Mercè Foradada: marzo 2021\nLlegimokè, ràdio Castellterçol, amb la Pilar Gili\nDies enrere em van fer una llarga i completa entrevista al voltant del meu últim llibre, L'amor quiet.\nL'entrevistadora, Pilar Gili, havia llegit i diseccionat el llibre i les seves preguntes - ordenades, completes, agudes, solvents... - van conduir una entrevista amena i interessant. Molt aclaridora sobre les dues històries que s'entrellacen a la novel·la.\nAhir la van emetre per ràdio Castellterçol. Aquí us deixo el link, per si us ve de gust sentir-la.\nPublicado por Mercè Foradada en 10:29 No hay comentarios:\nParlant de la Nancy Mitford i del seu particular món al Club de Lectura de la Cardona\nJa a les portes de Setmana Santa i amb vacances escolars, el Club d'Adults de la Biblioteca Armand Cardona Torrandell, va ser reduït - onze participants - però molt dinàmic i participatiu.\nParlàvem d'una obra ben peculiar, escrita a les acaballes de la Segona Guerra Mundial per una dona singularíssima. Es tracta d' A la caza del Amor, de Nancy Mitford, la ressenya de la qual vaig penjar en aquest blog el dia 7 de desembre, amb el títol "Una Jane Austen més moderna i juganera".\nEl llibre, bastant insòlit pels ambients i personatges, pel tractament satíric i irreverent de l'amor, la mort, la guerra, per la personalitat i trajectòria vital de la seva autora, que hi reflecteix gran part de la seva biografia ... , tal com era d'esperar, va despertar opinions ben contrastades.\nVa agradar i divertir, va avorrir i resultar carregós i un pèl irritant, va sorprendre en alguns passatges, va fer recordar el grau d'aïllament i autisme que podien (o poden) arribar a tenir els anglesos, sobretot els de les classes privilegiades, i va fer pensar en una altra autora, Jane Austen, també anglesa i encara més allunyada en el temps, que parlava de conflictes amorosos i contractes socials semblants, però ben diferents per l'època i el to de la narració.\nVam discrepar i vam coincidir i, sobretot, vam parlar de llibres, de persones i de la vida, que és del que es tracta en un Club de Lectura, ja amb tants anys de recorregut com el nostre.\nPer al mes d'abril, una perla de la literatura castellana: El camino, de Miguel Delibes, a tall d'homenatge en aquest premi Cervantes, el centenari del naixement del qual, celebràvem recentment.\nEspero que tots els clubaires de la Cardona gaudeixin tant d'aquesta lectura, com ho he fet jo cada cop que l'he llegida i rellegida. I fins al 24 d'abril!\nL'última xerrada de l'Aula d'aquest trimestre: parlant de Literatura de senyors i senyores\nLiteratura de senyors i senyores\nAmb un títol que volia fer un guinyo al meu tipus d'escriptura - intimista, de sentiments i vivències - a partir de la manera amb qué el meus fills, de petits, classificaven aquelles pel·lícules que rebutjaven per avorrides i perquè no hi havia acció, ni sortien indis, ni carreres de cotxes, ni policies ni feien riure..., hem tingut una llarga , distesa y bastant divertida conversa a Canal Blau.\nSixte Moral, el meu presentador de luxe i ja habitual a banda de company d'altres batalles, em va fer un tercer grau , a Canal Blau TV, sobre L'amor quiet i els altres títols que he publicat i que coneix amb profunditat.\nVa ser un plaer, una conversa llarga però que se'm va fer amena, distesa i a estones, divertida, fins al punt que vaig oblidar en més d'una ocasió que ens trobàvem en un plató de televisió.\nQui vulgui i tingui una estona, la pot veure sencera en el link de sota.\nXerrades de l'Aula - capítol 09:\n'Sota el títol 'Literatura de senyors i senyores.....' Sixte Moral parla en aquest programa amb Mercè Foradada. L'escriptora vilanovina ha publicat fa poques setmanes el seu darrer llibre 'L'amor quiet'\nPublicado por Mercè Foradada en 23:37 No hay comentarios:\nUna càlida i reduïda presentació presencial de "L'amor quiet"\nL'amor quiet a Ona llibres, de Gràcia\nEnguany, i degut a les circumstàncies de l'epidèmia i les mesures obligatòries i obligades, les presentacions in corpore han passat a ser un somni pretèrit o, si més no, molt escàs.\nPer això des de l'editorial Saldonar i jo mateixa, i amb la complicitat dels mitjans amics i de les xarxes, hem posat tan èmfasi a presentar aquest Amor quiet, que, afortunadament ja circula prou bé.\nPerò dijous ens vam atrevir a fer un pas més en la petita i tan càlida Ona llibres de Gràcia.\nAmb aforament reduït, amb distància, amb la porta oberta, sense treure'ns les mascaretes, l'editor, Francesc Gil Lluch, i una menda vam parlar del llibre, amb la dotzena d'amics i familiars que ens acompanyaven.\nVa ser una presentació reduïda, però entranyable. Alguns dels assistents ya havien llegit el llibre ; d'altres s'hi sentien interpel·lats per la temàtica o les connotacions geogràfiques o de l'època es descobreixen al llibre a través de la correspondència d'una parella al primer quart de s. XX.\nVam parlar de la caixa de les cartes repetidament traïda, de les diferents etapes de l'amor de parella, de l'Editorial Montaner y Simón, del arquitectes Doménech ( el Montaner i el "dolent"), de l'encant ja obsolet de la comunicació de paper i ploma, de la vida regalada de la burgesia barcelonina de l'època fins i tot amb èpoques tan convulses, de la seva vulnerabilitat, d'uns costums tan allunyats però encara tan presents en l'imaginari dels més grans, de la feina de documentació... i de tots el que va anar sorgint en un context tan proper i familiar.\nGràcies a Ona llibres per acollir-nos, al Francesc per conduir l'acte, a tots els assistents per acompanyar-nos.\nPublicado por Mercè Foradada en 0:54 No hay comentarios:\nL’escriptora Mercè Foradada ens ofereix ara una nova novel·la i aquest ha estat en part el motiu, l’altre es parlar de literatura, que sigui la protagonista de la propera Xerrada de l’Aula que podem veure i escoltar el proper dissabte dia 27 a les 16 hores i el diumenge dia 28 a les 12'30 hores. Així doncs comptarem amb la presència de l’escriptora que ens parlarà de “Literatura de senyors i senyores….”\nPublicado por Mercè Foradada en 6:14 No hay comentarios:\nMercè Foradada revela centenars de cartes familiars a 'L'amor quiet', un retrat de la burgesia de principis del segle XX: L'escriptora desmitifica els privilegis de la Barcelona benestant amb una doble història que juga entre passat i present\nPublicado por Mercè Foradada en 7:12 No hay comentarios:\nPublicado por Mercè Foradada en 1:13 No hay comentarios:\nEl colibrí, Sandro Veronessi\nSandro Veronessi (Florència, 1959) era un autor totalment desconegut per a mi, fins que em van regalar aquest llibre, El colibrí, Premi Strega 2020.\nAra, ja el tinc a la meva prestatgeria d'autors interessants. Força interessants. Buscaré a veure quines altres obres té traduïdes.\nLlicenciat en Història de la Restauració a la facultat d'Arquitectura de Florència, va presentar una tesina sobre Víctor Hugo que va rebre la màxima qualificació i la recomanació que la publiqués, cosa que no va fer.\nPosteriorment, però molt posteriorment: trenta-dos anys després d'acabar els estudis, va realitzar l'únic projecte directament relacionat amb els seus estudis: la instal·lació de L'Hivernacle dels Poetes, al parc de la fattoria di Celle, prop de Pistoia (Toscana), que allotja la col·lecció Gori d'obres d'art contemporani.\nLa seva primera publicació, un breu recull de poemes, en una edició autofinançada, va aparèixer el 1983 i la seva primera novel·la, Per dove parte questo treno allegro es va publicar el 1988.\nÉs germà del guionista i director cinematogràfic Giovanni Veronessi, amb qui ha col·laborat en diverses ocasions, des de la seva joventut, quan el 1987 van escriure conjuntament el guió de Maramao.\nMés endavant, tres obres seves han estat adaptades al cinema: La forza del passato (2002), Caos calmo (2008), amb Nanni Moretti, com a protagonista, i Gli sfiorati (2011).\nDes de 2005 participa a l'editorial Fandango Libri com a director de la col·lecció "Mine Vanganti", on ha publicat grans autors de la literatura universal.\nSandro Veronessi ha publicat gairebé una vintena d'obres i ha guanyat en dues ocasions el premi més prestigiós d'Itàlia; el premi Strega: el 2006 amb la novel·la Caos calmo, que com ja he dit, posteriorment va ser duta al cinema, i , recentment el 2020, amb aquest llibre, El colibrí (2019).\nActualment, Sandro Veronesi viu entre Prato i Roma i té cinc fills, tres nois del seu primer matrimoni i un noi i una noia de la seva actual esposa. El 2018, en una entrevista al diari italià Corriere de la sera va explicar que dos anys abans havia patit un càncer, que li va ser diagnosticat precisament quan escrivia una novel·la el protagonista de la qual moria de càncer. Quan li ho van comunicar va pensar que era massa jove per morir i que tenia fills petits, i que , per tant, no moriria.\nPodem llegir a la solapa: "Aquesta és la història d'en Marco Carrera, oftalmòleg italià tocat per la tragèdia, la nostàlgia i l'esperança. La seva vida es veu marcada per grans amors, pèrdues atroces i coincidències fatals que amenacen d'arrossegar-lo en un remolí cada cop més profund. Però en Marco persisteix i lluita per mantenir-se dret i entomar les cartes marcades que li brinda el destí.\nEl colibrí és una novel·la irònica, brillant i sensible, d'una bellesa absoluta. Sandro Veronesi es consagra com un dels narradors italians més hàbils i profunds dels últims temps i ens ofereix un personatge tan vívid i captivador que està destinat a acompanyar-nos de per vida".\nTot això és veritat, com ho és la metàfora d'aquest ocell que empra totes les seves energies, arriba a aletejar 70 cops per segons, només per aconseguir estar-se quiet allà on era. Aconsegueixes quedar-te parat al món i al temps, aconsegueixes parar el món i el temps al teu voltant, de vegades fins i tot aconsegueixes remuntar i recuperar el temps perdut, igual que el colibrí és capaç de volar cap endarrere. Per això fa tant de goig ser al teu costat, li escriu la seva amant.\nEl colibrí m'ha impressionat. A estones, sobretot al començament, m'ha desconcertat per la seva fragmentació i continus flasback, que encara que estan datats, em representaven l'esforç d'anar reconstruint el puzle. A estones m'ha agradat molt. A estones m'ha interessat especialment. A estones m'ha emocionat. A estones m'ha fet patir per la duresa de la situació, malgrat l'estil contingut amb què està narrada. El final m'ha fet plorar...\nCrec que no es pot demanar gaire més d'una novel·la.\nPublicado por Mercè Foradada en 4:38 No hay comentarios:\nQui deu ser aquest Frederic Llopart?🤔\n'L’amor quiet'. Un retrat epistolar de la Barcelona benestant:\nFrederic Llopart ressenya a Eix Diari el llibre L'amor quiet, una més que recomanable nova oportunitat de gaudir de la bona literatura de la Mercè Foradada. La podeu llegir aquí Una caixa de cartró atrotinada amb una nota “Cartas de los papás” (para quemar) desperta la curiositat de l’autora i d’aquí en neix un llibre....\nPublicado por Mercè Foradada en 0:22 No hay comentarios:\nPublicado por Mercè Foradada en 12:04 No hay comentarios:\nDijous 25 de març, a les 19h, a la llibreria ONA de Gràcia\nEn petit comité, perquè les mesures anti- COVID obliguen a limitar l'aforament, parlarem amb tots els que ens acompanyin d'una Barcelona ja molt remota i d'aquest amor que arrela i dóna sentit.\nPublicado por Mercè Foradada en 0:13 No hay comentarios:\nEl dissabte, diaris de paper\nAvui, el Lluís Llort, al Punt Avui, i el Guillem Mercader a la revista de març, Tothosap Garraf, m'han fet l'honor de parlar de L'amor quiet.\nDues entrevistes diferents i dues visions que es complementen.\nEl meu agraïment a tots dos periodistes i mitjans!📰🗞\n273 cartes indultades: Mercè Foradada ha novel·lat a L'amor quiet la relació dels seus avis, i n'ha sortit un retrat de la Barcelona benestant del primer terç del segle XX. Ho ressenya Lluís Llort a El Punt Avui. Podeu llegir l'article aquí “Pocs mesos abans de morir, la meva mare em va donar una caixa atrotinada on hi havia 273 cartes, sense sobres, barrejades i, per sort, datades....\nPublicado por Mercè Foradada en 11:31 No hay comentarios:\nSóc una escriptora\nJa ho sé que no seré Nobel, ni molt traduïda, ni cap obra meva figurarà entre els best-sellers mundials - la meva literatura, pulcra i intimista no és probable que sigui mai un èxit de vendes o el focus d'atenció de la crítica -, però veure els meus llibres a les llibreries, saber de tanta gent, amiga i desconeguda, que els ha anat llegint, em produeix una sensació de satisfacció molt especial.\nI és que és la confirmació que sóc escriptora, aquell somni tan llargament ajornat per por a no tenir prou alçada, al rebuig, a fer el ridícul, m'arriba en veure els meus dotze llibres al prestatge o en mans de qui els està llegint.\nSón els fills de paper, que també acompanyen i donen alegries.\nPublicado por Mercè Foradada en 9:56 No hay comentarios:


Blanch (PSPV-PSOE): "el nous pressupostos són els més socials"\nBlanch (PSPV-PSOE) afirma que “el nous pressupostos són els més socials”\nL’executiva provincial activa en xarxes la campanya #CastellóÉsSocialista per a difondre les grans inversions que a les comarques de Castelló.\nBlanch (PSPV Castelló)\nEl secretari general del PSPV-PSOE de la província de Castelló i diputat autonòmic, Ernest Blanch, ha valorat el fet que el passat 1 de gener entraren en vigor els Pressupostos Generals de l’Estat per al 2021 per ser els pressupostos “més socials de la història i amb els quals hi haurà més igualtat, més justícia social i més serveis públics”. “Són uns pressupostos preparats per a guanyar en competitivitat, per a superar la pandèmia sense que ningú es quede enrere, i per a, d’una vegada per totes, posar fi als conters dels retalls i l’austeritat als que el PP ens ha condemnat durant anys”, ha afegit.\nBlanch ha ressaltat que són “els millors comptes per a la província de Castelló on les inversions per a les nostres comarques augmenten en un 83% per a les nostres comarques. Cal recordar que en 2018, amb el PP, la província de Castelló va comptar amb 133 milions d’euros i, ara, amb el govern progressista de coalició de Pedro Sánchez la inversió serà de 242,98 milions. Així, la inversió per habitant passa de 231 euros del PP a 427 euros amb el PSOE, a més que aconseguixen el percentatge d’inversió del 10%, que correspon en proporció a la població.\nA més a més, l’executiva provincial ha impulsat en les xarxes socials la campanya #CastellóÉsSocialista per a difondre les grans inversions que el partit socialista farà a les comarques de Castelló.\nBlanch ha assenyalat que “són uns conters que reforçaran el sistema públic de sanitat, la ciència, l’educació, assolirà més justícia social i impulsarà de manera decisiva l’avanç cap a un model econòmic més verd, sostenible i competitiu”. “També estos pressupostos són una reparació del desmantellament i oblit dels fonaments de l’estat de protecció social que durant anys ha perpetrat la dreta i, amb este pressupost, reconstruïm, modernitzem i enfortim l’escut social perquè ningú es quede enrere”, ha afegit.\nEl secretari provincial ha destacat que “l’essència del partit socialista és vetlar pel benestar de les persones en temps difícils i enmig d’esta partida contra la pandèmia, el partit socialista aposta i protegix a les persones, metre en altres crisis sols es van preocupar per salvar als bancs”.\nFinalment, Blanch ha assenyalat que el PGE de 2021 tampoc no oblida infraestructures importants per a la província amb projectes com la connexió de la CS-22 amb la dàrsena sud del port de Castelló, les obres a la A-68 en Vinaròs, el projecte de la N-232 de Masia de la Torreta a Morella, la protecció de la costa a Almenara i la nova seu de l’arxiu històric provincial de Castelló, entre altres, que seguixen endavant.


El Museu de Belles Arts de València recupera el pintor alacantí José Aparicio - À Punt\nEl Museu de Belles Arts de València recupera el pintor alacantí José Aparicio\nEs tracta de la primera exposició individual d'aquest pintor, amb una selecció acurada de quadres, dibuixos, gravats i documents inèdits de fons de grans museus espanyols com el Prado o el Museu Nacional del Romanticisme\nExposició de José Aparicio al Museu de Belles Arts de València\n11 de maig 2022 - 14:57\nAl Museu de Belles Arts de València es pot veure l'exposició "José Aparicio.1770-1838", una mostra que pretén traure de l'oblit el pintor alacantí més important de l'inici del segle XIX.\nEs tracta d'una selecció acurada de quadres, dibuixos, gravats i documents inèdits de fons de grans museus espanyols com el Prado o el Museu Nacional del Romanticisme.\nLa seua pintura neoclassicista, en què predomina el dibuix per damunt del color, va florir a l'estranger. José Aparicio arribà a ser pintor de la reialesa en un dels moments històrics més convulsos d'Espanya, un fet que el va condemnar a la invisibilització, tot i la seua qualitat. Ara, aquesta mostra el posa en valor.\nL'exposició estarà al Museu de Belles Arts de València fins al 12 de juny. Al juliol viatjarà al Muvag d'Alacant i a l'octubre, al Museu de Belles Arts de Castelló.


Oda a la teta, gràcies i adéu. - Coach maternal Barcelona| Mareta meva by Cris Moe\n05 Oct Oda a la teta, gràcies i adéu.\nPosted at 19:37h in Sin categoría\tby\tCris 5 Comments\nSi, Oda a les tetes, a les meves tetes que han alletat més de sis anys sense descans.\nSi, oda a elles, que m’ han alliberat com mai res ho haguera fet, de prejudicis i mites, tant dels bons com dels dolents.\nOda a elles que han estat compartides amb gran exemple de mi cap a ells i ella, a vegades amb més o menys resistència, però ho hem fet i ho hem fet tots junts i amb molt d’amor.\nSi, Oda a les meves tetes que tant m’ han ensenyat i tants camins m’ han obert, que sense la lactància materna i tot el que l’ acompanya, avui no seria qui sóc, i avui sóc una dona més clara que mai, més lliure que mai, més dona que mai,doncs he cremat totes aquelles pors i aquells límits que imposa una societat masclista i patriarcal, perquè m’ he carregat amb mirades directes tot allò que no em ressonava i he acompanyat amb el cap ben alt tot allò que em removia i em feia caminar cap a una direcció sovint menys acceptada. I si, he cridat i si, seguiré cridant.\nNo tot és color de rosa, no, també hi ha una part agredolça, aquella hòstia que et fots quan estàs tan convençuda que tot el que es predica entorn la lactància és bonic, i és cert, i deixa de ser-ho. Quan et creus “grans” frases que es transformen en mites en la teva pròpia veritat i arribes a un despertar sovint tortuós.\nSi, la teta es torna obscura quan sents agitació o et sents emmanillada dins del teu propi cos, quan et sents presonera de les teves pròpies decisions… i si, això a vegades passa i tant sà és quan passa com quan no passa. Tot està bé, també la part fosca.\nOda a les tetes, aquelles que ens han acompanyat en tots els moments de la criança, aquelles que han calmat, han consolat, han divertit i han adormit els meus fills cada dia infinites vegades, aquelles que per drets adquirits han tingut les meves criatures , aquelles que ens han regalat les mirades més tendres i les mossegades més múrries.\nAquelles que m’ han sabut frenar quan em passava de frenada, regalant-me de tant en tant alguna mastitis que m’ ha obligat a descansar i a fer llit. Gràcies beneïdes obstruccions.\nAquelles que han fabricat llet pels meus fills i pel banc de llet i m’ han donat la satisfacció de posar el meu granet de sorra.\nAquelles que han alimentat també, en part, filles d’amigues i que han creat un vincle indestructible\nAquelles que han estat medicina per una gran dona en plena quimioteràpia i que encara que sigui poc ha alleugerit un patiment que ningú es pot ni imaginar i fins i tot potser les gotes que rajaven directes al pot, més que de llet han estat de màgia, d’esperança….\nGràcies tetes per aquest regal sense preu.\nOda a les meves tetes que han estat la punta de l’ iceberg amb el que he topat de cara i que m’ ha obert un món fantàstic per encarar la meva vida professional.\nOda a les meves tetes, que han aguantat de forma estoica grans retrets i fotudes de pota de la gent, i aquí estant aguantant amb menys però encara amb prou fermesa, com per fer menjar paraules i mirades inconcluses al personal, que envalentonat, gosava dir segons quines tonteries.\nI aquí i ara em m’acomiado, en realitat ja des del 13 d’ agost , de la llet que sortia a raig dels meus pits i que encara, però ja tímidament, ho segueix fent tot dient adéu i gràcies. Gràcies i infinites gràcies.\nPosted at 20:14h, 05 octubre Responder\nQuina sensació tens quan això passa?se’m fa estrany imaginar-m’ho després de gairebé 20 mesos non-stop. Però tot arriba i quan arribi el moment, tocarà despendre-se’n i fer un pas endavant en la independència dels fills…\nPosted at 07:15h, 06 octubre Responder\nHOla!Sensació? doncs suposo que dependrà del teu estat a l’ hora de prendre la decisió oi? EN el meu cas estava ja molt cansada i tenia moltes ganes de deixar de donar el pit. Per un cantó alleugerida i alliberada, per l’ altre amb una nostalgia enorme! Amb punts de tristesa i melancolia….\nPosted at 20:16h, 05 octubre Responder\nCom ja dius les has disfrutat (tu i aquells que l’han necessitat) i les has patit. Molt bona despedida i post.\nJo vaig donar poc al pit perquè no vaig trobar prou suport al meu entorn i perquè vaig escoltar i em va afectar que els meus pits «no tenen llet». Em va fer molt mal, pot ser més que la cesària.\nEncara que fos un «xupito» després dels àpats era molt gratificant per a mi i pels meus petits.\nEnhorabona i bona despedida a ells.\nTinc un dubte Cris com elleugera el pit la Químio? Sabia que unes gotetes per les otitis anàven molt bé.\nGracies. He plorat una altra vegada amb el teu escrit.\nPosted at 07:13h, 06 octubre Responder\nHola! Doncs no sé ben bé com funciona pe`ro sé que hi ha estudis, i el més important, testimonis que expliquen com la llet materna disminueix la molèstia en els efectes secundaris de la Quimio, i que a més a més es veu que hi ha algun estudi que obre la possibilitat en que la llet materna en quantitats «considerables» pot ajudar a la malaltia. Segur que si googlejes trobes info al respecte. Una abraçada! Ah! Tema otitis OJU! Abans es creia que per les propietats antibacterianes de la llet, aquesta servia «per tot», ara ja se sap que no és bona idea aplicar-la de manera tòpica damunt d’ infeccions o ferides per la seva gran quantitat en sucres i bacteris.\nPosted at 14:12h, 12 octubre Responder\njo em vaig sentir molt estranya quan la petita va deixar el pit. Es com si jo ho necessites més que ella. Pero a mi també la lactancia em va canviar, i ha estat conductora del canvi de cami que vaig pendre en la crianca, i tots els canvis que han vingut després…és impresionant com una cosa tan instintiva, tan natural, canvia tant


