Salvador Espriu i Castelló | enciclopèdia.cat\nSanta Coloma de Farners, Selva, 10 de juliol de 1913 — Barcelona, Barcelonès, 22 de febrer de 1985\nFill del notari Francesc Espriu, la seva infantesa transcorregué entre la seva vila natal, Barcelona i Arenys de Mar, d’on procedien les famílies dels seus pares. A setze anys, edità el seu primer llibre, Israel, escrit en castellà. L’any 1930 ingressà a la Universitat de Barcelona, on cursà estudis de dret i d’història antiga. El 1931 publicà El doctor Rip, i l’any següent, Laia, novel·les que s’apartaren de les formulacions teòriques, encara vigents, de l’estètica del Noucentisme. L’any 1933 participà, amb un nombrós grup d’universitaris (bàsicament de la Universitat de Filosofia i Lletres de Madrid, al qual s’afegiren estudiants de la Universitat de Barcelona, entre els quals hi havia Jaume Vicens Vives, Guillem Díaz-Plaja, Roser Rahola i Espona i, especialment, Bartomeu Rosselló-Pòrcel, a qui l’uniria una gran amistat malgrat les diferències de temperament i ideològiques i que l’influiria personalment i, en certa manera, també literàriament), en un creuer per la Mediterrània (Egipte, Grècia, Palestina, etc.), on conegué els països dels quals procedien les grans mitologies clàssiques, el món bíblic i l’antic Egipte, que tanta influència havien de tenir en la seva obra.\nAcabats els estudis de dret i d’història, es guanyà la vida com a advocat en una notaria de Barcelona, feina que compaginà amb la literatura i amb l’aprofundiment dels seus coneixements d’història i de les humanitats en general. Publicà encara, abans d’esclatar la Guerra Civil, Aspectes (1934) i Ariadna al laberint grotesc i Miratge a Citerea (1935), obres que l’acreditaren com el narrador més original de la seva generació. En aquests llibres, la prosa d’Espriu passa, alternativament, d’un grotesc esperpèntic a un lirisme estetitzant (segurament sota la influència inicial dels modernistes de llengua castellana: Valle-Inclán i Miró, per exemple), i es resol en un realisme sintètic elaborat sota el mestratge lingüístic d’alguns escriptors catalans, com Víctor Català i Joaquim Ruyra. Durant la Guerra Civil fou mobilitzat i serví a l’auditoria de guerra, i el 1937 publicà Letizia i altres proses. L’any 1939, a la Barcelona ocupada i abans d’acabar-se el conflicte bèl·lic, escriví una obra de teatre, Antígona (editada l’any 1955 i estrenada el 1958), sobre el tema de la guerra fratricida i la compassió per als vençuts.\nParaules de Salvador Espriu\nEspriu, que havia començat a escriure poesia abans de la guerra, no publicà el seu primer volum de poemes fins el 1946: Cementiri de Sinera, elegia d’una gran sobrietat formal. Amb aquest llibre i amb l’obra teatral Primera història d’Esther (editada l’any 1948 i estrenada el 1957) —d’original creativitat lingüística— començà la seva popularitat de la postguerra, que anà creixent en publicar-se la resta de la seva obra, a partir d’aleshores essencialment poètica. En Les cançons d’Ariadna (1949) recollí una sèrie de poemes de diverses èpoques on contrastaven la sàtira i l’esperpent amb l’elegia i la lírica i on apareixien ja alguns dels temes mitològics que hom trobaria en obres posteriors. Els quatre llibres poètics que seguiren —Les hores i Mrs. Death (1952), El caminant i el mur (1954) i Final del laberint (1955)— componen, juntament amb Cementiri de Sinera, una unitat formal determinada, d’una banda, per l’estructura simètrica del nombre de poemes que figuren a cada volum i, de l’altra, pel rigorós desenvolupament d’un procés espiritual molt complex, que culmina, en el darrer llibre del cicle, en una experiència de tipus místic. %iLa pell de brau%i (1960) significà la consagració popular d’Espriu en assolir un gran èxit de públic: l’autor plantejava el drama històric de Sepharad (Espanya) en poemes d’elevada ressonància espiritual, moral i política. D’aquesta obra es feren diverses representacions, amb muntatge teatral de Ricard Salvat, el qual compongué, també, sobre texts d’Espriu de diversa procedència, Ronda de mort a Sinera (1966), obra d’una àmplia audiència teatral. Llibre de Sinera (1963), un dels seus llibres més hermètics, enllaça temes de les dues obres anteriors i torna a circumscriure l’àmbit civil de la seva poesia a la “petita pàtria” mitificada en Sinera, mot fonèticament format confegint, al revés, les lletres que componen el nom d’Arenys. A Setmana Santa (1971), a través de les imatges de la processó ritual, l’autor presenta el mite de la Passió des d’una perspectiva metafísica. La bibliografia d’Espriu té encara dos reculls més de poemes, inclosos en el primer volum de les seves Obres completes (1968) (Per al llibre de salms d’aquests vells cecs i Fragments. Versots. Intencions. Matisos), i una selecció de treballs crítics, Evocació de Rosselló-Pòrcel i altres notes (1957).\nDes del 1968, amb motiu de l’aparició d’Obres Completes I. Poesia, es dedicà a una minuciosa revisió de tota la seva obra. En narrativa, les novel·les El doctor Rip (1931) i Laia (1932) foren gairebé reescrites de nou amb motiu de la seva reedició (1979 i 1968, respectivament). El mateix succeí amb els reculls de narracions Aspectes (1934) i Ariadna al laberint grotesc (1935), reeditats el 1981 i el 1975, respectivament. Les darreres mostres de la seva producció foren, pel que fa al teatre, Una altra Fedra si us plau... (1978), el volum de prosa Les roques i el mar, el blau (1981) i, quant a poesia, el poema D’una vella i encerclada terra (1979) i el recull Per a la bona gent (1984).\nSota el títol genèric Años de aprendizaje, s’ha traduït, en edició bilingüe, el conjunt de tota la seva obra al castellà. L’autor qualificà genèricament la seva obra de “meditació de la mort”, però aquest terme és massa restrictiu per a comprendre’n la complexitat i el plantejament cultural. De fet, Espriu es proposà d’assumir la tradició literària de la humanitat en una recreació personal situada en un context geogràfic i històric concret, la Catalunya contemporània, de la qual cantà la desfeta i l’esperança. Escrita des d’una perspectiva de totalitat, l’obra d’Espriu ha pres la forma de “summa enciclopèdica”, que és la de les epopeies clàssiques i la dels gran autors contemporanis: Eliot, Pound, Joyce, etc.\nPotser el mèrit més important d’Espriu i, en definitiva, la seva originalitat, ha estat de saber conciliar, dins d’una mateixa obra unitària, la problemàtica espiritual, de ressonàncies metafísiques, de l’home, amb el seu destí de membre d’una col·lectivitat sotmesa a tensions socials i polítiques, les quals plantegen els grans temes de la justícia i la llibertat. Traduïda a diverses llengües, l’obra d’Espriu ha obtingut un reconeixement internacional, l’expressió del qual es pot sintetitzar en l’obtenció del premi Montaigne (1971). Fou guardonat, també, amb el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes (1972), el premi Ignasi Iglesias de la Generalitat (1978), la Medalla d’Or de la Generalitat (1980), el Premi Ciutat de Barcelona (1982) i la Medalla d’Or de la Ciutat de Barcelona (1982). Fou investit doctor honoris causa per les universitats de Tolosa i Barcelona. L’any 1982 rebutjà la Creu d’Alfons X el Savi. Pòstumament, en el marc del l’Any Espriu (2013), que commemorava el centenari del naixement del poeta, hom publicà Ocnos i el parat esglai, obra en prosa que reuneix 172 articles escrits entre el 1934 i el 1984, a cavall entre l’autobiografia i la crònica del seu temps.\nJoMC / LlBG / ICG\nSalvador Espriu i CastellóPàgina a Endrets. Geografia Literària dels Països Catalans


Recapten 1.268 euros amb un concurs de Pesca de Bonítol - Diari de Girona\nRecapten 1.268 euros amb un concurs de Pesca de Bonítol\nEls diners es destinaran a la Fundació Roses Contra el Càncer per a la lluita contra la malaltia\nEls participants al campionat celebrat el cap de setmana. diari de girona\nLa Fundació Roses?Contra el Càncer va recaptar 1.268,53 euros amb el IV Campionat Social Pesca Bonítol organitzat pel GEN?de Roses i amb la col.laboració de la Confraria i en el que van participar 22 embarcacions. Es van capturar 147 quilos de captures. Els diner ses obtinguts es destinaran a la lluita contra el càncer.\nDel total recaptat, 567 euros van ser a partir de les aportacions i inscripcions dels pescadors, mentre el restant es va obtenir amb la subhasta del peix, 141,7 quilos de captura, del que es va encarregar la Confraria.\nLa jornada va començar a primera hora del matí i es va desenvolupar en aigües entre la badia i l'Estartit fins al migdia. L'embarcació Boke, d'Andreu Rodríguez, va obtenir la major pesca, seguida de la Roses II d'en Ramon Ripoll, i la Flor del Dia de'n Carlos Miraells. Totes tres embarcacions són de pescadors professionals. En la quarta posició va quedar l'embarcació principal promotora del Campionat, aquests semiprofessionals, la Garvant d'en Cinto Berta.\nD'altra banda, es van superar els rècords del Trofeu Record-Fisch 2015 que també organitza la Secció de Pesca Esportiva del GEN.


El trencament durant la guerra i la prohibició de les col...\nPortada Actualitat Especials Monogràfic 125 anys de colònies de vacances El trencament durant la guerra i la prohibició de les colònies que s’havien fet\nEl trencament durant la guerra i la prohibició de les colònies que s’havien fet\nRepressió, depuració i supressió\nDurant la Guerra Civil i a mesura que el conflicte bèl·lic es fa evident les colònies escolars i les colònies de vacances deixen de fer-se. Apareixeran un altre tipus de colònies amb una finalitat ben diferent, les colònies per a refugiats (Casademont, 2014). Amb l’arribada de la dictadura s’inicia la depuració de mestres, la supressió de l’obra escolar republicana i la repressió de les diferents iniciatives de treball amb infants i joves que havien existit. Les colònies escolars no s’escapen d’aquesta persecució i es prohibeix explícitament als ajuntaments i diputacions la seva organització, tot reservant la iniciativa per al Frente de Juventudes.\nTota la joventut espanyola quedava enquadrada entre els 7 i 21 anys dins el Frente de Juventudes de la FET i les JONS, el moviment del règim falangista, a partir del qual es formava en els valors del règim establert (Sáez, 1988). Entre el 1939 i el 1960 la delegació de Barcelona envia 23.879 nois i joves a campaments d’aquest moviment. Una xifra poc significativa, si tenim en compte que es tracta de 20 anys. No hi ha, doncs, ni acollida ni adhesió popular a les activitats i propostes d’aquest moviment.\nMalgrat aquesta prohibició explícita, l’església organitza algunes colònies a partir del 1940 aprofitant el marge de la legalitat existent. Aquest serà el cas de les colònies de les Escoles Pies. Tenen lloc el 1940 i es porten a terme al col·legi d’Olot i al col·legi de Sant Antoni de Barcelona. L’any següent també se’n fan, però deixen de tenir continuïtat a causa de la legalitat vigent. En el Bisbat de Girona, el 1941, la Unió Diocesana de les Joves d’Acció Catòlica també va organitzar colònies per a les noies de la secció professional d’obreres a Vil·la Betània, Arenys de Mar.\nÉs a partir del 1953, amb la signatura del Concordat entre el règim franquista i la Santa Seu, que l’església espanyola té reconeixement legal per organitzar-ne. Per tant, amb el nom de l’Acció Catòlica l’església promourà moltes activitats en el lleure infantil i juvenil i les colònies es reprendran amb força.\nLes primeres colònies escolars a Catalunya ara fa 125 anys


