella seu a mitjans segle XIX.\n(1) Bisbe Codina.\nBonaventura Codina Augueroles arribà a la diòcesi el 1848 acompanyat de sant Antoni Maria Claret, el pare Claret, amb qui exercí l'apostolat a les illes. Reformà el seminari conciliar i el capítol catedralici, però és recordat sobretot per la seva meritòria actuació hospitalària i humanitària en ocasió d'un episodi de còlera que assolà l'illa de Gran Canària (juny-agost de 1851). A conseqüència d'un accident a Tafira (Las Palmas), patí un edema que el dugué a la mort el 1857. El 1978 es va exhumar el seu cos incorrupte, que és exposat a la capella de Los Dolores de la catedral. Té oberta la causa de beatificació.\n(2) Bisbe Lluch.\nEl va succeir Joaquim Lluch Garriga, manresà, per recomanació del seu quasi-paisà pare Claret, de Balsareny i conseller de la reina Isabel II, que era qui exercia el dret de presentació davant de Roma. El 1868 fou enviat a Sevilla i creat cardenal. Com a curiositat, direm que era oncle-besavi del malaguanyat economista i polític socialista Ernest Lluch.\n(3) Bisbe Urquinaona.\nUrquinaona, abans que fos una plaça barcelonina o una estació de metro, fou un bisbe. José María de Urquinaona Bidot nasqué a Cadis i ocupà la diòcesi canària entre 1869 i 1877, en representació de la qual participà al Concili Vaticà I. Posteriorment regí la seu barcelonina, on aconseguí el patronatge de Montserrat i posà la primera pedra de la Sagrada Família. És enterrat a la basílica de la Mercè.\nHi ha més bisbes catalans a la història eclesiàstica de les Canàries, però no així seguits, l'un rere l'altre.\n[Imatges: Viquipèdia (1), www.enciclopedia.cat (2 i 3)]\nPublicat per Neigà a 10:08 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Claret, Codina, Església, Lluch, Urquinaona\nEl Tribunal Constitucional espanyol ha decidit invalidar la llei catalana de protecció animal, pel que fa a les curses de braus, amb l'argument de que preval una suposat "patrimoni cultural" per sobre del benestar animal. Personalment, la meva posició respecte a aquesta polèmica qüestió és nítidament a favor d'abolir qualsevol espectacle on es mati, torturi o es causin maltractaments a tota mena d'éssers vius, i així ho he fet saber en altres fòrums, però el que interessa en aquest bloc és un aspecte més concret del tema.\n(1) Els ponents del Tribunal, en plena "faena".\nEfectivament, quan Catalunya va prohibir les curses de braus ja feia anys que una altra comunitat autònoma havia fet una cosa semblant, sense que la decisió aixequés cap polseguera política, ideològica, identitària o d'un altre signe. Aquesta comunitat era la canària, que el 30 d'abril de 1991 aprovava una llei similar en les seves intencions a la catalana. Abans hem posat "una cosa semblant" perquè els favorables a l'espectacle taurí sempre han sustentat, disparant tota l'artilleria jurídica de què són capaços, que aquesta llei illenca (la 8/1991) en realitat no prohibeix els toros. Argumenten que la llei és d'aplicació només a animals "domèstics" i els toros de lídia no ho són. Sense entrar en el terreny del dret, en que no som experts, aquests animals són domèstics, perquè no són salvatges i perquè "depenen de la mà de l'home per la seva subsistència" (art. 2): no són goril·les de la selva, per entendre'ns. L'art. 5.1, per la seva banda, prohibeix "la utilització d'animals en espectacles que comportin maltractament", més clar l'aigua.\n(2) Plaça de toros de Santa Cruz de Tenerife.\nQue la prohibició de toros a les Canàries no va originar cap polèmica, ni esgarips de cap mena (ni locals ni madrilenys) és un fet, tot al contrari que a Catalunya; curiosament, en ambdós casos el punt de vista diguem-ne identitari hi va tenir molt a veure. Encara que sempre hi ha hagut espectacles taurins en aquell arxipèlag (bé, des de la colonització castellana), és una tradició que mai no ha arrelat massa: és molt mesetària o Mediterrània, però gens atlàntica, per entendre'ns. Hi ha hagut les seves places (Santa Cruz de Tenerife, Las Palmas, Tías...) i les seves figures (al bloc toreroscanarios.wordpress.com n'hi ha per donar i vendre) però tot i així no sembla que fos un esdeveniment que arrossegués multituds. Encara hi ha una raó ben prosaica perquè els toros es veiessin com un fenomen literalment llunyà. Calia importar els animals, per mar, des de la península (les condicions naturals de l'arxipèlag no ajuden a que hi hagi les pastures adequades), de manera que arribaven marejats i sense la bravura que els afeccionats exigien. O això és el que s'explica.\n(3) El torero grancanari Fabián Sosa, "El Sali".\n[Imatges: (1) www.elpais.com; (2) www.manuelmoramorales.com; (3) toreroscanarios.wordpress.com]\nPublicat per Neigà a 2:50 Cap comentari:\n'Un mar blau que brilli amb set estrelles verdes'\n(1) Avui fa 52 anys.\nEl 22 d'octubre és el dia de la bandera canària. Tal dia com avui però del 1964, el MPAIAC, moviment liderat per Antonio Cubillo, adoptà com a bandera nacional el conegut disseny de tres franges verticals, blanca, blava i groga, amb set estrelles verdes.\nDe fet la bandera s'originà alguns anys abans, ja que va ser una creació del Movimiento Canarias Libre, petit grup revolucionari precursor del MPAIAC i de la resta de formacions independentistes canàries. El 1961, María del Carmen Sarmiento, Jesús Cantero y Arturo Cantero creaven una ensenya pròpia per a l'arxipèlag, combinant els colors de Tenerife (blanc i blau) amb els de Gran Canària (blau i groc). Fou hissada per primera vegada a Teror, en ocasió de la festa patronal de la Mare de Déu del Pino, patrona de Gran Canària.\n(2) Antonio Cubillo.\nCubillo hi afegí les set estrelles de color verd (sembla que com referència al continent africà) i de cinc puntes (d'evident significació socialista), tantes com illes, disposades democràticament en cercle, per evitar suspicàcies i en un intent de superar el denominat plet insular. Amb els anys, la bandera ha estat adoptada per les més variades formacions autòctones, inclosa la governamental Coalició Canària, i és la més popular, la que es fa arborar en tota mena de manifestacions i la que penja dels balcons de les cases.\nInstitucionalment, però, la bandera oficial difereix una mica, ja que si bé conserva els colors, el blau central és més fosc i en lloc de les estrelles verdes figura l'escut autonòmic. És per això que aquesta ensenya és coneguda pels sectors nacionalistes, una mica despectivament, com la bandera de los perros.\n(3) Salomònica presència de les dues banderes en un despatx oficial.\nJa que parlem d'estrelles verdes, acabem amb la lletra d'una preciosa cançó, "Ach Guañac", del grup Taburiente:\nCuando amanece se despierta\n(4) Portada del disc de Taburiente.\n[Imatges: www.noticanarias.com (1), anghelmorales.blogspot.com.es (2), www.laprovincia.es (3), nacioncanaria.blogspot.com.es (4)]\nPublicat per Neigà a 22:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: bandera, Cubillo, MPAIAC, Taburiente\n(1) Àngel Guimerà.\nPer les venes d'Àngel Guimerà discorria sang catalana i canària, per part de pare i mare, respectivament. Si del que es tracta és de parlar allò que posa en relació les Canàries i Catalunya, què millor que començar parlant del gran dramaturg?\nÀngel Guimerà i Jorge va néixer el 6 de maig de 1845 al carrer Canales (rebatejat posteriorment com "Ángel Guimerá") de Santa Cruz de Tenerife. Quatre dies després fou batejat a la parròquia de la Concepción. Foren els seus pares Agustí Guimerà i Fonts i Margarita Jorge Castellano. Viuria pocs anys a l'arxipèlag ja que el 1853, encara nen, aniria a viure a Barcelona primer i al Vendrell, d'on procedia la família paterna, després.\n(2) Guimerà als 8 anys, quan marxà a Catalunya.\nL'establiment dels Guimerà a les Canàries es produí a inicis del segle XIX, quan Agustí Guimerà i Ramon, oncle-avi del dramaturg, decidí abandonar Cal Ximet, la casa pairal vendrellenca, i fer-se mariner amb la intenció d'arribar a Amèrica. Problemes logístics amb el vaixell el retingueren a Santa Cruz de Tenerife on acabaria arrelant-hi. El seu nebot, que també es deia Agustí i que seria el pare de l'escriptor, arribaria a Tenerife el 1826, on coneixeria Margarita Jorge, de família vinculada al comerç. Josep Miracle, biògraf de referència de l'escriptor, va revelar després d'una conscienciosa investigació, que els pares de Guimerà no van regularitzar el seu matrimoni fins arribar al Vendrell. L'escriptor es va esforçar tota la seva vida en amagar aquesta condició de fill natural, tot i que a la seva obra en trobem rastres a través mitjançant diferents personatges.\n(3) Teatre Guimerá, a Santa Cruz, conegut popularment com "La bombonera".\nLa trajectòria personal, literària i política d'Àngel Guimerà transcorregué a Catalunya, tot i que mai no abandonà la vinculació sentimental amb la seva illa natal. A la seva obra trobem referències a les seves platges ("salnitroses, negres i brillants"), la Candelaria, el Teide, la lluita canària o l'accent de la seva mare, tal com reporta Miracle.\nUna altra condició personal de Guimerà, el fet de participar de dues cultures diferents i de ser producte, en certa manera, d'un mestissatge, es reflecteix a la seva obra com a escriptor. Així ho creu Xavier Fàbregues, un altre dels seus biògrafs, per a qui el tema de l'inadaptat o diferent és recurrent en les obres de Guimerà.\n(4) Monument a Santa Cruz de Tenerife.\nDe tota manera, Santa Cruz de Tenerife no ha oblidat en cap cas un dels seus fills il·lustres. Just després de la seva mort, el principal teatre de la ciutat i el carrer on és situat foren rebatejats com a "Ángel Guimerá" i posteriorment s'hi erigí una estàtua, còpia de la que es troba a la plaça del Pi de Barcelona, obra de l'escultor Codina.\n[Imatges: www.escriptors.cat (1 i 2), www.santacruzmas.com (3), www.minube.com (4)]\nPublicat per Neigà a 4:53 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Guimerà, literatura, Santa Cruz de Tenerife\nSet illes (o vuit)\n(1) L'arxipèlag, des de l'espai. Sembla que navegui per l'oceà.\nUn país, a banda de la seva gent, és el seu territori. El de les Canàries ha determinat de forma evident el seu passat i el seu present. Situat a 940 quilòmetres del continent europeu, l'arxipèlag canari és format per set illes, amb més diferències de tot ordre entre elles de les que suposa el peninsular de cultura mitjana. De fet no són set sinó vuit perquè cal incloure la petita illa, poblada per 721 persones, de La Graciosa. Ja que parlem d'una vuitena illa, no estarà de més recordar la llegenda de la de San Borondón, que apareix i desapareix misteriosament, com si es tractés del monstre del llac Ness.\nAquesta multiplicitat i diversitat d'illes i aquest allunyament respecte a la resta de l'estat i del continent de referència cultural, Europa, està en la base dels plets territorials, tres com a mínim, que han condicionat i condicionen la vida social i política dels canaris.\n(2) Vista de Las Palmas de Gran Canària, el municipi més poblat de l'arxipèlag.\nLa lluita per l'hegemonia entre les illes occidentals i les illes orientals es va intentar solucionar de forma salomònica el 1927 amb la creació de la província de Las Palmas. Fins llavors només existia la de Canàries, amb capital a Santa Cruz de Tenerife. La rivalitat entre aquesta i Las Palmas de Gran Canaria, i de retruc les seves illes respectives, Tenerife i Gran Canària, continua a tots els nivells, des del més alt (la seu del govern autonòmic s'alterna a cada legislatura) fins al més anecdòtic (canariones contra chicharreros), situació que condueix a resultats a vegades estèrils. Com a exemple, va impossibilitar la fusió de les dues caixes d'estalvis, enfrontades per qüestions tan determinants com quina seria la seu de l'entitat resultant. Ja no cal que es barallin perquè han acabat essent Barcelona i Madrid, seus dels dos bancs absorbents.\nL'enfrontament insular també es dóna entre les dues illes grans i les cinc menors (Lanzarote, Fuerteventura, El Hierro, La Gomera i La Palma). Queixoses aquestes d'estar relegades quan no oblidades per les primeres, van aconseguir del govern central la creació (1912) dels denominats Cabildos, organismes equivalents a les diputacions peninsulars.\n(3) Manuel Velázquez Cabrera (1863-1916), impulsor de la Llei de cabildos.\nPer suposat, el plet territorial de més envergadura i el més interessant des d'una òptica catalana és el que confronta les Canàries amb la resta de l'estat espanyol, plet determinat tant per la llunyania com per l'existència de multitud de trets identitaris (etnològics, històrics, psicològics, lingüístics o folklòrics), i caracteritzat per una situació socio-econòmica clarament desfavorable per als interessos insulars. Tot plegat ha dut a l'existència d'un fort sentiment de pertinença traduït en una variada gamma d'entitats socials i polítiques, des del regionalisme pactista fins a l'independentisme més radical.\n(4) Manifestació a Telde contra el ministre Soria.\nEncara una derivada de la peculiaritat territorial de les Canàries és el fet de trobar-se en un fus horari diferent respecte a la metròpoli ("una hora menys..."). Quan a la península s'avancen els primers sondeigs electorals a les vuit del vespre, a les Canàries encara voten; quan la televisió retransmet les campanades de la Puerta del Sol, els illencs han d'esperar-se una hora per celebrar el canvi d'any; quan un viatger aterra a qualsevol dels aeroports canaris, ha de retrocedir una hora les manetes del rellotge. Sí, el territori determina molt.\n[Imatges: campus.fundacionaquae.org (1), www.fotosaereasdecanarias.com (2), Viquipèdia (3) i nacioncanaria.blogspot.com.es (4)]\nPublicat per Neigà a 2:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: illes, territori, Velázquez\n'Aicà maragà' / Sigueu benvinguts! / ¡Sed bienvenidos!\nUn nou bloc: Neigà. Un bloc que posarà en contacte dos territoris ben diferents (o no tant, com anirem veient): els Països Catalans i les illes Canàries. Amb un doble objectiu: per una banda, contribuir a un major coneixement d'aquells temes canaris que més poden interessar a la societat catalana (política, història, folklore); per l'altra, difondre la poc coneguda presència catalana en aquell arxipèlag, un exemple de la qual és l'església de Monserrat, a l'illa de La Palma, impulsada per un català.\n(1) Església de Monserrat.\nEl propòsit del bloc és, doncs, agermanar dues realitats personalment molt estimades per l'autor, i d'aquí el seu títol genèric. Neigà, en la llengua dels guanxes, té el significat de germà. Ho sabem per la informació que ens va deixar Leonardo Torriani el segle XVI. Aquest enginyer italià, enviat a l'arxipèlag amb la missió d'organitzar-ne la fortificació, va escriure una Descripción de las Islas Canarias, i entre moltes altres valuoses informacions, transcriu un cant de tristesa o endecha de procedència aborigen, tot incorporant-ne la traducció:\nAicà maragà, aititù aguahae\nMaicà guere, demacihani\nNeigà haruuiti alemalai.\n[Sigueu benvinguts! Mataren la nostre mare\naquesta gent forastera, però ja que estem reunits\ngermà, em vull casar, ja que estem perduts.]\n(2) Leonardo Torriani.\nEsperem que aquest bloc sigui del màxim interès per tot aquell que hi entri, el llegeixi i, si és el cas, formuli comentaris o discrepàncies, cosa que des d'ara agraïm.\nImatge de la capçalera del bloc: església de Valverde (El Hierro), foto de l'autor. Procedència de les imatges: foto de l'autor, www.lapalmabiosfera.es (1), canalviajes.com (2).\nPublicat per Neigà a 11:44 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: bloc, literatura, Torriani\nPublicat per Neigà a 8:53 Cap comentari:\nPublicat per Neigà a 8:44 Cap comentari:\nPublicat per Neigà a 7:54 Cap comentari:\n'Aicà maragà' / Sigueu benvinguts! / ¡Sed bienveni...