L'ANDANA: de maig 2018\n'El cicle de les quatre erres', un projecte per a la protecció del medi ambient\nL'IES L'Estació, que sempre manté una actitud i pensament conseqüents, porta a terme des de fa dos anys un projecte, denominat El cicle de les quatre erres, que fomenta la conservació del medi ambient a través del Reciclatge, la Reutilització, la Repoblació i la Recuperació de marges. Fruit d'aquestes actuacions amb l'alumnat de 4t d'ESO de l'àrea de Cultura Científica, ha nascut el següent vídeo, on els estudiants expliquen en un minut tot el que estan fent. Desafortunadament, el vídeo, que s'ha enviat a Ecoembes —organització sense ànim de lucre dedicada a la recuperació d'envasos per tota Espanya—, no ha sigut seleccionat com a guanyador.\nLa XXXIa Trobada d'Escoles en Valencià, un homenatge a Joan Fuster\nUna de les veus més destacades del panorama literari en llengua catalana ha tingut el seu espai en la XXXIa Trobada d'Escoles en Valencià. Sota el lema Nosaltres, pel valencià, diumenge passat Montitxelvo es convertia per primera vegada en el poble amfitrió d'aquesta manifestació cultural que, anualment, recorre de nord a sud les diferents comarques valencianes reivindicant una educació pública i de qualitat. Al voltant de dotze mil persones, entre les quals es trobava el president de la Generalitat, Ximo Puig, participaren en l'aplec d'enguany, gaudint d'exposicions sobre Fuster, danses populars, jocs tradicionals, actuacions musicals o infinitat de tallers escolars, com per exemple els de l'IES L'Estació, que un any més va intervenir amb les ja tradicionals xanques i amb una paradeta on els més menuts podien dissenyar figures de formes variades aplicant l'art de la papiroflèxia.\nPublicat per L'ANDANA a 13:21 Cap comentari:\nLa Universitat Politècnica de València, a l'IES L'Estació\nCoincidint amb la celebració de la III Setmana Pedagògica d'Ontinyent, la UPV s'ha apropat al nostre centre. Dos professors del Campus d'Alcoi, Rubén Pérez, coordinador del Grau en Enginyeria Informàtica, i Ana García-Bernabeu, del Departament of Economics and Social Sciences, han impartit dues xerrades adreçades a l'alumnat dels Cicles Formatius de Grau Superior d'Administració i Finances, de Comerç Internacional i de Desenvolupament d'Aplicacions Web. L'objectiu: informar dels graus que es poden cursar en aquest campus i de les eixides professionals que el jove o la jove té en finalitzar el CFGS que està estudiant a l'IES L'Estació.\nCom sempre, l'institut agraeix la col·laboració de Rubén i Ana, que han proporcionat bons consells i han obert la ment als nostres estudiants.\nL'IES L'Estació acomiada el seu alumnat de 2n de Batxillerat\nUn acte de cloenda del curs, un vi d'honor als jardins de l'institut i un sopar a l'Hotel Kazar posen punt final a sis anys acadèmics de Secundària\nFotografies, Toni Ferrero Belda\nTradicional foto de família del professorat i alumnat\nAl voltant de setanta xics i xiques de segon Batxillerat van poder gaudir el passat divendres 18 de maig d'una multitudinària cerimònia de graduació que tancava de forma emotiva un recorregut de sis cursos escolars i obria nous camins i rumbs. La gala, que tingué com a escenari les instal·lacions de l'IES L'Estació, fou conduïda per la vicedirectora del centre, Imma Cambra, i va comptar amb la intervenció inicial del cap d'estudis d'aquesta etapa educativa, Francesc Albero, que va fer referència a personatges del món de l'art, de les lletres i de les ciències per advertir en el seu discurs de la importància de conservar una bona actitud que permeta als joves avançar i resistir a les futures adversitats. El cap d'estudis de Batxillerat també mencionà els companys desapareguts aquest curs, Albert Sánchez i Ana Canet, i reconegué emocionat el dur colp que ha suposat per al centre i per al seu departament la sobtada pèrdua dels dos populars docents de Física i Química.\nFernando Moreno amb les seues\nalumnes Carla Revert i María Albero\nDurant la cerimònia, que un any més fou patrocinada per la cooperativa elèctrica Seneo, Papes Buquet i l'Ampa de l'IES L'Estació, intervingueren els portaveus de les tres classes amb sengles parlaments on agraïren la implicació del professorat i de les famílies, pedres angulars de l'educació i de la formació d'aquest grup d'estudiants. Després dels discursos protocol·laris, els tutors feren entrega a cadascun dels graduats d'un obsequi i un diploma que acreditava el seu pas per un institut que trobaran a faltar.\nLa cerimònia, que comptà amb la presència de nombrosos convidats que omplien de banda a banda el saló d'actes, va concloure amb les paraules d'un Pere Vañó que incità els joves protagonistes de la vetlada a ser uns apassionats del coneixement, la curiositat i l'afany de superació. "Obriu les ments, obriu els cors i aprofiteu l'ocasió que teniu al davant", els aconsellà el director. "L'educació és l'única cosa que vos acompanyarà al llarg de la vostra vida. Si pel camí alguna vegada perdeu un tren, penseu que sempre podreu arribar caminant. Mai és tard per a res. Quan la vida vos faça mal, feu-la la vostra escola".\nEls jardins de l'institut, de gom a gom\nEn finalitzar la part més formal de l'acte, els familiars, professors i amics assistents es traslladaren als jardins exteriors de l'institut, on la festa es prolongà una estona més, permetent als convidats assaborir un vi d'honor i gaudir d'una grata conversa en un entorn excepcional. Acabada la degustació, alumnat i professorat compartiren taula, bromes i rialles al gran menjador de l'Hotel Kazar, on se celebrà el tradicional sopar i ball de graduació.\nPista de ball de l'Hotel Kazar, després del sopar\nLluís Molina, tutor del Batxillerat Científic, va rebre diversos obsequis del seu alumnat\nPublicat per L'ANDANA a 15:09 Cap comentari:\nL'IES L'Estació presenta tres magnífiques coreografies en la II Gimnastrada Universitària d'Ontinyent\nLa música brasilera, les tonades èpiques i els ritmes musicals més actuals marquen els tres muntatges coreogràfics de l'alumnat de 1r de Batxillerat\nAl voltant de 1 500 persones, entre participants i públic, han pogut gaudir aquest dimecres 16 de maig de la vistosa i colorista posada en escena dels estudiants de l'IES l'Estació, que durant catorze minuts es van convertir en els absoluts protagonistes del Pavelló Municipal d'Esports, escenari de la II Gimnastrada Universitària d'Ontinyent.\nEls primers en actuar foren els joves del Batxillerat Artístic, amb una coreografia que simulava els aleteigs dels ocells i que estava inspirada en la música brasilera de la pel·lícula d'animació Río. Vint-i-cinc minuts després ocuparen la pista els estudiants del Científic, que optaren per fusionar diverses peces musicals contemporànies mentre dibuixaven sobre l'espai impressionants piràmides humanes, símbols de l'aigua i del foc. Els últims en demostrar les seues habilitats gimnàstiques i acrobàtiques foren els xics i xiques del Batxillerat Humanístic i Social, els quals escolliren una composició amb gran força basada en el videojoc guerrer Skirym of the Dragonborn. Tres actuacions molt diferents però que revelen, segons indica la professora Paloma Tortosa, l'ingent valor músic i expressiu de l'àrea d'Educació Física.\nLa II Gimnastrada, organitzada per la Facultat de Ciències de l'Activitat Física i l'Esport (FCAFE), el consistori ontinyentí i la Fundació Universitària de la Vall d'Albaida, va comptar amb la participació de 13 centres educatius de les comarques centrals, que presentaren un total de 24 muntatges coreogràfics. Aquest esdeveniment esportiu no competitiu pretén ser un espectacle multitudinari que fomente la gimnàstica i l'intercanvi artístic-expressiu mitjançant l'exhibició, per plaer, de diverses coreografies creades per l'alumnat de Secundària, de Batxillerat i de la Universitat.\nTots els participants van rebre un trofeu commemoratiu lliurat per l'alcalde de la ciutat, Jorge Rodríguez, pels regidors Óscar Borrell i Àlex Borrell, pel degà de la FCAFE, Salvador Lana, pel vicerector de la UV, Jorge Hermosilla, i pel director del Campus d'Ontinyent, José Cantón.\nPublicat per L'ANDANA a 7:47 Cap comentari:\nL'alumnat de l'IES L'Estació ha tingut l'oportunitat de conéixer els més de 130 anys d'història dedicats a l'elaboració d'un dels xocolates més exquisits del món: el produït a les instal·lacions de l'empresa vilera Chocolates Valor S.A., una companyia molt apreciada en l'àmbit nacional que té una gran xarxa de distribució arreu de tots els continents.\nEls afortunats que pogueren assaborir els variats productes que ofereix la firma alacantina foren els estudiants de primer de Gestió Administrativa, de Sistemes Microinformàtics i Xarxes i d'Administració i Finances, així com el professorat acompanyant: Amparo Asensio, Ferran Mas i Encarna Soriano. "Ens mostraren un vídeo sobre el procés de fabricació d'aquest producte, tot descrit amb molta claredat", relata Encarna. "En acabar ens ensenyaren el Museu del Xocolate i la fàbrica, on utilitzen una tecnologia molt avançada i amb uns procediments fitosanitaris molt exigents", continua explicant la cap del Departament d'Administració.\nLa visita va concloure amb la degustació de saboroses tabletes i apetitosos bombons i amb un recorregut pel passeig marítim de la Vila Joiosa i pels indrets més representatius del casc històric, com per exemple les Muralles, un conjunt defensiu que data del segle XVI.\nUna jornada, no pot haver-hi dubte, ben delitosa.\nPublicat per L'ANDANA a 10:19 Cap comentari:\nActe de graduació de Ramón, l'estiu passat\nSi el mes passat us informàvem de la concessió del Premi Extraordinari de Secundària a Jesús Ribera Úbeda, avui hem de compartir amb tots els lectors i lectores de L'Andana un altre reconeixement oficial a un nou alumne de l'IES L'Estació. Parlem de Ramón Llopis Pastor, recentment distingit amb el Premi Extraordinari de Formació Professional corresponent al curs 2016-2017, un guardó atorgat per la Conselleria d'Educació amb el qual es valora l'esforç de l'alumnat que ha cursat brillantment aquesta etapa educativa.\nRamón, que ha estudiat al nostre centre el Cicle Formatiu de Grau Superior de Comerç Internacional, no pot sentir-se més satisfet i orgullós dels seus professors i companys. Així ens ho fa saber en un xicotet escrit que reproduïm tot seguit.\nAquest premi suposa per a mi un somni fet realitat als 46 anys, estic molt content d'haver vist com el sacrifici d'aquests dos anys ha tingut els seus fruits.\nAçò ha sigut possible en gran part gràcies a la meua família, que sempre m'ha recolzat i ha estat al meu costat en els moments més difícils per donar-me força suficient per continuar.\nM'agradaria fer una menció especial a tots els companys que he tingut en aquests dos anys, els quals considere com a grans amics; també a l'equip educatiu del cicle de Comerç Internacional (Mª Jesús, Araceli, Inma, Carlos, Javi i Joan), que ha sabut incentivar-me i orientar-me per aconseguir-ho.\nPer concloure, voldria assenyalar que no hi ha edat per aconseguir el que un vol en la vida, tan sols fa falta tindre actitud, perseverança, constància i voluntat per fer-ho.\nGràcies a la direcció del centre, a l'equip educatiu i a tots els que han cregut en mi.\nRamón Llopis Pastor\nPublicat per L'ANDANA a 13:50 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Actualitat, Formació Professional, Premis\nL'IES L'Estació prepara la seua participació en la II Gimnastrada amb un taller d'acrobàcies i amb altres activitats formatives competitives\nUn total de 90 alumnes de 1r de Batxillerat representaran en aquest esdeveniment esportiu complexos muntatges coreogràfics de caràcter gimnàstico-rítmic\nEl centre també ha intervingut en el IV Concurs d'Acrogimnàstica de València, on ha presentat algunes de les coreografies que vorem el proper 16 de maig\nPavelló de Benicalap, on es va celebrar el passat\n9 de maig el IV Concurs d'Acrogimnàstica\nL'alumnat de 1r de Batxillerat de l'IES L'Estació està ultimant els preparatius perquè la seua actuació en la II Gimnastrada Universitària d'Ontinyent, que se celebrarà el proper 16 de maig, siga tot un èxit. De fet, els estudiants no sols estan assajant les coreografies, sinó que també han assistit al Pavelló Municipal d'Esports a un taller d'acrobàcies impartit per Ernesto Carbonell, entrenador del Club Dinàmic de Manises, un centre d'entrenament personal amb més de quinze anys d'experiència especialitzat en gimnàstica acrobàtica, "una modalitat que destaca pel risc i espectacularitat aèria dels moviments i tècniques desenvolupades", explica Paloma Tortosa, professora de l'IES L'Estació i de la Facultat de Ciències de l'Activitat Física i l'Esport. Segons la docent, aquest club, que actualment obté els millors resultats a nivell nacional i europeu, participarà per primera vegada en els mundials, cosa que converteix els seus integrants en "els millors representants de la gimnàstica acrobàtica espanyola i en els candidats més idonis per instruir els gimnastes més destacats".\nAquest taller d'acrobàcies ha possibilitat a l'alumnat aprofundir en els continguts que s'imparteixen en l'assignatura d'Educació Física, on els joves estan preparant des de fa setmanes tres espectaculars muntatges coreogràfics que presentaran el 16 de maig durant la celebració de la II Gimnastrada Universitària d'Ontinyent, que tindrà lloc al Pavelló Municipal d'Esports. En aquest escenari, 90 joves de 1r de Batxillerat mostraran al públic impressionants i coloristes coreografies inspirades en la música brasilera de la pel·lícula d'animació Río, en l'esperit guerrer del videojoc Skirym of the Dragonborn i en els ritmes de les peces musicals més contemporànies.\nde la II Gimnastrada\nA fi que l'alumnat arribe progressivament a un alt grau de perfeccionament de les habilitats gimnàstiques i acrobàtiques, l'IES L'Estació, per mitjà del seu Departament d'Educació Física, treballa en un projecte que potencia la vessant artístico-rítmica i expressiva des de 1r d'ESO fins a 1r de Batxillerat. "Aquest projecte", matisa Paloma Tortosa, "inclou també la creació del vestuari, del maquillatge i de la perruqueria així com la preparació del material escenogràfic addicional, dels arranjaments musicals i de la pròpia coreografia; un gran treball de cooperació que involucra en cada grup al voltant de 30 persones".\nLa participació, el passat 9 de maig, en el IV Concurs d'Acrogimnàstica de València, organitzat per l'IES Sant Roc al pavelló de Benicalap, també ha suposat una excel·lent oportunitat per demostrar les aptituds de l'alumnat de l'IES L'Estació i per assajar els moviments que realitzaran els participants en la imminent Gimnastrada. "Ens ha anat molt bé en el Concurs d'Acrogimnàstica", manifesta Paloma Tortosa. "El nostre alumnat ho ha fet de categoria. Encara que no hem guanyat cap premi, hem aprés molt d'altres centres".\nEtiquetes de comentaris: Activitats formatives i culturals, Actualitat, Concursos, Formació\nAna i el seu alumnat de 3r d'ESO durant\nel començament del present curs escolar\nConcentració en memòria d'Ana Canet Soler\nCommocionats encara per la mort del professor de Física i Química Albert Sánchez Vidal, ahir ens comunicaren la desaparició d'altre membre del mateix departament, Ana Canet Soler, que no ha pogut superar la greu malaltia que patia des de fa uns cursos. Per aquest motiu, l'IES L'Estació ha recordat la docent amb un sentit homenatge que ha buidat les aules i ha reunit als jardins del centre a tota la comunitat educativa.\nDurant l'acte, el director Pere Vañó va destacar, amb la veu trencada i visiblement afligit, la fermesa i la constància de l'educadora, que sempre que ha pogut ha atés l'alumnat malgrat la seua situació personal. A més, el nostre company del Departament de Valencià, el poeta Josep Calero, va seleccionar i declamar un poema de Miquel Martí i Pol que forma part del poemari Llibre d'absències i que reproduïm al final d'aquesta informació.\n“Valenta com ella a soles”, “Una lluitadora fins al final”, “Una persona meravellosa”, “Un gran exemple per a tots”, “Ha demostrat una gran generositat cap a la vida i coratge lluitant contra la malaltia”. Són algunes de les reaccions immediates dels companys de professió en conéixer la trista notícia.\nAna Canet Soler, natural de Montitxelvo, era professora de Física i Química a l'IES L'Estació. La docent, que es va incorporar a la plantilla l'any 2011, també va exercir de cap d'estudis d'ESO durant una temporada.\nPublicat per L'ANDANA a 15:34 Cap comentari:


Kapla - Parentalis\nLlista de Productes d'aquesta marca Kapla\nJoc de recreació de la Torre Eiffel amb 105 peces Kapla. Recomanat a partir dels 10 anys. Joc de recreació de la Torre Eiffel...\nJoc de construcció Kapla amb 40 peces de fusta natural i un petit llibre d'instruccions. Per complementar altres caixes o per a la iniciació amb el joc Kapla. Disponible en 10 colors Recomanat a partir dels 3 anys. Joc de construcció Kapla amb 40 peces...\nCaixa Kapla de 40 peces bicolor Caixa Kapla de 40 peces bicolor\nJoc de construcció Kapla amb 40 peces de fusta natural i un petit llibre d'instruccions. Per complementar altres caixes o per a la iniciació amb el joc Kapla. Es presenta en combinacions bicolor. Recomanat a partir dels 3 anys. Joc de construcció Kapla amb 40 peces...


Voluntaris recullen 600 kilos de residus al litoral d’Altea\nEl passat diumenge tenia lloc la jornada de neteja i conscienciació ambiental sobre el nostre litoral ‘’Els espais naturals marins davant el canvi global’’ organitzada per la regidoria de Medi Ambient i el Parc Natural Serra Gelada i amb la col·laboració de Creu Roja. L’activitat començava a les 9:30 hores del matí al pàrquing del mercat d’Altea i des d’allí, vora el riu Algar, els 60 participants, es van dirigir cap a les platges de Cap Negret, l’Olla i Campomanes on es va portar a terme la neteja de residus al litoral alteà, especialment afectat després del temporal ‘’Glòria’’.\nEl regidor de Medi Ambient, Jose Orozco, informava que es van recollir 600 kilos de residus i qualificava l’activitat de ‘’molt positiva perquè hi van participar molts xiquets i xiquetes, i és molt important que des de ben menuts participen en activitats de divulgació d’este tipus per conèixer els valors de respecte i cura cap al medi ambient’’. El regidor recordava que esta activitat es suma a la primera recollida de plàstics que es va realitzar després de la borrasca ‘’Glòria’’ i que va abastar des de Cap Blanc fins a la platja de l’Espigó.\nHi van participar també a la jornada de neteja Joan Piera, president de la Junta Rectora del Parc Natural Serra Gelada; Carles Grau, tècnic d’Educació Ambiental del Parc Natural i María Sahuquillo de la Subdirecció General de Medi Natural. Durant el recorregut, tots tres van explicar als assistents les característiques de la zona, especialment la desembocadura del riu Algar i la badia d’Altea i la importància de la seua biodiversitat.\nFinalment, Jose Orozco agraïa la col·laboració del Parc Natural i Creu Roja ‘’que van posar a disposició de l’activitat les dos embarcacions per poder accedir i netejar la zona marina fins la cala del Morro Toix’’.


Companys, ha arribat el moment. En commemoració de la retirada de les tropes d'anuncis que van envair aquest bloc l'u de juny, podem tirar endavant una altra proposta d'aquella entrada, la més comentada de tot el bloc (10 comentaris). Al gra:\nSi hi ha prou interessats, podem fer algun tipus de trobada, sigui dinar amb barbacoa com sopar en un bar de tapes. (coses com aquestes)\nA part de votar que si o que no, els que vulgueu venir, heu d'escriure un email a: [ja no cal] La votació caduca en 7 dies. Si dinarem, soparem o pujarem una muntanya, ja ho decidirem per email, perquè ara mateix no en tinc ni idea.\nCom que els anuncis del Google han donat menys rendiment econòmic que el nou Estatut (2€), els participants pagarem a l'estil madrileny, és a dir, pagaran els catalans.\nEls catalans que no viuen ni treballen a Catalunya estan convidats a pagar el dinar i no venir.\nEs prega a totes les lectores la seva assistència perquè a un servidor no li agrada parlar de futbol, que és el que passaria si tots fóssim homes.\nPer cert, aquesta trobada no servirà per crear cap plataforma, fòrum, associació, partit polític, moviment social, agrupació, o qualsevol altra cosa que fan els catalans quan s'ajunten.\ntemes: em miro el melic enllaç: 03:06\nen aquest cas farem una excepció :P


La psicòloga i escriptora Sara Berbel reflexiona sobre la importància de la Reforma Horària, iniciativa que aposta per l’europeïtzació dels horaris a Catalunya amb un clar objectiu: guanyar en qualitat de vida.\nArticle de Sara Belbel. Doctora en Psicologa Social i directora del projecte Empowerment Hub\nEls horaris ordenen les vides individuals i, en conseqüència, l’activitat social de les persones. No obstant això, sovint no som prou conscients de la seva importància. Molta gent viu d’esquena als horaris, com si fossin una variable irrellevant, una condició natural en què hem nascut.\nAlgunes, fins i tot, s’arriben a comportar com si fossin éssers immortals. I altres viuen contra els horaris, en una lluita constant i esgotadora per superar les limitacions imposades i aconseguir els objectius vitals malgrat les dificultats.\nPerquè, efectivament, els horaris determinen les trajectòries vitals de les persones i ajuden o, pel contrari, posen traves al seu desenvolupament personal, familiar i professional.\nMés hores, menys productivitat\nAl nostre país, fa més de 15 anys que acumulem estudis que corroboren l’impacte negatiu que exerceix l’actual organització del temps sobre els individus; especialment sobre les dones -ja que agreugen les desigualtats de gènere-, i sobre els infants i els adolescents, dos grups d’edat que no dormen el temps necessari i que, com a resultat, veuen perjudicat el seu rendiment escolar.\nI no ens oblidem de les conseqüències que té aquesta organització horària en la productivitat i l’eficiència empresarial. Per començar, algunes de les dades més interessants són les que ens comparen amb Europa, doncs som l’únic país del continent que dina i sopa dues hores més tard que la resta.\nAquesta diferència, que pot semblar banal a primer cop d’ull, té greus repercussions en la salut, en l’educació, en la productivitat empresarial i, fins i tot, en la participació democràtica.\nD’altra banda, a Espanya es treballen 300 hores anuals més que a Alemanya i Àustria (tenint en compte dades de l’any 2014) i 200 més que a Dinamarca i Holanda. La paradoxa de tot plegat és que el nostre país se situa a la cua en productivitat. És a dir, no caldria treballar tantes hores si no som capaços de treballar millor!\nPer últim, mesures de flexibilitat a favor de les persones treballadores com ara la política de llums apagats*, el teletreball* o les compactacions de jornada tampoc no han arribat a la majoria d’empreses espanyoles; només un 30% de les companyies nacionals apliquen algun d’aquests sistemes.\nEmpreses amb empenta\nAmb aquestes dades a la mà, el mes de gener del 2014, un col·lectiu de persones vam crear la Iniciativa per a la Reforma Horària, que té com a objectiu adaptar els horaris catalans als europeus.\nAquesta plataforma de la societat civil, liderada pel seu promotor, Fabián Mohedano, ha assessorat el Govern en aquesta matèria i ha impulsat diverses comissions i grups de treball -fins i tot al Parlament de Catalunya- amb un gran consens.\nUna de les iniciatives més interessants ha estat la posada en marxa de 15 proves pilot en empreses, ajuntaments i entitats del tercer sector que a hores d’ara estan introduint canvis a les seves organitzacions per tal d’aconseguir una gestió més eficient del temps.\nEncara es troben a la primera fase del projecte, però, entre d’altres beneficis, ja han detectat un descens de fins a un 30% en l’absentisme laboral, una disminució de riscos físics i sociolaborals associats a l’ansietat i a l’estrès, una millora del clima laboral, una major fidelització del talent, un revifament del posicionament de la marca corporativa i fins a un 15% d’increment en la productivitat.\nAquestes són les veritables empreses punteres, les que inverteixen temps i esforç en innovació i les que acaben guanyant pel sol fet d’avançar-se a les necessitats socials i als canvis que es produeixen.\nSón també líders en el món empresarial perquè superen les resistències i aposten per implantar noves mesures que, ben gestionades, les conduiran a l’èxit.\nL’any vinent obtindrem els resultats d’aquestes 15 proves pilot i esperem que aquests se sumin a l’arribada d’un “moment zero” amb una llei d’horaris -preferiblement al setembre, amb l’inici del curs escolar-.\nA partir d’aquí, una sèrie de canvis globals i holístics conduiran la nostra societat cap a una organització més sostenible i harmònica del temps.\nProves pilot 2015: l’avantsala de la Reforma Horària\nContrast oportunitats de millora:\n– Qüestionari de percepció del temps a emplenar per una mostra de treballadors\n– Autoavaluació de l’organització\n– Dades internes\nAplicació de: Flexibilitat horària, teletreball, política de llums apagats, etc.\nIdentificació bones pràctiques i oportunitats de millora:\nEl darrer llibre de Sara Berbel, Directivas y empresarias. Mujeres rompiendo el techo de cristal (Aresta Mujeres, 2013), aborda la necessitat de les organitzacions del segle XXI d’adaptar-se als requeriments d’igualtat, nous lideratges, RSC i noves organitzacions del temps per guanyar en eficiència, productivitat i cohesió grupal.


