Solucions per a combatre la crisi climàtica des de casa - ESCI-UPF News\nLa nostra lluita contra el canvi climàtic no s’atura i, malgrat la situació excepcional que estem vivint a Espanya, en estat d’alarma pel brot de la malaltia coronavirus COVID-19, hem de seguir combatent el que és un dels majors reptes per a la humanitat del segle XXI.\nNo saps com pots ajudar a combatre la crisi climàtica? La campanya climàtica “Actua ara” de les Nacions Unides ens dona solucions per a marcar la diferència en tots els aspectes de les nostres vides, des dels aliments que mengem fins a l’energia que consumim. Per això, ara que estem vivint un aïllament preventiu o quarantena per a reduir el nombre de contagis de la COVID-19, i evitar que aquests es produeixin de forma abrupta i col·lapsin els serveis mèdics i hospitalaris, et proposem aprofitar el confinament a casa per a promoure el canvi. I és que la campanya “Actua ara” no només ens demana canvis, sinó que ens convida a registrar i compartir les nostres accions, donant suport a l’acció climàtica i cridant a la participació contra la crisi climàtica.\nEn aquest moment crític de la història de la planeta, l’acció col·lectiva pot tenir un gran impacte en la lluita contra la crisi climàtica. Per aconseguir-ho a través de la campanya “Actua ara”, et deixem les accions de l’ONU per incorporar canvis al nostre dia a dia i contribuir a reduir la nostra petjada de carboni.\nPren dutxes de 5 minuts. L’escassetat d’aigua ja afecta quatre de cada deu persones al món. Amb el 80% de les aigües residuals sense tractament, donar-se dutxes més curtes és una excel·lent manera d’estalviar aquest valuós recurs.\nApaga els llums. Quan apaguem els llums, fins i tot si és durant uns segons, estalviem més energia de la que es necessita per encendre’ls. Per això, pensa en apagar els llums a les habitacions que no estiguis utilitzant.\nDesendolla els aparells que no utilitzis. Com menys energia s’utilitza, menys es necessita produir-ne i, per tant, més es contribueix a combatre la crisi climàtica.\nReomple i reutilitza. Cada minut, 1 milió d’ampolles de plàstic són utilitzades i després rebutjades, creant més de 300 milions de tones de residus de plàstic a l’any que contaminen el nostre medi ambient.\nRecicla.La majoria dels plàstics, al voltant del 80%, mai es descomponen completament; simplement es tornen cada vegada més petits fins que són ingerits per peixos i animals. Reciclar paper, plàstic, vidre i alumini produeix estalvis substancials de recursos i ajuda a evitar que els abocadors creixin.\nFes àpats sense carn. La indústria càrnia és responsable de més emissions de gasos d’efecte hivernacle que les companyies petrolieres més grans del món. La producció de carn contribueix a l’esgotament dels recursos hídrics i és el principal impulsor de la desforestació.\nConsumeix producte local. Consumeix productes locals i de temporada, així contribuiràs a donar suport a les empreses locals i evitar que els camions de transport condueixin llargues distàncies.\nFes servir bosses reutilitzables. Cada any, s’utilitzen fins a 5 bilions de bosses de plàstic d’un sol ús. A més de contaminar l’oceà i el medi ambient, les bosses de plàstic poden augmentar la transmissió de malalties com la malària en obstruir les clavegueres.\nAposta per la moda ecològica. La indústria de la moda és el segon major consumidor mundial d’aigua. Es necessiten 10,000 litres d’aigua per produir un parell de pantalons texans, equivalent a la quantitat d’aigua que una persona beu durant 10 anys. Per això, et proposem que aquests dies agafis fil i agulla i confeccionis nous dissenys a partir de roba que ja no fas servir. També pots publicar les teves creacions a les xarxes socials per animar a altres a fer el mateix.\nCondueix menys. Aquesta última recomanació de l’ONU la podrem aplicar quan hagi acabat la quarantena. El sector del transport representa al voltant del 64% del consum mundial de petroli, el 27% de tot l’ús d’energia i el 23% de les emissions de CO2 relacionades amb l’energia en el món. Justament, les emissions globals d’aquest sector baixaran considerablement degut a la COVID-19.\nSegons els experts, la COVID-19 ha provocat un descens en les emissions mundials de gasos d’efecte hivernacle, principalment a causa de l’aturada temporal de les activitats industrials a la Xina (el major emissor de carboni del món), la demanda de petroli i la disminució dels viatges aeris. Precisament a la Xina, els experts calculen que durant el darrer mes les emissions han estat al voltant d’un 25% inferiors a les habituals. Al mateix temps, mentre avança la propagació de la pandèmia del coronavirus, en nombrosos indrets del món com Europa i els Estats Units s’estan implementant mesures per a l’aïllament preventiu de les persones que provoquen un descens en les emissions derivades del transport.\nPerò, malgrat el fet que contribueixi a una disminució temporal de les emissions de gasos d’efecte hivernacle, no hi ha res a celebrar sobre la propagació del coronavirus, ja que segons els experts, les emissions mundials de carboni tendeixen a recuperar-se. Així mateix, també ens recorden que una situació de confinament pot provocar un major consum energètic a les llars i un increment en les compres online. Per això, cal que aquests dies a casa continuem tenint cura del medi ambient i combatent la crisi climàtica.\nCom més siguem, més impacte tindrem!


El projecte d’acollida per a dones nouvingudes “Totes plegades” és distingit amb el Premi Francesc Candel - Ajuntament de Mataró\nEl projecte d’acollida per a dones nouvingudes “Totes plegades” és distingit amb el Premi Francesc Candel\nL’impulsa la Vocalia de Dones de l’Associació de Veïns de Rocafonda amb el suport de l’Ajunt...\nL’impulsa la Vocalia de Dones de l’Associació de Veïns de Rocafonda amb el suport de l’Ajuntament\nEl projecte “Totes plegades”, una iniciativa d’acollida i convivència de dones al barri de Rocafonda, ha estat distingit amb el VIII Premi Francesc Candel, que la Fundació Lluís Carulla organitza amb el suport de la Direcció General d’Immigració de la Generalitat de Catalunya.\n“Totes plegades” és un projecte d’acollida per a dones nouvingudes, iniciat l’any 2004 per la Vocalia de Dones de l’Associació de Veïns de Rocafonda amb l’objectiu de fomentar l’aprenentatge de la llengua i la cultura catalanes, així com la descoberta de Mataró com a ciutat acollidora. Compta amb el suport del Servei de Nova Ciutadania i, des de 2010, de l’Associació Baobab i Taghrast-Espai Amazic.\nEls Premis Francesc Candel reconeixen i difonen les bones pràctiques en l’àmbit de la integració dels ciutadans catalans d’origen immigrant. Tenen una dotació econòmica de 3.000 € per a cadascun dels cinc projectes que resulten guardonats cada any. En aquesta VIII edició s’hi van presentar 90 propostes i, a més del projecte mataroní, van resultar premiats els projectes següents:\n- “Desmuntant rumors”, de l’Ajuntament de Tàrrega.\n- “Amb veu nova, les velles paraules”, del Centre de Normalització Lingüística d’Osona.\n- “Laboratorio Antiracista”, de SOS Racisme Catalunya.\n- “Projecte Arrels”, de l’Institut Roquetes, de Roquetes.\nEl lliurament dels VIII Premis Francesc Candel tindrà lloc el proper dimecres, 26 d’octubre, a les 19.00 h, al Pati Llimona de Barcelona (carrer Regomir, 3). L’acte comptarà amb la presència del director general per a la immigració de la Generalitat de Catalunya, Xavier Bosch, i la presidenta de la Fundació Lluís Carulla, Montserrat Carulla.