L'elefant - El Gerió Digital\nPeriodista. Graduada en Humanitats, màster en Periodisme Internacional. Treballa a Olot TV. Impulsora de la revista La Llera del Ter i col•laboradora de la Revista de Girona. Responsable de Comunicació de la Fundació Fita. Regidora de la CUP de Celrà.\nDiumenge, 17 de setembre de 2017 08:30h\n© Mar Camps\nUn elefant de color merda d’oca, una figureta de plàstic. Ressegueixo els seus contorns amb les ungles. Té un forat, que travessa el seu dors fins arribar al ventre, pensat per col·locar un fil i per convertir-se en un penjoll – de mal gust, de fet, d’un mal gust escandalós.\nEl vaig comprar un dia que preníem una copa a la terrassa d’un bar. Tu i jo, ociosos, asseguts i repassant la gent del passeig, quan se’ns va acostar un venedor ambulant, carregat d’andròmines. Em va fer pena com s’havia de guanyar la vida el pobre noi, perquè he de reconèixer que la meva condició de petit-burgès m’ofèn sovint, com un retret permanent, una gota malaia incessant que em recorda d’on vinc – però sempre m’intento consolar i em dic que no puc fer-hi res, que no vaig pas triar néixer en una família de casa bona. D’entre els braçalets ètnics i encenedors que portava, em vaig decantar per aquest elefant llardós.\nTe’l vaig regalar i vam esclafir a riure cínicament. No li vas fotre ni cas mai més. Quan vam arribar a casa meva, el vas deixar a la lleixa del costat del balancí de vímet. T’agrada escarxofar-t'hi, gronxar-te. És vell, ja era del meu avi. Mai he entès aquesta bogeria teva per les coses antigues, l’interès per un passat que, erròniament, creus gloriós i distingit. Quantes hores, estimada, t’has arribat a passar en aquesta butaca, mirant-me d’escallimpantes mentre feies veure que llegies.\nSento certa angúnia, una mena d'ira inexplicable quan escolto el nyic-nyic, riu rau, del balancí. Tinc ganes d’agafar-te per les anses de la cadira i, quan menys t’ho esperis, defenestrar-te. Tirar-te literalment pel balcó d’aquest quart pis i que sobrevolis pel carrer i plaf. El balancí fet miques i el teu cos impactant sobre l’asfalt d'on, segons després, brolleria la sang vermellíssima, rajant a dojo. La gent, esgarrifada, beneita, cridant esglaiada, et vindria a socórrer i tu, deixaries anar l’últim sospir, el darrer gemec. Puc recrear els titulars del dia següent: “Un home llança a una noia per la finestra i la mata al centre de la ciutat” o “Nou cas de violència de gènere”. I el subtítol: “Es desconeix la relació entre el presumpte autor, un empresari de 65 anys, i la víctima de 20, estudiant de Dret”.\nTot això goso imaginar-m'ho perquè, en el fons, sóc incapaç de fer una cosa semblant. Però continuo sense entendre perquè coi malgastes els dijous i els divendres al vespre amb un paio decrèpit com jo, en comptes de sortir amb els teus amics o morrejar-te amb nois infinitament més joves i amb unes ganes ferotges de viure.\nT’ho dic sempre: conec moltes noies que s’han aparellat amb homes més grans. I, al principi, estan pletòriques, però aviat es marceixen, es comencen a vestir amb roba fosca i els seus ulls es tornen muts. Avui t’ho he repetit per enèsima vegada. Has tancat el llibre que llegies fent un silenci llarg i desafiant, casi teatral. Amb un to pausat m’has respost: “Que potser et penses que em vull casar amb tu?”. Has agafat la novel·la i t’hi has tornat a submergir. I m’he sentit una mica ridícul. Diria que rabiós com un animal ferit.\nDenunciat l'Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols per prevaricació en l'adjudicació d'una plaça de sergent\nPaneque (PSC) acusa Madrenas de ''mentidera'', tenir un ''discurs nociu'' i dir ''barbaritats''\nMaçanet de Cabrenys crearà 'La Ruta dels Exilis' amb fotografies al llarg de 18 quilòmetres\nMés de 300 persones donen suport als joves d'Altsasua a La Bisbal d'Empordà\nTorra fa una crida des del Puig de les Basses en la defensa dels ''drets civils, polítics i socials''\nCom prendre decisions i poder gestionar el dubte?\nTreure no és el mateix que posar