Bruno Hortelano es queda sense superar cap dels dos rècords\nBruno Hortelano, després de córrer la prova dels 200 metres.\nEl plusmarquista va prendre part ahir en un control organitzat especialment per a ell a Getafe\nActualitzada 29/08/2018 a les 22:18\nBruno Hortelano, plusmarquista espanyol de 100, 200 i 400 metres, no va poder amb els rècords nacionals de les dues primeres distàncies que va intentar batre ahir en un control organitzat per al seu exclusiu lluïment, al cost de 250 euros, per la Federació Madrilenya d’Atletisme.\nAmb marques de 10’’31 i 20’’56 el velocista que abandera la nova generació de l’atletisme espanyol es va quedar, respectivament, a 25 centèsimes del seu rècord de 100 metres i a 52 de la plusmarca nacional de 200. Dues hores després de córrer el 100 en 10’’31, i una vegada conclòs el ritual d’hidratació, moviments de les articulacions, progressius i visualitzacions, Hortelano va tornar a col·locar-se en els tacs de sortida per lliurar pel carrer sis la seva segona batalla contra el crono.\nFeia poc més d’un mes (22 de juliol) que en aquesta mateixa pista, en les semifinals dels campionats d’Espanya, havia rebaixat la seva plusmarca nacional de 200 fins als 20’’04. Seves són, a més, les catorze millors marques espanyoles de la història. Un profund silenci en la graderia va precedir al tret de sortida. Bruno va córrer la corba en la penombra i va sorgir a la recta més il·luminada per executar un esprint en solitari que va acabar en una marca decebedora de 20’’56.\nEl doble repte havia despertat expectació inusitada, per aquest motiu la graderia principal de l’estadi estigués repleta malgrat que el programa del míting només contenia tres proves, per complir amb el reglament: un 100 (amb 24 atletes inscrits), un concurs de longitud (amb 8) i el 200 (amb 21).\nLa pista del poliesportiu Juan de la Cierva de Getafe s’havia revelat propícia per córrer ràpid: les sis millors marques espanyoles de l’any en 100 metres i el vigent rècord nacional de 200 s’han aconseguit en ella.\nHortelano va establir el rècord actual de 100 metres (10’’06) el 23 de juny de 2016 en les pistes madrilenyes de Moratalaz.\nDes del seu retorn a les pistes al maig passat, després de romandre gairebé dos anys recuperant-se de les ferides que va patir en l’accident de cotxe de 2016, Hortelano s’havia centrat en les distàncies llargues de l’esprint, els 200 i els 400 metres, i en ambdues hi havia assolit nous rècords d’Espanya (20’’04 i 44’’69).\nComenta el contingut : Bruno Hortelano es queda sense superar cap dels dos rècords