Embolicar la troca per a res: hi haurà futbol i partit en obert\nLa jutge desconvoca una vaga il·lògica que no hauria resolt el problema de fons dels clubs\nLa via judicial ha resolt un conflicte destinat a morir per falta d'arguments que reforcin la protesta d'una LFP encertada en el fons de la queixa però sense credibilitat per l'endeutament dels clubs.\nNATALIA ARROYO Barcelona. 31/03/2011 00:00\n260x366 Drets televisius Segueixen sent el principal motiu de queixa de la LFP, però el govern espanyol no cedeix, de moment, a les pressions de la Lliga. / JUAN CARLOS HIDALGO / EFE Drets televisius Segueixen sent el principal motiu de queixa de la LFP, però el govern espanyol no cedeix, de moment, a les pressions de la Lliga. / JUAN CARLOS HIDALGO / EFE\nLa 30a jornada de Lliga es jugarà perquè era l'única opció possible, l'única real. Reclamés el que reclamés la Lliga de Futbol Professional (LFP), el primer organisme que ho tenia clar des del principi, i tingués o no raó en el fons de la qüestió, demanar l'aturada de la competició a l'abril era entre imprudent i estratègic. Només així es pot entendre un debat que ha fet ballar durant molts dies clubs, aficionats, agències de viatges, jugadors, àrbitres, mitjans i, en general, tothom que envolta el circ del futbol.\nI és que durant aquesta setmana sense competició oficial, el futbol -el que es juga sobre el terreny de joc- ha demostrat que és, més que mai, molt més que futbol. Conscient d'això, la LFP ha trobat en el forat del calendari una ocasió única per reivindicar tot el que, per vies més silencioses, no ha trobat la resposta volguda. "Això de la vaga s'ha fet per posar a l'aparador unes queixes que fa anys que duren i que no avancen en les reunions amb el govern estatal", explica a l'ARA Pere Artigas, exdirector general d'Audiovisual Sport en els anys 1997-2002. En els mateixos termes s'ha posicionat Xavier-Albert Canal, president de la secció de dret esportiu de l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona: "La vaga era una mesura de pressió que sorgeix perquè és el moment de renegociar contractes televisius i la situació econòmica dels clubs de futbol a Espanya és bastant delicada". I, amb aquest panorama, la idea d'ingressar més diners a través d'uns drets televisius més generosos ha fet que "tothom pressioni tothom", diu Canal, i que "cada club faci la guerra pel seu compte", diu Artigas.\nDescontrol del deute\nLa LFP ha obviat l'autèntic problema, la mala gestió financera dels clubs de futbol professional, per centrar la problemàtica en la necessitat de modificar una llei que Álvarez Cascos va introduir el 1997 i que, amb el cartell del futbol com a "interès general", obligava a emetre cada setmana un partit en obert. Passar-lo a televisió de pagament implicaria, en xifres, uns 150 milions d'euros més a repartir entre els vint clubs de Primera, una quantitat que potser maquillaria pressupostos, però que no acabaria amb el deute. Artigas considera que, formalment, i basant-se en els exemples de les principals lligues a Europa, "la LFP té raó de reclamar un canvi, però la protesta queda coixa si no va acompanyada d'una proposta dràstica de reducció del deute dels clubs, amb uns terminis clars de quan i com es racionalitzaria". Si no, com tem que passi l'exdirector d'Audiovisual Sport, quedarà el dubte sobre què faran els clubs amb més diners. "Gastar-ne més?", es pregunta. "No es pot seguir gastant vint quan s'ingressa vuit".\nToni Freixa, el portaveu de la junta directiva del Barça, deixava clar ahir en roda de premsa que el Barça aposta per "controlar més la gestió dels clubs", com també defensava el president de l'Athletic Club, Fernando García Macua, que reclamava "una profunda reestructuració" del futbol professional espanyol per acabar amb "la falta de control econòmic de molts equips, sense criteris de gestió prudents". La garantia que dóna la LFP de resoldre bona part del deute, essencialment amb Hisenda i la Seguretat Social, no convenç ningú. No són tants els diners de més que s'ingressarien per un nou acord televisiu i per l'ampliació del tant per cent que actualment perceben els clubs de les travesses i apostes online .\nAra per ara, només els dos últims punts, poc atractius per als clubs, podrien canviar, perquè les probabilitats que el govern estatal afronti l'alteració de la llei sobre el partit en obert, amb unes eleccions a l'horitzó, és ben bé improbable. Tot i així, Xavier-Albert Canal creu que "el partit en obert té els dies comptats" i que "més d'hora que tard" s'haurà d'impulsar la modificació de la llei, tot i que no fins que passin les eleccions. No és gaire més optimista Pere Artigas, que veu "complicat" que es faci el canvi perquè "és una mesura massa impopular".\nLa sensació és clara: la vaga no hauria resolt uns problemes molt més profunds i greus. "El tema serà difícil de resoldre", adverteix Artigas. Perquè mentre els aficionats volen seguir veient futbol al sofà de casa, de franc, els clubs fan números per quadrar la caixa i fer plantilles competents. Freixa apel·lava a l'emoció per convèncer-los: "Caldria preguntar al soci del Barça si està més content perquè l'equip aconsegueix títols o perquè veu un partit en obert".


Nota legal – AFA Escola Anxaneta\nL’AFA de l’Escola Anxaneta garanteix la confidencialitat en el tractament de les dades de caràcter personal que siguin sol·licitades a través dels formularis d’aquest web, així com la implementació de les mesures tècniques i organitzatives adients que garanteixin la seguretat en l’emmagatzematge d’aquestes dades d’acord amb el REGLAMENT (UE) 2016/679 DEL PARLAMENT EUROPEU I DEL CONSELL, de 27 d’abril de 2016, relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació d’aquestes dades, així com la normativa nacional complementària relacionada amb la Protecció de Dades de Caràcter Personal.\nLes dades personals recollides mitjançant els formularis del web de l’AFA Anxaneta s’utilitzaran només per atendre les consultes, reservar el patí de l’escola per a les festes d’aniversari i/o subscriure els interessats a la llista de correu de l’AMPA. No es conservaran més enllà del temps necessari per fer-ho.\nMentre duri la vigència de la comunicació les dades personals seran tractades per l’AFA com a Responsable del Tractament, amb CIF G-58.101.528, i amb domicili al Carrer d’Antonio de Solís, 2, 08301 Mataró, Barcelona.\nResponsable del tractament AFA Escola Anxaneta\nAntonio de Solís, 2, 08301 Mataró, Barcelona\nFinalitat del tractament Recollir les dades per donar resposta a les peticions que arribin mitjançant els formularis d’aquest web.\nDestinataris Les vostres dades no es comunicaran a tercers.\nDrets de les persones Podeu accedir a les vostres dades, rectificar-les o suprimir-les, oposar-vos al tractament i sol·licitar-ne la limitació, enviant la vostra sol·licitud a info@ampanxaneta.cat.\nTermini de conservació de les dades Mentre es mantingui la vigència de la comunicació.\nReclamació En el cas de que no estigueu satisfeta amb la resolució de la vostra sol·licitud per part de l’AFA, teniu dret a presentar una reclamació davant de l’Autoritat de Control. Pot ampliar aquesta informació al web www.aepd.es.


La importància del context social en la producció de documents\nCombinar la diplomàtica amb altres ciències i disciplines com ara l'antropologia, la sociologia, la història, la lingüística o directament l'administració d’empreses, la gestió documental i l'arxivística, és necessari per entendre bé els contextos on s’elaboren, on viuen i on tenen sentit els documents. Aprofundir en certs aspectes que la diplomàtica no ha considerat fins ara, com ara les pràctiques en la gestió dels documents administratius, sobretot aquelles pràctiques no sotmeses a procediment com ara els processos no reglats o les meres elaboracions puntuals i espontànies de documents, o directament considerar la cultura organitzativa, la sociologia de la tecnologia i la gestió del coneixement, han de permetre enriquir el coneixement dels contextos on es produeixen documents autèntics i, a la vegada, conèixer bé la natura dels propis documents.\nLa gestió dels contextos es demostra indispensable en els processos d'implantació de les ISO 30300 i ISO 30301 on el reconeixement complexiu de l'entorn i de les circumstàncies on es produeixen els documents permeten la definició d'estratègies de millores puntuals i d'accions concretes, però també la definició d'una estratègia de millora continuada. La diplomàtica pot aportar molt coneixement en aquest reconeixement contextual. De fet, si no és a partir d'aquest coneixement (implícit o explícit) de quina altra manera es pot conèixer amb profunditat la natura i les funcions dels documents que s'estan produint, que s'han produït i que es produiran? El Dret, podrien dir alguns. L'anomenada Tecnologia Legal, dirien altres, tant al dia i amb tantes línies de negoci obertes. Bé, considerem que aquestes dues disciplines son curt-terministes, pròpies de contextos reduïts i concrets, i que no poden proposar solucions a llarg termini, element clau en el posicionament diacrònic de la diplomàtica.\nUna aproximació des de la socio-lingüística por ser profitosa. Analitzar els textos i els discursos (el contingut, en definitiva) com a esdeveniments comunicatius i formes de pràctica social a fi i efecte d’entendre els objectius dels documents en diferents entorns de gestió de documents. Aquesta aproximació s’assembla molt a allò que pretén l’anomenada diplomàtica “social” o història de la documentació, un espai d’expansió indiscutible d’aquesta ciència que deriva de la manera austríaca de veure la diplomàtica ja des de l'època de Oswald Redlich, Harold Steinaker o Heinrich Fichtenau. Aquesta diplomàtica expandida per personalitats com Alessandro Petrucci, Joaquin Gimeno Blay o Manuel Riesco Terreros s’apodera dels mètodes de la història cultural, l’antropologia històrica, la socio-lingüística o la semiòtica per a explicar els documents com a monuments però també la seva redacció com a fenòmen social. D'aquesta tendència n'hem analitzat un exemple d'estudi recentment. La diplomàtica, en aquest sentit, és un esquema auxiliar de la investigació històrica o sociològica, element que Pratesi havia discutit àmpliament durant temps. Ara bé, qui ha fet diplomàtica "social" d'entorns productius contemporanis? Com s'hauria d'estructurar aquest estudi? Pensem que una orientació més clara cap a disciplines que volen capturar la realitat social sembla ser una possible via de millora de la diplomàtica contemporània, més que les disciplines amb aproximació aposteriorista o orientades a la definició de categories útils a l’investigador. Aquesta idea no deixa de reproduir la tensió existent a l’interior de la diplomàtica des de principis dels anys 60 pel que fa a la diplomàtica clàssica, i extendre-la ara a la diplomàtica contemporània. Heather MacNeil, autora que ha fet aquesta proposa, vol contraposar a la filosofia postpositivista que ha imbuit la diplomàtica contemporània, la utilitat de la filosofia interpretativista a fi i efecte d’acabar determinant quins significats dóna la gent a la realitat, i no pas determinant quina és la manera que la realitat funciona apart d’aquestes interpretacions.\nTanmateix, com també ha dit Russell K.Schutt , els científics socials creen una imatge de la societat basada en les pròpies preferències i prejudicis, de manera que la seva proposta de “validesa” resulta enganyosa: la veritat és un assumpte de la construcció millor informada i més sofisticada sobre la que existeixi un consens en un moment donat. El coneixement no és el mirall de la realitat sinó una construcció lingüística i social de la realitat. La part interessant d’aquesta visió interpretativista és que pot ajudar a la diplomàtica a aportat construccions diferents i no úniques de la producció documental i, per tant, millorar ostensiblement el reconeixement dels contextos on els documents prenen vida i dels contextos de producció sotmesos a l'entròpia. Una estructura purament postpositivista no permet ampliar el coneixement contextual.\n Schutt, Russell K. Investigating the Social World: The Process and Practice of Research. Londres, Thousand Oaks, Nova Delhi: Sage, 2004, p. 75.\nDiplomàtica Clàssica Diplomàtica Contemporània Diplomàtica Social Fonaments de Diplomàtica ISO30300 ISO30301\nDiplomática del "Rescate": el MoU y otros document...\nNens robats i el paper dels arxius\nLa importància del context social en la producció ...\nEscriure per governar o governar escrivint: a prop...\nInnovació en Diplomàtica [I]: Experimentar més en ...