Rosavita Chianni Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nRosavita-, Chianni, Chianni, Itàlia, 56034 - Veure al mapaRosavitaVeure més fotosPiscinaVeure més fotosVeure totes les 44 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Rosavita és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Chianni. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Rosavita també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Chianni. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera a cada habitació. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina exterior. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Rosavita no troba competidors en cap categoria.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióneverarenta vaixellesempolles d'aigua de cortesiarentadora Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


Qui hi ha dins del cos de la meva mare? | Cuidante, acompanyem al cuidador\nInici / Cuidadors no professionals / Qui hi ha dins del cos de la meva mare?\nDesconeixes qui habita el cos de la teva mare malalta d’Alzheimer\nLa malaltia de l’Alzheimer com d’altres demències té un fort impacte en tu mateixa si ets la cuidadora principal i en la teva família. El component degeneratiu i la pèrdua de memòria porta al teu familiar per un camí d’incertesa, inseguretat i incomoditat, que la porta a dependre més de tu cada dia. La pèrdua de memòria que pateix la teva mare o el teu pare genera un estat de confusió del que emergeixen noves emocions, conductes i actituds molt diferents a les que acostumava a tenir, que tendeixen a desestabilitzar les relacions familiars especialment la que manté amb tu.\nLa confusió, la desorientació i la incertesa s’instal·len en el teu dia a dia arribant al punt de no saber tractar a la teva mare perquè no la reconeixes…i possiblement ella a tu tampoc.\nImagina’t que estàs asseguda a la butaca de casa i de la cuina surt un desconegut que et diu que en cinc minuts dinaràs. El pànic s’apodera de tu immediatament, qui ha irromput a casa meva? D’altra banda tu reconeixent al teu familiar entres en pànic igualment perquè no t’expliques com pot ser que no et reconegui i et preguntes, qui és l’estrany que ocupa el cos de la meva mare o el meu pare? Vius una situació molt angoixant compartida, possiblement el familiar de qui tens cura es neguiteja molt en el moment i tu pots posar-te molt nerviosa i no comprendre la situació que vius, tot i que t’hagin explicat que les persones que pateixen Alzheimer poden oblidar i deixar de reconèixer els seus éssers estimats.\nArribats a aquest punt pots prendre tres camins:\nIgnores els preceptes de la malaltia i vas desconnectant també del vincle familiar “com que la meva mare no em coneix…ja no la vaig a veure tant sovint, se’m trenca el cor cada cop que li pregunto qui soc i no ho sap”.\nEn aquest camí poden sorgir sentiments de tristesa i de culpabilitat. Deixes en les mans de l’altre la decisió de ser i estar per ell segons la seva capacitat de reconèixer-te/identificar-te. Pot ser que sentis la pèrdua avançada i la culpa per no fer allò que tu realment faries.\nTambé pots prendre aquest camí amb consciència si la situació et supera i no et trobes capaç d’assumir-la. És una decisió legítima i honesta amb tu mateixa. En aquest camí no hi hauria d’haver sentiment de culpabilitat.\nEt fas responsable de la teva posició en aquesta història. Li dones prioritat als teus sentiments i al teu vincle i aprens a comunicar-te per mitjà de les emocions amb el teu familiar.\nTot i que aquest camí és complex i requereix aprenentatge, t’has fet responsable d’ aquesta situació essent tu l’única que ho pots fer (a part de les persones que col·laboren amb tu). El que no et reconegui (la teva imatge corporal) desestabilitza la teva identitat, però recorda que la teva essència personal traduïda a l’energia que desprens és fàcilment reconeguda pel teu familiar, com sinó permetria que seguissis a casa seva quan l’estàs tractant amb amor i respecte? Pots fer l’exercici de ser tu i estar amb el teu familiar malgrat no et reconegui, recordant històries de vida, escoltant música, cantant plegats, fent un passeig, veient àlbums de fotos, compartint silenci, agafats de la mà… fes-ho amb la màxima presència, sense pressa, sense preguntar qui soc jo…? te’n recordes de…? compartiu l’alegria d’estar plegats i deixarà d’importar qui hi ha en el cos del teu pare o la teva mare perquè tu hauràs pres la decisió d’estimar-la igualment. Si desitges llegir altres articles sobre com acompanyar de manera conscient i respectuosa a la nostra gent gran, visita el meu Blog Si tens dificultats a l’hora d’acompanyar emocionalment la teva gent gran i necessites un servei personalitzat, pots mirar el servei d’acompanyament psicològic i emocional individual clicant aquí\nEtiquetes: consciència, estimar, família, sentiments i emocions


EINES I FEINES - Llibreria Geli - Llibreria Online de Girona - Comprar llibres en català i castellà\nLa terrissa era, fins farà un segle, indispensable per la vida quotidiana. Amb aquest material es presentaven tota mena d?atuells per els usos de la vida domèstica. Això fa que la ... Romero vidal,alfons/rosal... BRAU,EDICIONS DEL lunes, 1 de diciembre de 2014\nAutor: Romero vidal,alfons/rosal sagalés,joan Editorial: BRAU,EDICIONS DEL Llançament: 01/12/2014 DISPONIBLE\nEl llibre analitza el significat del vestit popular i com es diferencia del vestit tradicional, el vestit típic, el vestit regional o el vestit folklòric. Estudia la seva relació a... Ventosa,sílvia/garrich,mo... BRAU,EDICIONS DEL lunes, 1 de diciembre de 2014\nAutor: Ventosa,sílvia/garrich,montserrat Editorial: BRAU,EDICIONS DEL Llançament: 01/12/2014 Consultar disponibilitat\nLa pesca ha estat des de sempre una activitat vital per a la supervivència humana. Practicada des de la més remota antiguitat, ens ha llegat una gran diversitat de mètodes estretam... Boix llonch,lurdes BRAU,EDICIONS DEL martes, 1 de diciembre de 2015\nAutor: Boix llonch,lurdes Editorial: BRAU,EDICIONS DEL Llançament: 01/12/2015 DISPONIBLE\nLa casa tradicional, sovint immersa en una situació entre el desconeixement i la idealització, té dificultats per donar a conèixer la lògica que va permetre el sorgiment d?unes con... Ripoll masferrer,ramon BRAU,EDICIONS DEL jueves, 1 de diciembre de 2016\nAutor: Ripoll masferrer,ramon Editorial: BRAU,EDICIONS DEL Llançament: 01/12/2016 DISPONIBLE\nEl vidre té unes particularitats que el fan únic -transparència, asèpsia, mal·leabilitat- i que, alhora, el fan idoni per fabricar infinitat d’objectes d’ús comú, des de porrons fi... Carreras barreda,jordi BRAU,EDICIONS DEL sábado, 1 de diciembre de 2018\nAutor: Carreras barreda,jordi Editorial: BRAU,EDICIONS DEL Llançament: 01/12/2018 Consultar disponibilitat\nEl llibre analitza les característiques del moble popular: simplicitat, utilitat i manufactura artesanal. Se centra en els mobles de la casa de pagès (calaixeres, taules, escons, l... Cortés elia,maría del agu... BRAU,EDICIONS DEL martes, 1 de octubre de 2019\nAutor: Cortés elia,maría del agua Editorial: BRAU,EDICIONS DEL Llançament: 01/10/2019 DISPONIBLE


Puigdemont desautoritza Torra - Notícies Confidencial - e-notíciesPuigdemont desautoritza Torra -\nConfidencial · 5 de Novembre de 2019. 00:40h.\nPuigdemont desautoritza Torra\nWaterloo no vol negociar amb l'Estat\nPuigdemont i Torra en una imatge d'arxiu\nMentre el president Torra fa reiterades trucades telefòniques al cap de l'Executiu espanyol, Pedro Sánchez -que no li agafa el telèfon-, per demanar-li que iniciï una negociació, l'expresident Puigdemont rebutja des de Waterloo qualsevol posició de diàleg amb l'administració espanyola. Aquest rebuig l'ha plantejat durant la recent presentació, a Barcelona, de l'anomenada assemblea de càrrecs electes.\nEn aquest sentit, Puigdemont es va dirigir "a tots els catalans (...), per dir-los que hem escoltat el seu clam i que seguim amb una agenda pròpia, no la de l'Estat repressor", afegint que "a les presons s'acumulen persones de totes les edats, perseguides per un Estat que té tanta fúria acumulada que no sap com contenir la seva funció repressora".\nEl seu rebuig a negociar amb l'Estat va ser contundent, desautoritzant així Torra, ja que ha afirmat que l'independentisme ha d'intentar aconseguir els seus objectius "sense esperar la impossible conjunció astral d'un Govern [espanyol] que no entén de diàleg ni del respecte a l'altre". El clar desmarcatge de Puigdemont pel que fa a Torra ha estat gairebé ignorat pels mitjans de comunicació catalans.\nIndependentisme, Puigdemont, Barcelona, Govern espanyol, Estat espanyol, Pedro Sánchez, Quim Torra\nBorrell s’en va però es queda


Haikús humans: Einstein\nPublicat el 30 de gener de 2014 per giusepe\nEinstein: dus l’espai i el temps\na tot un símbol.\nLa dissolució de l’argument\nPublicat el 23 de gener de 2014 per giusepe\nCrònica publicada a l’edició digital de l’Ara sobre la presentació a la Llibreria 22 de Girona de la novel·la Totes les estacions de França, amb què Oriol Ponsatí-Murlà va guanyar el premi Just Manuel casero 2013. La foto és obra de Gerard Bagué.\n“Si me’n surto, la proliferació d’històries irreconciliables que giraran al voltant de la mateixa maleta [carregada de lingots d’or] han de portar a la dissolució de l’argument, a una mena d’autodestrucció per saturació”. Aquesta afirmació de l’escriptor O al desè capítol de Totes les estacions de França arriba en el moment precís i situa el lector en un nou escenari. Ens ho explicarà millor Josep Maria Fonalleras: “Amb l’aparició d’O, el joc i les exhibicions estilístiques s’embranquen en una dialèctica endimoniada en l’espai i el temps i desemboquen en un exercici metaliterari que trasbalsa i converteix la broma inicial en reflexió”.\nFonalleras, portaveu del jurat que va atorgar a Oriol Ponsatí-Murlà el Premi Just Manuel Casero 2013, ha presentat aquest vespre a la Llibreria 22 una obra que l’editor d’Empúries, Josep Lluch, considera “pròpia d’un veterà”. Segons Lluch, “l’ús de la llengua, la consciència d’estil, el domini de l’estratègia narrativa i l’equilibri entre el to d’intriga i un joc irònic sempre a favor del lector” converteixen aquesta novel·la curta en una narració “mil·limetrada i perfecta, en una notable peça d’orfebreria”.