Dorsal 19: de desembre 2012\nNo podem resignar-nos!\nNo volguera que acabara el 2012 sense fer una breu entrada a eixa actitud de l'ànima que és sentir-se vell.\nSentir-se envellir és dolorós, a ningú li agrada, però tots volem viure molts anys. És llei de vida nàixer, créixer i envellir. Si o si.\nPrimer som bebés, xiquets, jóvens, adults i ancians, encara que açò últim el disfressem amb altres noms.\nEnvellir, m'agrade o no, és un fet ineludible.\nPerò el problema no és ajuntar anys, sinó el sentir-me vell.\nQuan Ramón decidix córrer la marató de Castelló molts van pensar que s'equivocava, que la seua edat no era recomanable córrer tants quilòmetres, que la seua època de marató havia passat, que era vell.\nAixò va pensar molta gent.\nLa gent es va equivocar.\nEl corredor Ramón va resultar ser el corredor més jove d'esperit que ha tingut Dorsal 19 en tot 2012 i quasi segur en tota la seua història.\nSaber que m'estic fent vell es constata amb facilitat; canes, calvície, artrosi, ulleres de llarga vista que cada vegada tenen més augment, arrugues.\nSer vell també ho constate amb la pèrdua de l'entusiasme, la nostàlgia que els vells temps van ser millors: lo nou no és bo, això d'abans era lo bo.\nQuan es viu mirant per a arrere és que s'ha arribat a la vellesa definitiva.\nNo vaig acceptar este tipus de vellesa.\nTots tenim moments de debilitat en què ens sentim aclaparats, desubicats, no trobem el nostre lloc i ho expressem i ho escrivim.\nLa vida a qualsevol edat va ser creada perquè tots la visquem i la fem viure, potser de manera distinta segons com estiguen els nostres ossos, però lo essencial que es necessita per a morir jove és tindre el cap jove, el cap amb alguna il·lusió, amb algun desig inclús quant les cames no acompanyen.\nEm ve a la memòria el cas del compositor José Verdi. Als seus 74 anys va regalar al món de la música l'arxiconegut Otello. Anys més tard, fregant els 80 continua la seua producció i dóna a llum al Falstaff. No era suficient. Els anys pesen, però de què serviria estalviar vida i energies? Als 85 d'edat corona la seua vida amb l'Ave María, el Stabat Mater i el Et Deum.\nAra que molts dels membres de Dorsal 19 s'acosten als seixanta i alguns ja els han sobrepassat i s'acosten als setanta, pense que el més trist seria que em sentira un vell que es crega mort, inservible, una ferralla.\nNo puc i no podem cap de nosaltres perdre la il·lusió i l'optimisme.\nHauria d'estar prohibit, també en Dorsal 19. La vida és un continu quefer. Sempre es pot ajudar, aconsellar, escriure, organitzar, col·laborar, acompanyar…\nNo hi ha pitjor malaltia que la desconfiança i no sentir-nos ubicats.\nDesgraciadament els sers humans som els únics que caiem en ella.\nPareix que l'edat inocula gèrmens nocius i ens sentim inservibles, baüls de records o peces de museu.\nNo pot ser així! No podem resignar-nos! Cal deixar este món de la carrera a peu millor del que el vam trobar, a Dorsal 19 més gran. La vida és una tasca, una assignatura que dura fins al final.\nEixe pensament va ser el que va animar al polític Adenauer a prendre les riendes del seu país. Contava 77 anys i Alemanya era nació derrotada per la guerra. No es va abaixar del cavall i va estar en la presidència fins als seus 88 anys d'edat, suportant les inclemències dels temps moderns.\nÉs més gran un xicotet club com a Dorsal 19 que la “gran” Alemanya!\nNo pot ser que mentres Dorsal 19 s'este convertint en un club gran nosaltres ens sentim vells!\nQuin motiu podria arraconar-me i declarar-me un trasto inútil al sobrepassar el llistó dels seixantes? Ai, això de viure és massa bell! L'edat, abans que enterbolir els dies, ens deu omplir de color i de fantasia. Als humans ens passa el que al vi: com més anyenc, major és la qualitat i el sabor.\nL'ideal d'un home no pot ser arribar a vell. Això seria viure en blanc i negre, en un tauler d'escacs, arriscant-se a ser menjat per qualsevol peça assassina. Cal viure a colors: amb profunditat, amb optimisme, a braçades entre el dia i la nit.\nEl famós savi de l'antiguitat Cató va començar a estudiar grec als 80 anys. A la mateixa edat Goethe acabava la seua obra mestra el Faust. Si s'haguera retirat, si haguera obeït als suggeriments de tants amics: “A la teua edat és millor viatjar; no exageres, ja has escrit molt; pots sentir-te orgullós...”, què haguera succeït? Que hui en dia ens privaríem potser de l'obra cima de la literatura alemanya i ningú mencionaria el nom de Goethe. Si als seixanta haguera deixat d'escriure seria un segundon, un don ningú.\nI els exemples són tants...\nPer això m'enorgullisc al parlar d'eixos “vells jóvens” que són i som en Dorsal 19, i que esprimin les nostres habilitats i virtuts fins que...\nSi al final de la vida, la vida ens troba cansats per sembrar, per ensenyar, per organitzar, per presidir serà una bella manera de morir-se.\nPerquè haurem mort sent jóvens.\nEn fi, no se si és la millor entrada per a acabar un any, però volia deixar a este vell any totes les males sensacions, tots els mals auguris, tots els sentiments negatius que m'acompanyen i que es podrisquen en este 2012 pa què 2013 comence com ha de ser, un any per estrenar, fresquet com a acabat de pescar o calentet com a acabat d'eixir del forn. Un any jove que faça desaparéixer a un vell 2012.\nFELIÇ ANY 2013.\nPublicado por Dorsal XIX en 7:17:00 Cap comentari:\nPresents en el present.\n“Tots desitgem als altres i a nosaltres mateixos un bon any, però pocs lluiten per obtindre'l.”\nAixí acabàvem l'última entrada, però quins són els nous reptes que ens podem plantejar per al 2013. A l'inici de cada any, invariablement ens fem la mateixa pregunta.\nDe fet, no som els únics a estar obsessionats de saber què és el que ens va a passar en el futur –I no sols a principi d'any-, és més, inclusivament arribem a consultar tot el calendari de carreres per a veure quins seran els nostres objectius.\nSi no em falla, els típics interrogants han de ser: Com ens anirà en la pròxima carrera?, quina marca aconseguirem?, quan correrem la vinent marató?, eixirà bé la Volta a Peu a Pego?, a quantes carreres de la Volta a la Marina acudirem?, canviara el circuit de la III Mitja Marato “Vila de Pego”?, correrem, caminarem o acompanyarem en la Yecla –Pego?, qui seran els nostres rivals directes en la carrera del club?, on serà la carrera del club?, estarem en forma?,entre moltes altres més.\nEn fi, vivim preocupant-nos pel que vindrà i deixem passar de llarg el moment actual; sense donar-nos compte que moltes de les coses que volem que ens passen en el futur depenen de com ens manegem en el present.\nPer exemple, si volem buscar les respostes a moltes de les anteriors preguntes només hem de haver acudit hui a l'excursió de Murla o a la Volta de la Vall de Gallinera i hem d'acudir a la Sant Silvestre de Pego, al Gran Fons de Xaraco i sobretot al menjar de Nadal del club el diumenge 13.\nSi no afrontem el present immediat deixem que qualsevol circumstància es faça càrrec del nostre destí, no siguem còmodes com quan usem el pretext de la pluja per a justificar que no podem entrenar; quan la verdadera raó va ser que ens va donar fluixedat de por o estàvem molt a gust prenent un café amb els amics.\nPer tant, si el que volem és saber com anirà 2013 per Dorsal 19, no hem de recórrer als astres ni a la màgia, ni a llegir el blog el mes que ve, ni esperar que altres decidisquen per nosaltres; l'única cosa que hem de fer és encaminar els nostres primers entrenaments i carreres d'una manera adequada per a estar presents en el present, en eixos moments claus.\nD'esta manera, assegurem que podrem fer un pronòstic molt encertat del nostre futur.\nViure sempre pensant en el futur és ridícul i en el passat impossible, així que visquem bé el nostre present que és l'única cosa que en realitat tenim!\nPublicado por Dorsal XIX en 17:55:00 Cap comentari:\nUn any nou per davant.\nComençarem un nou any ja.\nComençar com si fóra qualsevol cosa és una enorme malaptesa. Un any per davant per a córrer i entrenar és un regal massa gran per a llançar-lo a perdre.\nAlguna vegada heu sentit en el més fondo del vostre ser eixe desig profund i enorme de millorar o de canviar? Si és així, no deixes que el desig s'escape, perquè no tots els dies ho sentiràs. Si hui sents eixa crida a voler córrer més carreres, a ser més ràpid, a ser més resistent, a ser distint, atrapa-la amb força i fes-la realitat.\nL'inici d'un nou any és el moment per a reunir les forces i tota la il·lusió per a començar el millor any de carreres, perquè el que es propose convertir este en el seu millor any, ho pot aconseguir.\nL'any nou és una oportunitat més per a transformar-se com a corredor, com maratonià, i també com a persona. «Vull ser diferent, començaré bé; així serà més fàcil seguir bé i acabar bé. Potser l'any passat no va ser el meu millor any, em va deixar un mal sabor de boca.\nEste serà distint, vull que així siga; és un desig, és un propòsit, i no el vaig a fer malbé. Tinc una altra oportunitat que no malbarataré, perquè la vida és massa breu».\nQui és capaç de dir: "Des de hui, des d'este primer dia, tot serà distint"? “Un altre estil de vida, una altra forma de ser, un altre tipus d'entrenament, més quilòmetres, altres maratons. Per què no intentar-ho?”\nEn els moments en què hem acabat les nostres carreres, cansats, defraudats, plens de culpa, arribem a pensar: «Per què no deixar de córrer?» Però en eixos mateixos moments es pot pensar una altra cosa: «Per què no començar de nou?».\nAlguns veuen les seues carreres i marques del 2012, i pensen que la temporada passada ha sigut gris, vulgar i mediocre, i el seu gran argument i raó per a desesperar-se és: «He sigut un Desastre, què puc fer ja?» Però altres trauen d'ací mateix el gran argument, la gran raó per al canvi radical positiu: «No em resigne a ser vulgar; vull continuar corrent, vull lluitar, entrenaré, vull tornar a començar».\nEl 2013, un any acabat d'eixir de les mans, és un any que encara no està estrenat. Què faràs amb ell? L'any passat no et va agradar? no donares la mesura? Amb aquest què faràs? Un nou any acabat d'iniciar: tot comença, si tu vols; tot torna a començar...\nDorsal 19 s’uneix als grans insatisfets, als que reneguen de la mediocritat, als que, encara conscients de les seues debilitats, confien i lluiten per continuar gaudint amb la carrera a peu.\nTots desitgem als altres i a nosaltres mateixos un bon any, però pocs lluiten per obtindre'l.\nEn Dorsal 19 som dels segons.\nPublicado por Dorsal XIX en 9:01:00 Cap comentari:\nUn bon inici de Nadal.\nFa un moment m'he assentat davant de l'ordenador i m'he espavilat de sobte al veure els temps de les mitges i he vist com va anar el descans actiu de Dorsal 19 este cap de setmana, sabent que estem en unes dates ideals per a descansar i intentar aprofitar estos dies per a agafar energies.\nD'entrada anar a participar en dos Mitges Maratons no pareixia que fóra una bona idea però els corredors de Dorsal 19 són disciplinats i pareixia que sabien mantindre els ritmes adequats per a no passar-se.\nCom acabe de veure els temps, he de pensar que o les Mitges són molt curtes o no han fet ni punyeter cas dels ritmes.\nLa Mitja d'Aspe amb circuit homologat i amb moltes pujades i baixades era un lloc ideal per a disfrutar de la carrera a peu i oblidar-se dels temps.\nLa 20a Quarta I Mitja Marató Picanya – Paiporta oferia també, amb un circuit més pla, la possibilitat de realitzar un bon descans actiu.\nEn un principi les festes Nadalenques les teniem pensades per a recuperar totes les nostres forces i mantindre el bon estat de forma que vam obtindre amb els entrenaments de les maratons.\nPerò com tenim la sort de tindre tots els caps de setmana carreres la idea era córrer-les a un ritme lleuger i reduir un 20% el quilometratge setmanal evitant els nostres circuits més durs a fi d'evitar en la mesura que es puga les pujades i les baixades.\nHavíem parlat també per a mantindre el nostre estat de forma realitzar-nos algun massatge o relaxar-nos algunes vegades en la piscina.\nTambé vam comentar que la nostra alimentació juga un rol determinant en estes dates per a mantindre el nostre estat de forma i que calia controlar molts els dolços de Nadal i l'alcohol en totes les seues variants. Pues ni punyeter cas.\nDurant estes festes Nadalenques i de Cap d'any tenim la tendència a relaxar-nos en l'alimentació i aprofitar els diferents dinars, ja siguen en família, en amics o d'empresa per a augmentar de pes.\nTots sabem alguns trucs per a mantindre el nostre pes a ratlla, el més usat és realitzar entrenaments llargs a un ritme lent els dies anteriors als sopars en què sabem que no ens anem a controlar.\nEl principal problema amb els quilos no són els abundants sopars ni els dolços sinó la falta d'entrenament, el que realment ens fa augmentar de pes és la peresa que ens dóna eixir a córrer amb ressaca o amb l'embafe ple, perquè les llargues dinaes fan quasi impossible eixir a entrenar.\nLo aconsellable seria eixir a rodar uns 30 minuts en els dies en què és complicat entrenar, just per a cremar entre 600 i 800 calories i oblidar-nos d'entrenaments durs ja que moltes vegades ens resulta molt difícil córrer fort, és millor estos dies eixir a córrer a sensacions.\nLes festes estan començant i ja tenim les primeres alarmes enceses, estem corrent massa ràpids o les carreres són curtes, i encara ens falten les Sant Silvestres, alguns ja han demostrat en els sopars d'empresa el seu estat de forma, no corrent entre les taules sinó demostrant que l'entrenament de la carrera a peu servix i molt per a ballar, que també és una bona forma de cremar les calories dels sopars.\nVist com se'ns presenten estes festes estic segur que hi haurà bàscula abans de l'entrenament del dia 13 de gener per a repartir els circuits segons els quilos de cada un per a així no tindre després en el menjar del club cap tipus d'impediment per a complir en la taula com tot bon corredor de Dorsal 19.\n20a Quarta I Mitja Marató Picanya – Paiporta.\n01:24:03 FOLQUES LORENTE, MAXIMO.\n01:25:00 SISCAR BAY, CARLOS.\n01:33:59 PONS SORIANO, ALBERTO.\n01:34:24 SENDRA FRANQUEZA, J. PASCUAL.\n01:37:02 SENDRA FRANQUEZA, VICENT.\n01:37:15 WOODALL, TONY.\n01:37:17 OLTRA BAÑULS, JOAN.\n01:42:38 VICENS PASTOR, FERNANDO.\nMitja de Aspe.\nSala Ferrer, Carmen.- 1.27.36.\nSala Gonzalez, Vicent.- 1.40.32.\nPublicado por Dorsal XIX en 7:06:00 Cap comentari:\nEl nostre amic Arthur Lydiard.\nEls culpables de molts dels vicis i costums de Dorsal 19 no són altres que Arthur Lydiard i Ernst Van Aaken.\nEl culpable d'eixes preparacions de mesos per a la marató, de perquè en Dorsal 19 es realitzen tants quilòmetres, el culpable d'eixos aparents canvis en els circuits i el perquè de sobte sempre estem donant voltes per Sant Antoni o com ens passem setmanes corrents per la Marjal i del perquè un dia ens oblidem d'estos circuits i ens encabotem a pegar voltes per Sagra i el Ràfol o ens machaquem durant setmanes el carril bici no és un altre que Arthur Lydiard.\nI el culpable de lo que realitzem les ultimes 13 setmanes abans de la marató, el responsable del perquè realitzem canvis de ritme d'un quilòmetre o de perquè a vegades els realitzem de 3, 5 o10 quilòmetres no és un altre que Ernst Van Aaken.\nEncara que el verdader culpable de tot és Dorando Pietri que ens ha fet amar la marató i presentar-nos en una certa forma a Arthur Lydiard i Ernst Van Aaken.\nAixí que, els culpables que en Dorsal 19 ens passem pràcticament tot l'any entrenant llarg, que no dur, no són altres que estos dos senyors que ens obliguen a començar a pensar en marató 25 setmanes abans de la carrera.\nSegurament ja hi haurà algú que este pensant que seguint els models d'estos dos entrenadors no arribarem a ser corredors d'elit, i tal vegada no li falte raó, però és que nosaltres només volem arribar a la línia d'eixida de la vinent marató, a la de meta ja és una altra història.\nSegurament també hi haurà algú que ja haja tret comptes i se n'haurà adonat que són 6 mesos els que dura la preparació d'una marató en Dorsal 19.\nÉs veritat però no és del tot cert, Arthur Lydiard va ser el creador de la metodologia de l'entrenament en forma piramidal, va ser el primer que estructura tot un entrenament complet.\nSegons esta forma d'estructurar l'entrenament, la piràmide estaria dividida en quatre escalons i en cada un d'ells desenrotllaríem una o diverses característiques fisiològiques, en l'escaló següent passaríem a mantindre els beneficis de l'anterior i afegiríem altres.\nJa sabreu que segons que fase ens trobem estarem entrenant una qualitat en especial, per això hi ha setmanes que ens interessa córrer per la Marjal i altres que ens interessa córrer per Sant Antoni.\nArthur Lydiard pensa que la base de la piràmide que el denomina “període de construcció” és per a adquirir resistència aeròbica i que hauria de tindre una duració entre 4 i 8 setmanes, depenent de l'estat de forma de cada u. I que representa l'entrenament base de tots els corredors ja siguen d'elit, populars o de Dorsal 19 encara que és essencial per als principiants.\nEsta fase és la que hauríem de començar allà per abril si pensem córrer la marató de València, depenent del nivell de cada corredor caldria començar abans o després, per exemple; si no podem córrer durant 1 hora i mitja, esta fase deuria durar entre 10 o 12 setmanes si en canvi som corredors que portem corrent més de 5 anys i estem corrent uns 80 quilòmetres a la setmana ens bastarien 6 setmanes per a completar el nostre entrenament aeròbic, un altre exemple si no arribem a 80 quilòmetres a la setmana i portem pocs anys en este món de la carrera a peu necessitaríem entre 8 i 10 setmanes, com veieu de qualsevol manera són moltes setmanes.\nArribats a esta altura ja no ens queda més remei que dir per damunt quals són els entrenaments que hem de realitzar en esta fase, efectivament, la carrera lenta i llarga. Però un aclariment, devem saber distingir entre una carrera lenta que ens dona un benefici i una altra carrera lenta que ens done la recuperació d'un esforç realitzat. Un altre exemple; si som un corredor que tenim una marca en marató d'al voltant de tres hores i realitzem un entrenament de carrera lenta de 40' ens va a donar poc rendiment, només ens servirà com a sessió de recuperació per a després d'un entrenament llarg o dur. El ritme de carrera entre una sessió de carrera lenta de recuperació i una de carrera lenta llarga sol variar molt poc la diferència ha d'estar en la duració que no deuria baixar dels 90 minuts.\nUn poc més d'este període de “construcció” del nostre ja amic Arthur Lydiard, en estes setmanes l'objectiu és fer molts quilòmetres i que millor que realitzar-los en plena naturalesa i en circuits el més variats possible, la marjal reunix totes les característiques idònies així com el nostre famós circuit de Sant Antoni i les nostres excursions a la Vall d'Alcala o la Reprimala, és temps de disfrutar de la nostra naturalesa, és temps que els nostres GPS es carreguen les piles i els deixem connectats a casa perquè amb un simple rellotge per a arribar a temps a l'esmorzar tindrem suficient, el ritme ens interessa poc en esta fase de la preparació.\nNo sols serà córrer llarg i lent, perquè realitzarem algunes acceleracions de 100 o 200 m. però només amb un objectiu biomecánic pa que els nostres músculs no se'ns engarroten de tant de córrer lent amb la camallada curta.\nArthur Lydiard té en el període següent que l'anomena de Potència i que ve a durar un mes, les famoses carreres i sèries en pujada per a adquirir força en les nostres cames, també té un període especifique que sol durar unes 6 setmanes en què entrenarem la potència aeròbica i una cosa molt important la resistència a eixa potència amb sèries llargues i entrenaments a ritmes molt pròxims al de la marató. Despres encara ens queda per a córrer en bona forma la nostra marató escoltar el que ens recomana Ernst Van Aaken.\nPerò tot açò que ens pot paréixer encara molt llunyà ja ho tenim molt prop, com el 2013, ja que la marató de Barcelona ja esta prop, i encara que els maratonians de Barcelona ja es troben pràcticament en les mans d'Ernst Van Aaken, hui he volgut recordar a Arthur Lydiard que gràcies a què només es dediqua a entrenar campions en els seus inicis, en la dècada dels 60 i 70, i que després ha sigut un entrenador d'entrenadors, hui podem entrenar basant-nos en les seues ensenyances.\nActualment les seues teories estan en desús en l'elit, acusant-lo de basar els seus entrenaments a acumular Km. sense sentit. Personalment pense que, en realitat, inclús els entrenaments moderns tenen el seu nucli en les seues teories. Amb els seus matisos i diferències, clar, adaptant-les als nous temps i a les noves tècniques d'entrenament (que també n'hi ha). Però per a mi Lydiard va deixar dit el 80% del que calia dir sobre la teoria de l'entrenament.\nPerò com se que alguns els agraden els números i les dades només recordaré el seu pas per Finlàndia: Arthur Lydiard, va arribar a Finlàndia en l'hivern de 1967. Ell ja era llavors el responsable dels èxits de Peter Snell, Murray Halberg, etc. L'atletisme finlandés havia tocat el fons i Finlàndia contractava a Lydiard per a superar un molt mal moment.\nEl 20 de març de 1967, Arthur Lydiard aterrava a Finlàndia. Des de l'aeroport d'Hèlsinki, Lydiard va prendre rumb al nord, cap a la localitat de Tampere, el quarter general que havia triat per als dos anys següents.\nEls corredors finlandesos es conformaven d'entrenar unes cinc vegades per setmana completant 50/80km setmanals. I no tenien ni la més remota idea que Lydiard els anava a exigir 170-180 Km. setmanals. I això va ser el que van realitzar durant dos anys, acompanyats per Lydiard, respectant la seua forma d'entendre la planificació anual.\nQuan Arthur Lydiard va abandonar Finlàndia al març de 1969, encara no hi havia cap atleta finlandés d'elit internacional, però començaven a haver-hi senyals. Una era Lasse Viren.\nAl contrari que la generació anterior de finlandesos, a Lasse li agradava córrer i amb Lydiard va aprendre a amar els quilòmetres. En 1967 va córrer 1.564 km; en 1968, 2.019 km; i en 1969 va arribar a 3.400. Només corrent s'arriba a ser corredor. No cal témer als quilòmetres, cal amar-los! No cal témer a córrer dos hores, cal disfrutar-les!\nEl 3 d'agost de 1969 en la xicoteta localitat d'Inkeroinen, Lasse Viren va començar a arreplegar els fruits dels quilòmetres i de la seua relació amb Lydiard. Els primers 1.000 metres es van cobrir en 2:41, els 2.000 en 5:31. El temps final de Lasse Viren, 14:17, es va convertir en un nou rècord nacional júnior.\nEn l'estiu de 1969, va batre de nou el rècord júnior de Finlàndia i d'Escandinàvia en esta mateixa distància amb una marca de 13:55. En l'últim any, Lasse havia millorat la seua marca personal de 14:59.4 a 13:55.\nRolf Haikkola, seguint el mestre Arthur Lydiard, va començar a exercir d'entrenador personal de Lasse cap a 1970. Lasse Viren i Rolf Haikkola van acordar formar un equip. En 1970, Lasse Viren va córrer 3.728 Km.; en 1971, 5.332; i en 1972, 7.348 Km. La doble corona olímpica de 5.000 m.l. i 10.000 m.l. en els Jocs Olímpics de Munic 1972 i Montreal 1974 estava ja penjada prèviament en el coll de Lasse Viren.\nArthur Lydiard havia sigut la clau, una cosa que sempre va reconéixer Lasse Viren en totes les entrevistes que va concedir als mitjans de comunicació.\nUna altra cosa, tal vegada la més important que li devem al nostre membre honorari de Dorsal 19, Arthur Lydiard, és el que popularitza el terme jogging. La idea de trotar en grup de forma organitzada va ser donada a conéixer en un article que va escriure en el diari New Zealand Herald al febrer de 1962. En l'article es feia una invitació perquè atletes i persones que buscaven adquirir condició física es reuniren una vegada per setmana per a trotar i socialitzarse. El periòdic suggeria que este grup de persones es denominaren el “Club de Joggers d'Auckland”. Va ser la primera vegada que es va usar el substantiu jogger per a referir-se als trotadors, ara si que sabem de qui va ser la idea d'eixir a entrenar els diumenges tots junts per a després “socialitzar-nos” amb un bon esmorzar.\nA si que l'entrenador de Steve PrePrefontaine i cofundador de Nike, Bill Bowerman va visitar el seu amic Lydiard en Nova Zelanda en 1962 i es va familiaritzar amb la pràctica del jogging. Va tornar a Estats Units per a introduir el concepte. A la gent li va encantar i va escriure diversos llibres respecte d'això i prepara el boom de les carreres populars.\nAra es pot comprendre perquè en Dorsal 19 sempre estem preparats per a realitzar una tirada llarga o córrer una marató, som alumnes no sols de les gestes de Dorando Pietri si no també de les ensenyances d'Arthur Lydiard, encara que per a córrer ràpids una marató no ens queda mes remei que passar, com tots els mortals, pel període d'entrenament especific per a la marató que ja és responsabilitat d'Ernst Van Aaken, per cert alemany, que ens fa suar i algunes vegades maleir la carrera a peu, però és el que tenen els alemanys, que són durs molt durs.\nBo, fins a l'altra que espere siga més curta i potser més divertida, però és el que té estar un dissabte sense entrenar, que ens passem la vesprada davant de l'ordinador.\nPublicado por Dorsal XIX en 18:57:00 Cap comentari:\nHan passat ja les últimes maratons d'este ja vell 2012 i tot pareix indicar que Dorsal 19 es va a prendre un xicotet descans però les carreres no descansen i este últim diumenge encara podíem anar a córrer a Rafelcofer.\nEl descans en tot entrenament hauria de ser una sessió obligada dins de totes les activitats que realitzem per a mantindre i millorar el nostre estat de forma.\nEl descans el tenim moltes vegades associat a les vacacions, com un temps per a reprendre forces, per a poder realitzar amb més deteniment alguna activitat que en la resta de l'any, per les ocupacions, no podem realitzar, però com a corredors necessitem uns descansos extres per a recuperar-nos després d'esforços molt intensos o després de llargs períodes d'entrenament.\nEl començament de la Bíblia, en el Llibre de la Gènesi, quan narra la creació del món i de l'Home, ens diu que al sèptim dia, Déu va descansar. Crea el món en sis dies, i el sèptim descansa.\nI em pregunte com és que Dorsal 19 pareix que no descansa, sempre esta en alguna carrera o realitzant alguna activitat.\nPotser, si pensem un poc, el desig de descansar de les nostres activitats o aficions, haja de veure doncs en que moltes vegades ens toca realitzar esforços que no ens agraden, que hem de fer-los, però que no ens omplin plenament, que en definitiva no “amem”.\nPer això, pense que el descans de Dorsal 19, després de tants mesos d'entrenaments i carreres, que realitzem pel nostre afecte i amor a la carrera a peu, és un temps de “disfrutar” el que hem fet, un moment de seguir “amant” totalment tots els entrenaments i carreres que hem realitzat.\nQuan diem que Dorsal 19 descansarà este Nadal no diem una altra cosa ni fem una altra cosa que continuar disfrutant allò que s'ha aconseguit durant 2012, que és el poder continuar amant i disfrutant del que tenim, del que hem fet.\nEl nostre descans és per a poder disfrutar més del que hem fet, del que tenim, de les persones que ens rodegen, i descansem quan ens n'anem a córrer la nostra Sant Silvestre o alguna Mitja o algun Gran Fons, o descansarem també quan ens quedem a casa i isquem a córrer tots junts per a després acudir al dinar de Nadal del club i poder compartir més i d'una manera distinta amb els que vivim i correm, no sols ja el que hem realitzat sinó també tot el que ens oferira el 2013.\nDescansem recordant allò que s'ha succeït en 2012 i imaginant el que ens oferira el 2013, descansem perquè no estem realitzant cap entrenament, descansem fent lo que mes ens agrada, però això si, descansem encara que parega estrany, corrent.\nCARMEN SALA FERRER.- 0:40:21.\nFERNANDO VICENS PASTOR.- 0:41:24.\nJOAN OLTRA BAÑULS.- 0:45:09.\nVICENT SALA GONZALEZ.- 0:53:48.\nPublicado por Dorsal XIX en 19:19:00 Cap comentari:\nPremis José Marsal Caballero.\nHi ha notícies a les què moltes vegades no prestem molta atenció com per exemple la següent: "Radio Dénia Ser entrega los premios José Marsal Caballero".\nPerò saludem abans a tots els corredors de la Marina.\nQue apareix en la web del diari Las Provincias i que diu així:” El centro social de Denia fue el escenario anoche de la gala de entrega de los Notables, Premios José Marsal Caballero, que todos los años y, ya van 32, celebra Radio Dénia Ser. En esta ocasión los galardonados fueron el Hotel Les Rotes, el Comité organizador de la Volta a la Marina, Jesús Reina, José María Gallardo, Antonio Reig y José Vicente Benavente”.\nDoncs bé, ja vos n'haureu adonat que ens han donat un premi i la Cadena Ser de Dénia ens l'ha donat per: “Per aconseguir promoure i motivar la massiva participació de les persones en les carreres populars que es disputen de cap a cap de la Marina Alta”.\nEste premi s'ha donat als nou clubs que ja portem 17 anys organitzant la Volta a Peu a la Marina i que jo vull expandir a tots els clubs que diumenge darrere de diumenge ens fan disfrutar en qualsevol part d'Espanya de la carrera a peu i l'expandisc perquè “Per aconseguir promoure i motivar la massiva participació de les persones en les carreres populars que es disputen de cap a cap de la Marina Alta.”, perquè excepte per la localització este premi se'l mereixen també tots els clubs que mantenen en el seu dia a dia els nostres mateixos objectius.\nAra bé, Quin és, en primera lloc, l'ofici i l'objectiu d'un club de corredors, sana, i esportivament entés, si no precisament cultivar i promoure la massiva participació de les persones en la carrera a peu i desenrotllar la seua salut?\nEncara que tot l'anterior és prou conegut i realitzat per molts corredors, a pesar de ser tan bàsic, és al mateix temps fàcilment descuidat en el món de la carrera a peu de hui. Baste citar ell titule del llibre del Barrie Houlihan, “Dying to win” (Morir per a véncer) per a veure com una distorsió de l'esport, per exemple, la del dopatge, nega fonamentalment este fi d'educar i enfortir el cos fins al punt que una cosa saludable es convertix en quelcom danyós i inclús mortal.\nTambé en un món on creix l'obesitat i les malalties físiques –Ambdós a vegades condicionades per una vida plena d'estrés– hi ha molt que recuperar en el mateix esport i en la sana recreació física perquè estes activitats saludables tornen a ser practicades i disfrutades en bé del cos.\nI este és el treball que estan realitzant molts clubs, promovent carreres cada vegada menys competitives i més participatives.\nPerò, més enllà de la salut física, hi ha un poc més que podem trobar en les carreres populars? Si el primer objectiu seria el de desenrotllar, i enfortir el cos el segon hauria de ser el de predisposar el cos al servici de la persona. Les carreres populars, adequadament dirigides desenrotllen el caràcter del corredor fent-lo una persona valerosa, que sap perdre amb generositat i véncer sense presumpció. No és només desenrotllament físic. La carrera a peu correctament entesa ha de tindre en compte a la persona en la seua totalitat.\nSens dubte, este és un camp grandíssim on els clubs, poden i deuen a través de les seues escoles, activitats, entrenaments i carreres aprofitar la potencialitat “formativa” d'estes activitats.\nSi pensem que els nostres clubs estan actuant d'esta manera és fàcil arribar a la conclusió que la carrera a peu és cultura.\nEl premi Notable, José Marsal Caballero que ens a concedit Ràdio Dénia Ser, a tots els clubs vull pensar que és un reconeixement també a l'acció cultural que desenrotlla el nostre esport i que en estos anys de crisis tantes autoritats estan despreciant. Este reconeixement ens ha de fer seguir en este camí perquè sens dubte, veiem l'espai cada vegada més ampli que ocupa l'esport en la vida de la nostra societat. Podem veure també que la pràctica dels diversos esports, sobretot a nivells professionals, tendix a allunyar-se cada vegada més dels ideals originals de l'esport.\nConsiderant tot açò és necessària la necessitat dels clubs, és a dir, a cada un en la mesura que siga possible a començar amb el treball ardu però essencial de tornar els valors fonamentals a l'esport. Potser en la història de la humanitat mai com hui ha tingut l'esport tanta importància.\nEn fi, donem les gràcies a Ràdio Dénia Ser per recordar-se de nosaltres i d'atorgar-nos este premi recordant-se d'uns clubs que no desitgen cap benefici ni econòmic ni polític si no sols el d'expandir el seu esport.\nPublicado por Dorsal XIX en 17:26:00 Cap comentari:\nNo hi ha paraules o no les trobe.\nGrete Waitz, després de córrer i guanyar la seua primera marató de Nova York va dir “Mai correré açò de nou”, guanya huit vegades més la famosa marató, així que les sensacions després d'acabar una marató ens poden portar a no ser objectius en les nostres opinions. Saludem abans a tots els que van córrer la III Marató de Castelló.\nPerò no hem esperat quasi una setmana pa què les nostres opinions es tranquil·litzaren perquè des que passàvem pel quilòmetre 40 i Picayna feia cap a dos quilòmetres que ens estava relatant la marató de Dorsal 19, no hem canviat d'opinió, ni tan sols les nostres emocions s'han tranquil·litzat, perquè encara que ens quedaven dos quilòmetres per a culminar una de les gestes maratonianes més grans de les realitzades a Pego pues ja sabiem que Ramón acabaria el seu primer marató i es convertiria en el corredor més veterà de Pego a realitzar els 42195 metres de què consta una marató, ja sabíem també que la marató de Castelló de 2012 era un rotund èxit per a tot Dorsal 19.\nEl retard a publicar una entrada sobre la marató de Castelló ja es pronosticava en els últims quilòmetres de la marató, perquè ja sabíem que Máximo havia triomfat en tots els aspectes, primer realitzant la seua marca personal, segon baixant d'eixa barrera infranquejable per a molts maratonians com són les tres hores i tercer i més important l'haver sabut aprendre dels seus errors i rectificar la seua tàctica de València com també ho va fer Carmelo que va aconseguir baixar de les tres hores i mitja modificant la tàctica de València per a aconseguir a Castelló una marca que esta més prop de les seues possibilitats en la marató.\nPerò el saber els resultats dels teus companys quan inclús et falten alguns quilòmetres per a acabar la marató i comprovar que tots els corredors de Dorsal 19 que ja estaven en meta havien tingut èxit en la seua carrera t'obliga a continuar espentant, t'obliga a no fallar, saber que Vicent havia aconseguit una altra vegada, com ens contava Picayna hi haja pel quilòmetre 39, haver arribat hi ha meta realitzant una gran marca i no presentar cap dels símptomes dels què han corregut una marató, el saber també que Carlos havia acabat la marató sense cap molèstia en els seus esquiliotibiales i haver-hi realitzat uns últims quilòmetres al límit per a provar i saber que d'ací a uns mesos, per fi, tornarà a ser el maratonià de sempre. Açò t'espenta, et motiva a acabar una marató.\nPerò Picayna continuava corrent al nostre costat amb el xandall de Dorsal 19 i la seua motxilla a l'esquena i no parava de contar com hi havia vist entrar en meta a Alberto molt cansat però molt content perquè la seua marca de Castelló és fàcil que siga el seu millor registre en una marató i encara que ja ens té acostumats a les seues arribades agòniques esta vegada la marca valia l'esforç que realitza, també ens relata com a moments abans havia arribat Pascual que torna a trobarse a gust amb la marató, el va veure disfrutant de la carrera, la seua marca ens assegura el retorn a la marató d'un dels grans devoradors de quilòmetres que tenim en Dorsal 19, torna un clàssic.\nPerò Picayna no ens podia contar, perquè ho estàvem vivint, els últims quilòmetres de Ramón, no podia dir-nos una cosa que nosaltres ja sabíem, que Ramón acabaria en uns quilòmetres amb mesos de debats i conversacions dins de Dorsal 19, acabaria amb la incògnita de si seria capaç d'acabar una marató. Acabaria una marató i eu-feia a ajudat d'una força de voluntat molt difícil de trobar en un corredor jove i molt rara en un corredor tan veterà així com acabava amb les excuses de molts corredors de no atrevir-se amb la marató.\nL'entrada en el blog es retardava no per trobar les imatges ni els resultats sinó per no trobar les paraules amb què poder expressar les emocions sentides i rebudes en la marató, descriure l'emoció d'una marató a algú que mai l'ha corregut és com tractar d'explicar-li com són els colors a algú que va nàixer cec, jo almenys no se perquè eixes emocions no tenen veu.\nEsta entrada es publicá com una nota informativa a l'espera de trobar alguna forma de deixar per escrit com sentim i disfrutem els de Dorsal 19 no sols la marató de Castelló sinó qualsevol altra marató i és que jo no s'escriure d'emocions perquè no hi ha paraules per a fer sentir la marató.\nAcabe amb una frase de John Bingham sobre la marató: “El miracle no és que vaig acabar. El miracle és que vaig tindre el coratge de començar”.\nMAXIMO FOLQUES LORENTE.- 2:59:42.\nVICENT SENDRA FRANQUEZA.- 3:18:25.\nCARLOS SISCAR BAY.- 3:23:59.\nCARMELO VIDAL.- 3:24:40.\nPASCUAL SENDRA FRANQUEZA.- 3:26:18.\nALBERTO PONS SORIANO.- 3:26:37.\nVICENT SALA GONZALEZ.- 4:15:32.\nRAMON ALEMANY SENDRA.- 4:15:32.\nPublicado por Dorsal XIX en 7:44:00 Cap comentari:\nLa cautela i el marato.\nEm van educar per a ser cautelós, física i moralment: “¡Vés en compte! No cometres un desbarat! Cuida't! No faces res del que hages de penedir-te!” Jo vaig aspirar eixes paraules, literalment, en els meus anys d'infància, en els meus anys de formació i ara cada vegada que m'enfronte a la marató no puc evitar actuar amb cautela i seguretat.\nEste diumenge que ve, a Castelló ens tornem a trobar amb els 42195 metres i una altra vegada serem cautelosos, ho portem en la nostra genètica. I eixa cautela ens ha servit de molt perquè hem pogut acabar moltes maratons sense massa complicacions. No és xicotet el regal.\nPerò eixa cautela porta amb si, a vegades, altres conseqüències per les quals estic menys agraït. U pot estar en plena forma, però tan cautelós i tímid, que el temor, que no ens isca bé la marató, es convertix en una marca pobra i massa fàcil de realitzar.\nEls inconvenients de l'ofici d'estar sempre escrupolosament segur consistixen en el fet que un pot fàcilment acabar amb moltes marques que no arriben mai a mostrar el nostre verdader potencial, i, mentrestant, sentint una certa enveja dels atrevits que encara que s'arrisquen a fracassar aconseguixen bones marques.\nUna pregunta que ens interpel·len: Estem potser corrent les maratons amb excessiva seguretat?\nEl perill d'afrontar la marató massa segur és que, a vegades, quan pensem que estem enfrontant-nos al repte de la marató, estem realment realitzant un entrenament llarg; a vegades, quan pensem que estem participant en l'aventura de la marató, estem defenent-nos realment de participar en cap aventura; i quan pensem que estem parlant en favor de l'èpica de la marató, estem parlant realment de la nostra por als 42145 metres.\nEstic enormement agraït per l'educació que vaig rebre, a pesar de l'actitud de reserva congènita que va deixar en mi. És bo ser caut. És una forma responsable i bonica d'entendre la carrera a peu, sense lesions i contratemps que ens impedisquen continuar corrent. Però cada vegada em torne més honest sobre els seus perills. La major part del temps romanc prou caut, però algunes vegades sent que sóc més poregós que arriscat. La cautela i la seguretat són també perilloses.\nPerò una cosa tenim clara que la setmana abans de la marató cal ser cautelós i córrer amb seguretat, i, així ho hem intentat en la Mitja d'Algemesí, diumenge passat, i este dijous a Alcoi i en el Raval.\nÉs fàcil que no siga de molt cautelós l'acudir a dos carreres la setmana de la marató però és que últimament ens estem tornant molt audaços, encara que crec recordar que en alguna ocasió Napoleó Bonaparte va dir “Amb audàcia es pot intentar tot, mes no es pot aconseguir tot.”\nJa veurem el diumenge a Castelló.\nMitja de Alcoy.\nSALA FERRER, CARMEN.- 1.23.31.\n½ de Mitja Marato de Alcoy.\nSALA GONZALEZ, VICENT.- 0.59.18\nMitja Marato de Algemesi.\n01:27:26 FOLQUES LORENTE, MAXIMO.\n01:27:41 SALA FERRER, CARMEN.\n01:35:49 SENDRA FRANQUEZA, J. PASCUAL.\n01:35:56 SERVER COSTA, FREDERIC.\n01:35:56 SISCAR BAY, CARLOS.\n02:03:38 ALEMANY SENDRA, RAMON.\n02:03:38 SALA GONZALEZ, VICENT.\nFREDERIC SERVER COSTA.- 0:43:06.\nPASCUAL SENDRA.- 0:43:20.\nMAXIMO FOLQUES LORENTE .- 0:44:33.\nJÚLIA SISCAR BORDES.- 1:00:41.\nCARLOS SISCAR PASTOR.- 1:00:41.\nPublicado por Dorsal XIX en 19:31:00 1 comentari:\nEncara la Marató de València.