Actualització: 22.06.2020 - 20:19\nTensió. El PDECat i la Crida continuen negociant incansablement la refundació de Junts per Catalunya, per ara com ara no sembla que hi hagi cap avenç en les converses, més aviat al contrari. La possibilitat de la ruptura va imposant-se després de constatar que les diferències continuen essent irreconciliables, perquè són dos projectes enfrontats, sobretot en matèria organitzativa. Tot i que hi pot haver diferències ideològiques o estratègiques, la principal dificultat és organitzativa, o, per dir-ho clarament, de repartiment dels llocs del poder. Això no és cap debat d’idees, sinó sobretot de cadires.\nLa darrera proposta que ha enviat el PDECat a la Crida és presentar-se en coalició amb el nom de Junts per Catalunya però repartint-se la futura direcció de la formació i, sobretot, els llocs a les llistes electorals al 50%. La proposta del partit de David Bonvehí topa amb la intenció de la Crida i els independents de Junts per Catalunya de fer un moviment polític ampli, transversal ideològicament i flexible, que defugi les estructures burocràtiques d’un partit tradicional. La proposta de la Crida, encapçalada per Jordi Sànchez, és que el PDECat hiverni i els seus militants entrin individualment a Junts per Catalunya, cosa que el partit de Bonvehí veu com una ‘dissolució de facto‘, segons fonts de la direcció. En aquesta negociació, el PDECat juga amb avantatge perquè té la propietat de les sigles de Junts per Catalunya, tot i que hi ha un acord entre Bonvehí i Sànchez de no presentar-se amb aquestes sigles si finalment van separats.\nLa proximitat de les eleccions catalanes ara que el Tribunal Suprem ha establert que al setembre inhabilitarà el president Quim Torra ha fet augmentar la pressa i la tensió, evidenciada aquest cap de setmana amb les declaracions de Ferran Bel demanant al president que convoqués les eleccions com més aviat millor. El secretari d’organització del PDECat coincidia d’aquesta manera amb ERC sobre la necessitat de fixar la data de les eleccions autonòmiques, una competència que correspon al president de la Generalitat, que no s’hi ha pronunciat, ara com ara. Però és evident que és un altre gest en la línia de marcar perfil propi que van fent els dirigents del PDECat.\nLa Crida considera que la proposta de fer una coalició seria repetir els errors de la vella Convergència i Unió, on cada partit tenia una quota, que era font de conflicte permanent. A l’antiga CiU, Unió tenia un 25% de les places a les llistes electorals i CDC un 75%. Aquest percentatge es va fixar a partir del resultat electoral de l’única vegada que es van presentar separats, el 1977. Ara no es pot calcular el pes del PDECat perquè no s’ha presentat mai a les eleccions i la Crida recorda que quan Unió va trencar amb CDC i es va presentar tot sol no va aconseguir representació parlamentària.\nLa sensació de ruptura és tan present que al PDECat ja es parla de possibles candidats a les eleccions. El més ben situat sembla el batlle d’Igualada, Marc Castells, tot i que també hi ha sectors que hi volen la consellera Àngels Chacón o el conseller Damià Calvet, si es volgués quedar al PDECat. Junts per Catalunya i la Crida no estan gaire preocupats per un possible trencament, perquè consideren que electoralment no els perjudicaria i a més voldria dir enviar als electors un missatge clar de ruptura definitiva amb el passat convergent. Aquests dies encara hi ha d’haver reunions, però Bonvehí ja ha dit que volia convocar un consell nacional el mes de juliol per prendre una decisió definitiva.\nEl retorn dels funcionaris a la feina presencial divideix el Consell. El retorn a la normalitat no és fàcil a l’administració valenciana. L’ordre dictada per la consellera de Justícia, Gabriela Bravo, de tornar a la feina presencialment avui ha aixecat protestes de diverses conselleries, sobretot les governades per Compromís. Departament com el d’Economia, encapçalat per Rafa Climent, de Compromís, faran un retorn progressiu després d’advertir-ho als funcionaris mitjançant comunicats interns. La incorporació dels treballadors es farà d’acord amb l’espai físic disponible per mantenir la distància de seguretat i prevenir possibles contagis. Hi ha més conselleries que mantenen funcionaris teletreballant, com ara la d’Agricultura, que encapçala Mireia Mollà. Totes dues veuen prematura la decisió i recorden que l’ordre de Bravo es contradiu amb les instruccions del president, Ximo Puig, que ha recomanat a les empreses de tornar a l’activitat de mica en mica.\nL’OCB denuncia la passivitat de les institucions en la defensa del català. L’Obra Cultural Balear ha criticat la passivitat de les administracions públiques en la defensa dels drets lingüístics i ha recordat que els correspon legalment de fer-la. L’entitat ha lamentat dues situacions de discriminació lingüística ocorregudes aquest cap de setmana en una benzineria de Palma. L’entitat lamenta que, una altra vegada, els parlants de la llengua pròpia de les Illes siguin víctimes de discriminacions i que les administracions públiques no hi responguin. En veient aquesta passivitat, pensen que la societat civil haurà de contrarestar aquesta mancança, tot i que recorden que és excepcional que una institució de la societat civil hagi de suplir les deficiències i els incompliments dels poders públics a l’hora de protegir i garantir els drets col·lectius i individuals. L’OCB ha criticat que, després d’anys d’anuncis sobre la creació de l’anomenada Oficina de Drets Lingüístics pel govern, no s’hagi passat dels anuncis als fets. Mentrestant, l’OCB donarà cobertura legal a totes les persones que vulguin denunciar agressions o discriminacions per raó de llengua.\nDues empreses s’han interessat per operar a l’aeroport d’Andorra – la Seu. El ministre de la Presidència i d’Economia, Jordi Gallardo, ha anunciat en la conferència de premsa de presentació de la campanya de comerç intern que hi ha dues companyies que volen operar vols comercials a l’aeroport d’Andorra – la Seu. Són una companyia francesa i una d’espanyola, que ja han establert converses amb el govern andorrà. El ministre no ha volgut donar noms. Tan sols ha dit que l’empresa francesa es va posar en contacte amb el govern quan es va fer públic que l’aeroport s’havia dotat del sistema GPS actiu, i que amb la companyia espanyola hi havia establer contacte el govern. Totes dues, segons el ministre, tenen una llarga experiència en el sector.\nAliot aprofita un tiroteig per atacar el batlle de Perpinyà. El candidat de Rassemblement National, Louis Aliot, ha aprofitat un tiroteig que hi va haver ahir al barri de Sant Jaume de Perpinyà per demanar més mesures de seguretat a la ciutat. Enmig de la campanya electoral per a la segona tanda de les eleccions municipals, que seran diumenge, 28 de juny, el candidat de l’extrema dreta ha dit que el batlle Jean-Marc Pujol s’havia relaxat en la lluita contra la delinqüència i s’ha compromès a augmentar les mesures de seguretat si guanya les eleccions. Concretament, ha dit que parlaria amb el ministre d’Interior francès per demanar més efectius de policia a l’hora de combatre les xarxes de traficants que, segons ell, hi ha a la ciutat.\n467.000 dòlars va costar el viatge de noces de Felipe VI, dels quals 269.000 els va pagar l’empresari català Josep Cusí i la resta el rei emèrit Joan Carles I, investigat per evasió de capitals i frau fiscal.\nEl 22 de juny de 1343 Pere III el Cerimoniós és proclamat rei de Mallorca, amb la qual cosa els territoris del Regne de Mallorca resten reincorporats a la Corona d’Aragó.


Budó allunya ara la possibilitat de reobrir restaurants en horari nocturn pel repunt de casos\nAmb tot, no creu que calgui endurir de nou les restriccions\n22.03.2021 - 10:22\nActualització: 22.03.2021 - 11:22\nLa consellera de la Presidència, Meritxell Budó, ha indicat que tot fa pensar que l’obertura de la restauració al vespre i l’endarreriment del confinament nocturn hauran d’esperar “uns dies més” després del repunt en els indicadors de la covid-19, rectificant el que va dir fa una setmana. En declaracions a Catalunya Ràdio, Budó ha subratllat que cal donar aire als ciutadans, però alhora ser conscients que els casos tornen a pujar. “Hem de ser molt curosos, el que hem d’evitar és una quarta onada”, ha dit. Amb tot, ha dit que no calgui endurir de nou les restriccions i ha defensat que la població compleix malgrat el “cansament”.\nBudó creu que el balanç del primer cap de setmana amb desconfinament comarcal per a les bombolles ha estat positiu. “Jo crec que majoritàriament la gent s’ha mogut, però ho ha fet de manera responsable”, ha indicat la consellera, que ha opinat que en general la ciutadania “ha respectat molt les normes”.\nA parer seu, la població necessitava una mica d’aire, i ha constatat que el pròxim govern haurà de continuar treballant per trobar aquest equilibri entre les restriccions necessàries per controlar la pandèmia i l'”esgotament” que totes aquestes mesures provoquen en la ciutadania.\nPel que fa a la vaccinació, Budó ha constatat que l’estratègia europea “s’ha de replantejar”, i ha posat d’exemple el Regne Unit, amb 800.000 vacunats en un sol dia i un 30% de població immunitzada.


el bloc de la neus serra: AVUI EL MEU PARE HAURIA FET ANYS\nAVUI EL MEU PARE HAURIA FET ANYS\nAvui el meu pare hauria fet anys. 84 anys. Sempre li havia agradat celebrar els aniversaris, perquè era un home sembrador de vitalitat i optimisme. Li encantava fer anys, i el seu aniversari era l’excusa perfecta per celebrar la vida i brindar. Penso que aquest és el seu millor llegat, esprémer cada dia i cada minut de la vida com si fos únic. Saber observar, apreciar, estimar, respirar i donar. Contemplar i assaborir la senzillesa de les petites coses, la llum, el mar, la brisa.\nEl meu pare era miop com jo, i els miops no podem enfocar bé els objectes llunyans, però si podem veure amb claredat els objectes propers. Potser per això veiem la vida des d' una perspectiva especial. I el meu pare sabia veure la vida des d'aquesta perspectiva especial. La seva mirada intel·ligent no perdia detall de tot el que l'envoltava. El dia que va morir vaig guardar les seves ulleres de miop entre les meves mans com un tresor, perquè m’agradaria fer anys i saber mirar la vida com ell. No perdre detall. Valorar el que tinc a prop. Mantenir aquesta capacitat de trobar sentit a tot, de descobrir el millor de les coses i de la gent. La capacitat de viure cada sortida del sol com si fos única i de donar gràcies.\nFa molts dies que l’enyoro i que sento una tristesa tendríssima. No deixo de preguntar-me que li deu semblar tot el que fem. De tan en tan em posaré les seves ulleres per no oblidar com em va ensenyar que cal afrontar i veure la vida.\nPublicat per Neus Serra a 2:36