\nL’habilitat d’embolicar-ho tot\nSemblava difícil que Ponsatí-Murlà pogués acaparar més elogis que tres mesos enrere, quan el jurat va qualificar la seva obra com a “un brillantíssim exercici d’estil que fa pensar en els llibres de Raymon Queneau i algunes peces de complicada estructura formal de Cortázar”. Després de rellegir-la, però, Fonalleras en té una nova percepció (entre altres matisos, hi incorpora “la presència de la música, amb variacions, ‘ritornellos’, que recuperen no només situacions i personatges, sinó també frases i descripcions en una espiral narrativa de primer ordre”) que li permet intensificar les lloances. “L’autor podria haver optat per una solució fàcil, explicar com ha aparegut la maleta en un vagó de rodalies de París, però té l’habilitat d’embolicar-ho tot, de renunciar a la possible resposta i fer un pas més que provoca que el lector acabi sent més feliç i més savi”.\nBorges, Queneau i Fonalleras\nEl nou premi Casero tampoc no ha fet curt en referir-se a l’autor d’obres com Botxenski i companyia, Llarga vista i Climent: “Aquests dies, quan em pregunten per les possibles influències, surten noms com Cortázar, Borges, Queneau i Perec, però em sembla que no és difícil detectar la meva voluntat d’apropar-me –i sóc conscient que ens separen anys llum– a un model com el que proposa Josep Maria Fonalleras”.\nPonsatí-Murlà ha explicat, no se sap si seriosament o en coherència amb la “gran broma” que acaba sent la seva novel·la, que tenia encarregada una corbata especial per a l’ocasió, plena de vies de tren com les que apareixen a la portada del seu llibre, però que finalment no li ha arribat a temps. Pensant-ho bé, però, dubtar que ho digués de debò equivaldria a no haver-se fixat en la corbata amb què va recollir el Casero més parisenc.\nL’escriptor (i doctor en filosofia, editor de l’Ela Geminada, traductor i rapsode, entre altres coses) considera que “si vols fer res seriós en el món de la literatura has de guanyar el Casero, un premi insubornable que es caracteritza per l’honestedat i transparència del procés”. També ha destacat que en els darrers anys “m’han passat moltes coses: he presentat una tesi doctoral, he trobat una dona que em suporta, he tingut dos fills i he creat una editorial que ja ha publicat quinze llibres. Enmig d’aquest batibull vital, entre Aristòtil, bolquers i xumets, m’he posat a fer literatura”.\nPer concloure l’acte, que ha omplert de gom a gom la Llibreria 22, Oriol Ponsatí-Murlà ha llegit un ‘excursus’ del capítol sisè del llibre en què es parla de la gent que assisteix amb assiduïtat als concerts de música clàssica. Vegem-ne un tast: “Si hi ha quelcom que fa perdre irremissiblement la fe en l’espècie humana és veure una senyora septuagenària dempeus, després d’haver escoltat una bona sonata de Brahms, cridant bravo com una bacant enfollida, colpejant el terra amb els peus i aplaudint neuròticament, en lloc de guardar un silenci reverencial davant del miracle d’una obra ben executada”.\nHaikús humans: Hitler\nPublicat el 18 de gener de 2014 per giusepe\nLes nits al búnquer\net mortifiquen, Hitler.\nPrem el gallet, bord!\nHaikús humans: Freud\nPublicat el 8 de gener de 2014 per giusepe\nCatarsi de Freud:\nrius de somnis desbordats,


Mostrant resultats per a la categoria: Viu Fabra Centrex\nJa tenim guanyadora del Passaport Fabra\nAvui ha tingut lloc el sorteig del Passaport Fabra, la promoció que Eix Fabra Centre ha desenvolupat durante les darreres setmanes.\nEl Conseller de Comerç de Nou Barris, Sr. Andrés Rodriguez, i el President de Fabra Centre, Sr.... Més info\nII Concurs de Carnestoltes Fabra Centre\nAquest cap de setmana vam fer el II Concurs de disfresses i aparadors de Fabra Centre. Els nostres comerciants es van disfressar i van guarnir els seus aparadors per sumar-se a la festa del... Més info\nQuè fan uns Reis Mags a Fabra Centre?\nAquesta tarda hem tingut la visita de dos Reis Mags a Fabra Centre. Concretament un Rei i una Reina que han vingut a recollir personalment les cartes que els hi volguessin donar els nens... Més info\nAvui a la Pl. Paul Claudel, conjuntament amb Entorn Virrei, hem tingut un taller de joguines molt especial. Nens i nenes han après a elaborar joguines a partir del material reutilitzable que ens... Més info\nEl dissabte passat vam fer cagar el Tió a Fabra Centre. Un grup de pastors de les muntanyes ens van baixar un tió gegant que havien estat cuidant durant molt de temps. I estava tant ben... Més info\nEl Pare Noel a Fabra Centre\nDurant un parell de dies, el Pare Noel s'ha estat passejant per Fabra Centre. Durant el seu recorregut ha visitat els comerços associats, segurament buscant bones idees per als regals que... Més info\nUn Nadal a ritme de swing\nAvui Fabra Centre ha estat l'escenari d'un espectacle molt especial. Uns ballarins ens han ensenyat com començar les Festes nadalenques amb molt de ritme. Ritme… de swing! Durant unes hores... Més info\nAhir dijous va tenir lloc a la Pl. Virrei Amat la Festa Oficial de l'Encesa de Llums del 2019. En col·laboració amb Eix Maragall, Eix Nou Barris, Entorn Virrei i Mercat de la Mercè vam... Més info\nUn "Castanyoween" dolçament terrorífic\nA Fabra Centre fa temps que treballem per conjugar festes tradicionals i modernes. Per això celebrem el nostre particular "Castanyoween", la Festa que uneix la modernitat i... Més info\nUna tarda d'Òpera a Fabra Centre\nEl divendres 13 de setembre Verdi, Puccini i Bizet es van donar cita a Fabra Centre. De la mà de la Fundació Barcelona Comerç i Òpera Jove de Catalunya, veïns... Més info\nEl Dia de Sant Jordi vam rebre una visita molt especial a Fabra Centre: el cavaller va aprofitar la seva diada per visitar-nos i regalar flors i espases fetes amb globus a la quitxalla. Acompanyat pel seu inseparable Fabradrac es va passejar pel... Més info\nEl passat dia 13 d'abril va tenir lloc a la plaça Virrei Amat la tradicional sortida de comerç de les Associacions de Comerciants del Districte: Eix Maragall, Eix Nou Barris, Entorn Virrei, Mercat de la Mercè i Fabra Centre van... Més info


Circuits curts de comercialització per a l’agricultura metropolitana i ecològica : el cas del Parc Agrari del Baix Llobregat (Gemma Francès-Tudel)\nAquest article se centra a analitzar els circuits curts de comercialització (CCC) que utilitzen els pagesos que produeixen segons els criteris de la producció agrària ecològica (PAE) en l’àmbit del Parc Agrari del Baix Llobregat. Es revisa el concepte circuit curt de comercialització, que primerament va ser entès com una estratègia tradicional de diversificació de les explotacions agràries de petita i mitjana dimensió, i que ha passat a ser incorporat, per la literatura més recent, dins del paraigua de les xarxes alimentàries alternatives i a ser considerat una via comercial idònia per a implementar els preceptes de l’agroecologia. L’article clou amb unes conclusions sobre les potencialitats i els colls d’ampolla als quals s’enfronten els pagesos que adopten els CCC com a estratègia de comercialització.\nArticle publicat al Núm. 44 de Quaderns agraris\nLa neologia de Jacques Lacan: apunts morfològics (Víctor Ruiz Aldana)\nLa neologia és una disciplina relativament nova que cada any guanya interès. A més, normalment demana interdisciplinarietat per comprendre completament tot el que ens pot oferir. En aquest article presentem una anàlisi morfològica d’una selecció de neologismes presents en una llista d’obres de Jacques Lacan, un dels psiquiatres i psicoanalistes de més renom i, alhora, més controvertits del segle XX. Després d’una introducció i la presentació de la figura de Lacan continuem amb l’anàlisi, en què incloem explicacions morfològiques dels quinze neologismes per mostrar el grau de transgressió de la neologia lacaniana. Per concloure, presentem algunes reflexions sobre els (no) límits de les regles de formació de mots, i com això pot ser interessant i fructífer per al desenvolupament de la disciplina.\nArticle publicat al Núm. 17 de Terminàlia\nDebats entorn de la funció social de la telesàtira política. La perspectiva de l’equip de producció de Polònia (TV3) (Marc Darriba Zaragoza)\nArticle publicat en el Vol. 35, Núm. 1 de Comunicació. Revista de recerca i d'anàlisi\nFerrater Mora: entre el seny i la rauxa (Carla Isabel Velásquez Giraldo)\nEls conceptes de seny i rauxa i la seva relació dicotòmica és un tema molt important en la història de la filosofia catalana. Ferrater Mora el tracta tenint en compte l’origen i la naturalesa de les dicotomies i la seva idea d’«integració». En la seva anàlisi integracionista troba que no hi ha un xoc o fractura entre tots dos, sinó que ambdues coses se solapen perquè formen part de la raó i de la virtut en diferents àmbits de la realitat que s’entrecreuen en l’ésser humà. Pot afirmar-se que Eugeni d’Ors va influir en el concepte de seny de Ferrater, i va acabar per encaminar-se cap a la idea que la virtut que vincula la teoria amb la pràctica forma part fonamental de la raó.\nArticle publicat en el número 28-29 (2018) de l'Anuari de la Societat Catalana de Filosofia\nAprendre mitjançant projectes. Una estratègia per a aprenentatges de qualitat (Joan Rué)\nL’aprenentatge basat en projectes reforça la motivació i el sentit d’agent de qui aprèn, tot incidint de manera positiva en les seves competències personals i la seva autonomia en fer i pensar. Aquestes fortaleses faciliten una relació de l’estudiant amb la cultura i el sentit de l’aprenentatge, de més qualitat que la derivada de les relacions convencionals d’ensenyament i aprenentatge. Com a estratègia docent, no es pot introduir en un centre sense fer canvis estructurals en l’àmbit curricular, en el guiatge metodològic i en el dels recursos a disposició dels estudiants.\nArticle publicat en el número 13 de la Revista Catalana de Pedagogia\nInnovació i invenció terminològica (Anna Estany) . Dossier: Terminologia per als invents i les patents\nLa frase «publish or perish» (‘publicar o morir’) forma part de les màximes del món acadèmic. Actualment, cal afegir la d’«innovar i inventar per sobreviure», que regna no només en l’acadèmia sinó en tots els àmbits de la ciència i la cultura. La singularitatde la situació actual és que la innovació ha transcendit el camp de la ciència aplicada i la tecnologia i ha arribat als fonaments del coneixement, és a dir, a l’epistemologia i la metodologia de la ciència. Per tot això, no hi ha dubte que la idea d’innovació i invenció terminològica adquireix tot el sentit.