El 9 de febrer és el Dia d'Internet Segura - Una guia per l'espectador crític\nPublicat en Internet el 03/02/2016 18/02/2016 per Álex Estébanez\nEl proper dimarts 9 de febrer se celebra un any més el Dia d’Internet Segura, arribant al seu dotzena edició, amb el lema “Posa de la teva part per una Internet millor”.\nAmb l’objectiu de promoure un ús responsable i segur d’Internet i les noves tecnologies especialment entre els nens i adolescents, des Chaval.es es torna a organitzar una Jornada que tindrà lloc de 9 a 14h a la sala d’actes de la SETSI (c/ Capità Hi hagi 41, Madrid).\nAquí podeu veure el programa i fer l’inscripció. A les xarxes socials es vol impulsar mitjançant aquesta campanya a Thunderclap i amb l’ús dels següents #hashtags: #SID2016 #Iplaymypart #playyourpart.\nL’esdeveniment està organitzat pel Insafe (European network of Awareness Centre) i INHOPE (International Assotiation of the Internet hotlines) amb el suport de la Comissió Europea.\nInternet fa possible seguir a Santa Claus\nNavega en positiu amb el kit de ciberactivista\nNomofobia, la por a quedar-se sense mòbil\nEl fenomen de l’estiu\nPots seguir el ritme?