Xina Iron Wood Dining Chair Restaurant Chair Fabricants i proveïdors - Wholesale Factory - SINO CONCORD\nCasa > Producte > Mobles de fusta de ferro > Cadira de fusta de ferro\nCadira de restaurant per a cadires de fusta de ferro\nSilla de fusta de ferro Cadira de menjador Càtedra de cuina Producte Introducció Tipus: Mobles de menjador Ús específic: Silla de menjador Ús general: Mobles per a la llar Material: fusta de roure sòlid i ferro inoxidable Aspecte: Modern lloc d'origen: Fujian, Xina continental MOQ: 1 contenidor, barrejat S'accepten models ...\nCadira de fusta de ferro Cadira de menjador Cadira de cuina\nTipus: Mobles de menjador\nÚs específic: Cadira de menjador\nMaterial: fusta de roure sòlid i ferro inoxidable\nMOQ: 1 contenidor, s'admeten models mixtos\nPaquet: cartró (embalatge estàndard d'exportació)\nMida: 38 * 39 * 80cm o com es demana\nLloc i camp: inici, hotel, supermercat, dormitori i restaurant\nLes cadires poden ser de fusta, metall o altres materials forts, com ara pedra o acrílic. En alguns casos, s'utilitzen múltiples materials per construir una cadira; per exemple, les potes i el marc es poden fabricar a partir de metall i el seient i l'esquena poden ser de plàstic. Les cadires poden tenir superfícies dures de fusta, metall, plàstic o altres materials, o algunes o totes aquestes superfícies dures es poden tapar amb tapisseria o farcit. El disseny pot estar fet de materials porosos, o perforar-los amb forats per a la decoració; una part baixa o buits poden proporcionar ventilació. L'esquena pot estendre per sobre de l'alçada del cap de l'ocupant, que opcionalment pot contenir un reposacaps. Les cadires també es poden fabricar amb materials més creatius, com ara materials reciclats com ara maquinari de coberts i maons de fusta, llapis, tubs de canonada, corda, cartró corrugat i canonada de PVC .\nEn casos excepcionals, les cadires estan fetes de materials inusuals, especialment com a forma d'art o experimentació. Raimonds Cirulis, dissenyador d'interior letó, va crear una cadira volcànica que es fa a mà del rock volcànic.   Peter Brenner, un dissenyador alemany nascut a Holanda, ha creat una cadira elaborada amb sucre de piruleta: 60 lliures de sucre glass.\nHot Tags: cadira de fusta de fusta de fusta cadira de restaurant, Xina, fabricants, proveïdors, fàbrica, venda a l'engròs, descompte\nCadira de fusta massissa Estil americà\nGabinet de sabates de fusta massissa


“ELS INVESTIGADORS S’EXPLIQUEN” Joan Ferrer Gràcia: Lectura de Paramènides – Ateneu de Vic\n11.05.2017 / 20:00\n“ELS INVESTIGADORS S’EXPLIQUEN” Joan Ferrer Gràcia: Lectura de Paramènides\nEls investigadors s’expliquen\nEl cicle que presentem vol donar a conèixer alguns treballs de recerca acadèmica que duen a terme els nostres investigadors i que poden ser d’interès per a un públic ampli. Hem partit de quatre tesis de doctorat llegides en universitats catalanes els temes de les quals són realment atractius i mereixen ser divulgats.\nEn aquesta ocasió presentem tres investigacions de l’àmbit de les humanitats (la de Montse Caralt sobre la revista Inquietud i la represa cultural catalana sota el franquisme, la de Joan Ferrer sobre la influència del poema de Parmènides en la cultura occidental, i la de Roger Canadell sobre Josep Anselm Clavé i les societats corals catalanes) i una de medicina (de Jordi Amblàs sobre una eina mèdica per mesurar el grau de fragilitat de les persones amb malalties cròniques).\nLectura de Parmènides\nEl poema de Parmènides representa el naixement d’una tradició cultural donada que consisteix en una força ben determinada sèrie de textos: Plató, Aristòtil, Kant, Hegel, etc. Quines endimoniades característiques tenia, aquest poema, que el fessin capaç de fer néixer tot un gènere de textos i tota una tradició cultural? Com se l’ha de llegir, per comprendre-ho? I després de llegir-lo, què en fem?\nJoan Ferrer Gràcia va néixer a Berga l’any 1965. És doctor en Filosofia (2015) per la Universitat de Girona i llicenciat en Filologia Clàssica (1995) per la Universitat de Barcelona. Ha rebut el Premi Extraordinari de Doctorat en Ciències Humanes, del Patrimoni i de la Cultura (2015) per la Universitat de Girona i el Premi Cum Laude (2016) de l’Institut d’Estudis Món Juïc i la Xarxa Vives d’universitats per la tesi El poema de Parmènides: Entre Zenó i Heidegger. Una relectura, recentment publicada (PPU, Barcelona, 2017). Ha publicat també De Tales a Demòcrit. El pensament presocràtic. Fragments i testimonis (Edicions de la Ela Geminada, Girona, 2011; 2a. ed. 2012), Heráclito y Parménides (RBA, Barcelona, 2016; traducció castellana de María Seguin; també ha sortit traduït a l’italià i al francès; original català inèdit) i D’Arquíloc a Teognis. Poesia lírica grega (Edicions de la Ela Geminada, Girona, 2016). Actualment està traduint la Física d’Aristòtil i treballa com a professor d’història de la filosofia a l’Escola d’Art i Superior de Disseny de Vic.\nTotes les sessions tindran lloc en dijous a la\nSala Modernista del Casino de Vic a les 20h\n« L’acompanyament de l’entorn educatiu al desenvolupament de l’adolescència. Conflictes de relació i convivència.\n“ELS INVESTIGADORS S’EXPLIQUEN” Jordi Amblàs Novellas: Mesurant el grau de fragilitat de les persones. A quin nivell està el nostre dipòsit de salut? »


REFLEXIÓ DEL DIA: Gràcies per les mans\nGràcies per les mans\nEn finalitzar la setmana de la creativitat farem una pregària per les mans.\nPodem fer primer la lectura de la pregària, en veu baixa.\nDesprés podem contemplar les nostres mans. Estem acostumats a utilitzar les mans. Però,ara les mirarem de veritat. Com són? Després podem mirar bé les mans dels companys que estiguin al nostra costat. Descobrim les mans, de veritat.\nFinalment llegim entre tots la pregària final.\nPare, gràcies per la meravella que són les mans:\namb elles treballem, acollim, acariciem,\nservim, encoratgem, preguem mengem, ens divertim...\nelles són expressió del que som i sentim.\nFes, Pare, que utilitzem les mans per ser creatius i que mai les utilitzem\nper fer-nos mal ni per fer mal,\nque les tinguem sempre obertes,\na punt per al servei i per a la pregària.