Fem poesia en els parcs i jardins de Girona\nDiversos poemes d’autors/es gironins (en paper), fulls de paper, llapis, goma d’esborrar, colors, peces de roba i complements per vestir-nos com els rapers (gorra, collaret, roba ampla, ulleres de sol, micròfon…), bases instrumentals de hip hop, ordinador, projector i altaveu, exemple d’acròstic amb el nom del docent i exemple d’un poema il·lustrat.\nAmb aquesta activitat es pretén endinsar i engrescar els alumnes en el món poètic, ja que la poesia és un gènere literari que forma part de la nostra cultura i des de sempre ha estat un tema d’interès i d’un gran valor pels humans, la qual permet enriquir l’aprenentatge de la llengua oral i escrita i també aprendre maneres de ser i de conviure. A partir del treball amb poemes podem aprendre d’ells mateixos, dels altres i de l’entorn més proper. És per aquesta raó que plantegem que els alumnes elaborin un poema expressant allò que representa per a ells un parc o jardí de la ciutat de Girona, a partir de les seves característiques i particularitats, el seu nom, on està localitzat, etc.\nAlhora també buscarem donar a conèixer alguns poetes i poetesses gironins, a partir de la lectura, comprensió, recitació, dicció, entonació i memorització per tal d’apropar els alumnes a aquest tipus de producció artística.\nTambé proposem altres activitats per treballar la poesia en els parcs i jardins de la ciutat, com ara gimcanes literàries, la realització de diferents tècniques de representació com el cal·ligrama, l’acròstic i la poesia visual, la descoberta de diferents poetes i poetesses, la il·lustració, rapejar un poema o realitzar una representació teatral del mateix.\nGaudir de la poesia.\nEscoltar la recitació de poemes d’autors/es gironins.\nComprendre i reflexionar sobre el significat d’un poema.\nIl·lustrar un poema.\nAprendre a recitar un poema.\nRapejar un poema.\nInventar un acròstic amb el nom del parc o jardí.\nConèixer diferents poetes i poetesses de Girona i treballar diferents poemes dels mateixos.\nComprendre el significat d’un poema i reflexionar sobre el mateix.\nConèixer i identificar l’estructura (títol, vers, estrofa, nom autor/a) i les característiques d’un poema (ritme, rima, text centrat).\nInventar un poema sobre el parc o jardí.\nComencem parlant sobre què és un poema. Podem iniciar l’activitat preguntant per exemple:què és un poema? En coneixeu algun? Us agrada llegir poemes? En sabeu algun de memòria? Per a què serveixen? Coneixeu algun poeta? I algun poeta gironí? Recordeu algun poema treballat a l’escola? Generem un debat i reflexió per saber què en pensen i quins coneixements previs tenen sobre el tema. Podem anar anotant tot allò que va sortint i en funció de l’edat escollim les preguntes que més s’adaptin. A partir de les respostes sabrem els coneixements previs que tenen sobre la poesia. Llavors els expliquem que la poesia és una manera d’expressar sentiments i emocions i que les cançons són poemes cantats.\nA continuació, el docent recitarà un poema d’un/a poeta/essa gironí/na (també ho pot fer algun alumne). Llavors se’ls pregunta què els ha semblat, si els ha agradat o no, de què creuen que parla… Llavors, es dona el poema per escrit a cada infant i entre tots el van llegint i es comenta què significa cada vers i què ens vol expressar l’autor. Amb els més grans es pot mostrar i recitar més d’un poema, parlar dels poetes i/o poetesses gironins que l’han escrit i després els demanem que triïn el que mé els ha agradat per a treballar-lo més a fons.\nEls demanarem que facin un dibuix que representi què significa per a ells/es el poema que estem treballant. Els ensenyarem un exemple com a model per tal de donar-los idees. Es pot proposar de fer un dibuix per a cada vers, o bé un sol dibuix que representi allò que han entès. Un cop hem fet els dibuixos, els ensenyarem un a un i els comentarem amb el grup sencer. Veurem si algun dibuix s’ha repetit, o bé si tots han fet coses diferents, etc.\nAmb els més grans passarem a preguntar si saben què signifiquen les paraules vers i estrofa. A partir d’aquí, els explicarem l’estructura d’un poema, que està format per conjunts de versos que formen estrofes. Comptarem i apuntarem quantes estrofes i versos té el poema que els hem donat. Tot seguit presentarem la paraula rima i els preguntarem si saben què és la rima. Els demanarem que inventin una rima amb el seu propi nom i les apuntarem totes en una cartolina que enganxarem a l’aula. Després, preguntarem si creuen que tots els poemes han de rimar. Mirarem si el poema té rima i, en cas que en tingui, la marcarem (podem subratllar els sons finals de cada vers que rimen). Ens fixarem en l’estructura d’un poema (títol, text centrat del poema i nom del poeta o poetessa).\nTant amb els més petits com amb els més grans, els demanarem que s’aprenguin de memòria el poema i el recitarem diverses vegades (tots junts, per parelles, individualment…). Cal anar recordant que els poemes es reciten a poc a poc, amb ritme i melodia. El docent els farà exemples de com llegir els poemes i ho practicaran.\nSeguidament els explicarem que l’objectiu de l’activitat serà rapejar el poema, amb una música de fons de hip hop. El docent els farà un exemple sobre què vol dir rapejar un poema. Demanarem que s’aprenguin de memòria el poema i que busquin per casa peces de roba per convertir-nos en rapers, com ara una gorra, una samarreta llarga, unes ulleres, un micro, un collaret…\nEls mostrarem bases instrumentals de rap i entre tots en triaran una, la que més els agradi. Llavors, posarem la música i mirarem quin ritme té i com podem recitar el poema seguint aquest ritme. Ho practicarem força fins que quedi bé. Entre tots decidirem quins gestos o passos de ball volem afegir per acompanyar el rap del poema.\nFinalment, quan ja saben el poema de memòria, l’han recitat i rapejat diverses vegades, els expliquem que anirem a un parc o jardí de Girona a rapejar el poema tots junts i que ho gravarem per penjar-ho a la web de l’escola.\nComençarem l’activitat buscant un lloc adequat per a rapejar el poema. Ens vestirem amb la roba que hem portat de casa i decidirem com ens col·loquem i assajarem unes quantes vegades. Quan tinguem clar com ho volem fer, posarem la música i començarem a rapejar el poema. Ho gravarem i ho penjarem a la web de l’escola o ho compartirem amb altres grups de l’escola, mestres o amb les famílies. Un cop hàgim acabat de rapejar el poema tots junts, seurem en rotllana i parlarem sobre com ens hem sentit i si ens ha agradat l’activitat.\nEn aquest moment els introduirem el concepte d’acròstic i els ensenyarem un exemple amb el nom del docent per tal que tinguin un model a seguir. Els demanarem que, per grups, inventin un acròstic amb el nom del parc o jardí. Primer, entre tots podem observar quins elements veiem al parc i fer una llista oral (animals, plantes, arbres, colors, formes, sons, olors…). A partir d’aquí, es divideixen en grups i fan l’acròstic. Es tracta que pensin paraules que estiguin relacionades amb el lloc on estan i les escriguin usant les lletres del nom del parc (poden fer que les paraules comencin per les lletres del nom o bé que les continguin).\nEl docent anirà guiant, ajudant i supervisant l’activitat en tot moment. Quan tots els grups hagin acabat l’acròstic, tornaran a la rotllana i els ensenyaran a la resta. Entre tots comentaran els diferents acròstics i al tornar a l’escola els enganxaran en un racó per tal que la resta d’alumnes de l’escola els puguin veure.\nA continuació, els explicarem que en petits grups han d’inventar un petit poema relacionat amb el parc o jardí que hem seleccionat. En funció de l’edat dels infants els podem demanar que facin més o menys estrofes. Primer els proposem que facin una observació del parc per tal que els alumnes puguin observar les seves característiques, o diferents aspectes o elements que observin al parc o jardí. A continuació es pot fer una pluja d’idees i anar anotant tot allò que van veient per tal d’elaborar el poema (animals, plantes, arbres, sons, olors, colors, formes…). Per a l’elaboració del poema també podem utilitzar per exemple el seu nom, la seva estructura, les seves parts, la seva ubicació, etc.\nUn cop els diferents grups han elaborat els diferents poemes, els recitaran al grup sencer. Després de cada lectura es farà una valoració sobre si el poema descriu o expressa correctament allò que ens mostra el parc o jardí seleccionat, si s’utilitza una correcta entonació i si la seva estructura i rima és correcta o no.\nEntre tots escolliran el poema o poemes que més els ha agradat o cridat l’atenció. Quan es torni a l’escola, es poden penjar els diferents poemes inventats pels alumnes al blog de l’escola.\nUn cop hàgim acabat l’activitat, reunirem a tot el grup en rotllana i parlarem sobre què ens ha semblat l’activitat, si ens ha agradat o no, si creiem que ens ha sortit bé o hi ha coses a millorar, si ara ens interessa més la poesia que abans, com ens hem sentit, si ha estat fàcil treballar en grup, etc.\nOBSERVACIONS: un cop hàgim tornat a l’escola els podem proposar de rapejar un poema cada mes. Una bona idea seria que per parelles triïn un poema cada mes per tal que tots els puguem treballar i rapejar. D’aquesta manera, tindrem un recull de poemes rapejats a finals de curs i coneixeríem molts més poemes i autors.\nPodem elaborar una gimcana literària.\nTreballar diferents tècniques de representació com el cal·ligrama, l’acròstic (amb paraules o frases) i la poesia visual i que ho hagin de realitzar al parc després d’inventar el seu poema.\nPodem treballar la descoberta de diferents poetes i poetesses i fer la lectura de les seves obres.\nLa il·lustració de poemes.\nPodem plantejar que facin una representació teatral del poema que s’han inventat.\nEs pot proposar que rapegin el poema que s’han inventat.\nRecitar un poema amb una música de fons (moderna, clàssica…).\nInventar un poema relacionat amb fets i experiències de la sortida al parc o jardí.\nDonar diferents poemes i que inventin un títol adequat per a cadascun.\nDramatitzar un poema.\nFer un recull de poemes per temàtiques.\nFer una recerca de tots els poetes i poetesses gironins.\nTreballar la biografia dels poetes gironins treballats a l’activitat.


La TDT francesa no para d’evolucionar, com ho va fer la televisió hertziana al seu temps, però aproximadament 40 vegades més rabent. Les 18 «cadenes gratuïtes» de base, previstes des de l’origen, són d’ara endavant 19, des que s’hi va afegir el servei d’ultramar de France Televisions, « França Ô», al mes de juny. Es tracta d’un sorprenent accés de diversitat a través de la representació, concentrada en un sol canal, de realitats territorials ben contrastades, que tenen com a únic punt comú l’allunyament del continent. L’evolució de la TDT és, però, sobretot interna, a través d’una aglutinació de grups de comunicació, entre els quals el més famós, TF1, acaba d’assolir un cop financer enorme.\nTMC i NT1, cavalls de Troia de TF1\nLa cadena TF1 la gaudia ja del primer lloc als comandaments a distància de milions de persones. La vet aquí, des de juliol de 2010, propietària al 100% de TMC, primera cadena de la TDT a nivell de l’audiència, amb una graella de programes rejovenida el 2009, i de NT1, el laboratori experiental del pitjor, palesat per pel·lícules i sèries de sensacions barates, un pessic d’erotisme també bé de preu i força trash-realitat, per anunciar la televisió de demà, potser el TF1 de demà. En lloc de la diversitat, la TDT francesa, tot i obrir-se a més canals que la televisió antiga, abraça una varietat de façana. Però la crítica cap al Grup TF1 s’ha tornat molt consensual, doncs dubtosa.\nDiversitat vertical contra diversitat horitzontal\nTots els països veïns de l’Estat francès s’han aprofitat la multiplicació dels canals, fundadora de la TDT, per reforçar llurs representativitats culturals i territorials. La majoria, com Itàlia, l’Estat espanyol i Alemanya, ja tenien cadenes analògiques locals o regionals. Però l’esquema actual de la TDT made in France indica tristament la impotència hexagonal de cara a una alineació europea, encara una, encara perduda, en matèria de descentralització. De fet, la diversitat teòrica, certament reduïda per la concentració econòmica organitzada per TF1, també és acaparada per l’operador públic France Televisions, qui ha col·locat cinc cadenes en aquesta mateixa xarxa. El panorama és espantós, ja que en qualsevol llar de la Catalunyan del nord, el 100 % de les cadenes de la TDT francesa són situades a París. A nivell general a l’Estat, 44 àrees urbanes franceses tenen canal territorial, o sigui que ni la meitat dels ciutadans franceses tenen tele on emmirallar-se.. Aquesta diversitat vertical, que sorgeix en temps de pretesa proximitat, evident a França, resulta estranya quan un se la mira en clau europea.\nIncapacitat a produir cadenes locals\nEl punt de vista televisiu ofert des de la Catalunya del nord no té comparació, ja que el veïnatge del territori sota adminstració espanyola permet captar-hi fins a una quarantena de canals més, o sigui, afegint la TDT francesa, 60 cadenes en total, i una quinzena de ràdios. Doncs què passa? L’oferta del sud també els seus dimonis, però inclou les cadenes locals de Figueres, Girona i Puigcerdà, amb una dignitat de continguts i d’habillatge increïble. Comprovant-ho, podríem pensar que Perpinyà és una ciutat de «províncies», on el « local » és pejoratiu, mentre que Figueres o Girona, més petites, escapen a aquesta « tercera divisió» assimilada a les ciutats mitjanes franceses, de les quals les elits han fugit. Lliures de cap concepte de «província», les ciutats mitjanes europees fan llur televisió sense complexos i representen llurs telespectadors, tot desenvolupant una democràcia de proximitat. França trencaria l’aïllament desenvolupant arreu cadenes locals, però les competències humanes també locals, empobrides pels centralismes, provocarien, al principi, un esborrany mediàtic. Quina sortida hi ha enfront d’aquesta impotència francesa al moment de descentralitzar?