Món Esport | El Big Data revoluciona l'anàlisi i el desenvolupament del futbol | BARÇA\nEl Big Data revoluciona l'anàlisi i el desenvolupament del futbol\nClubs i organismes inverteixen esforç i diners en l'impuls, estudi i aplicació de les noves tecnologies\nperAdrià Soldevila 14/11/2017 19:50 | Actualitzat a 15/11/2017 13:44\nSimposi de tecnologia en l'esport, al Camp Nou. | FCB\n"Utilitzant i analitzant les dades pots arribar a entendre perquè passen segons quines situacions durant un partit de futbol". El joc està canviant. Permanentment, el futbol evoluciona i l'estructura dels anàlisis tècnics, tàctics i físics fa que els experts en la matèria s'hagin d'adaptar a la implementació de les noves tecnologies. La ciència fa girar el món i l'esport, que no n'és cap excepció, accelera al mateix ritme que ho fa el desenvolupament de les màquines. La frase inicial del text, gairebé calcada a la pronunciada per l'expert en anàlisi de dades del FC Barcelona Javier Fernández -minuts abans,- va ser expressada per Stuart Metcalf, cap d'anàlisi del rendiment del Tottenham Hotspur durant el tercer Simposi de Tecnologia en l'Esport organitzat pel Barça al Camp Nou, dins el projecte Barça Innovation Hub.\nEspecialistes en dades de tot el món es van reunir, durant la setmana passada, a l'emblemàtic estadi blaugrana per tal de transmetre un coneixement desconegut per bona part de l'entorn futbolístic no professional. Membres de la FIFA, la UEFA, clubs com el Barça, l'Ajax, el Sevilla o els Red Bull de Salsburg han explicat les bondats del Big Data -les dades massives- en el progrés del futbol. Ajudes per als àrbitres, monitorització individual dels jugadors, anatomia de les tàctiques sobre la gespa, beneficis per als preparadors físics i desenes de funcionalitats que contribueixen a estudiar científicament i matemàtica el futbol han format part de les conferències impartides per especialistes de tot el món.\nAmb les aplicacions de dades -complementades amb el GPS que incorporen els futbolistes-, els entrenadors i tècnics tenen la possibilitat de rebre i analitzar tota la informació possible en relació als seus jugadors i el global del conjunt. "Es poden calcular distàncies, comptabilitzar acceleracions i desacceleracions, comparar jugadors i equips i plantejar entrenaments", explica Metcalf, però també -i n'és una part imprescindible- "identifiar el cansament dels futbolistes i les lesions potencials". El futbol ja no és només una qüestió de sensacions. Les dades indiquen l'estat físic d'un jugador i empenyen els entrenadors a prendre decisions basades en les matemàtiques, tal i com feu Luis Enrique Martínez durant les tres darreres temporades al capdavant del Barça.\nLes mesures tàctiques, com el posicionament d'un equip i dels seus jugadors, les distàncies entre línies, les opcions de passada, l'ocupació d'espais o la quantificació de dibuixos i formacions també formen part de les opcions subministrades per les aplicacions basades en el Big Data i centren bona part de l'anàlisi que els tècnics especialistes fan dels partits. "Estem duent la ciència al futbol", exposa Nicolas Evans, responsable de l'equip de Qualitat de la FIFA. Sense haver d'agafar ni l'avió, -aquí mateix- a can Barça, la tecnologia ja forma part del dia a dia en tots els esports professionals. Les dades obtingudes a través de les noves aplicacions ajuden a analitzar i monitoritzar tots els equips de futbol des de l'infantil fins el primer equip, l'equip professional i el B de bàsquet i els primers equips d'handbol, hoquei patins i futbol sala. "Són 14 equips, més de 250 jugadors analitzats cada dia. Més de 3.000 hores de dades recollides", explica Xavier Reche Royo, membre de l'àrea de Rendiment Esportiu del Barça.\nLa màxima velocitat, les distàncies, el temps d'acceleració i desacceleració, els salts, la força dels impactes i el número d'accions realitzades amb alta intensitat són les principals variables que analitza l'equip tècnic del Barça. Però les dades físiques no són les úniques a tenir en consideració. Els tècnics i preparadors també analitzen altres capacitats menys evidents a través de la tecnologia, com les habilitats cognitives dels més joves. El Red Bull Salsburg, equip campió austríac, diagnostica i desenvolupa aquest tipus d'aptituds en els jugadors de la seva acadèmia, des del sub-12 i fins la categoria juvenil, tot just abans del primer equip, amb un increment d'intensitat segons l'edat i la proximitat amb l'equip professional. L'objectiu final d'aquestes proves és que els futbolistes siguin capaços de recuperar la pilota en cinc segons i fer gol en els següents deu. "Aquestes habilitats són molt importants en la nostra filosofia. El jugador té poc temps per decidir quina és la millor solució en cada situació i s'hi ha d’anticipar. Necessitem decisions ràpides i precises. Per això analitzem la seva habilitat cognitiva sobre la gespa", manifesta Emmanuel Faloba, entrenador de l'equip Sub-10 del club austríac. I tot això, amb l'ajut de les noves eines, essencials segons Mounir Zok, membre del Comitè Olímpic dels Estats Units: "La tecnologia, abans era una possibilitat. Ara és una obligació".\n#Barça #futbol #tecnologia #Barça Innovation Hub #Big Data