es bo d dir: Cursa de la Campana\nDiumenge, 27 de juny 2010\n13'8 kms. - 1h.26' 19\nVacarisses (Vallès occ.)\nCursa organitzada pel nostre amic Toni Jurado, el mític Korfbaler i en la qual hi fem acte de presència sempre que es pot. Més que una cursa és una festa dels correcats, on com sempre l'harmonia i bon humor presideix aquesta trobada. Una cursa assequible per tothom que tot i ser de muntanya està a l'abast de tot tipus de corredors, d'aquesta manera es produeix la massiva afluència "d'asfalterus" que volen probar, per alguns, aquesta nova modalitat. Per altra banda també hi conflueixen els "muntanyerus" de tota la vida, per tant la barreja no deixa de ser curiosa.\nEl meu plantejament per avui és molt modest, veure com estar el cos després de la pallissa de l'altre dia i disfrutar del dia. L'inici no és gaire prometedor, doncs les cames em fan mal i costa avançar per les dures rampes, algunes de ciment, en el primer tram de la cursa. Mica en mica vaig entrant en calor, que en fa molta, i les cames van responent a poc a poc.\nA mitja cursa, tot just deixe'm el ciment per llançar-nos camí avall a mà esquerra, hi ha la cleca del dia, un parell de Koala's i l'Assumpta de reportera. No hi podem fer-hi un lleig, i avui que el dia ho permet, doncs m'hi aturo a fer un traguet. Com deia estic més com a festiu que com a competitiu, tot i quan enfilem la baixada, és qüestió de recuperar el que poguem, jajaja...\nL'Isma s'afageix a la festa i junts tirem avall, jo em noto més suelto i dono corda a les cames. Avanço a bastants corredors abans d'empinar-se el circuit per un corriol, petit trajecte de la Mm. Encaro recordo aquest troç de fa dos anys, no és massa llarg i quan arribem dalt ja és tot baixada cap al poble, també per un corriol on encara podré avançar a més gent.\nDavant meu hi volten tres correcats, en Meep, nou i flamant president, en Hansi i en Rubens, i a l'últim avituallament els enganxo. Quan anem a enfilar la baixada, en Rubens es fot una bona patacada, davent meu mateix, caient muntanya avall potser deu o dotze metres. Afortunadament, tot queda en una bona trompada, però entre tots tres el treiem d'allà sota. Sense dir res ja decidim/eixo, anar tots quatre junts independentment del temps que poguem fer a la cursa. No cal dir que ens adelanten multitud de corredors, però tan fa, avui la competició està per a altres.\nAixí doncs que tot xino-xano, en Rubens no està per massa òrgues, enfilem la línea d'arribada posant punt i final a aquesta jornada lúdico-festiva que ha servit per a comprobar que estic prou bé, si més no, no hi ha seqüeles de l'Encantada, a 12 dies per la gran cita.\nPublicat per bodi a 20:14


Advocats - Fornell Consultors\nDes del nostre bufet d’advocats a Barcelona, Martorell, Sant Feliu de Llobregat i Palma, oferim a empreses i particulars serveis d’assessoria jurídica especialitzats. Som el teu millor aliat davant les possibles dificultats en matèria de dret.\nConfia en els lletrats de Fornell Consultors i gaudeix de la tranquil·litat de tenir-nos treballant per a tu. Respondrem de manera ràpida davant qualsevol consulta o dificultat que et sorgeixi. Els nostres advocats especialitzats en les diferents branques del dret adquireixen el màxim compromís amb tu o amb la teva empresa.\nEls nostres advocats experts en empreses es posaran al teu servei per a solucionar els reptes jurídics que afronti el teu negoci. La prevenció sempre és la clau d’un bon servei d’assessoria jurídica.\nEl nostre servei jurídic per a particulars se centra en la planificació i resolució. Un lletrat expert t’atendrà en la matèria que necessitis i et proposarà la millor solució.\nEn Fornell Consultors oferim als nostres clients l’assessorament legal que les seves empreses necessiten. Els nostres juristes són especialistes en dret fiscal, dret laboral o dret mercantil, entre altres àrees.\nEl nostre bufet d’advocats per a empreses a Barcelona, Martorell, Sant Feliu de Llobregat i Palma estudiarà la teva situació i et proposarà les millors solucions administratives o jurídiques.\nCompta amb un despatx professional a Barcelona o Mallorca i opta per un servei jurídic professional per a particulars. Donem cobertura a tots els àmbits del dret civil per a particulars que necessiten una gestió legal de confiança.\nFornell Consultors, com a assessoria legal, és garantia de resultats i tranquil·litat enfront de les dificultats legals que pots afrontar. En el nostre bufet d’advocats a Barcelona i Mallorca cobrim les àrees de dret de família, laboral, civil, penal i administratiu.


EL NOSTRE TEMPS | BLOC D'EN FRANCESC PUIGCARBÓ\nFrancesc Puigcarbó 7.7.18 Publica un comentari a l'entrada\n«I sens dubte el nostre temps... prefereix la imatge a la cosa, la còpia a l'original, la representació a la realitat, l'aparença al ser... El que és sagrat per a ell no és sinó la il·lusió, però allò que és profà és la veritat. Més encara, el sagrat s'engrandeix als seus ulls a mesura que decreix la veritat i que la il·lusió creix, tant i tan bé que el súmmum de la il·lusió és també per a ell el súmmum del sagrat.»\nEl full en què viu l'eruga és per a ella un món, un univers infinit.\nNo ser res i no estimar res, és el mateix.\nL'home diu de Déu allò que creu de si mateix.\n(Prefaci a la segona edició de l'Essència del cristianisme)


Data i hora oficials: 25/05/2020 17:04\nÚltima revisió 07-05-2018 09:31\nLa Festa del Medi Ambient i l’energia arrencarà el divendres 11 de maig amb la projecció de la pel·lícula ‘Wall-E’ al cinema Alhambra per a les escoles Puiggraciós, Tagamanent, Giroi i Pinetons. A la tarda s’organitzarà un Escape Room al Casal de Joves, sota el títol de ‘Sea Level Rise Room’.\nDissabte 12 de maig, a la plaça de Can Dachs, al matí es farà l’activitat ‘Pedalem amb energia’, i durant tota la jornada, es presentarà el butlletí sobre residus, es distribuiran bosses de recollida selectiva entre els paradistes del mercat i s’exposaran residus voluminosos curiosos trobats durant aquest mes amb cartells informatius i dinamitzadors. A la tarda, es faran jocs reciclats al carrer, l’espectacle infantil ‘Bon profit’ i una xocolatada.\nDiumenge, se celebrarà el Clean Up Day, una jornada de neteja als voltants de la Vil·la Romana de Can Terrers, que acabarà amb un piscolabis a la plaça Can Dachs.\nFesta Medi Ambient i Energia la Garriga


Cursos d'alemany, francès i anglès de qualitat a la comarca - Empordà\nCursos d'alemany, francès i anglès de qualitat a la comarca\nEl centre aposta per una metodologia accional que pretén que l'alumne no aprengui mitjançant els exàmens sinó a través de l'acció d'una tasca\nEMPORDA.INFO 30.08.2016 | 12:59\nLes preinscripcions són entre l´1 i el 5 de setembre. SANTI COLL\nL'Escola Oficial d'Idiomes de Figueres, situada a l'edifici del Centre de Formació Integrat Ferran Sunyer i Balaguer, a la ronda Sud 3, és l'única a la comarca que imparteix cursos reglats d'alemany, anglès i francès fins al 5è curs de les Escoles Oficials d'Idiomes, d'acord amb el Marc Europeu Comú de Referència del Consell d'Europa.\nAmb un professorat molt qualificat el centre aposta per l'anomenada metodologia "accional", la qual pretén que l'alumne no aprengui l'idioma mitjançant els exàmens sinó a través de l'acció d'una tasca, no necessàriament lingüística.\nTambé ofereixen la possibilitat de fer exàmens lliures per obtenir els certificats. El centre és l'únic de la comarca que ofereix cursos reglats d'alemany.\nLa importància del francès\nEl director del centre, Joan Solanich, destaca com n'és d'important la llengua francesa a l'Empordà, principalment per la proximitat amb el territori francès i les múltiples relacions existents entre els dos costats dels Pirineus. En aquest sentit, és important recalcar que diversos instituts de la comarca fan el Batxibac, un batxillerat que es fa en català i en francès a la vegada i que dóna el certificat en els dos països.\nÉs destacable contemplar aquesta possibilitat, ja que aquest títol permet estudiar a les universitats franceses que, a diferència d'Espanya, són pràcticament gratuïtes. Les preinscripcions per el curs 2016-2017 estaran obertes de l'1 al 5 de setembre.


