Per què els EUA s'han fixat ara en la FIFA? (Antoni Bassas)\nPer què els EUA s'han fixat ara en la FIFA?\nSegur que vostè i jo vàrem pensar el mateix, la setmana passada, quan la policia suïssa va detenir catorze dirigents de la FIFA, a petició del departament de Justícia dels Estats Units, perquè fossin extradits a Amèrica i jutjats, acusats de corrupció.\nCorrupció voldria dir, entre altres possibles delictes, haver acceptat suborns per adjudicar a França el Mundial del 98; a Sud-Àfrica, el del 2010; a Rússia, el del 2018, i a Qatar, el 2022, en el que seria un esquema criminal generalitzat de compravenda de favors.\nI segur que vàrem pensar, també, que com és possible que tot això no afectés el president de la FIFA, Joseph Blatter. Milions passant davant els seus nassos i anant a butxaques, entre altres, de dos dels seus vicepresidents, i resulta que no, que ell estava net com una patena. El més sorprenent és que al cap de dos dies de les detencions a Zuric, Blatter va ser reescollit. (Normal: a la FIFA cada país és un vot i Blatter s’ha cuidat molt que fins al més minúscul país no li falti de res per organitzar el futbol).\nPerò quatre dies més tard Blatter ha anunciat que dimitirà –de fet, encara no ha dimitit)– i que deixarà el càrrec després d’un congrés extraordinari que es convocarà d’aquí a sis o vuit mesos.\nPerquè plega ara? Quatre dies després? Què ha vist o què es veu a venir? Dimiteix perquè la pressió de la justícia nord-americana se li ha fet insuportable. És evident que ell també serà cridat, si més no, a declarar. Té molt a aclarir.\nMirin, avui, el pressupost de la FIFA el 2015-2018 contempla ingressos per drets de màrqueting de 2.300 milions de dòlars. I per drets de televisió, ingressos de 2.700 milions. Ingressos de 5.000 milions de dòlars. L’adjudicació a un país d’un Mundial significa no només una campanya comercial, turística i de blanqueig de la imatge dels seus líders impagable, sinó que obre un negoci fabulós de construcció d’infraestructures: estadis, autopistes, aeroports, hotels... el pastís és infinit, perquè el Mundial no para de créixer a la llista d’esdeveniments més vistos del món.\nEl pastís de la FIFA és infinit. I aquí ret comptes la FIFA? Per què Blatter pot estar-se 17 anys de president? Per què Villar pot estar-se’n 27 presidint la Federació Espanyola? Per què el seu fill és el president de Conmebol, que és l’equivalent de la UEFA a Amèrica del Sud? Perquè Villar, encara divendres passat, enmig de l’escàndol de les 14 detencions va votar per Blatter en contra de la recomanació de la UEFA? El cos de govern del futbol mundial està podrit. De milions i d’interessos.\nPerò les preguntes del perquè no s’acaben aquí. Què ho fa que els Estats Units, on el futbol és el cinquè esport, creixent, però el cinquè, darrere futbol americà, beisbol, basquetbol i hoquei sobre gel, s’han posat a netejar la FIFA? Per què si dels 14 detinguts només dos són americans –un, de fet té doble nacionalitat–. Anècdota: fa un any i mig la justícia americana va jutjar un membre de l’executiva de la FIFA, nord-americà, també, Chuck Blazer, per haver acceptat suborns per adjudicar Mundials. Al sumari consta que el jutge diu: “No sé com es pronuncia la paraula ‘FIFA’”.\nLa resposta oficial per justificar la persecució judicial americana és: alguns suborns s’han pagat a través de bancs americans o en territori americà.\nTambé és veritat que després de l’11-S els Estats Units han convertit el blanqueig de diners en un delicte especialment perseguible, com van tenir ocasió de comprovar a Andorra fa uns mesos.\nPerò tampoc no ens enganyem: els Estats Units volien el Mundial del 2022, i quan va acabar a Qatar no van saltar d’alegria de saber que el 2018 el Mundial seria a Rússia, un gran aparador per a Putin.\nI encara hi ha un altre fet que ha passat més inadvertit: resulta que la Federació Palestina de futbol havia demanat que la FIFA votés la suspensió de la federació israeliana, perquè Israel limita sovint els desplaçaments dels equips palestins quan volen anar de la franja de Gaza a Cisjordània i viceversa. Posant la FIFA potes enlaire, la votació, quan hauria pogut guanyar Palestina, passava a millor vida.\nO sigui, que al final ha estat una suma de factors la que ha acabat posant algú de qui tothom sospitava, la FIFA i Blatter del cantó equivocat de la llei, segons la justícia americana.\nEsports i política sempre van junts. Són inseparables. No els jugadors ni la competició, esclar, però sí l’organització de l’esport. El novembre passat Barcelona es va quedar sense el Mundial d’atletisme i se’l va quedar Doha perquè al darrer moment el darrer dia Qatar va posar 37 milions de dòlars extres sobre la taula.\nLa limitació de mandats. El món del patrocini. La geopolítica. No em trobaran fàcilment a la banda de l’escepticisme ni del “no hi ha un pam de net”, però així com els esportistes són sotmesos a control antidopatge, el govern mundial de l’esport hauria de passar controls anticorrupció.