Gala d’estrelles de Sant Petersburg sense estrelles\nUna gala de ballet és una fórmula que sempre agrada al públic perquè permet veure els moments més espectaculars de diferents ballets clàssics\nEls ballarins Vladímir Iaroixenko i Chinara Alizade. TEMPORADA BBVA DE DANSA\nTerrassaUna gala de ballet és una fórmula que sempre agrada al públic, ja que permet veure els moments més espectaculars de diferents ballets clàssics de repertori. El problema és que sovint es fan sempre els mateixos passos a dos, i si els ballarins no són extraordinaris acaba cansant. La fórmula consisteix a portar diferents parelles, cadascuna de les quals interpreta dos passos a dos, un de romàntic i un d’acrobàtic. I, repetidament, els espectadors sempre aplaudeixen més el segon encara que sovint no sigui el més ben interpretat. Això és el que va passar dissabte al Centre Cultural Terrassa a la Gala d’estrelles i solistes de Sant Petersburg, que tancava la seva 35a Temporada BBVA de Dansa.\nVan obrir i tancar la gala Anastasia Lukina, del Teatre Mariinski, i Ernest Latipov, del Mikhailovski, que van ballar bé, tot i alguna dubitació, en el pas a dos de La sílfide i es van mostrar elegants i exquisits en el de La bella dorment, ella amb unes puntes fortes i pirouettes rapidíssimes i ell molt segur en els double tour en l’air, pirouettes i el manège de jetés. Va ser d’agrair que Elena Kotsiubira, del Sant Petersburg Festival Ballet, i Borís Jurilov, del Mikhailovski, programessin el pas a dos de Carmen d’Alberto Alonso, una coreografia de caràcter especialment creada per a Alicia Alonso. Kotsiubira, però, no va mostrar ni una dècima part de la força de la ballarina cubana, fet que va aigualir l’actuació. A la segona part, en canvi, la parella va interpretar el pas a dos romàntic de Giselle i van ser pura delícia, ella flotant i somiadora i ell segur i espectacular en els salts.\nElizaveta Barkalova, del Ballet de Konstantin Tatxkin, i Serguei Kononenko, del Mariinski, van ser la parella perfecta en el pas a dos del segon acte d’ El llac dels cignes, ella amb uns equilibris, cambrés i braços meravellosos, però quan van encarar el del Corsari van mostrar mancances tècniques amb passos imprecisos, inclosos els 32 fouettés d’ella, molt espectaculars però amb la cama mancada de força, mentre que ell va estar molt fluix en la seva variació. Tampoc va destacar Ekaterina Txebikina com a cigne negre per la seva falta de contundència, tot i els meravellosos fouettés finals, rapidíssims i sense moure’s un mil·límetre d’on els havia iniciat. El seu company, Petr Bortxenko, del Ballet Clàssic de Sant Petersburg, va estar bastant desafortunat en els double-tour en l’air, i van fer una Baiadera correcta en el segon acte. Chinara Alizade, del Bolxoi, va ser una Clara imprecisa al Trencanous, mentre que Vladímir Iaroixenko, del Ballet de Polònia, va estar fort i contundent en les piruetes a la segona. La parella, en canvi, va fer un espectacular duet del Tristany i Isolda de Kristof Pastor, una coreografia intensa i molt fluida d’estil neoclàssic, la més aplaudida de la nit.


Obliguen l'Estat a complir l'acord pel Passeig Marítim de Mataró pactat pels socialistes\nL'Audiencia Nacional sentencia que el govern del PP ha de complir amb un compromís del ministre Josep Borrell\nMentre el cas era als jutjats, l'Ajuntament i l'Estat havien acordat un nou projecte que ha de començar aquest any\nDAVID MARÍN . Mataró\nL'Audiencia Nacional ha donat la raó a l'Ajuntament de Mataró en el seu contenciós amb el govern de l'Estat pel Passeig Marítim de Mataró. El govern de l'Estat governat pel PSOE va pactar amb el govern socialista de Mataró un conveni de construcció del passeig l'any 1995. L'any següent, el nou govern del PP es va desentendre d'aquest conveni. Es va obrir una llarga picabaralla entre les dues parts, i finalment l'Ajuntament va portar el cas als tribunals. La sentència ha arribat ara i obliga l'Estat a complir amb el conveni i indemnitzar l'Ajuntament amb deu milions. Curiosament, mentre el cas era als jutjats, l'Estat i l'Ajuntament havien acordat un nou projecte.\n+ Manuel Mas no va dissimular la seva satisfacció durant la presentació de la sentència a la premsa. A l'esquerra, el secretari municipal, Manuel Monfort. Foto: D.M.\nLa justícia ha estat lenta i ha resolt ara un contenciós que l'Ajuntament i el govern de l'Estat havien solucionat políticament fa un any i mig. Les conseqüències pràctiques de la sentència seran molt relatives: tot i que l'Audiencia Nacional obliga l'Estat a complir amb el projecte de passeig del 1995, l'Ajuntament ja veu bé que l'Estat compleixi amb el projecte acordat entre les dues parts l'any 2000. Aquest projecte, amb menys ciment que l'anterior tot i que ocupa la mateixa franja de passeig [del port al Centre Natació Mataró], ja té una primera consignació de 350 milions als pressupostos de l'Estat del 2001, costarà 650 milions en total i està aprovat pel Ministeri de Medi Ambient. L'alcalde de Mataró, Manuel Mas, va conèixer dimarts la sentència i la va presentar ahir públicament sense dissimular la seva satisfacció. Ho va fer de la mà del secretari municipal, Manuel Monfort, a qui va agrair la victòria jurídica. Mas utilitzarà ara la sentència per pressionar Medi Ambient a complir amb el seu compromís i començar ja les obres. Tenen un termini d'execució d'un any i mig a partir que comencin. L'alcalde s'adreçarà ara per carta al ministre Jaume Matas amb aquesta reclamació: «El ministeri encara té més motius per començar unes obres que misteriosament té aturades», va dir als periodistes. La sentència reviu una polèmica que l'acord de l'any 2000 entre les dues administracions havia superat. L'Ajuntament no va retirar la demanda tot i aquest acord. Segons va explicar l'alcalde, el govern municipal va proposar al govern de l'Estat retirar el plet, però «cosa estranya, l'advocat de l'Estat no ho va acceptar». Mas aventura que l'altra part devia esperar una sentència favorable que, finalment, li ha estat contrària. «Danys morals» La sentència de l'Audiencia Nacional també obliga l'Estat a pagar 10.402.513 pessetes a l'Ajuntament. És la suma del cost de l'aval que l'Ajuntament va haver de presentar per fer la seva part del projecte el passeig marítim de Sant Agustí , i les despeses financeres generades per fer aquesta obra. En la denúncia, l'Ajuntament pretenia també una indemnització pels «danys morals» produïts als ciutadans que no havien pogut gaudir del passeig marítim durant tots aquests anys. La sentència considera que falta concreció per valorar aquests presumptes danys. La urbanització del passeig marítim és una llarga història d'estira-i-arronses entre les dues administracions. El conveni signat entre Manuel Mas i el ministre socialista Josep Borrell, el gener de 1995, costava 721 milions, l'Estat assumia el 80% del cost i la redacció del projecte, que es va aprovar de forma definitiva per la direcció general de Costes el 18 d'abril de 1996, just abans que el PP substituís el PSOE al govern de l'Estat. Després d'una llarga travessia pel desert, el projecte es va recuperar coincidint amb l'arribada de Jaume Matas al Ministeri de Medi Ambient. L'acord va fructificar en un nou projecte presentat i aprovat l'any 2000 i pressupostat el 2001.\n> Josep Borrell a Mataró i Jaume Matas a Pineda\n> El «conveni» del ministre no parla de diners\n> Els dos socis de govern, molt contents i optimistes\n> El Casino del Masnou\n> Mataró. Obliguen l'Estat a complir l'acord pel Passeig Marítim de Mataró pactat pels socialistes\n> El ministre Matas s'entrebanca a Mataró


L'obra, dirigida per Iñaki Rikarte, està protagonitzada per Paul, que és fill únic i el rei de la casa. El naixement de la seva germana Irati provocarà que una por íntima a deixar de ser estimat s'apoderi d'ell amenaçant l'estabilitat familiar.\nSense perdre mai el sentit de l'humor, l'espectacle reflexiona sobre temes com la convivència, l'educació, l'autoestima, la tristesa o la inclinació.\nPer a això, combina tècniques del titella i del teatre més realista, amb la voluntat de ser un espectacle familiar en el qual tant nens com adults trobaran situacions i personatges en els quals sentir-se reconeguts.\nLes entrades tenen un preu de 8 euros i estan disponibles en www.eivissa.es.\nÚniKo és una obra de teatre inclosa al Programa Estatal de Circulación de Espectáculos de Artes Escénicas en Espacios de las Entidades Locales,(PLATEA), organitzat per l’INAEM en col·laboració amb la FEMP (Federación Española de Municipios y Provincias).


A les fosques: els empresaris del polígon Can Roqueta denuncien el seu estat\nEl polígon Can Roqueta, a les fosques\nL’Associació d’Empresaris i Propietaris de Can Roqueta (AEPCRO) denuncia la manca de seguretat en algunes zones del polígon industrial de Can Roqueta des del passat estiu. També es mostren contraris al projecte per fer un carril bici en els carrers de Can Bordoll i Ca n’Alzina.\nL’associació empresarial sosté que algunes zones del polígon estan sense enllumenat públic des del passat mes d’agost i que alguns dels treballadors han de servir-se de la llum dels seus mòbils per accedir als seus vehicles a l’entrada i sortida de la feina.\nL’entitat denuncia que l’Ajuntament està actuant de forma lenta i ineficaç per restablir l’enllumenat.\n“Si la mateixa situació es donés en un carrer del nucli central de Sabadell ja estaria solucionada, però els polígons segueixen sent els grans oblidats pel que fa a la inversió i manteniment per part de l’Ajuntament”, diuen en cun comunicat.\nD’altra banda, l’entitat empresarial es mostra contrària al projecte per fer un carril bici en alguns dels carrers del sector. Un projecte no contemplat inicialment dins el pla de renovació de la zona.\nEl pla de renovació de Can Roqueta té un pressupost de 2,2 milions, i està finançat per la Diputació de Barcelona, però AEPCRO ha de aportar-hi el 5 per cent de la inversió, uns 110.000 euros (més info: ‘Pla renove per a Can Roqueta‘).\n“És una actuació totalment desafortunada, no inclosa en la sol·licitud de subvenció i que no permetrà augmentar les necessàries places d’aparcament que estaven previstes inicialment, ja que obligarà a aparcar en cordó en comptes de en bateria”.\nL’entitat empresarial denuncia que a més el carril bici serà un perill ja que discorrerà per vies on “la major part de la circulació és de vehicles pesats”. No veuen malament que el carril vagi per sobre de les voreres ja que “tenen prou amplada”.\n4.000 treballadors; 270 empreses\nSegons dades d’AEPCRO, a Can Roqueta hi treballen unes 4.000 persones i hi ha instal·lades unes 270 empreses. Disposa de 53 hectàrees.\nFoto portada: un dels carrers del polígon Can Roqueta, a les fosques. Autor: cedida.\nAssociació d'Empresaris i Propietaris de Can Roqueta


BIBLIOTECA VÍCTOR CATALÀ DE L'ESCALA: BIBLIOLECTURA PER ADULTS\nBIBLIOLECTURA PER ADULTS\nTenim una nova lectura per aquest mes de novembre:\nBohumil Hrabal(Brno,1914– Praga, 1997)\nUn dels escriptors txecs amb més renom del segle XX, juntament amb Milan Kundera, Karel Capek i Jaroslav Hasek.\nVa néixer a la ciutat morava de Brno i més tard es van traslladar a Nymburk amb la seva família, on el seu padrastre era el gerent d’una fàbrica de cervesa. Estudià dret a la Universitat Carolina de Praga, però mai va exercí, i va dedicar-se plenament a l’escriptura. Va treballar en feines molt diverses, sovint font d’inspiració dels seus relats: viatjant de comerç, ferroviari (Trens rigorosament vigilats, 1965), trinxador de paper vell (Els sofriments del vell Werther) o oficionista.\nHrabal comença a publicar el 1963, Perlas en el fondo, si bé a partir del 1968 (després de la primavera de Praga i amb la reocupació soviètica) hom li prohibí publicar fins l’any 1975*. Altres llibres importants que va publicar van ser: Yo he servido a la reina de Inglaterra (1971) i Bodas en casa (1990).\nEl seu estil és directe i aparentment desendreçat. Els gats i la cervesa són elements recurrents en la seva obra. El món que retrata a les seves obres sovint és trist. Els seus personatges, quotidians i, sovint, marginals, són dèbils, ingenus, purs i, a vegades, massa colpejats per la vida.\nMorí en caure d’una finestra del cinquè pis d’un hospital de Praga mentre provava d’alimentar coloms. Cal fer notar, però, que el suïcidi per salt des d’un cinquè pis apareix a més d’un dels seus llibres.\n*És de destacar que quan el règim va abolir la llibertat dels txecs, fins i tot, la cultural, a Hrabal no el podien culpar de cap acte subversiu perquè mai s’havia posat en el món polític. El que van fer va ser fer-li una entrevista, que posteriorment van manipular, i la van publicar com si hagués parlat molt favorablement del règim. Hi va haver un gran escàndol i els contraris al règim van cremar tots els seus llibres.\nLA PETITA CIUTAT ON ES VA ATURAR EL TEMPSNarra la història d’una família petitburgesa en una petita ciutat txeca que veu passar els alemanys i després els russos, que acaben definitivament amb el seu estil de vida, els balls, els cants i l’alegria de viure. La vida s’atura i el poble queda en una trista apatia.\nHrabal fa parlar al fill del protagonista, una infància de sotmetiment, pors i il·lusions molt ben escrita. No acaba d’entendre la vida adulta però la jutja.\nEl llibre de Hrabal ens transmet un ambient de classes molt diferenciades, d’ordre autoritari en les relacions, de vides senzilles, la principal distracció de les quals és la cervesa i les festes.\nEl nen aprova la vida del seu oncle, un capsigrany i bebedor, i no enten la vida del seu pare, home equilibrat, complidor del seu deure, però sovint irat i malhumorat.\nPublicat per Biblioteca Víctor Català a 10:41:00