\nArticle publicat en el número 16 de la revista Terminàlia\nReferents geopolítics de la situació legal de la comunitat LGBTI (Enrique Viana i Víctor Fernández)\nArticle publicat en el número 84 de la revista Treballs de la Societat Catalana de Geografia\nEl relat del viatge a Weekend (d’estiu) a Nova York (1955) de Josep Pla (Maria Dasca)\nEl 1955 Josep Pla publicava el llibre Week-end (d’estiu) a New York, tercera sèrie de les «Cartes de lluny», i recull de les cròniques del viatge a Nova York que havia publicat a Destino un any abans, amb motiu d’un viatge que li encarregà l’editor Josep Vergés l’estiu del 1954. El 1960 les cròniques foren integrades en el volum Viaje a América, amb un pròleg de Nèstor Luján. Finalment, l’any 1978, el volum 34 de l’Obra completa inclourà la crònica del viatge sota l’epígraf Les Amèriques. El llibre de Pla de 1955 s’insereix en una tradició de literatura de viatges que va arrelant amb força a l’Europa de després de la segona guerra mundial. L’objectiu de l’article és analitzar Weekend (d’estiu) a Nova York des d’una doble perspectiva: 1) l’interès per Nord-Amèrica i la seva recreació literària en la tradició de cròniques de viatges de postguerra d’escriptors que viatgen als Estats Units durant els anys 40 i 50; 2) els trets estilístics de la literatura de viatges planiana.\nArticle publicat en el número 28 (2018) de la revista Llengua & Literatura\nEnsumar el càncer (Sergi Udina)\nLa recerca en la diagnosi clínica a partir de l’anàlisi de l’alè es troba en un moment interessant. La publicació de resultats prometedors en el camp de la diagnosi del càncer de pulmó a partir de l’alè exhalat dels pacients ha catapultat les expectatives de poder millorar enormement les tècniques de diagnosi emprant sistemes d’olfacció artificial, o «nassos electrònics». La recerca en el camp dels nanosensors i nanomaterials, les tècniques avançades de processament de senyal associades, i una extensiva obtenció de dades experimentals, apunten ara a salvar en part les limitacions que sovint han previngut l’èxit dels sistemes d’olfacció artificial en moltes aplicacions reals.\nArticle publicat en el volum 65 de Treballs de la Societat Catalana de Biologia\nVa sortir el català amb la diàspora dels jueus de Catalunya el 1492? (Pilar Romeu-Ferré)\nLa tesi d’aquest article sosté, contra el que alguns estudiosos han inferit a partir de suposats testimonis, que el català, tot i que, com altres llengües romàniques, va influir en la formació del judeocastellà, no va perviure més enllà del segle XVI en les comunitats jueves exiliades arran de les expulsions de terres catalanòfones de final del segle XV.\nArticle publicat en el número 25 de la revista Llengua & Literatura\nModa, gènere i consum (Joan Jiménez Gómez )\nTot i que en les societats modernes occidentals els mons de la vida quotidiana, com són el treball, la família o l’escola, semblen cada vegada més igualitaris, encara es pot observar com s’organitzen sobre la base de confins que separen homes i dones. En aquest sentit, que moltes de les diferències que han marcat el desenvolupament del consum modern hagin estat debilitades i transformades no significa que les sancions, tant morals com socials, que s’apliquen als consumidors segons la seva identitat de gènere hagin desaparegut. Especialment quan es tracta de consums de moda. Aquest article aporta reflexions teòriques al voltant d’unes pràctiques en les quals s’entrecreuen polítiques de normalitat amb polítiques de la diferència.\nArticle publicat en el número 29 de la Revista Catalana de Sociologia\nLa televisió digital terrestre: un color millor... i alguns grisos (Jordi Berenguer)\nL'article repassa la història de la televisió, cosa que permet entendre, per una banda, els avenços tecnològics que s’han succeït i com han incidit en la millora de la possible oferta televisiva i, per l’altra, com s’ha anat compaginant la introducció d’aquestes millores amb la compatibilitat i adaptació dels equips existents en cada moment, per aconseguir un desenvolupament sostenible en aquest àmbit\nArticle publicat en el número 6 (2014) de la Revista de Tecnologia\nHi ha un terme per descriure simultàniament 'mesurament' i 'identificació'? (Xavier Fuentes i Àngels Egea)\nAquest article explora diferents propostes denominatives a l’hora de triar un terme que permeti designar al mateix temps l’acció de mesurar magnituds (propietats quantitatives) i l’acció d’identificar propietats nominals (propietats qualitatives), que són activitats que es duen a terme simultàniament en molts laboratoris cientificotecnològics i per a les quals no hi ha encara cap terme recomanat internacionalment.\nArticle publicat en el número 9 (juny 2014) de la revista Terminàlia\nCatalunya en el procés de construcció de l’Estat modern espanyol (segles XVI-XVIII). Una aproximació interpretativa (Antoni Simon)\nAquest article ofereix una visió sintètica i interpretativa del difícil i al capdavall forçat encaix de Catalunya en l’Estat modern espanyol sorgit dels temps moderns. Més concretament, s’ocupa dels aproximadament cent cinquanta anys que van des de mitjan segle XVI fins a la fi de la Guerra de Successió espanyola al començament del segle XVIII. La lectura que ofereix aquest article del procés d’unió política de l’espai estatal espanyol constitueix un contrapunt interpretatiu a la visió determinist atan dominant en la historiografia nacionalista espanyola.\nArticle publicat en el número 7 (2014) de la revista Catalan Historical Review\nLa gestión del léxico especializado en los diccionarios electrónicos bilíngües (M. Teresa Ortego i Purificación Fernández)\nEl lèxic general s’incrementa amb unitats circumscrites a contextos especialitzats, que s’incorporen gradualment en els diccionaris generals bilingües. En conseqüència, es considera pertinent una aproximació a l’estudi de la gestió del lèxic especialitzat en dos diccionaris electrònics bilingües, ja que els resultats posaran en relleu la necessitat de plantejar noves propostes tant per al tractament d’aquest lèxic com per augmentar l’eficàcia de la recuperació de la informació especialitzada en aquestes obres.\nLa premsa pedagògica en la construcció de la identitat professional dels mestres: 'El Magisterio Balear' (Francesca Comas i Bernat Sureda)\nAl llarg del segle XIX, en paral·lel a la configuració del sistema educatiu liberal espanyol, els mestres van prenent consciència de l’especificitat de la seva professió, valorant la seva funció i construint la seva identitat professional. Dos fenòmens posen de manifest aquest procés i contribueixen al seu desenvolupament: les associacions professionals i la seva premsa pedagògica. En aquest article s'analitza la contribució d’El Magisterio Balear —òrgan de l’Asociación de Maestros de las Baleares i la publicació més important de premsa pedagògica professional a les Balears entre el final del segle xix i el primer terç del XX— a la consolidació de la identitat professional del magisteri.\nArticle publicat en el número 24 (2014) d'Educació i Història: Revista d'Història de l'Educació\nJosep Castells Guardiola: El grafè\nL’any 2004, Andre K. Geim i Konstantin S. Novoselov, a la Universitat de Manchester, preparen i identifiquen el grafè a partir del grafit. Aquest treball té una rellevància especial i fa que l’any 2010 ambdós científics rebin el Premi Nobel de Física «pels seus innovadors experiments sobre el caràcter bidimensional del grafè». A banda de la importància del caràcter bidimensional\nde la seva estructura, el grafè obre nous camps de recerca i estudi tant de les seves propietats com de les aplicacions en l’àmbit de la química i els nous materials. Aquest treball, basat en el discurs inaugural del curs 2012-2013 pronunciat per l’autor a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, presenta una visió introductòria dels aspectes clau del grafè, així com de les seves propietats i aplicacions.\nArticle publicat en el número 12 (2013) de la Revista de la Societat Catalana de Química\nG. Barberà i M. Mosella: Gramàtica i modalitat gestovisual: la concordança verbal en llengua de signes catalana (LSC)\nEncara que utilitzin una modalitat diferent, les llengües de signes presenten els mateixos components gramaticals tradicionalment atribuïts a les llengües orals. Aquest article presenta una revisió dels elements essencials que componen la gramàtica de les llengües de signes, fent especial èmfasi en els aspectes derivats de l’ús de la modalitat gestovisual. A tall d’exemple, ens centrem en l’expressió dels arguments i del nombre en la concordança verbal en llengua de signes catalana (LSC).\nArticle publicat en el número 24 (2014) de la revista Llengua & Literatura\nJ. Font, R. Alibés, F. Busqué i JD Maréchal: A la recerca de nous fàrmacs: el cas d’alguns antiretrovirals\nEn aquest treball es fa una breu història del desenvolupament de la terapèutica química i, en especial, del disseny racional de nous fàrmacs. Es presenta un exemple concret de l'ús de la tècnica computacional del docking a la recerca de noves «petites molècules» antiretovirals.\nVíctor Falguera: Les noves actituds dels consumidors: una visió integral de la producció ecològica\nL’avaluació detallada dels suposats avantatges que comporta la producció agrària ecològica porta a pensar que el creixement d’aquest mercat pot ser el resultat de campanyes de màrqueting més que no pas d’estudis científics. Aquest article intenta establir un enfocament integral del fenomen alimentari ecològic, avaluant la seva idoneïtat en un moment de recessió econòmica, plantejant les alternativesmés viables des de tots els punts de vista i les seves conseqüències sobre l’entorn rural i la seva població.\nArticle publicat en el vol. 14, núm. 1 de la revista TECA. Tecnologia i Ciència dels Aliments\nJordi Casanovas: Inscripcions per a no ser llegides, símbols per a no ser vistos\nAquest article es proposa cridar l’atenció sobre una de les variants dels epitafis medievals jueus molt poc coneguda. Ens referim als textos (noms i algunes fórmules) i als símbols, de variada tipologia, gravats a l’interior de la tomba, alguns dels quals són ja coneguts des de fa molt temps (València, Mallorca), però dels quals encara no s’havia fet la llista ni havien estat sistematitzats. La troballa recent d’un nou exemple d’aquesta tipologia ha tornat a posar en evidència la necessitat d’una cura especial en la seva cerca. Malgrat el nombre tan reduït, semblen abraçar un arc cronològic molt ampli, un aspecte, aquest, que confirma la perdurabilitat dels costums funeraris dels jueus.\nArticle publicat en el número 9 de la revista TAMID\nMarc Antoni Adells: La «Gramàtica» de Salvador Puig (1770), llibre de text del Col·legi Episcopal de Barcelona\nL'article és una aportació a la pedagogia i pràctica escolar de la Il·lustració,en la concepció i l’ús dels manuals o llibres de text. Es fa focalitzant l’atenció en un «promptuari» de l’època –l’episcopat del bisbe il·lustrat Joosep Climent a Barcelona–, els anys setanta del segle XVIII. Es tracta de la Gramática castellana –en realitat un text bilingüe català/castellà– del doctor Salvador Puig, catedràtic i col·laborador estret de Climent al Col·legi Episcopal. La Gramática conté un valuós pròleg de l’autor, pels suggeriments didàctics i per la referència biogràfica a l’impulsor de l’edició: el doctor Climent i Avinent. Tot i que Salvador Puig s’esforça per presentar l’edició com a modesta, la Gramática esdevé una publicació emblemàtica i significativa, en compliment de la pragmàtica borbònica d’oficialitat del castellà i fruit de l’esforç d’alguns –Climent entre ells– per la pervivència del català.