Aranya blanca - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAranya blanca de les costes de Bèlgica.\nEspècie Trachinus draco\nL'aranya blanca, aranya monja, peix aranya o dragó (Trachinus draco) és un peix de la família dels traquínids molt perillós per als banyistes: el seu verí produeix insuficiència respiratòria i dolor.\nIl·lustració d'una aranya blanca de l'any 1898.\nTalla: màxima de 45 cm, comuna entre 10 i 30 cm.\nCos allargat i comprimit.\nPeduncle caudal curt.\nEscates cicloides, disposades en files oblíqües sobre els flancs.\nLínia lateral rectilínia i que consta de 80 a 83 escates.\nCap petit i compacte; musell curt.\nEls ulls estan situats a prop del perfil dorsal; marge anterosuperior amb 2 o 3 espines.\nBoca obliqua, no protràctil.\nDents petites sobre les mandíbules i el paladar.\nL'opercle presenta una gran espina que està connectada amb una glàndula verinosa; 15 branquispines sobre el braç inferior del primer arc branquial.\nDues aletes dorsals; la primera, curta i espinosa que també connecten amb una glàndula verinosa, i la segona, més llarga, està formada per radis tous.\nL'aleta anal, llarga, amb espines i radis tous.\nLes pectorals, més o menys, arrodonides.\nLes ventrals, en posició jugular.\nL'aleta caudal, una mica escotada.\nColoració del dors marró verdós amb taques fosques al cap.\nFlancs de color blanc groguenc, amb nombroses línies marrons, blaves i grogues oblíqües.\nRegió ventral blanca.\nExemplars d'aranya blanca.\nEspècie bentònica sobre fons de sorra i de fang, des de la línia de costa fins als 300 m, però sobretot, entre els 5 i 10 m.\nEl verí potencialment letal de T. draco està compost d'una polipèptid de 105 kDa anomenat Dracotoxina. Aquest polipèptid té propietats de despolarització de la membrana cel·lular, així com propietats hemolítiques. Aquesta toxina sol provocar símptomes lleus com nocicepció i inflamació, no obstant, si el verí esdevé sistèmic pot provocar canvis en la pressió arterial i aturades cardiorespiratòries.\nS'alimenta de petits invertebrats, sobretot crustacis.\nLa reproducció té lloc entre primavera i estiu; la primera maduresa sexual es produeix quan tenen 3 anys.\nS'estén arreu de la Mediterrània i de la Mar Negra. A l'Atlàntic Oriental, des de Noruega fins al Senegal, incloent-hi les illes Madeira i Canàries.\nEspècie comercial de carn, relativament apreciada, que forma part de la morralla.\nPesca semiindustrial i artesanal. Es captura amb arts de platja, d'arrossegament, tremalls, palangres de fons i línies de mà.\nLa seua pesca no està regulada ni té talla mínima legal.\n↑ «Aranya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ Falta indicar la publicació. DOI: 10.1016/j.toxcx.2020.100025.\nLloris, Domènec i Meseguer, Sergi: Recursos marins del Mediterrani: fauna i flora del Mar Català. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, octubre del 2000. ISBN 84-393-5244-1. Plana 115.\nDescripció de l'aranya blanca. (català)\nFotografies i informació d'aquest peix. (castellà)\nDistribució geogràfica i ecologia de l'aranya monja. (anglès)\nFotografies d'aquest peix. Arxivat 2014-03-21 a Wayback Machine. (anglès)\nADW AnimalBase BOLD Dyntaxa Fishbase GBIF GlobalSpecies IN ITIS NCBI Paleodb WoRMS Zoobank\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Aranya_blanca&oldid=29333544»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 gen 2022 a les 14:14.


Millora del paisatge i la biodiversitat d'Eivissa\nRecuperar l’antic camí de la casa, netejar el bosc per protegir-lo dels incendis i habilitar el terreny per al conreu són algunes de les tasques realitzades pel GEN-GOB a la finca Can Toni d’en Jaume Negre durant els primers mesos de feina.\nAquest projecte de custòdia del territori a Eivissa va obtenir el suport de “SA NOSTRA” en el marc de la Convocatòria d’ajuts per a la conservació de la biodiversitat. L’objectiu del GEN-GOB és millorar el paisatge i la biodiversitat d’aquest espai i posar en valor de la finca mitjançant la recuperació de zones de conreu, la incorporació de microprojectes de millora ambiental i bones pràctiques agràries, entre molts d'altres. Això comporta fer-hi una de les 8 feixes del canal, per sembrar blat i ordi.\nCondicionament i recuperació\nDurant els primer mesos de treball, s’ha iniciat la recuperació de l’antic camí de la casa i la neteja d’un tram emboscat dins la finca, al costat del camí des Puig, que servirà com faixa de protecció contra incendis; s’ha iniciat, també, la tala d’alguns pins, la retirada de vegetació i la poda d’arbres a les feixes principals de cara a la seva recuperació com a conreus.\nPreparant l'espai per a recuperar els marges\nAltres feines iniciades són la preparació d’un tram de paret seca per recuperar-lo i la retirada de vegetació exòtica (Carpobrotus edulis i altres plantes ornamentals), així com de residus dels voltants de la casa i en particular de la cisterna. Per a totes aquestes tasques el GEN-GOB ha comptat amb la participació voluntària de socis i simpatitzants.\nUna finca estratègicament situada\nCan Toni d’en Jaume Negre està situada a la venda de Santa Llúcia, Sant Llorenç de Balàfia, dins el terme municipal de Sant Joan de Labritja.\nLa finca es troba en un lloc estratègic, a escassa distància de nucli de Balàfia (conjunt d’habitatges tradicionals, alguns dotats de torre de defensa, i situats en un entorn rural) i del petit nucli parroquial de Sant Llorenç.\nA Sant Llorenç, s’hi troben el Centre d’Interpretació des Amunts i la finca pública Can Pere Musson, propietat del Consell d’Eivissa.\nCasa i voltants\nLa presentació s’ha fet a la Sala de Cultura d’Eivissa


25/05/2020 - 13.56 Actualitzat 06/06/2020 - 16.45\nBarcelona entra en fase 1 del procés de desescalada (EFE / Enric Fontcuberta)\nCatalunya avança en la desescalada per la crisi del coronavirus i aquest dilluns 25 de maig molts pobles i ciutats canvien de fase. En aquest cercador pots consultar en quina fase es troba Catalunya municipi per municipi.\nLa ciutat de Barcelona i la seva àrea metropolitana entren en la fase 1, que permet obrir terrasses i fer trobades de 10 persones, entre altres coses.\nSón les últimes zones de Catalunya a entrar en aquesta fase, que justament abandonen l'Alt Pirineu i Aran, el Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre, que continuen fent de punta de llança del país i entren a la fase 2.\nLa resta del país -Lleida, Catalunya Central, Girona i les àrees de l'Alt Penedès i el Garraf- es mantenen en fase 1.\nEn aquest mapa pots veure quins municipis de Catalunya tenen franges horàries. Alguns les mantenen totes, altres mantenen només les franges per a gent gran i en d'altres no hi ha limitacions de sortida per franges horàries.\nLlistat de municipis que pertanyen a dues regions sanitàries:\nMunicipis amb localitats en... by Moderador Noticies Web on Scribd\nDesescalada Coronavirus Estat d'alarma


Imatge del taller: Consell de redacció. (Foto de Maite Boscà)\nFins ara només he treballat amb els àudios d'altres maneres. Jo hi distingiria dues classes d'activitats. La primera, l'activitat de gravar podcasts amb qualsevol finalitat discent, d'editar-los i apujar-los a un lloc d'hostatjament d'àudios (Ivoox) per a construir un repositori escolar de gèneres orals distints, d'usar-los com a elements d'observació i millora per l'alumnat, de divulgar-los en la xarxa, d'interactuar mitjançant valoracions sobre aquests treballs, etc. En aquest apartat l'espontaneïtat i actualitat perden pes enfront de la nova activitat que presente: la ràdio en directe per streaming. Aquesta segona manera de treballar l'oral en un entorn social que traspassa l'aula obri nous escenaris a l'aprenentatge de la llengua formal perquè es realitza "en viu" i amb la possibilitat d'ampliar el nombre d'oients fora del centre educatiu compartint el mateix instant d'aprenentatge i alhora comptant amb la possibilitat d'interactuar via telefònica o xat del programa. Imagineu el que té de motivadora la ràdio educativa.\nDesprés del projecte que férem a l'abril a 2n de Batxillerat, vaig impartir fa poques setmanes un taller de ràdio a un grup de professors força motivats per aquesta eina didàctica. Vaig quedar encantat amb la seua participació i amb el resultat. Durant quatre hores vaig presentar breument el projecte que executàrem en l'optativa d'Habilitats Comunicatives a 2n de Bat; de seguida vaig passar als tutorials de l'aplicació mòbil de ràdio i la de l'ordinador i, rere el descans, començàrem a treballar com ho fa el consell de redacció d'una emissora: en poc més d'una hora havíem d'embastar un programa de ràdio entre tots els assistents. I així es va fer: reunió per decidir els rols de cadascú i els espais del magazine. Cada equip preparà la seua secció: notícies actuals, crònica, entrevistes, gastronomia, llibres i música. El conductor i la conductora del programa prengueren nota de les col·laboracions i elaboraren l'escaleta del programa. Les dues tècniques buscaren i agregaren les sintonies necessàries i es familiaritzaren amb la consola de l'aplicació Spreaker. El temps se'ns venia damunt i calia eixir a l'aire. I amb una superba professionalitat, aquestes professores i professors del taller feren un bonic programa que us enllace ací baix.\nPer acabar, he enllaçat al llarg del post amb les presentacions que vaig emprar al taller. Les done per acabades després d'ampliar-les dies més tard. Si hi trobeu errades o mancances de claredat, m'agradaria que m'ho féreu saber. Vull que aquest material puga ser útil als qui el feu servir.\nP.S. Un projecte de ràdio recent a 4t ESO és el dut a terme a Cocentaina per Encarna Pascual. I un programa realitzat per "Ràdio Federica" a l'Institut Federica Montseny és el dirigit per la professora Anna Gascón. Dos bons exemples per a atrevir-nos sense por amb el projecte de ràdio escolar.\nRàdio educativa TIC i Ensenyament