Espanya empata a Suècia i obté el bitllet per disputar la propera Eurocopa - Diari de Girona\nEspanya empata a Suècia i obté el bitllet per disputar la propera Eurocopa\nRodrigo va signar l'1-1 al temps de descompte Mojica, titular en la clara derrota de Colòmbia\nep/ddg 16.10.2019 | 00:32\nEsclat d'alegria de Rodrigo, autor del definitiu 1-1. Jessica Gow/reuters\nEsclat d'alegria de Rodrigo, autor del definitiu 1-1.\nLa selecció espanyola de futbol va certificar anit el bitllet que el portarà a l'Eurocopa de l'estiu després d'empatar amb Suècia (1-1), en l'últim sospir del partit gràcies a un gol de Rodrigo Moreno, la qual cosa permet a l'equip continuar amb la seva fiabilitat en les fases finals d'aquesta competició.\nLa banqueta esbufegava una vegada i una altra assumint que la classificació encara havia d'esperar. No hi havia cap motiu per deixar-se envair pels nervis, perquè Espanya encara s'haurà d'enfrontar amb Malta i Romania a casa, però Berg havia avançat Suècia i s'entrava al descompte per sota en el marcador. Rodrigo, però, va esvair qualsevol mena de dubte amb un gol in extremis que va confirmar el que pràcticament tothom s'esperava abans que comencés el partit.\nEspanya no va ser pitjor que Suècia i de fet va començar i va acabar el partit superant el seu rival, però un gol dels locals als 50 minuts va condicionar tota la segona meitat. El veterà Marcus Berg va marcar de cap en l'única acció on De Gea no va poder arribar. El meta del Manchester United va ser el millor de la selecció, i això que va haver de ser substituït. Una lesió després del gol, amb dues aturades monumentals, van obligar el seleccionador a donar entrada a Kepa, però Espanya tampoc ho va notar. Robert Moreno va donar continuïtat al joc de banda, va ficar Jesús Navas i l'andalús va fer-se un tip de treure centrades que van comprometre l'equip de Janne Andersson. Era qüestió de temps, o almenys això semblava. Passaven dos minuts del 90 quan Fabián va introduir la pilota al cor de l'àrea i Rodrigo va marcar. La banqueta va esclatar d'alegria amb el gol i el consegüent bitllet per a l'Eurocopa 2020.\nMojica, titular amb Colòmbia\nD'altra banda, el jugador del Girona Johan Mojica va ser titular en la derrota de Colòmbia davant Argèlia (3-0) en un partit amistós que es va disputar a Lille. El defensa va disputar els 90 minuts i va tornar a jugar així amb la seva selecció, després que el passat dissabte, davant Xile (0-0), no es vestís ni de curt.


Álvaro Salazar: "Voro és únic, no s'assembla a cap restaurnt de les Balears" - Gastronòmicament\nÁlvaro Salazar: “Voro és únic, no s’assembla a cap restaurnt de les Balears”\nEs tracta de l'únic restaurant amb dues estrelles Michelin de Mallorca, que també té un Sol de la Guia Repsol\nTot és a punt perquè el restaurant Voro de Canyamel reobre les portes el proper 24 de març. Es tracta de l‘únic restaurant amb dues estrelles Michelin de Mallorca, que també té un Sol de la Guia Repsol.\nEl seu xef i creador, Álvaro Salazar, es mostra molt il·lusionat amb la temporada 2022. “Aquesta temporada continuarem apostant pel nostre discurs gastronòmic basat en la creativitat, la memòria i l’entorn, amb una ampliació dels dos menús, Voro i Devoro”, apunta el cuiner.\nAmb una seguretat aclaparadora però, alhora, una humilitat que el caracteritza als fogons, Álvaro Salazar es troba ultimant els detalls d’una obertura molt esperada i que oferirà a Cap Vermell Grand Hotel.\n“Voro és únic, que no s’assembla a cap restaurant de les Balear”, remarca Álvaro Salazar. L’èxit de la seva cuina es basa en els sabors i les aromes de la seva Andalusia natal, com ara el comí torrat i l’olivera, però remarca que sempre “hi aposta pel producte local de la terra que ens acull, Mallorca, perquè ens agrada sentir-nos lliures i rendir homenatge a la immensa riquesa gastronòmica que ens envolta”.


Tres descendits des de Segona A i cinc filials, entre els rivals de l’FC Andorra a la Primera RFEF - Altaveu el diari digital d'Andorra\nTres descendits des de Segona A i cinc filials, entre els rivals de l’FC Andorra a la Primera RFEF\nEl club tricolor queda enquadrat en el grup 2 de la nova categoria amb, entre altres, Madrid Castilla, Sabadell, Castelló, Albacete o Barcelona B\n03/06/2021 (14:51 CET)\nSabadell i Castelló seran dos dels rivals de l'Andorra.\nL’FC Andorra ja coneix els seus dinou companys de viatge a la primera temporada de la Primera RFEF. I no es pot dir pas que hagi tocat un trajecte còmode. Els tricolors han quedat enquadrats al grup 2 de la categoria, amb tres dels equips descendits de Segona A: Albacete, Sabadell i Castelló i fins a cinc filials, entre els quals els del Madrid i el Barcelona. Un grup molt dur. En canvi, s’esquiva dos històrics del futbol espanyol com Deportivo de la Coruña o Racing de Santander.\nLa distribució de grups s’ha fet en la reunió dels 40 clubs que debutaran en la Primera RFEF a la ciutat esportiva de les Rozas. Era un dels punts clau de la trobada. La proposta de divisió ha estat geogràfica, est i oest. Calia decidir si es feia de forma diagonal o vertical. I els clubs han acabat votant la primera opció.\nLa Federació també ha marcat els requisits de la categoria a nivell d'instal·lacions: caldrà gespa natural a partir de la temporada 2022-23 i un aforament mínim de 4.000 espectadors per la 23-24\nI això suposa per a l’Andorra un grup amb equips catalans, valencians, balears, murcians, manxecs i andalusos. A banda, el Madrid Castilla, que es presenta com un dels rivals més perillosos d’un grup on hi ha quatre filials més: Betis B, Sevilla Atlético, Vila-real B i Barcelona B. També han quedat enquadrats tres dels quatre equips descendits des de Segona A: Sabadell, Castelló i Albacete.\nLa competició es dividirà en dues fases. A la temporada regular, la lliga estarà conformada per 38 jornades, amb enfrontaments contra el dinou equips restants tant a casa com a fora. El campió de cada grup ascendirà directament a Segona A. Del segon al cinquè classificat disputaran un ‘play-off’ d’ascens a doble eliminatòria: segons contra cinquens i tercers contra quarts. Serà a partit únic i en una sola seu, amb pròrroga però sense penals. En cas d’empat, passarà ronda l’equip millor classificat a la lliga regular. Només hi hauria tanda des dels onze metres en cas que els dos rivals haguessin acabat la lliga en la mateixa posició. Per cert, a Segona RFEF baixaran els cinc darrers de cada grup.\nA la reunió també s’han tractat altres aspectes que preocupen els clubs. Un dels punts que, en comparació a la trobada de l’abril, s’ha modificat és el mínim de fitxes sub’23, que ha passat de les vuit que inicialment proposava la Federació a només sis. D’aquesta forma s’imposa el criteri de la majoria de clubs, que consideraven que aquesta norma podia acabar suposant un greuge davant els filials.\nTambé han quedat marcats altres requisits pel que fa a les instal·lacions. Caldrà tenir gespa natural a partir de la temporada 2022-23. I, ja la 2023-24, es demanarà que l’aforament mínim dels estadis sigui de 4.000 espectadors. En el cas de l’Andorra, cap d’aquestes dues condicions es compleixen a Prada de Moles.\nEn canvi, hi ha un altre punt clau que encara queda a l’aire: la venda dels drets audiovisuals. A la reunió no s’ha volgut donar detalls de l’estat de la situació, fet que ha generat, no es pot negar, certa inquietud. Cal recordar que un dels objectius de crear una nova categoria és, justament, fer-la atractiva per poder obtenir ingressos per aquesta via que puguin repercutir en els clubs.


Presa de possessió de 37 nous funcionaris i funcionàries de carrera de l’escala de gestió 01/07/2022 12:48 El 8 de juny ha tingut lloc la presa possessió de 37 nous funcionaris i funcionàries de carrera de la UPC, després que hagin superat les proves selectives: 33 ho han fet en l’escala de gestió (subgrup A1), dos en gestió de prevenció (subgrup A2) i una com ajudant de biblioteques i museus (subgrup A2).\nEl Consell de Govern es reunirà el 5 de juliol, en sessió ordinària 01/07/2022 12:40 El Consell de Govern de la UPC es reunirà dimarts, 5 de juliol, en modalitat mixta (presencial i telemàtica), a partir de les 9 hores. Una sessió de caràcter ordinari que es pot seguir en ‘streaming’ a través de Zonavídeo UPC, prèvia identificació amb la contrasenya d’intranet.\nLa investigadora Alícia Casals, Medalla d'Honor de la Xarxa Vives 30/06/2022 15:34 La Xarxa Vives d'Universitats ha reconegut la professora i investigadora de la UPC Alícia Casals amb la Medalla d'Honor per la seva dedicació a la robòtica aplicada al sector sanitari. L'acte de lliurament es farà el 12 de juliol, a la UAB.


L'estrella de 'The Affair', Ruth Wilson, revela la raó per la qual va deixar el programa abans del seu final - Notícies D'entreteniment\nL'estrella de 'The Affair', Ruth Wilson, revela la raó per la qual va deixar el programa abans del seu final\nEntertainment News/affairstar Ruth Wilson Reveals Reason Why She Quit Show Ahead Its Finale\nL’afer la sortida de l’estrella Ruth Wilson del programa abans del seu embolcall ha suposat una enorme sorpresa per als fans del programa. Segons els informes, Ruth Wilson ha abandonat l'espectacle a causa de les repetides escenes de nu que s'hi mostren. Seguiu llegint per saber-ne més.\nRuth Wilson se’n va L’afer per davant de la seva cinquena temporada final\nSegons un informe de The Hollywood Reporter, Ruth Wilson ha sortit L’afer a causa del nombre de vegades que se li va demanar que fos nua per l'escena. Això la feia sentir incòmoda. Ruth també es va sentir frustrada per la freqüent nuesa que se li exigia. També volia deixar el programa durant força temps. També s'especula que Ruth està restringida per un acord de no divulgació (NDA).\nLlegiu també | Sofia Vergara envia un recordatori important als aficionats mentre fa la mamografia\nPer què va marxar Ruth Wilson L’afer ?\nDesprés de preguntar-li diverses vegades sobre la raó real per la qual Ruth va deixar el programa, no la revelaria. Ella només deixaria pistes. Ella ha dit que no es tracta de remuneració ni tan sols d’altres projectes. A més, va afegir que no se li permet parlar.\nLlegiu també | Els fanàtics de Johnny Depp es posicionen contra el veredicte de difamació i diuen que ell no és un batedor de dones\nL'empresa matriu CBS va fer una investigació el 2017. Es va especular que Ruth Wilson i Sarah Treem, que és la presentadora, no van veure ull a ull sobre el desenvolupament del personatge de Ruth. Ruth també ha dit que l'entorn laboral era hostil.\nL'informe de The Hollywood Reporter també esmenta que Ruth entenia la naturalesa de l'espectacle i la seva demanda de nuesa. Però la freqüència i la naturalesa de certes escenes de nu no li van quedar bé. Sovint se li demanava que fos nua per a escenes que no requereixen creativament la desvestiment.\nLlegiu també | Eleccions nord-americanes 2020: 14 personatges que van votar per primera vegada a les eleccions nord-americanes\nUna altra font ha esmentat que van sentir a Ruth preguntar-se per què el seu company de repartiment masculí no ha de ser vist despullat tantes vegades com ho és. Wilson també havia expressat les seves preocupacions un parell de vegades. Però la van empènyer i la van cridar 'difícil'.\nLlegiu també | La pel·lícula de Keanu Reeves Knock-Knock 'Beats' Holidate 'per al número u de Netflix\ndecoració del porxo davanter per a la primavera\nSegons un informe de Còmic, Sarah Trreem ha negat les acusacions. Va dir que ha dedicat tota la seva vida a escriure sobre qüestions de la dona i l’empoderament de les dones. Fins i tot va aclarir que va crear L’afer perquè volia destacar l’experiència d’una dona de viure en un món creatiu. També es va defensar dient que la idea que crearia un entorn insegur per a les dones no té fonament en la realitat. L’afer protagonitzades per Dominic West, Ruth Wilson, Maura Tierney i Joshua Jackson.\nImatge cortesia- @ruthwilsonfan Instagram\ncom engendres un drac a Minecraft\ncom posar subtítols a hulu\nimatges de talles fàcils de carbassa\nnoms simpàtics per a illa que travessa animals\navui hi ha moltes hores de funcionament


Habitatge unifamiliar al nucli antic de Roses, Alt Empordà\nEs tracta d'un solar en cantonada dins del centre històric de Roses. L'edificació pre-existent és un bon exemple, per les caracterísitques de la parcel.la, el sistema constructiu i la seva tipología d'habitatge tradicional de les classes populars i d'antigues cases de pescadors o treballadors del camp.\nA la planta baixa, dins les parets de pedra, encara es conserven dues tines sobre les quals s'abocava i pitxava el raïm, i una tercera per a la fermentació del most. També s'hi conserva un petit pou.\nEl projecte busca millorar l'aprofitament dels espais actuals i procura respectar la volumetria existent.\nEs proposa una planta baixa lliure en el cos principal i situar l'acces i l'escala en un nucli de serveis. Es concentren els accessos i les dependencies de servei en l'espai del solar que deixa lliure el cos principal, que té una volumetria concreta, formalitzada com una caixa amb obertures controlades i tancaments tradicionals, de mur de mampostería i coberta inclinada acabada amb teula àrab.\nLa gran alçada de les edificacions veïnes i el volum tradicional del cos principal queden separats pel coixí que forma el nucli de serveis.\nLa planta del cos principal s'aprofita millor en el moment que l'escala d'accés a la planta primera pasa al nucli de serveis, permetent la situació de les habitacions en façana i ocupant la resta del cos principal per la sala-menjador. El nucli de serveis acaba en planta segona, formant un doble espai amb obertura a sobre de la sala i habilitant una terrassa a sobre del menjador, de la que se n'aprofita directament l'estudi de planta segona.\nTots els espais de serveis utilitzaran la façana ventil.lada, que formalitza la franja de separació de l'edificació veïna i el cos principal, pel seu funcionament, ventil.lacions i conduccións.