Cap Vermell - Un poetry slam atípic a la biblioteca de Cala Rajada\nUn poetry slam atípic a la biblioteca de Cala Rajada\nDavant de l'escasa participació d'assistents s'optà per realitzar un micro obert\nDijous passat a les 20:30 hores, a la biblioteca de Cala Rajada, situada al centre Cap Vermell, es dugué a terme el 6è slam poetry, presentat i organitzat per Matt. L'acte havia de comptar amb 12 poetes, però diferents representacions que es duien fora del poble, varen fer que el nombre quedés reduït a només dos participants. Així que es decidí per fer un micro obert, perquè hi participés qui li abellís.\nPrimerament, es passà al centre de la sala de la biblioteca, que havia estat habilitada, amb cadires de plàstic i amb la microfonia, a més d'un equip de música preparat per a la ocasió. En aquest sentit, es pot afirmar que érem davant l'escenari ideal per a un aconteixement d'aquestes característiques. L´únic que no estava previst (no va ser per la falta de difusió) va ser l'escassa participació a l'esdeveniment amb tan sols dos participants. L'acte aleshores comptà amb un inconvenient que es solucionà amb un micro obert on participaren els qui volien fer-ho. En aquest sentit, va ser important la participació del personal de la biblioteca a més dels poetes que s'hi havien presentat.\nSeguidament, amb la presentació de l'acte per part de Matt, el poeta Joan encetà el recital amb la lectura de tres poemes seus: "Ningú no és perfecte", "La tonada de la cadernera", i "Na Picarandau", que intercalà amb l'actuació del presentador, i la declamació de Magdalena Melis i Catalina, que recitaren, respectivament, un poema de Wislawa Szymborska i de Miquel Mestre (del seu Llibre d'Aubarca). D'altra banda, el públic que hi havia, que podria haver estat més nombrós, va estar completament entregat a l'acte i aplaudí cada una de les interpretacions que hi hagué.\nFinalment, es pot dir que la poesia encara segueix viva a Cala Rajada, i que tot i els actes que impediren una completa participació dels poetes, va servir per acostar la poesia a la gent que en demanava, en un espai que ve ser . Tot i que és complexe el gènere, ha merescut tot el reconeixement de l'Ajuntament i dels espectadors que li donen suport. Esperem que aquesta vegada, serveixi perquè el proper acte sigui més concorregut.


'Zasca' Letícia: ❇ El lleig d'Iglesias que la Casa Reial mai oblidarà\n'Zasca' de la reina Letícia a Pablo Iglesias per a defensar la monarquia\nLa trobada entre la reina i el líder de Podemos ha sigut en una entrega de premis al qual ambdós han acudit\nper Redacció dissabte, 29 de febrer 2020 - 12:30h | Actualitzat a 29/02/2020 20:47h\nEls dos tenien coneixement previ d'aquesta trobada | Casa Reial\nLa reina Letícia ha viatjat fins a La Corunya (Galícia) per poder assistir, en nom de la princesa Elionor, a l'acte de proclamació del guanyador del Premi Fundació Princesa de Girona a la categoria emmarcada com 'Social'.\nEn aquest esdeveniment s'ha trobat amb Pablo Iglesias. El vicepresident segon del govern espanyol ha protagonitzat la primera anècdota de la jornada arribant tard a la reunió, fet que va obligar la monarca a esperar-lo després de ser rebuda per Alberto Núnez Feijóó (President de la Junta de Galícia). Alguns han vist aquesta tardança com una veritable plantada.\nLa 'pulla' de Letícia a Iglesias\nLa trobada entre ambdós ja era coneguda per part de tots dos de forma prèvia. Per aquest motiu, sembla que l'esposa del rei Felip VI ha volgut llençar una 'pulla' al líder de Podemos, que tothom sap que és clarament republicà.\nAixí doncs, el que ha fet la reina ha sigut escollir un color de roba molt concret pel significat que té. En concret, s'ha presentat vestida amb un 'outfit' de dues peces de la marca Hugo Boss en color verd ampolla.\nAmb aquest to sembla que ha volgut deixar clar un missatge a favor de la monarquia enfront de la ideologia d'Iglesias. I és que es considera que les lletres que donen forma al verd són un acrònim de «Viva El Rey De España» en castellà.\nEl desconegut amic íntim i català de Letícia que està en perill\nEl dia que la reina Letícia vol oblidar: «M'ha avergonyit»\nLara Álvarez pateix un accident a l'illa de 'Supervivientes' i ensenya les seves ferides\nLa notícia que enfonsarà del tot Rocío Flores quan torni de 'Supervivientes'\nReina Letícia Pablo Iglesias Galícia Casa Reial


L’Escolania de Montserrat farà la seva primera gira a Irlanda | Catalunya Religió\nL’Escolania de Montserrat farà la seva primera gira a Irlanda\nPer Catalunya Religió. Dm, 27/03/2018\n(Abadia de Montserrat) L’Escolania de Montserrat visitarà Irlanda per primer vegada en un viatge en què visitarà diverses ciutats irlandeses entre el 16 i el 20 d’abril i actuarà conjuntament amb el Cor Palestrina. En colꞏlaboració amb l’Ambaixada d’Espanya a Irlanda, l’Arquebisbat de Dublín, l’Abadia Benedictina de Glenstal i l’Església dels Pares Redemptoristes de Limerick, l’Escolania farà dues actuacions a Irlanda.\nDurant la seva estada a Limerick, l’Escolania estarà allotjada a l’Abadia benedictina de Glenstal i, per tant, els escolans tindran l’ocasió de realitzar un intercanvi cultural amb els alumnes que estudien i resideixen en aquella Abadia.\nEl primer dels concerts tindrà lloc dimarts 17 d’abril a l’Església dels Redemptoristes de Limerick, a les 20h. Aquell mateix matí, els nois de l’Escolania i els seus acompanyants seran rebuts oficialment per l’alcalde de Limerick, Councillor Stephen Keary.\nA Dublín, l’Escolania serà acollida per les famílies dels nois del Cor Palestrina, amb qui tindrà un intercanvi musical que culminarà en un concert conjunt a la Procatedral de Dublín dijous 19 d’abril, a les 20h.\nTots els concerts en els quals actuarà l’Escolania durant la seva estada a Irlanda seran d’entrada lliure i gratuïta. L’Escolania i el Cor Palestrina, així com els organitzadors, compten amb el patrocini de tres empreses espanyoles, ABERTIS, GRIFOLS i RIU HOTELS, que estan presents a Irlanda i que han fet possible aquest viatge.\nL’Escolania de Montserrat, que compta amb una dilatada experiència d’actuacions a l’estranger, ha visitat països com Rússia, Estats Units, Polònia, França, Holanda, Alemany, Suïssa, Hongria, Japó, Xina, Bèlgica o Itàlia. Amb aquesta gira, els escolans afegeixen Irlanda a la llarga llista de països en els quals han cantat.\nEscolanía de Montserrat, irlanda


art, create & grangerizing: SWAP III\nDesprés de passar un molt bon cap de setmana a BCN aprenent noves tècniques amb Kit de Somnis, m'he animat a fer de nou un dels àlbums que em van ensenyar. Aquest només està enganxat amb tape de colors. És senzill i gratificant veure que al final t'en pots sortir... jajajajaja!!!\nUn petit àlbum per aquells records de Nadal!!!\nPublicat per Roma a 12:19


Andorra és un Estat independent - Joan Becat\nRÀDIO ARRELS – 13 de febrer del 2015 – Crònica breu 12 – Joan BECAT\nBon dia. Ja sabem que Andorra és un Estat independent. Mes n’hem tingut una demostració concreta a través del cas Pujol.\nNo es tractava pas del batlle de Perpinyà – vosaltres sabreu si ell és un cas – sinó de l’expresident de la Generalitat i dels diners que la seva família ha amagat a Andorra. No parlaré del cas mateix ni de la instrumentalització política que se’n fa, a l’Estat espanyol i a Catalunya, ja que la justícia està fent la seva obra.\nUs vull parlar de la Comissió parlamentària constituïda pel Parlament de Catalunya i presidida per un diputat de la CUP, aquest petit partit independentista, anti-sistema i de Països Catalans. Doncs aquesta comissió ha cridat a comparèixer Jordi Pujol i tot una llista de persones, entre les quals uns quants andorrans, ja que els diners incriminats són a Andorra. Per tant, van enviar convocacions.\nLa resposta no va venir dels convocats andorrans, sinó del Govern d’Andorra, que va fer saber al Govern espanyol (el seu homòleg com a Estat independent) i al Parlament de Catalunya que Andorra és sobirana, que els seus ciutadans són protegits pel seu Estat i que no han de donar comptes a ningú altre que a la justícia del seu país llevat que, en el marc dels tractats internacionals subscrits per Espanya com per Andorra, i a través dels governs i de les ambaixades, es facin les demandes adequades. Mentrestant, res de res.\nQuina lliçó, quina bufetada! Amb tota la raó, Andorra ha recordat que no és un annex de Catalunya, que no se la pot tractar com qualsevol ajuntament o comarca de Catalunya o com una colònia, sinó com un país sobirà, cosa que no és Catalunya, tot i que la majoria dels seus ciutadans ho vulguin.\nEn trec la conclusió que els diputats de Catalunya – a la comissió hi ha diputats de tots els partits parlamentaris – han de fer reciclatges, ràpidament, per no fer faltes com aquesta si Catalunya es fa independent. Han de pensar com a elegits d’un país que vol ser sobirà i que respecta la sobirania dels altres.\nAndorra no ha refusat que compareguin ciutadans andorrans a fora del seu Estat, simplement diu que els Estats democràtics i sobirans tenen normes dins les seves relacions i les han de respectar, car sinó no hi ha més relacions harmonioses possibles, ni seguretat de les persones.\nAndorra és un Estat independent, membre de les Nacions Unides des del 1993, o sigui més de vint anys, i que no deu la seva independència a ningú. Són els seus ciutadans i els seus elegits els qui la van obtenir. Per tant Andorra no té cap deute envers ningú, car ningú els ha ajudat, ni de Catalunya ni de cap altre país.\nMalgrat això el seu Cap de govern, Òscar Ribas Reig, en el seu discurs d’entrada a les Nacions Unides el juliol del 1993, va reivindicar la catalanitat d’Andorra i la seva pertinença a l’àrea catalana. Va dir: “El català és el nostre idioma oficial. És la llengua de Ramon Llull, Ausias Marc i Salvador Espriu, la que es parla des de Fraga fins a Maó i des de Salses a Guardamar, és en aquesta llengua, la catalana, que he vingut davant aquesta assemblea a parlar de pau, llibertat i fraternitat.”\nAndorra la Vella: la Casa de la Vall, seu tradicional de les institucions andorranes (font: andorraantiga.com)