Segueix-nos a: PREMIS\nPREMI CDO 2006 AL MILLOR OLI D'OLIVA VERGE EXTRA\nAl 16 de març de 2006 es va entregar a l'"Oli La Llena" el Premi CDO d'oli verge extra 2006, atorgat pel Centre de Desenvolupament de l'Oli.\nLa finalitat del premi es reconèixer la feina feta per part dels productors d'oli d'oliva verge extra, i revaloritzar els olis de les comarques de Tarragona i de les Terres de l'Ebre, millorant la seva imatge i posició en el mercat.\nEl premi consisteix en la compra de l'oli embotellat guanyador per tal que la Diputació de Tarragona i l'Ajuntament de Reus – Entitats que gestionen el Centre de Desenvolupament de l'oli – puguin promocionar-lo.\nPREMI "OLI ECOLÒGIC ECOVIURE 2005"\nDurant la campanya 2004/2005 l'oli ecològic "La Llena" va rebre el primer premi de la fira Ecoviure "Oli ecològic Ecoviure 2005", al millor oli d'oliva de producció agrària ecològica.\nÉs un concurs organitzat per Fira de Manresa, Fundació Privada.\nEn aquest concurs es presenten olis que compleixin les normatives i reglament que regeixen la producció d'oli ecològic.\nLes mostres presentades a concurs es sotmeten al Panell de tast de Catalunya.\nDISTINCIÓ A LA MILLORA DE LA QUALITAT DE L'OLI - 1999\nEl 27 de novembre de 1999, a Reus, es va atorgar la Distinció a la millora de la qualitat de l'oli amb denominació d'orígen protegida "Siurana", al personal elaborador de l'oli ecològic amb DO. Siurana.\nAquest premi l'entrega el Consell Regulador de la DOP Siurana.


c) Tindre complits els setze anys i no excedir, si és el cas, l'edat màxima de jubilació forçosa.\nd) No haver sigut separades, per mitjà d'un expedient disciplinari, del servei de qualsevol de les administracions públiques o dels òrgans constitucionals o estatutaris de les comunitats autònomes, ni trobar-se en inhabilitació absoluta o especial per a ocupacions o càrrecs públics per resolució judicial, per a l'accés al cos o l'escala de funcionariat o per a exercir funcions similars a les que exercia en el cas del personal laboral, en què hagen sigut separades o inhabilitades. En el cas que siga nacional d'un altre estat, no trobar-se inhabilitades o en situació equivalent ni haver sigut sotmeses a cap sanció disciplinària o equivalent que impedisca, en el seu estat i en els mateixos termes, l'accés a l'ocupació pública.\ne) Tindre la titulació acadèmica següent, o estar en condicions d'obtindre-la en la data en què acabe el termini de presentació de sol·licituds: llicenciatura, enginyeria, arquitectura o grau, segons el que preveu el text refós de la Llei de l'Estatut bàsic de l'empleat públic, aprovat pel Reial decret legislatiu 5/2015, de 30 d'octubre, per a l'ingrés en els cossos o les escales del subgrup A1.\nLes condicions indicades s'han de mantindre al llarg del procés selectiu, durant el qual les persones interessades podran ser requerides per a efectuar les comprovacions que s'estimen oportunes.\nEl pagament dels drets s'ha d'efectuar mitjançant la corresponent autoliquidació, que s'ha d'ingressar en les entitats col·laboradores que s'hi indiquen a aquest efecte. Aquesta autoliquidació es podrà obtindre a través de l'oficina del SAT o a través de la pàgina web oficial de l'Ajuntament (www.onda.es), per a la qual cosa cal accedir a la carpeta ciutadana.\nLes persones que figuren com a demandants d'ocupació en la data de publicació de la convocatòria, prèvia acreditació d'aquesta circumstància mitjançant un certificat o document equivalent emés pels serveis públics d'ocupació, que haurà d'adjuntar-se a la sol·licitud de participació en les proves selectives (certificat de situació de la demanda).\nLes persones que vulguen participar en aquest procés selectiu ho han de sol·licitar, obligatòriament, per via telemàtica, a través del portal d'administració electrònica de l'Ajuntament (https://seu.onda.es), mitjançant el model de sol·licitud normalitzat específic "Sol·licitud proves selectives (plaça en propietat)" https://seu.onda.es/OpenSEA/login.jsp\nLes persones amb diversitat funcional que vulguen demanar una adaptació de les proves, ho han de fer constar en la sol·licitud. Aquestes persones han d'indicar expressament que autoritzen l'òrgan convocant a comprovar d'ofici el grau de discapacitat i a sol·licitar un dictamen vinculant en relació amb aquesta convocatòria, en què es determinen la capacitat de la persona i, si és necessària, l'adaptació de temps o mitjans materials per a la realització de les proves, en cas que les seues dades consten en l'administració competent en la matèria. En cas que en la sol·licitud la persona aspirant no autoritze expressament l'òrgan convocant, o les seues dades no consten en els registres administratius, és necessari que acredite la seua condició de discapacitat legal mitjançant la resolució de discapacitat. Així mateix, per a acollir-se al torn de reserva i/o sol·licitar l'adaptació de les proves, la persona aspirant ha d'aportar el dictamen corresponent.\nVia telemàtica, en el portal d'administració electrònica de l'Ajuntament (https://seu.onda.es), mitjançant el model de sol·licitud normalitzat específic "Sol·licitud proves selectives (plaça en propietat)" https://seu.onda.es/OpenSEA/login.jsphttps://seu.onda.es/OpenSEA/login.jsp


Aconsegueix la teva millor versió amb la lleugeresa i velocitat de les noves DYNAMIS i DYNAFLYTE 2 amb FLYTEFOAM de ASICS | Esportistes.cat\nAconsegueix la teva millor versió amb la lleugeresa i velocitat de les noves DYNAMIS i DYNAFLYTE 2 amb FLYTEFOAM de ASICS\nNoves DYNAMIS i DYNAFLYTE 2 amb FLYTEFOAM de ASICS\nASICS incorpora dos nous models per a tots aquells que busquen sabatilles lleugeres sense renunciar a una bona amortiguació.\nASICS segueix ampliant la seva col·lecció de sabatilles altament tècniques i dedicades al running que incorporen l’ús de FlyteFoam en la seva mitjasola. Amb l’arribada del mes de setembre, dos nous models poden trobar-se ja en els principals punts de venta especialistes en aquesta disciplina: la nova Dynamis i la segona versió de la ja consagrada Dynaflyte.\nJuntament amb el model RoadHawk FF llençat el passat mes de juny, aquestes tres sabatilles suposen la resposta perfecta a aquells corredors que busquen una injecció de confort i velocitat sigui quin sigui el seu nivell.\nOferint màxima lleugeresa, pesant 10 grams menys que la seva anterior versió essent ara un model de 255gr, la ASICS Dynaflyte 2 està dissenyada per aquells corredors que busquen velocitat, versatilitat i confort. L’usuari gaudirà d’un model que li aportarà sensació de lleugeresa sense haver d’enfrentar-se a mitjasoles massa fines i de poc confort. Un nou Adapt Mesh més transpirable, sense costures, que millora la flexibilitat i preveu roçadures i irritacions és, a més a més, una altra de les seves millores. Adicionalment, aquesta sabatilla segueix les últimes tendències estètiques aconseguint així que la seva imatge sigui tant bona com les sensacions que produeix.\nPes: 255 gr\nLa ASICS Dynamis proporciona un suport extra sense afegir pes. Amb 270 grams, és capaç de donar resposta als qui cerquen sentir la velocitat sense haver de renunciar a l’estabilitat i al confort. El model destaca per l’ús del sistema Boa que ajuda a que tot el DynaPanel s’ajusti a la perfecció de forma milimètrica sense generar zones de pressió. Un lleuger click ajuda a afluixar tot el sistema i cada lleu rotació permet una nova personalització. El DynaTruss en la zona de la sola proporciona estabilitat superior i suport dinàmic.\nPes: 270 gr\nAquest nou model, el més lleuger de tota la sèrie, de tant sols 245 grams, combina una amortiguació òptima i una sensació de lleugeresa amb una estètica fresca, dissenyades per a qualsevol tipus de corredor que busqui velocitat i estil amb un elevat nivell de confort.\nPes: 245 gr\nJunt amb aquests tres nous models, ASICS llença la seva nova col·lecció de tèxtil LITE-SHOW amb varis propostes tant per home com per dona.