\nArticle publicat en el volum 22, de Història i Educació. Revista d'Història de l'Educació\nElisenda Bernal i Andreu Gallén: Sobre la falta de referència lexicogràfica normalitzada en la terminologia musical per al català\nL’absència d’un diccionari terminològic de música en català obliga que l'única referència de consulta siguin els diccionaris generals, bàsicament el DIEC2 i el GDLC. Aquests diccionaris resulten clarament limitats davant les necessitats que sorgeixen en una traducció (o en una correcció), en la qual es posen en relleu les dificultats que hi ha en traslladar un text d’una llengua a una altra, cosa que exigeix un coneixement de la matèria que, sovint, el traductor no té. En aquest treball presentem una anàlisi dels termes musicals presents en el DIEC2 i en quatre diccionaris especialitzats, atenent especialment la tipologia dels manlleus qued s'hi recullen, així com també una descripció de les arees temàtiques que cobreixen.\nArticle publicat en el número 8 de Terminàlia\nMontserrat Casals: Teories de primer ordre i els problemes de Tarski\nA principis del segle xx, les matemàtiques varen viure una crisi de fonaments\nconeguda com a Grundlagenkrise der Mathematik. Com a resposta a la necessitat de formalització de les matemàtiques, la lògica matemàtica va experimentar un desenvolupament profund. Aquest desenvolupament va derivar en el naixement de diverses branques de les matemàtiques, entre les quals la teoria de models, que estudia les estructures algebraiques des de la perspectiva de la lògica matemàtica. En aquest article es presenta aquest punt de vista, mostrant tant la seva potència com les seves limitacions.\nArticle publicat en el volum 28, número 2, del Butlletí de la Societat Catalana de Matemàtiques\nNeus Monllor:La nova pagesia: vers un nou model agrosocial\nL’article argumenta alguns dels resultats del treball doctoral de l’autora, en què s’explora la realitat del relleu generacional del sector agrari amb l’objectiu de comprendre el procés d’incorporació, les pràctiques agràries dels joves i les seves actituds vers un canvi de paradigma. Els resultats mostren com les pràctiques i les actituds dels joves varien segons el seu origen familiar. Els que han nascut en un entorn agrari (pagesia tradicional) són més propensos a seguir les pràctiques agrícoles dins d’un paradigma convencional, mentre que els joves que provenen de famílies no agràries (pagesia nouvinguda) mostren característiques diferents més properes a un nou paradigma. La mostra de joves confirma l’existència d’un grup emergent molt vinculat a la terra i a la producció ecològica local, que busca la seva pròpia autonomia i que es manté optimista envers el futur del sector agrari. Aquesta nova onada de persones joves amb energia renovada s’ha anomenat «nova pagesia».\nArticle publicat en el número 35 de Quaderns agraris\nAnna I. Montesinos: La terminologia catalana de l'àmbit de la informàtica a través del temps i dels reculls terminològics\nEn aquest treball s’estudien els trets de la terminologia informàtica en llengua catalana dels reculls terminològics que s’han editat des dels seus inicis fins avui. S’hi analitzen les fonts terminològiques que han determinat els usos i les propostes terminològiques al llarg del temps. En aquest sentit, s’hi mostren els canvis que s’han experimentat quant al suport, els receptors, els objectius i les tendències terminològiques d’aquestes obres.\nJordi Beltran del Rey:Notícia i elogi de filosofar amb els joves\nMalgrat les dificultats atribuïdes a l’ensenyar filosofia a secundària, s’argumenta la importància d’aquesta en la formació integral de totes les persones. S’acusa d’elitisme, aristocratisme i fonamentalisme la tesi de la necessària desnaturalització que comportaria l’ensenyament de la filosofia a secundària. S’exposa i argumenta una concepció no essencialista de la filosofia centrada en el filosofar, concretat en les capacitats filosòfiques de problematitzar, conceptualitzar i argumentar entorn el nucli de les qüestions que en tots llocs i èpoques s’ha plantejat l’experiència humana. El compromís del professorat de secundària amb la filosofia i els i les joves que formen el seu alumnat requereix un tercer compromís amb la didàctica. Només així apareixerà una autèntica filosofia en acte. Això té repercusions en la formació del professorat, especialment en les competències filosòfiques. Finalment, s’aborda l’aporia d’una educació institucionalitzada que pretén l’emancipació de l’individu.\nArticle publicat en el número 24 de l'Anuari de la Societat Catalana de Filosofia\nMaria Pilar Navarro: Escola Nova: una nova pedagogia de la lectura a Catalunya\nArticle publicat en el número 22 d'Educació i Història: Revista d'Història de l'Educació\nLlúcia Oliva: El Consell de la Informació de Catalunya, com a sistema de rendiment de comptes dels mitjans\nQuan més es necessiten els sistemes d’autocontrol de la premsa que permetin recuperar la confiança de la societat en el periodisme, el Consell de la Informació de Catalunya (CIC) perd mitjans adherits. La crisi econòmica i les polítiques de la Generalitat poc apropiades han contribuït a la decadència. Malgrat això, un estudi recent demostra que el CIC ha estat útil en els seus primers setze anys de vida com a sistema de rendiment de comptes dels mitjans de comunicació (media accountability). L’observació dels resultats d’aquest estudi, al costat de les estadístiques d’altres consells de la informació europeus, demostra que hi ha una coincidència en les tendències. També queda clar que cal un esforç dels mitjans catalans per recuperar els valors i principis del periodisme que restableixin la confiança de la societat i assegurin el futur del periodisme.\nArticle publicat en el número 30 (2) de Comunicació. Revista de Recerca i d’Anàlisi\nMontserrat Vendrell: Personalised medicine: needs, challenges and considerations\nLa proporció de població mundial més gran de seixan ta anys doblarà l’actual l’any 2050. Això implicarà un augment de la prevalença de les malalties cròniques, que són de les més costoses, i que constitueixen una creixent pressió sobre els sis temes de salut. En aquests temps de restriccions pressupostàries, l’envelliment de la població condueix a la necessitat d’un canvi en l’assistència sanitària. Cal un enfocament triple basat en el disseny de programes que millorin l’experiència del pacient, així com la salut de la població, alhora que en redueixin els costos. El desenvolupament de la biologia molecular ha revelat els mecanismes subjacents de moltes malalties, i ens ha conduït cap a la medicina personalitzada. A mesura que la porta a l’atenció predictiva i preventiva s’obre, els problemes d’accés, lliurament i assequibilitat a l’atenció sanitària també s’alteraran: del tractament de les malalties a la preservació del benestar; d’un sistema reactiu, orientat a la malaltia, a un sistema de salut\npredictiu, personalitzat i preventiu.\nArticle publicat en el número 8 (2) de Contributions to Science\nJoan Cuscó: Eurgeni d'Ors. Philosophy and Humanism in the Twentieth Century\nEugeni d’Ors i Rovira was the most influential thinker in Catalan culture in the twentieth century. He stood at the forefront of Noucentisme, which he captures in his philosophical novelof 1911 La ben plantada [The Elegant Woman], the main focus of this essay. The contribution of d’Ors falls within the context of European debates on humanism, its meaning and its value, particularly in the aftermath of the First World War. His work is an interpretation of the Mediterranean and Greek roots of European civilization.\nArticle publicat en el número 6 de Journal of Catalan Intellectual History\nAlbert Balcells: Catalanism and national emancipation movements in the rest of Europe between 1885 and 1939\nCatalans' demands for self-government were always attuned to the national emancipationmovements in the rest of Europe.This was one way of projeting the movement abroad and seeking strategic models and international support, even though only ocassionally and with no lasting ties escept Catalonia's participation in the Congress of European Nacionalities starting in 1926. This organisation encompassed the national minorities which were theoretically safeguarded by the League of Nations. The time span of this article ranges from 1885 to 1939. The Irish and Czech national movements were the most influential ones outside the sphere of Marxist ideology. In the 1930s, curiosity about and admiration for the status of the nationalities within the Union of Soviet Republics was based on a idealised image which the circumstances of the 1936 Spanish Civil War contributed to feeding.\nArticle publicat en el número 6 de Catalan Historical Review\nIsidor Marí: Els usos lingüístics: tres consideracions sobre la delimitació conceptual, la consolidació i la modificabilitat\nL’article reprèn algunes qüestions de fons que sempre han estat presents en el debat sociolingüístic i polític sobre l’evolució dels usos lingüístics en la societat catalana. Planteja la necessitat de ponderar adequadament la interdependència i la complementarietat entre els usos que s’anomenen professionals i particulars, i insisteix que cal reconèixer la importància de tots dos usos i no subratllar la importància d’uns en detriment dels altres.\nArticle publicat en el número 22 de Treballs de Sociolingüística Catalana\nAlbert Romaní i Turullols: El lèxic muiscal, un banc d'experimentació sobre els manlleus\nAquest article ofereix una panoràmica general de la qüestió dels manlleus en la terminologia musical, amb un enfocament descriptiu, partint de l’observació de l’ús pràctic en el català d’avui, tant en el llenguatge escrit com en l’oral. Presentant el tema des d’una perspectiva històrica, permet observar totes les tipologies de manlleus i els diferents graus i procediments d’adaptació, des de la catalanització total fins a l’adopció o la transliteració.