Neteja i desinfecta la casa\nNeteja i desinfecta casa teva a fons\nAprofita aquests dies de confinament a casa per fer una neteja a fons, fins i tot dels racons que no sols netejar, i converteix casa teva en un lloc segur i higiènic.\nLa primavera, és l'estació dels canvis, arriba el bon temps, tenim més energia ... i és molt comú fer una neteja en profunditat de la casa. Ara, amb l'arribada de la crisi del coronavirus que ens trobem confinats a casa, és més important que mai, tenir una casa neta i desinfectada, i prendre les precaucions necessàries per evitar que el virus entri en les nostres cases.\nEn una neteja general cal incloure coses que normalment no solem netejar tan sovint, com les catifes, els interiors dels armaris, les fundes dels coixins, les finestres, ...\nEl millor serà revisar habitació per habitació, per valorar les necessitats de neteja de cada un. I així organitzar-nos i distribuir-nos la feina.\nAbans de començar, ens protegirem per començar la posada a punt de la casa. Utilitzarem roba vella (que després puguem rebutjar), guants, i ens cobrirem les vies respiratòries amb una mascareta o, si no amb un mocador, quan anem a utilitzar productes molt agressius i no tinguem la suficient ventilació. També és important utilitzar baietes, fregalls i esponges nous.\nDesinfecció total a la cuina i banys\nLa cuina i el bany, són les zones més propenses a l'acumulació de bacteris, per això la neteja en aquestes estades ha de ser més profunda.\nEl lleixiu i l'amoníac són dos bàsics indispensables per desinfectar la nostra llar. A més són barats i fàcils d'aconseguir. El lleixiu es recomana per a totes aquelles zones com sanitaris, aixetes, lavabo, roba, ...\nUna de les prioritats en el bany és la neteja de l'sanitari. No n'hi ha prou amb fer una mica de producte, cal aprofundir per desinfectar correctament.\nTambé cal eliminar la floridura que es formi en les juntes, a causa de la humitat. I prevenir la seva reaparició utilitzant productes de neteja antifloridura, i sobretot ventilant bé l'estada.\nÉs molt probable que, al rebost trobem molles, restes d'espècies, algun gra d'arròs, pols ...\nTreu tot el dels armaris i deixa-ho sobre la taula de la cuina. Aspira els prestatges i calaixos amb una aspiradora, polvoritza amb un neteja superfícies tots els interiors i les portes (per dins i per fora) i pásales un drap de microfibra.\nComençarem per aspirar bé les guies de les finestres, on s'acumula molta pols i pelusses.\nEls vidres acumulen moltes partícules de pols i pol·len per fora, i pols i greix per dins. Es pot utilitzar amoníac rebaixat en aigua per netejar finestres, ja que és molt desengreixant. Hem de fer servir sempre guants, perquè és molt abrasiu.\nUna altra alternativa és el vinagre, que a més dóna brillantor. Només cal diluir en aigua calenta o tèbia i posar la barreja en un polvoritzador. Per suavitzar l'olor, és convenient barrejar unes gotes de llimona. Quant als marcs de les finestres, humiteja una baieta amb una mica de detergent suau, i evita utilitzar fregalls que puguin ratllar-los.\nSofàs i altres tèxtils\nEl sofà és sens dubte un dels punts de major infecció, ja que és on més temps passem, se sentin visites, animals ... Treu totes les fundes i desinfectalas a la rentadora. Si és de pell, l'ideal seria rentar-lo amb una baieta amb un producte especial per a tapisseria. Treure tots els coixins de seient i respatller, si es poden treure. I aspirar a consciència.\nA més, convé netejar tots els tèxtils de la llar que es puguin ficar a la rentadora, com cortines, roba de llit, fundes de coixí o tovalloles de bany. Podem rentar correctament afegint una mica de lleixiu a la bugada en el compartiment 1, específic per a aquests productes.\nAspirar bé les catifes grans i deixar-les esteses una estona a l'aire lliure perquè s'airegin bé.\nElements de contacte\nEls grans oblidats en la neteja quotidiana, que ara necessiten una atenció especial, son els objectes de contacte diari: Portes, manetes, intèrfon, telèfons o comandaments a distància, és essencial desinfectar constantment amb alcohol. Existeixen productes que en la seva composició contenen alcohol, com les tovalloletes neteja-ulleres o de nadó, que ens aniran genial per a la neteja d'aquests útils.\nSi seguim tots els protocols de neteja recomanats, tindrem casa nostra 100% lliure de bacteris i virus.\nT'APUNTES A FER UNA NETEJA A FONS?


Connexió sanitat – serveis socials - Teleponent\nInici Opinió Connexió sanitat – serveis socials\nConnexió sanitat – serveis socials\nTeresa Mayoral, Secretària de Salut del PSC de les Comarques de Lleida, Pirineu i Aran\nLa debilitat del servei sociosanitari que ens ha fet més evident la pandèmia del Covid-19 és greu. Caldria, doncs, fer una profunda avaluació per detectar d’on parteix el distanciament entre la Salut i els Serveis Socials. Caldrà valorar on està la distància, la desconnexió d’aquests serveis amb la gestió que se’n fa des del Departament de Salut i de la salut pública. Caldrà entendre que la defunció dels i les residents es deu, en bona part, a aquesta gran desconnexió. Caldrà establir una comunicació eficient entre Salut i les diferents residències, ja siguin públiques o privades, i caldrà redissenyar les residències de la gent gran i potser no tant gran ampliant-les, també amb espais verds i sobretot medicalitzar-les totes.\nCaldrà tenir una molt bona comunicació i coordinació màxima entre Salut i els serveis socials de la base per a que les persones més vulnerables, en risc de pobresa i en habitatges amb manca de condicions, amb precarietat laboral, amb poca accessibilitat a recursos per desconeixement de la llengua o altres motius, siguin atesos i puguin accedir tan a recursos sanitaris com socials en igualtat.\nArticle anteriorLa Guàrdia Urbana de Lleida aixeca 89 actes per no respectar la normativa covid-19\nArticle següentGonzalo Ferreruela presenta un menjar per emportar gurmet perquè el comensal també ‘sigui el xef’


Crítica: 'Revelaciones de la maestra del arco', Javier Vela\nA 'Revelaciones de la maestra del arco' Javier Vela narra una història intemporal al Japó barrejant diversos gèneres\nRevelaciones de la maestra del arco (Pre-Textos) és un llibre breu que reuneix aforismes, poemes i anècdotes històriques, tot això intercalat en la narració d’una història protagonitzada per dues dones, Naoko i Hitomi, de les quals es narren els seus respectius passats . El seu autor és Javier Vela (Madrid, 1981), qui amb la seva novel·la recorre la història de les dones i del tir amb arc en un Japó intemporal.\nL’arc destaca com a objecte de saviesa i de llibertat, desprenent-se dels estereotips que, des d’Occident, tenim sobre el món asiàtic. A través de frases curtes i de descripcions de grans bellesa, el lector fa un recorregut a través de personatges singulars i una narració palpitant. Vela obre davant seu un món mític, meitat real i meitat fictici, i ho barreja fins que el lector és incapaç de saber què hi ha de realitat històrica i quant d’invenció.\nTots els textos inclosos, de qualsevol època, giren al voltant de l’arc, les fletxes i el Japó. En aquestes pàgines, entre les quals s’inclouen algunes fotografies, es planteja també el futur de la novel·la i s’explora la bellesa dels elements, la fragilitat dels instants i la veloç desaparició del present. Es tracta d’una novel·la delicada i polida fins a l’extrem que transporta el lector a un món fictici que mai va poder imaginar.\nEditorial Pre-TextosJavier VelaLiteratura espanyolaMario Guerrero\nPublicat per\tRedacció\t- set. 14, 2021\nPublicat per\tRedacció\t- set. 16, 2021


En Duc ja és a grau II\n29 mar 16 Ha costat però finament en Duc pot retrobar-se amb el seu germà en el segon grau de competició. Enhorabona Mercè!\nAquest diumenge de Pascua els únics valents del club que vam anar a la competició de grau I a Barcelona vam ser en Duc i jo. En plena Setmana Santa la gent no es va animar massa a anar a competir ja que només erem 10 participants en categoria estàndard i tampoc va ajudar massa el canvi d’hora, que va fer que anéssim tots una mica descol.locats i adormits...\nEl jutge va plantejar unes pistes bastant assequibles, tot i així hi van haber alguns el.liminats. En Duc va sortir una mica nerviós, i quan està així la que rebo sóc jo, però bé, quan vam aconseguir arrancar ho va fer molt bé i a bon ritme, llàstima que al baixar la passarel.la va tenir pressa i es va saltar la zona.\nEn la segona mànega ja estava més tranquil i vam poder començar sense problemes. Va fer la pista a zero, perdent una mica de temps anant a veure si el seu amo havia marxat o encara era per allà, però, tot i així, vam entrar en el temps, aconseguint així el puntet que ens faltava per pujar de grau. Ha costat però finalment ho hem aconseguit!!


CIÈNCIES DE LA TERRA I DEL MEDI AMBIENT 1. BATXILLERAT PDF Online\nCiències de la terra i del medi ambient 1. Batxillerat PDF\nCiències de la terra i del medi ambient 1. Batxillerat Estrada Montaña, Montserrat / Bonafeu Sendra, Mª Dolores / Ferrer Roche, Marc / Roger Espada, Eulàlia / Costa Vila, Marcel ciÈncies de la terra i del medi ambient 1. batxillerat (estrada montaÑa, montserrat / bonafeu sendra, mª dolores / ferrer roche, marc / roger espada, eulÀlia / costa vila, marcel)\n📚 Dios habla bajito: Claves para escuchar a dios\n📕 La vida y la muerte de antonio mairena\n📕 España, ¿nación de naciones?\n📘 Ainda quedan piratas na costa da morte\nFixeu-vos en les fotografies i contesteu les preguntes següents (en aquest mateix full): a) Tots els sediments que apareixen a la fotografia següent han estat ... El manual s'estructura en 14 unitats didàctiques, més una unitat d'introducció i una ... Ciències de la terra i del medi ambient 2 Batxillerat Ed.2018 - 9788417406196 ... similar al de les proves de la selectivitat. Guia didàctica a la web. Edició: 1.\n8 Ciències de la Terra i del medi ambient 1 BATXILLERAT † a l’alumnat, ja que prendrà consciència del seu progrés dels coneixements de l’assignatura. † al professorat, que podrà millorar la seva pràctica docent d’acord amb el progrés que observi en\nComprar Ozó. Ciències de la terra i del medi ambient 1. Batxillerat - ed. 2008 - 9788430752553 1, 9788430752553, de Tejero González, Fèlix, Bach Plaza, Joan, Martínez Riu, Albert, Crusells i Domingo, Anselm editado por Editorial Teide, S.A..\nEl manual s'estructura en 14 unitats didàctiques, més una unitat d'introducció i una ... Ciències de la terra i del medi ambient 2 Batxillerat Ed.2018 - 9788417406196 ... similar al de les proves de la selectivitat. Guia didàctica a la web. Edició: 1.\n25 Febr. 2019 ... Batxillerat Matèria comuna Edició 2018. Edició 2018. Ciències de la Terra i del medi ambient 1. Ciències de la Terra i del medi ambient 2. Biologia 2n de BAT, Santillana, Biologia 2 Batxillerat, 9788490470374. CTMA 1r de BAT, Castellnou, Ciències de la Terra i el medi ambient, 9788417406189 ...