El blog de Claudi Puchades: Manuel Viola, en recuerdo del porvenir.\nL’exposició Manuel Viola, en recuerdo del porvenir. Retrospectiva 1933‐1985 s’inaugurarà demà dijous, 18 de febrer, al Palacio Sástago de la Diputación Provincial de Zaragoza, i a la tardor es presentarà al Museu d’Art Jaume Morera de Lleida.\nSaragossa i Lleida commemoren el centenari del pintor Manel Viola amb l’exposició Manuel Viola, en recuerdo del porvenir. Retrospectiva 1933‐1985, que es pot visitar a partir de demà al Palacio Sástago de la Diputación Provincial de Zaragoza i que es presentarà a la tardor al Museu d’Art Jaume Morera de Lleida.\nLa tinent d’alcalde i regidora de Polítiques a Favor de la Creativitat, la Cultura, l’Educació i els Esports, juntament amb el director del Museu d’Art Jaume Morera, Jesús Navarro, assisteixen demà a la inauguració de l’exposició, organitzada per la Diputació Provincial de Zaragoza. La mostra commemora el centenari del naixement del gran pintor saragossà José Viola Gamón, més conegut artísticament com a Manuel Viola i company inseparable de dos dels artistes més rellevants de Lleida, Leandre Cristòfol i Antoni Garcia Lamolla.\nViola, que fou membre del grup El Paso (el col∙lectiu plàstic més important de la segona meitat del segle XX), va ser un dels artífexs de la renovació de la pintura espanyola de postguerra.\nViola, després de transitar pel surrealisme de pre‐guerra, primer a la ciutat de Lleida i després a la de Barcelona, i de l’exili francès, connectà la gestualitat de l’abstracció lírica francesa amb la tradició de la pintura espanyola (en la estela de El Greco y Zurbarán, però sobretot de Goya, arribant a ser un dels més destacats pintors de l’informalisme espanyol. Si, com s’ha dit, el blanc i el negre foren els colors del grup El Paso, un dels seus accents més intensos els posà Viola a partir del seu mític quadre “La saeta” (1958). L’exposició, però, també tracta amb profusió la seva faceta de poeta i dibuixant surrealista, el vessant artístic de Viola més directament relacionat amb la ciutat de Lleida.\nAquesta exposició encaixa en la línia encetada anteriorment pel Museu d’Art Jaume Morera de Lleida amb les exposicions dedicades a Leandre Cristòfol, Enric Crous i Antoni Lamolla, amb motiu del centenari dels seus respectius naixements, i que tenien com a objectiu la revisió d’una de les “generacions” més prolífiques de l’art lleidatà:\nPer això, cent anys després del naixement de Manuel Viola, el Museu d'Art Jaume Morera presentarà a la ciutat de Lleida durant la tardor de 2016 aquesta mostra retrospectiva dedicada a la figura d’aquest artista. Viola compartí amb Cristòfol i Antoni Garcia Lamolla tota mena d’inquietuds al voltant del món del pensament i la creació contemporània i la seva estada a Lleida acabaria per deixar una decisiva petjada en la seva personalitat i trajectòria.\nL’exposició es podrà veure del 18 de febrer fins al 30 de maig de 2016 al Palacio de Sástago de la Diputación Procincial de Zaragoza..\nEtiquetes de comentaris: en recuerdo del porvenir., Manuel Viola


Un Da Vinci d'última generació arriba al Centre Mèdic Teknon aquest novembre | Blog de Centro Médico Teknon\n1 de desembre, 2021 | Noticias\nUn Da Vinci d'última generació arriba al Centre Mèdic Teknon aquest novembre\nEl robot Da Vinci i l'acreditació de la Unitat d'Hemodinàmica de l'Institut del Cor Quirónsalud Teknon per a la formació en Cardiologia, alguns dels temes més destacats d'aquest novembre al nostre Centre.\nArriba un nou robot Da Vinci a Centre Mèdic Teknon\nAquest mes de novembre el robot un robot Da Vinci de darrera generació ha entrat a formar part de la tecnologia del nostre centre. El nou equipament permetrà dur a terme intervencions quirúrgiques complexes de cirurgia general, ginecologia, urologia i ORL, entre d'altres.\nUn dels pocs centres privats acreditats per a la formació en Cardiologia Intervencionista\nLa Societat Espanyola de Cardiologia acredita la Unitat d'Hemodinàmica de l'Institut del Cor Quirónsalud Centre Mèdic Teknon per a la formació en Cardiologia intervencionista.\nJosep M Alonso Camps, nou cap d'Urgències de Centre Mèdic Teknon\nAmb una àmplia i dilatada experiència en serveis d'urgències el Dr. Alonso Camps s'incorpora ara al nostre centre com a cap del Servei d'Urgències. Us donem tot el nostre suport i us desitgem molts èxits en aquesta nova etapa.\nÈxit del grup nascut a Centre Mèdic Teknon Anna i el personal sanitari\nEls va unir la música durant l'inici de la pandèmia i el 19 de novembre passat van debutar a la sala La Nau davant de més de 300 persones que van gaudir d'aquest primer concert.\nJa esperem la seva propera actuació!\n"El derecho a oir" un dels premiats a la Convocatòria d'Ajuts a la Cooperació en Matèria de Salut de la Fundació Quirónsalud\nEl Dr. Luis García Ibáñez, otorinolaringòleg de Centre Mèdic Teknon i vicepresident de la fundació García Ibáñez, col·labora "El dret a sentir" un projecte que pretén ajudar nens completament sords a sentir mitjançant un implant coclear.\nEls destinataris del projecte són persones afectades de sordesa severa, profunda o total, diagnosticades com a candidates a l'implant coclear: nens de famílies sense recursos econòmics o residents a països en vies de desenvolupament. Els candidats són seleccionats per la comissió de la Fundació.\nPassarà al desembre\nConsulta l'agenda d'activitats i inscriu-te.\nCicle formatiu d'actualització en malaltia tromboembòlica Quirónsalud\nCurs sobre malalties de còlon\n5a Jornada per a pacients amb malalties inflamatòries i autoimmunes sistèmiques\nCura de la salut masculina


BAF Tarragona: 7 DE GENER DEL 2011: LA REPRESSIÓ NO ENS ATURARÀ!\nEl proper divendres 7 de gener farà dos anys des que Cau de llunes va rebre una repressió brutal per part de la Guàrdia Urbana, que va acabar amb tres persones tancades i agredides dins d'un portal de la Rambla Nova, al més pur estil feixista del franquisme. (http://www.youtube.com/watch?v=pC9JJBztneQ) Aquestes tres persones van interposar denúncies contra membres de la Guàrdia Urbana per lesions de diferent caire. Seguint la forma d'actuar d'aquest cos policial, cada vegada que practiquen abusos de poder, al mateix temps, aquestes tres persones van ser acusades de desordres públics, desobediència i atemptat a l'autoritat, en base a un evident fals testimoni, amb suposades lesions que no se sap com es van poder justificar mèdicament.\nA hores d'ara, encara estem pendents de saber si hi haurà conseqüències sobre els agents que van propinar les agressions, i com ja férem l'any passat, volem aprofitar la data per a recordar els fets, per a recordar que encara estem pendents que es penalitzi als agents, per recordar que la Guàrdia Urbana de Tarragona comet abusos de poder de tota mena de forma habitual, i per demanar responsabilitats polítiques de Carles Castillo, el que era i és el responsable de seguretat ciutadana.\nÉs per això que hem convocat una roda de premsa a les 12h a l'alçada de la coneguda botiga de roba davant la qual van tenir lloc els fets; per tal de poder denunciar totes aquestes qüestions. Ens adrecem a vosaltres per a demanar-vos el vostre suport, perquè hi assistiu i mostreu el vostre rebuig contra els abusos de poder, les agressions i la impunitat de la Guàrdia Urbana de Tarragona.