\nArticle publicat en el número 7 de la revista Terminàlia\nAndreu Domingo: «Català és...» El discurs sobre immigració i identitat nacional durant el franquisme: Francesc Candel i Jordi Pujol\nDurant el franquisme es conformà a Catalunya un nou discurs sobre la immigració, que va coincidir amb la segona gran onada migratòria procedent de la resta d’Espanya de 1950 a 1976. En la formulació d’aquest discurs destacaren dues figures principals, procedents ambdues de l’activisme polític des de posicions molt contrastades: per un costat el polític Jordi Pujol, per l’altre, l’escriptor Francesc Candel. Aquest article analitza tant el discurs resultant –gènesi, continguts i mútues influències–, com les crítiques que va rebre des de diversos sectors (polítics i acadèmics). Les aportacions d’aquest discurs seran: 1) la interiorització de la immigració en la definició nacional de Catalunya; 2) la inspiració de la praxi política que es desenvoluparà amb l’arribada del Règim de les Autonomies; i, 3) l’anticipació d’una forma específica de buscar en el relat de vida de l’immigrat, tant la pròpia comprensió com la de l’altre.\nArticle publicat en el número 75 de la revista Treballs de la Societat Catalana de Geografia\nJaume Guillamet: Periodisme i història, en un canvi de cicle\nEls efectes de les tecnologies digitals i Internet en el sistema de mitjans de comunicació social plantegen un canvi de perspectiva en la consideració de la història del periodisme, que es trobaria al final d’un cicle evolutiu. Al cap de quatre segles, la premsa i elperiodisme han estat substituïts en el seu paper de motors de la indústria de la comunicació, davant l’hegemonia creixent de l’audiovisual, els llocs web i les xarxes socials, de manera que els investigadors han d’afrontar una nova dimensió del temps històric que afecta el passat més immediat. Aquest article proposa alguns aspectes a tenir en compte des de la perspectiva de la crisi del periodisme, de la naturalesa dels mitjans i del cicle particular del periodisme català.\nArticle publicat en el número 30 Comunicacio: Revista de Recerca i Anàlisi\nAlbert Esteruelas:Darwin, els camps d’extermini i el pensament pedagògic del neoliberalisme\nAquest article aprofundeix sobre la importància dels camps d’extermini en la nostra societat des d’una perspectiva sociopolítica. En primer lloc, sostè que ni la Shoah ni els camps són un producte de la modernitat, sinó més aviat causa del naixement de la postmodernitat i el neoliberalisme. En segon lloc, exposa el Lager com a forma d’entendre la contemporaneïtat. En tercer lloc, analitza algunes similituds entre la política del Lageri l’actual. En quart lloc, discuteix sobre la precarietat com a forma de govern comú. En cinquè lloc, constata el paper primordial de la regulació basada en la desigualtat i la desregulació neoliberal com allò que es troba en el centre d’una animalització de l’ésser humà. En sisè lloc, reflexiona sobre la relació entre natura i cultura, comuna al neoliberalisme i als camps, que origina l’infrahome, aspecte que tracta com a conclusió.\nArticle publicat en el número 21 d'Educació i Història. Revista d'Història de l'Educació\nM. Soliva, O. Huerta, F.X. Martínez i M. López: Ús del compost: millora dels sòls o gestió de residus orgànics?\nLa utilització de matèria orgànica, i en particular del compost, presenta\nmolts avantatges per a la millora dels sòls, però cal conèixer i controlar bé\nles característiques dels materials que s'aporten i les necessitats dels sòls i dels vegetals per decidir les aplicacions. En l’article es parla d’aquests aspectes: què s’ha d’anomenar compost i el fet que no tots els materials amb aquesta denominació presenten les mateixes característiques ni comportaments.\nArticle publicat en el número 34 dels Quaderns Agraris\nLluís Costa i Mònica Puntí:Premsa gratuïta: un model de comunicació local\nLa relació entre la premsa gratuïta no institucional i la comunicació local és molt peculiar, ja que es tracta d’un model molt característic de comunicació de proximitat, i representa la constatació que la publicitat resulta suficient per a finançar productes informatius dirigits a públics bastant definits, sempre que disposin d’un bon departament comercial i d’una distribució eficaç en la seva àrea d’influència. Aquest treball analitza l’estat de la premsa gratuïta a Catalunya, on aquest fenomen ha destacat notablement. Es fa una caracterització dels trets més rellevants d’aquest tipus de premsa i se’n repassa la història, que ha anat des de l’eufòria dels primers anys, l’expansió i la consolidació, fins a la crisi actual.\nArticle publicat en el vol. 30, núm.1 de Comunicació. Revista de Recerca i Anàlisi\nJoan Ferrer i Francesc Feliu: La traducció del Càntic dels Càntics de Carles Riba\nArticle publicat en el vol. 8 (2012) TAMID. Revista Catalana Anual d’Estudis Hebraics\nEls efectes de les tecnologies digitals i Internet en el sistema de mitjans de comunicació social plantegen un canvi de perspectiva en la consideració de la història del periodisme, que es trobaria al final d’un cicle evolutiu. Al cap de quatre segles, la premsa i el periodisme han estat substituïts en el seu paper de motors de la indústria de la comunicació, davant l’hegemonia creixent de l’audiovisual, els llocs web i les xarxes socials, de manera que els investigadors han d’afrontar una nova dimensió del temps històric que afecta el passat més immediat. Aquest article proposa alguns aspectes a tenir encompte des de la perspectiva de la crisi del periodisme, de la naturalesa dels mitjans i del cicle particular del periodisme català.\nPep Anton Vieta, Laia Guillaumes, Mireia Güell, Miquel Duran, Josep Duran i Sílvia Simon: Química recreativa i eines 2.0 per a la didàctica i divulgació de la química\nQue la societat sovint té una visió negativa de la química i que la recerca científica que té lloc a les universitats es percep com a llunyana per part de la població són fets coneguts. En aquest article, fruit de la presentació feta per l’autor principal a la VII Trobada de Joves Investigadors dels Països Catalans, organitzada el febrer de 2012 per la Societat Catalana de Química (SCQ), es presenten diversos projectes duts a terme des de la Càtedra de Cultura Científica i Comunicació Digital de la Universitat de Girona (C4D, UdG) per tal d’apropar la recerca científica i la química en particular a la societat i, especialment, als estudiants preuniversitaris. La química recreativa, així com les eines TIC i 2.0, són l’eix vertebrador i innovador d’aquests projectes.\nArticle publicat en el número 11 de la Revista de la Societat Catalana de Química\nMònica Clua-Losada: L'Estat del benestar avui: Catalunya i Espanya\nAquest article traça les característiques principals de l'Estat del benestar tal com s'ha configurat a Catalunya en els darrers trenta anys, amb especial consideració a la darrera dècada, en què han aparegut els canvis més importants,i en què els discursos ideològics sobre l'Estat del benestar s'estan convertint en discursos complexos i carregats d'inevitabilitat.\nArticle publicat en l'anuari Societat catalana 2012\nSegundo Moyano: Siegfried Bernfeld i August Aichhorn: el treball educatiu en la protecció i atenció a les infàncies i les adolescències\nAquest article és un intent de promoure la recuperació d’autors com Siegfried Bernfeld i August Aichhorn, per tal d’incorporar-los al reconeixement històric en relació amb les pràctiques d’educació social. Ambdós proposen una particular mirada sobre la posició ètica de l’educador, les possibilitats i els límits de l’acció educativa en marcs institucionals, així com els intents de visibilització d’unes infàncies i adolescències oblidades per la història de la pedagogia.\nArticle publicat en el número 20 de la revista Educació i Història\nMargarida Castañer i Jaume Feliu: L’eurodistricte català transfronterer. Un espai emergent sense marc administratiu\nEl mes de juliol del 2007 es van iniciar els procediments per a la creació de l’Eurodistricte de l’espai català transfronterer. El seu àmbit territorial estaria format per la Catalunya del Nord (França) i per les comarques gironines i la Cerdanya (Espanya). En l’article es pretén comprovar que en l’evolució de la definició de l’Eurodistricte conflueixen un seguit de processos com la consciència de la complementarietat de l’àrea a causa de la construcció de grans infraestructures, la consolidació de grups d’acció en projectes territorials concrets, la funcionalitat creixent de l’espai o la confluència de l’escala local amb l’europea gràcies a programes de finançament com Interreg. El volum d’accions i agents que impliquen tots aquests processos, que conflueixen en l’espai i el temps, fan evident la necessitat d’un ens que li doni una cobertura legal i capacitat d’actuació territorial conjunta.\nArticle publicat en el número 74 de la revista Treballs de la Societat Catalana de Geografia\nAntoni Durà i Guimerà: La cooperació territorial transpirinenca en el context de l’Arc Mediterrani\nL’article avalua la cooperació territorial entre els territoris a banda i banda del Pirineu, prenent la seva àrea oriental i emmarcant-la en el context més ampli de l’Arc Mediterrani. El recurs al concepte braudelià de longue durée permet veure la cooperació territorial com a part d’una nova etapa d’integració europea i major pes dels governs subestatals. Les euroregions i altres vies de cooperació estan facilitant de nou l’aproximació entre territoris que les fronteres estatals havien aïllat durant els darrers segles. La cooperació territorial també té un paper creixent en la política de veïnatge de la UE. Tanmateix, caldrà encara\nsuperar molts obstacles per arribar a unes relacions transfrontereres veritablement fluides.\nJordi Massó: La moderna teoria de l’elecció social: de la impossibilitat a la possibilitat\nEs presenten els dos teoremes d’impossibilitat més importants de la moderna teoria de l’elecció social: el teorema d’Arrow per a funcions de benestar social no dictatorials que satisfan el principi de Pareto i la propietat de la independència d’alternatives irrellevants, i el teorema de Gibbard-Satterthwaite per a funcions d’elecció social no trivials i no manipulables.\nArticle publicat en el volum 27, núm 2, del Butlletí de la Societat Catalana de Matemàtiques\nMaria Pujol-Valls: Els llibres personals de Josep Vallverdú: La frustració en l'ancianitat\nJosep Vallverdú ha centrat la seva carrera en els assajos i «llibres personals» —tal com ell els anomena— des de final dels vuitanta, a més de continuar produint literatura infantil i juvenil. Els llibres personals contenen formes tan diverses com memòries, dietaris, articles de premsa, notes on comenta la seva pròpia obra i volums de viatges per Catalunya i altres indrets. Aquesta varietat de textos recull temes recurrents que expressen el punt de vista de l’autor sobre literatura, política i societat, així com la transformació de la cultura catalana des de l’inici de la seva recuperació.\nArticle publicat en el número 23 de la revista Llengua & Literatura\nCarme Miralles-Guasch: Estratègies territorials en el sector dels transports per fer front al canvi climàtic\nL’article explica la contribució dels gasos d’efecte hivernacle a l’atmosfera per part dels diferents mitjans de transport i en detalla les diferents emissions de cada un d’ells. Després exposa el repartiment modal a Catalunya en relació a les desiguals ofertes de transport públic existent en els territoris catalans i als diferents motius que generen els desplaçaments.\nArticle publicat en el número 73 de la revista Treballs de la Societat Catalana de Geografia\nEduard Massó: The accelerated universe. On the Nobel Prize in Physics 2011 awarded to Saul Perlmutter, Brian P. Schmidt, and Adam G. Riess\nEn aquest article es discuteix el Premi Nobel de Física 2011, atorgat a Saul Perlmutter, Brian P. Schmidt i Adam G. Riess pel descobriment de l’expansió accelerada de l’Univers mitjançant observacions de supernoves distants, i revisa el context cosmològic del descobriment i l’ús de les supernoves com candeles estàndard. Algunes de les conseqüències del descobriment també es presenten.\nArticle publicat en el número 8 de la revista Contributions to Science\nJuan Alfredo Obarrio Moreno: El benefici de l'edat al Regne de València\nEl present treball aborda l’estudi i les conseqüències jurídiques del trànsit de l’edat pupil·lar a la majoria d’edat en l’antic Regne de València. En concret, en relació amb el menor s’aborden qüestions com la necessària presència del tutor o curador per al menor, la seva incapacitat jurídica o les prohibicions a les quals es trobaven sotmesos. Pel que fa a la majoria d’edat, se centra fonamentalment en el denominat benefici de l’edat i en la seva aplicació a l’àmbit contractual.\nArticle publicat en el número 11 de la Revista de Dret Històric Català\nNoèlia Sánchez: «És quan dormo que hi veig clar»: Aproximació a les construccions de clivellament en català\nEl propòsit d’aquest article és presentar una aproximació a les construccions clivellades i pseudoclivellades del català. Aquestes estructures estan presents no només en el conjunt de les llengües romàniques, on han rebut una atenció especial per part de lingüistes i gramàtics, sinó també en diverses llengües del món tipològicament molt diferents; però sempre presenten propietats formals i funcionals que, en bona mesura, se superposen.\nRosario Delgado, Maria Jolis i Frederic Utzet: Mandelbrot i l’atzar\nEn aquest article s'analitza la contribució de Benoît Mandelbrot, considerat el pare de la geometria fractal, a diferents aplicacions de les matemàtiques en àmbits on intervé l’atzar, com ara la lingüística, la hidrologia, les finances o l’enginyeria del teletrànsit. S'introdueixen alguns conceptes i relacions bàsics del seu treball, desenvolupat al llarg de més de mig segle, que han passat a formar part del cos del coneixement científic general. S'incideix principalment en la llei de potència, l’autosimilitud, la memòria llarga i les cues pesades.\nJosep A. Grimalt: Els avatars dels textos de Llorenç Villalonga\nEls textos que coneixem publicats amb la firma de Llorenç Villalonga han passat per unes vicissituds tan vàries que arriben a fer dubtar de quina fou la intervenció que ell hi tingué. El cas més flagrant és el de Bearn, que encara circula en dues versions no coincidents. Canvis de títol, addicions, amplificacions, supressions, algunes de poc coherents amb la seva sensibilitat i el seu estil. En gran part devien esser degudes a pressions editorials.\nJosep Torró: The eastern regions of Al-Andalus before the conquest by Catalonia-Aragon: An overview\nThis article sets forth a highly schematic synthesis of current knowledge on the history of the eastern regions of Al-Andalus, particularly Tortosa, Valencia and the Balearic Islands, before they were conquered by the Crown of Aragon between the 12th and 13th centuries.\nArticle publicat en el número 5 de la revista Catalan Historical Review\nJosep Batalla: La teoria gramatical dels modistes\nL'interès a concebre el llenguatge com una teoria general del signe lingüístic fou recollit i sistematitzat per una escola de gramàtics, anomenats modistes, que al llarg d’un segle —de mitjan segle XIII a mitjan segle XIV—maldaren per elaborar una teoria del llenguatge (scientia sermocinalis) que partia del pressupòsit que la llengua reflecteix les estructures de pensament alhora que recull les estructures de la realitat. Els modistes, d’acord amb l’aristotelisme escolàstic, sostenien que les coses, en quant existents, posseeixen unes propietats o unes maneres d’ésser (modi essendi) que són copsades per la ment, a través d’unes formes innates de comprensió (modi intelligendi), al seu torn expressades per les formes universals del llenguatge (modi significandi).\nLlegeiu l'article sencer\nLiliana Arroyo: El budisme ara i aquí: Espanya va camí del Nirvana?\nDes dels anys seixanta, any rere any augmenta el nombre de simpatitzants budistes arreu d’Europa. El cas espanyol roman, a dia d’avui, poc estudiat i es desconeix l’abast que estan tenint les idees budistes a la nostra societat. En aquest article es pretén veure quins col·lectius estan adoptant alguns dels valors característics del budisme a Occident, com el nirvana, la reencarnació, el karma i l’enfocament no teista de la religió (Prebish i Keown, 2010). Aquest estudi és una primera aproximació al possible camp d’expansió de la cosmovisió budista a l’Estat espanyol.\nArticle publicat en el número 28 de la Revista Catalana de Sociologia\nOriol Vallcorba, Jordi Rius i Carles Miravitlles: TALP, un nou mètode de determinació d’estructures cristal·lines de fàrmacs i compostos moleculars per difracció de pols\nLa difracció de pols és una eina molt potent per a la determinació d’estructures cristal·lines de compostos tant iònics com moleculars quan no es disposa de monocristalls. Pel que fa als segons, les millores en els mètodes en l’espai directe dels darrers anys permeten tractar estructures cada cop més complexes malgrat les limitades resolucions espacials (dhkl) de les dades, sobretot per a molècules orgàniques. En aquest treball, es descriu i s’utilitza un nou mètode en l’espai directe, TALP, en el qual es combinen algoritmes de cerca (aleatòria o assistida amb la funció de rotació) amb afinaments per mínims quadrats ràpids de les coordenades atòmiques.\nJoan Manel Sánchez Griñó i Gerard Serratusell Miró. La gestió del pluralisme religiós als municipis catalans\nAquest article se centra en els mecanismes utilitzats pels ajuntaments catalans a l’hora de fer una gestió del pluralisme religiós a partir de les dades de la Fundació Carles Pi i Sunyer. Durant la dècada passada, l’existència i visibilització de la diversitat de cultes professats a Catalunya va créixer, en part, gràcies a les altes taxes immigratòries. D’acord amb les capacitats que la legislació atorga als ajuntaments, en aquest article parem atenció als àmbits de la política, la normativització i l’administració per tal de fer una explicació estructural sobre les diferents maneres d’afrontar la gestió dels afers municipals en aquesta temàtica.\nSantiago Izquierdo: El nacionalisme republicà a Catalunya (1904-1910)\nL'article vol resseguir la trajectòria del nacionalisme republicà entre els anys 1904 i 1910, tot inserint-la en el marc polític general català i espanyol i, en especial, en dos dels episodis centrals de la Catalunya de començaments del segle XX: Solidaritat Catalana i la Setmana Tràgica, que tindran una incidència directa en la gestació, el desenvolupament i la consolidació del projecte polític nacionalista republicà.\nArticle publicat en el número XXIII del Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics\nMontserrat Aguadé, Jaume Bertranpetit i Juli Peretó: Genomes i evolució: impacte en la biologia avui\nL’estudi dels genomes és un tema central en la biologia del segle XXI. Tenim eines per fer-ne la descripció de la seqüència que avancen ràpidament i un repte important ara mateix és la interpretació de l’allau d’informació genòmica. La comprensió dels genomes comença amb la lectura comparada: les diferències entre els genomes dels diferents individus d’una població o una espècie i les diferències entre els genomes de diferents espècies són la clau per a la reconstrucció del procés evolutiu, per entendre els canvis funcionals i per a la integració de la informació genètica en complexes xarxes d’interacció funcional.\nArticle publicat en el número 63 de la revista Treballs de la Societat Catalana de Biologia\nEnric Marín: El servei públic audiovisual a Catalunya: amenaces i reptes\nLa suma de la crisi econòmica i la mutació tecnològica constant ha dibuixat un escenari molt selectiu. En el cas de l’Estat espanyol, l’erràtica regulació del sector ha afegit elements d’incertesa i ha afeblit l’oferta del servei públic audiovisual. En aquestes condicions, el repte per a la CCMA és esdevenir ràpidament el tercer o quart operador de referència en l’àmbit estatal, i redefinir la política de pactes i aliances a escala espanyola i europea.\nArticle publicat en el volum 29, número 2, de la revista Comunicació. Revista de recerca i d'anàlisi\nJosep Àngel Mas Castells: El nom de la llengua i altres termes sociolingüístics en la campanya electoral per a les Corts Valencianes de 2011\nL’article estudia els termes amb què els grups polítics valencians van exposar les seues propostes de política lingüística i, especialment, els termes amb què van designar la llengua mateixa en la darrera campanya electoral per a les Corts Valencianes. Analitza la correlació entre l’ús de terminologia sociolingüística i la ideologia, partint de la premissa que l’ús d’aquesta terminologia té unes connotacions que ultrapassen el mer coneixement especialitzat.\nArticle publicat en el número 6 de la revista Terminàlia\nMaria del Mar Griera: Les ciències socials i l’estudi del fet religiós a Catalunya: nous temes de recerca\nLa recerca sobre el fet religiós ha pres rellevància en els darrers anys i ha guanyat prestigi, popularitat i visibilitat tant a escala internacional com a casa nostra. L’article examina com s’ha configurat històricament aquest camp d’investigació a Catalunya i explora les línies de recerca existents actualment. Per acabar, l’article fa un balanç breu sobre les principals llacunes i els desafiaments més importants en aquesta àrea a Catalunya.\nMarta Llauradó i Jaume Reventós: Rastrejant el càncer\nEl càncer és una malaltia produïda pel creixement descontrolat de les cèl·lules de l’organisme. La cerca de marcadors tumorals específics de cada tipus de càncer és l’escenari ideal per assolir aquestes fites. En aquest article s’exposen tres projectes com a exemple d’aquest tipus de recerca: el càncer d’ovari, el càncer d’endometri i el càncer de pròstata.\nArticle publicat en el número 29 d'Omnis Cellula\nRicard Vilaregut: L'independentisme a Catalunya: nou cicle, noves oportunitats\nUn repàs als esdeveniments produïts pel moviment sobiranista/independentista català l'any 2011 ens indica que aquest ha estat un any de traspàs. Un traspàs entès com a procés d'avaluació i aprenentatge d'un cicle marcat per l'aprovació d'un nou estatut, que indefectiblement porta a la preparació i adequació d'un altre cicle, aquest marcat per l'adhesió d'un tram significatiu de la societat catalana en relació amb la independència.\nArticle publicat a l'anuari Societat catalana 2012