El número dos de l'equip d'Ada Colau a les primàries de Barcelona En Comú, Gerardo Pisarello, considera fonamentals mesures com la municipalització de l'aigua, la relocalització energètica o els models de gestió público-cooperativa\n"Barcelona ha pogut fer canvis en polítiques socials pel seu marc competencial propi. El nostre plantejament és fer servir aquestes capacitats al màxim, de la forma més eficient i més justa, i mai esgrimir l'absència de competències quan hi ha drets humans en joc", assegura\n"No es tracta d'una lògica de quotes", afirma sobre la candidatura que encapçala Colau. "Hi ha gent vinculada a partits però que va estar des d'un inici en la proposta d'aquesta candidatura ciutadana, i és gent nova en tots els casos".\n21/02/2015 - 07:00h\nGerardo Pisarello és el número dos de l'equip d'Ada Colau a les primàries de Barcelona A Comú. / Marta Jara\nEl professor de dret constitucional a la Universitat de Barcelona, Gerardo Pisarello, és el número dos de la candidatura encapçalada per Ada Colau a les primàries de Barcelona En comú, l'únic equip que s'ha presentat fins al moment. Pisarello és un dels noms de consens que sonava des de feia setmanes i aquest dimarts va presentar la bateria de propostes del "pla de xoc" que la formació pretén posar en pràctica si es fa amb el govern municipal a Barcelona. Després d'anys a la universitat i amb una nodrida activitat en el camp de l'activisme a l'esquena, amb tota probabilitat Gerardo Pisarello serà regidor de l'Ajuntament de Barcelona en la pròxima legislatura.\nDesprés d'una llarga carrera a l'acadèmia, ara fa el pas i es postula per a un càrrec públic. Sembla aquesta una tendència generalitzada en l'últim temps, a què creu que es deu?\nSom una generació que portàvem molt de temps, a més d'ensenyant i investigant, lluitant pels drets humans i participant en moviments socials. De sobte ens topem amb una situació d'excepcionalitat, de bloqueig institucional, on l'agressió a la democràcia i als drets és tremenda, i on al mateix temps els anhels de canvi de la ciutadania són enormes. Per això vam decidir que és el moment d'intentar-ho, tenint consciència dels nostres límits però sabent que és un oportunitat única perquè hi ha una onada de canvi que s'estén per tot Europa.\nVa com a número dos de l'equip que encapçala Ada Colau a les primàries de Barcelona en Comú. Com s'ha triat aquest equip?\nÉs una proposta que fa l'Ada a partir de moltes reunions en barris, en eixos i a partir de trobades amb les forces confluents, intentant sempre prioritzar, d'una banda els coneixements tècnics, l'experiència social i veïnal i en les institucions, i d'altra banda amb un esperit de renovació on el protagonista sigui el ciutadà. Creiem que amb tots aquests elements, el resultat, al nostre modest entendre, és inèdit. És un tipus de proposta que mai s'havia vist a la nostra ciutat.\nA part d'alguns noms de consens, la candidatura sembla la llista cremallera d'una coalició, amb membres de les diverses forces confluents. Hi ha hagut quotes de partits a l'hora de formar-la?\nNo, no es tracta de quotes. Hi ha molta gent en aquesta llista que té identitats múltiples. Hi ha diversos noms de persones que participaven en diferents espais i que eren de consens. Jo crec que no es tracta d'una lògica de quotes, hi ha gent vinculada a partits però que va estar des d'un inici en la proposta d'aquesta candidatura ciutadana, i és gent nova en tots els casos. És una generació que entra a fer política a demostrar que les coses es poden fer diferent i això no pot ser pensat amb un esperit de quotes.\nÉs casualitat llavors que a l'equip hagi quatre persones d'ICV, un d'EUiA, dues de Podem, una de Procés Constituent, una cosa molt semblant a com quedaria una llista feta per quotes?\nL'interès ha estat que moltes persones amb orígens diversos s'hi pogués sentir reconeguda. Que la gent que venia d'organitzacions polítiques s'hi pogués sentir reconeguda però que hi hagués un reconeixement ciutadà. I de fet, era important que les persones que venien de formacions complissin uns criteris de competència tècnica, de diversitat de gènere, perquè aquesta és una llista de presència femenina molt important, i que fos gent que renovés la política. Crec que això respon a una lògica totalment nova i que trenca amb els acords tradicionals de les formacions polítiques.\nBarcelona en Comú ha presentat un pla de xoc amb les primeres mesures. Entre elles per exemple està estudiar la municipalització de la gestió de l'aigua. En què consisteix aquesta proposta?\nAquesta és una de les mesures que estem proposant. El que diem és que en els últims anys a Agbar s'han produït enormes beneficis i augments de les tarifes molt desproporcionats. Per tant plantegem fer una auditoria per saber quin és l'origen d'aquests beneficis, quin és el cost que té el servei i aconseguir seure a aquestes empreses perquè garanteixin el subministrament a tota la ciutadania. A partir d'aquí cal començar a explorar una mesura que per a nosaltres és important, que és la de la municipalització de l'aigua. No és una ocurrència de Barcelona en Comú, és una mesura que s'ha tirat endavant en ciutats com Berlín o París, i també en experiències municipals a Catalunya i a Espanya. Municipalitzar l'aigua és una mesura imprescindible per recuperar el control públic sobre l'economia, que cal estudiar jurídicament però que és factible.\nQuines altres mesures proposeu en aquesta mateixa línia?\nHi ha altres propostes com la relocalització de l'energia o la possibilitat d'una banca cooperativa municipal o amb certa participació municipal. Barcelona té un sector cooperatiu molt fort, més important que altres ciutats, i per a nosaltres és fonamental passar dels partenariats públic-privats que tenim ara a formes de gestió públic-cooperatives.\nParlen també de paralitzar projectes "contraris al bé comú". Un d'ells és la marina de luxe del Port Vell. Però paralitzar aquestes obres comportaria grans indemnitzacions als inversors. És viable fer marxa enrere en aquests projectes?\nEn el cas de la marina del Port Vell hi ha una concessió que ja s'ha fet però també ens sembla important investigar en quines condicions es va produir aquesta concessió. No tots els casos són iguals, hi ha projectes on ja hi ha drets adquirits, i per tant s'han de revisar les condicions en què s'han produït, i hi ha altres casos on revertir la privatització és més senzill, per exemple en l'externalització de la gestió d'escoles bressol o la xarxa de pàrquings. Cal distingir entre projectes: en alguns la revisió és possible, altres han de ser auditats i en aquells on hi hagi situacions consolidades s'han de rediscutir les clàusules.\nProposen també una renda municipal garantida. Barcelona en comú dóna suport a la renda bàsica universal?\nJo sóc membre de la Xarxa Renda Bàsica i em sembla que a llarg termini és una mesura interessant. El que passa que en cada escala es poden fer passos dins de les competències que es tenen. En el cas de Barcelona creiem que una renda complementària pot ser el que permeti a les persones en situació de pobresa poder complementar les prestacions que ja reben fins a arribar al 60% de la renda de suficiència, que són uns 600 euros. Barcelona és una ciutat molt cara, però ens sembla que aquesta petita quantitat contribueix notablement a eliminar situacions d'exclusió social extrema, com les que s'estan succeint avui.\nParlant de les escales, no tenen por de topar-se amb un sostre de competències en actuar només des del municipal?\nHi ha dificultats objectives sobretot perquè el govern del PP ha emprès un procés de recentralització brutal i la llei de racionalització i sostenibilitat dels ens locals té com a objectiu directe laminar l'autonomia municipal. Tot i això, Barcelona té una carta municipal pròpia que li permet fer i li permet fer molt. Barcelona no només té competències singulars sinó capacitats singulars. Al llarg de la seva història, Barcelona ha pogut fer canvis en polítiques socials precisament per aquest marc competencial propi. Per tant el nostre plantejament és fer servir aquestes capacitats al màxim, de la forma més eficient i més justa, i mai esgrimir l'absència de competències quan hi ha drets humans en joc.\nAlguns sondejos donen uns resultats molt bons per a Barcelona en comú, però sembla que caldrà que arribi a pactes per fer-se amb el govern municipal. Amb quines formacions pactarien i amb quines línies vermelles?\nSom una candidatura que neix amb la intenció de guanyar l'ajuntament per posar-lo al servei de la gent, per tant no estem pensant en aquesta lògica de pactes. Avui la prioritat és reforçar la presència als barris perquè sabem que simplement amb un canvi electoral no es podrien fer totes les transformacions que volem impulsar. Per això cal intentar guanyar i fer que el govern de CiU, responsable de la política de privatització, precarització i desigualtat, pugui marxar. Aquest és el nostre objectiu, volem ser l'alternativa.\nPerò sobre la política de pactes, com la decidirien?\nQuan arribi aquest moment farem com s'han fet amb gairebé totes les decisions preses fins al moment, obrint un procés de consulta ciutadana i preguntant a la ciutadania quin és el camí concret que hem d'adoptar. Està en part al nostre codi ètic, quan hi hagi decisions importants, obrir-les a la decisió de la ciutadania per saber quin és el mandat.\nEn cas de no poder formar govern municipal, els regidors de Barcelona en Comú es quedarien fent oposició a l'ajuntament o passarien a altres fronts?\nNo contemplem una altra possibilitat. Vam fer aquesta aposta municipal perquè creiem que la democràcia va néixer a les ciutats i és en les ciutats on volem recuperar-la. Avui el nostre objectiu és clarament municipalista i el que intentarem fer és formar un equip de govern el més cohesionat i el més il·lusionat possible.\n| 04/03/2015 - 21:02h\nUna persona que diu : " i fer que el govern de CiU, responsable de la política de privatització, precarització i desigualtat, pugui marxar ", i ignori que això no s'ha fet en els darrers 4 anys de Trias sinó que s'ha gestat durant anys i anys gràcies a ICV, a mi no em mereix cap credibilitat. Ni una. ICV ha arribat a tenir "Participació Ciutadana" i que algú m'expliqui que han fet per la participació com no sigui votar a favor del model PSC que és exactament igual que el de Trias avui. Diferències, zero.