Jordi Serrallonga: “En Sabater Pi va ser un dels últims grans naturalistes”\nPertany a una espècie en extinció: la dels naturalistes que, com Darwin en el viatge a bord del ‘Beagle’ a les Galápagos, van pel món amb una llibreta a la mà i documenten totes les espècies que troben. Així és com Darwin va elaborar la teoria de l’evolució per selecció natural\n5 min. 23/01/2015 00:00\n260x366 Impactat per una visita al zoo, Serrallonga es va vincular a Sabater Pi en llegir el seu llibre El chimpanzé y los orígenes de la cultura. / FRANCESC MELCION Impactat per una visita al zoo, Serrallonga es va vincular a Sabater Pi en llegir el seu llibre El chimpanzé y los orígenes de la cultura. / FRANCESC MELCION\nEn uns temps en què l’especialització ho és tot, sobreviure fent com Jordi Serrallonga no és fàcil. Abans de les retallades en recerca ja li era difícil trobar finançament. La figura del científic expedicionari no apareix en les convocatòries oficials. Per això va decidir deixar la plaça com a professor a la Universitat de Barcelona i buscar noves fórmules per fer el que volia. Ara, entre altres coses, és el nou ponent de la secció de ciències i tecnologia a l’Ateneu Barcelonès. Dimecres va impartir la primera xerrada: a la sala no hi cabia ni una agulla.\nEts naturalista i arqueòleg. ¿Com neixen les dues vocacions?\nDe petit veia Star Wars, El planeta dels simis i l’ Indiana Jones, que era el meu ídol. Em fascinava aquesta figura, la del professor universitari que també feia treball de camp. Quan a un estudiant li pots explicar què fas a la Patagònia, a les Galápagos o a Tanzània li aportes molt més.\nPerò a diferència de l’Indiana Jones, vas deixar la universitat.\nContinuo donant algunes classes, però vaig deixar la plaça quan ja em veia com ell, saltant per la finestra per esquivar les cues d’alumnes per atendre i poder anar d’expedició. I més quan aquí no hi ha recursos per fer expedicions. Ara passo mig any fora i mig any a Barcelona. En l’àmbit universitari això seria impossible. Les universitats anglosaxones tenen programes de viatges, però aquí no. Com a molt, estalviant recursos d’aquí i d’allà, pots fer-ne un de quinze dies i tan sols un cop a l’any. I jo no volia això. En canvi, ara puc fer observacions les quatre estacions de l’any, veure què canvia, què no...\nCom a petit Indiana Jones, ¿com vas acabar focalitzant el teu principal camp de recerca, els orígens humans a través dels homínids?\nEm va marcar una visita de petit al zoo. Va començar a ploure i ens vam refugiar al pavelló dels simis. A la nursery per a les cries de goril·la vaig veure com entrava el cuidador i un goril·la petit buscava la seva abraçada. No el va agafar i la mirada trista del goril·la petit va coincidir amb la meva. Em va impactar molt, vaig veure clar que en ells teníem els nostres orígens. I així va ser com va néixer el meu desig d’anar a l’Àfrica a estudiar els orígens dels humans.\nEts deixeble de Sabater Pi. ¿Com el vas conèixer?\nVaig llegir un llibre seu, El chimpanzé y los orígenes de la cultura, i em va fascinar. Ell va ser el descobridor de la cultura dels ximpanzés, va observar que utilitzen eines, que ho aprenen els uns dels altres, que hi ha àrees culturals... I vaig veure que això era com parlar dels ancestres. Sempre s’havia dit que la tecnologia marcava la diferència entre humans i animals. Però en Sabater Pi ho va desmentir. Quan vaig començar a estudiar, el primer que vaig fer va ser buscar el despatx d’en Sabater Pi. El vaig trobar, amb un rètol que deia que era al Zaire estudiant els bonobos, i una data de tornada. Aquell dia jo era allà, esperant. En Sabater Pi va ser un dels últims grans naturalistes.\nPer què cal estudiar els simis actuals per entendre el nostre passat?\nEn arqueologia, quan no hi ha restes, i això passa en molts jaciments d’homínids on trobem pedres però no pals, que són restes vegetals, aleshores hi ha buits de coneixement que es poden arribar a entendre estudiant el comportament dels ximpanzés, que utilitzen pals com a eines, i el de comunitats humanes, com els hadza, un grup ètnic de Tanzània. Amb ells he fet bona part de la recerca. Són l’últim grup caçador recol·lector autèntic que queda al continent africà.\nTambé has estudiat les comunitats aborígens d’Austràlia. Què tenen en comú amb els hadza?\nAl llac Natron, a Tanzània, vam trobar destrals de pedra amb restes fossilitzades de fibres i fitòlits, que són metabòlits vegetals i, per tant, vam ser els primers a descobrir que van tenir un mànec que es va acabar degradant. Vaig anar a veure els aborígens australians per estudiar com fan ells els mànecs.\nVa ser l’última expedició que vas fer a la universitat, tot i que amb recursos privats. ¿Ara com finances les teves expedicions?\nQuan el 2001 vaig publicar el primer llibre explicant què feia al llac Natron vaig rebre trucades de persones que volien venir. I vaig pensar que fer viatges científics, des de la perspectiva de la descoberta, podia ser una bona opció. Ara intercalo les expedicions en què vaig sol o amb un petit equip amb les que faig amb viatgers.\nCom són els teus acompanyants?\nHi ha de tot. Persones que fan realitat un somni, estudiants que s’han passat l’any estalviant... La feina es fa abans, durant el viatge i després. Parlo amb tothom, els explico el plantejament del viatge, que formen part de l’expedició... A Tanzània, per exemple, estem amb els massai. També visitem les Galápagos i la Patagònia.\n¿Ara les expedicions són com a arqueòleg o com a naturalista?\nNo he abandonat les excavacions, però ara duc una llibreta on anoto dades de tot tipus.\nUna aproximació inusual. Ara la ciència està molt especialitzada.\nDarwin va poder estudiar a les Galápagos perquè va poder observar i recollir tot tipus de dades. Avui difícilment donaran diners a un científic que plantegi, per exemple: “Vull anar a Mart d’expedició com va fer Darwin a les Galápagos”.


Salt aprova demanar un préstec de 4,9 milions d'euros per comprar 94 pisos i destinar-los a lloguer - Diari de Girona\nSalt aprova demanar un préstec de 4,9 milions d'euros per comprar 94 pisos i destinar-los a lloguer\nAmb l'adquisició d'aquests immobles, la població comptarà amb un parc de 184 habitatges\nacn | salt 15.03.2021 | 20:38\nVista aèria de Salt · Ajuntament de Salt\nVista aèria de Salt\nEl ple de Salt (Gironès) d'aquest dilluns ha aprovat autoritzar la Gestora Urbanísica Nousalt a concertar un préstec de 4,9 milions d'euros per a la compra de 94 pisos a través de la fórmula de tanteig i retracte. Aquests immobles s'afegiran als 82 que ja van adquirir a finals del 2019, a dos comprats recentment i als cinc que ja tenia la gestora. D'aquesta manera, Salt comptarà amb un parc de 184 habitatges per destinar-los a lloguer. L'alcalde, Jordi Viñas, ha remarcat que l'adquisició d'aquests pisos contribuirà a "avançar en l'objectiu" marcat per l'equip de govern d'acabar el mandat amb una borsa de 300 pisos. Els habitatges es destinen a lloguer per a estudiants, famílies joves, gent gran o famílies en situació de vulnerabilitat.\nL'Ajuntament de Salt ha fet un nou pas per consolidar i ampliar el parc municipal d'habitatge. Aquest dilluns, el ple ha autoritzat la Gestora Urbanística Nousalt a concertar un préstec de 4.984.939 euros per a la compra de 94 pisos.\nL'operació es durà a terme a través de la línia de préstecs bonificats i oferts per l'Institut Català de Finances després que Nousalt hagi executat el dret de tanteig i retracte sobre aquests habitatges. De la quantitat total del crèdit, 3.705.939 euros es destinaran a la compra dels pisos mentre que 1.188.999 seran per fer reformes als habitatges que ho necessitin.\nL'alcalde de Salt, Jordi Viñas, recorda que amb la compra d'aquests 94 pisos la població comptarà amb un parc de 184, i es va apropant a l'objectiu del govern municipal d'acabar el mandat actual amb uns 300 pisos.\n"El parc municipal d'habitatge de Salt és una prioritat i ens permet impulsar polítiques reals d'habitatge adreçades a col·lectius com els estudiants, les famílies joves, la gent gran o les famílies vulnerables", ha afegit Viñas.\nPer la seva banda, el regidor de Territori i Habitatge, Àlex Barceló, insisteix en el fet que treballen per "donar una solució" a les més de 900 peticions de veïns per accedir a pisos de lloguer social i protecció oficial. "Disposar d'un parc públic d'habitatge municipal potent és l'eina clau", ha remarcat Barceló.\nEl preu del lloguer dependrà de la zona, superfície i nombre d'habitacions dels pisos i oscil·larà entre els 150 i els 600 euros al mes, tenint en compte el màxim que estableixi la normativa sobre habitatges de protecció oficial (exceptuant els reservats per a emergències). La quantitat mensual es calcularà també segons els ingressos dels sol·licitants.\nSegons marca el reglament d'accés al parc municipal d'habitatges, la distribució inicial dels pisos (modificable en funció de la demanda real), serà d'un 20% per a estudiants; un 20% per a joves o famílies joves (menors de 35 anys); un 20% per a persones o famílies d'entre 35 i 65 anys i altres demandants d'habitatges de protecció oficial no inclosos en cap dels altres usos preferents i un 15% per a casos vinculats a la mesa d'emergències econòmiques i socials de l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, amb un màxim de 15 pisos.\nTambé es destinaran un 10% dels habitatges a persones grans (jubilades o majors de 65); un 5% a persones amb diversitat funcional, discapacitat o dependència; un 5% seran pisos d'inclusió, gestionats directament per l'ajuntament o la gestora urbanística o per entitats del tercer sector, amb un màxim de 15 pisos i el 5% restant seran habitatges en règim d'allotjaments temporals, amb un màxim de 10.