Qui té por de Mikhaïl Khodorkovski?\nLLIBERT FERRI Actualitzada el 07/05/2011 00:00\n260x366 L'exmagnat rus, Mikhaïl Khodorkovski, continua rebent suport dels que denuncien que les condemnes a presó són només una maniobra política del Kremlin. / V. KOROTAYEV / REUTERS L'exmagnat rus, Mikhaïl Khodorkovski, continua rebent suport dels que denuncien que les condemnes a presó són només una maniobra política del Kremlin. / V. KOROTAYEV / REUTERS\nLa idea que Mikhaïl Boríssovitx Khodorkovski cada cop fa més por al poder rus s'obre pas entre el Moscou més ben informat. N'he estat testimoni. A les anomenades elits pensants, tant a les opositores com a les que es mantenen a l'òrbita del Kremlin, hi ha la sensació que l'empresonament de Khodorkovski és tan malson per al primer ministre Putin com insomni per al president Medvédev.\nFa només un any hauria estat complicat que la por o la inquietud que l'exoligarca pugui provocar al Kremlin fossin debatudes públicament. I ho van ser, a la Casa del Periodista, al centre de Moscou mateix, durant la presentació d' El cas Khodorkovski, el segon llibre que es publica en menys de tres mesos sobre l'exmagnat de Iukos. I quins sectors serien els que podrien sentir-se més inquiets de tots? Doncs, d'entrada els que més es van beneficiar de l'expropiació de Iukos, els anomenats siloviki , els exkagebistes amics, col·legues i coneguts de Putin.\nÉs la visió que mantenen els autors d' El cas Khodorkovski , el periodista Alexànder Pumpianski i l'antic Síndic de Greuges rus Serguei Kovaliov. Pumpianski baixa al fons de la qüestió i planteja la pregunta: i què passaria amb Putin si finalment es proclamés la innocència de Khodorkovski i la seva condició de pres polític?\nA Putin se li fa impossible dissimular la ràbia que li provoca la fortalesa de Khodorkovski tot i haver passat vuit anys a la presó i tenir-ne davant sis més. Per això el líder del Kremlin amenaça encara amb acusacions d'assassinat i la possibilitat d'un tercer procés judicial.\nPossible líder opositor\nL'única garantia de tranquil·litat per a Putin i els seus siloviki és que Khodorkovski es quedi a la presó tota la vida. Però aquest plantejament topa amb els projectes a mitjà termini del president Dmitri Medvédev i el seus seguidors. Aquest grup de tecnòcrates liberals temen que un Khodorkovski massa temps empresonat esdevingui un líder opositor. De fet l'exmagnat s'està convertint en un referent moral per la dignitat amb què està suportant la presó. Fins al punt que Natàlia Vassilieva, una funcionària ajudant de Viktor Danilkin, el jutge que al desembre va dictar la segona sentència contra Khodorkovski, no s'ha estat de dir que el seu cap, el jutge Viktor Danilkin, va obeir ordres.\nEn certa mesura la por de Putin a Khodorkovski la comparteix fins i tot Boris Netmsov, antic ministre de Ieltsin i ara un dels dirigents de l'oposició liberal extraparlamentària. Tot i que Nemtsov reconeix la khodorofòbia de Putin, ell mateix no pot amagar la seva quan exposa que sí, que cal deixar anar Khodorkovski, però que no havia estat cap àngel sinó un oligarca. I que no el veu com un Mandela, i no li dóna més del 20% dels vots en unes eleccions lliures.\nEl que Netmsov em va transmetre era que ell també té por de Khodorkovski, entre altres coses perquè seria un fort competidor. I més tenit en compte que quan l'ara empresonat era oligarca, Boris Netmsov no era gaire lluny del privilegis del poder.


Cavaller que va a davant\nNom de l'informant: Narcís Matas i Sabater "Ciset Barraquer"\nData i lloc de naixement: 1916 (Amer)\nOn, com i de qui la va aprendre: Per les caramelles\nCavaller que va a davant,\ndonarem tres trucs la porta,\ndonarem tres trucs la porta.\nBaixareu a obrir siusplau,\nque hi teniu els amics vostres,\nque hi teniu els amics vostres.\nContesten uns amb tonada\nsenyal que els hi agradarà.\nJo no en vinc per la més xica\ni tampoc per la més gran.\nSóc un mosso de soldada\npendrem lo que ens donaran.\nSón tres corrandes utilitzades per les caramelles, amb moltes combinacions i variants arreu. A l'Obra del Cançoner Popular la trobem en diverses ocasions: aquesta versió recollida a Olot l'any 1926, també a Lladó l'any 1927 com a corranda de caramelles al Rosselló l'any 1930, també com a caramelles lligada a "Marieta cistellera".\nTambé la recull Artur Blasco, dintre "A Peu pels camins dels Cançoner", a Molló (Ripollès), l'any 2005.\nA Les Planes d'Hostoles hi havia dos grups que sortien a cantar per Pasqua: el grup de caramelles i el dels gotxaires del Roser (que cantaven els goigs de la Mare de Déu).\nEn Ciset Barraquer va ser pagès fins l’any 1937, quan va anar a la guerra lluitant a diferents fronts de Catalunya, Aragó i Madrid. En finalitzar-se, s’estableix a Les Planes i treballa com obrer fabril.\nGravació realitzada l'any 2005 per Jaume Arnella i París i Joan Arnau i Serra. L'enregistrament, la fotografia i tota la informació biogràfica ens l'ha proporcionat en Joan Arnau.


La Mirada Crítica: L'art de manipuEmpar\nL'art de manipuEmpar\nMentre prepare l'entarada anterior -estic d'exàmens i és temporada baixa a La Mirada Crítica- vos penje dos vídeos del Notícies 9, per a variar.\nEl primer, sobre l'oficialització de l'acord de Compromís pel País Valencià:\nEl segon, per oblidar l'estrès post-traumàtic de la notícia anterior, un vídeo tipus desenroll de la Comunitat Valenciana, ja sabeu: l'art de manipuEmpar. Ací teniu Majo Escuder, una reportera no precísament emparada per la conductora de l'informatiu:\nNo et rendisques Majo, a per ella!\nPublicat per XorX a les 20:40\nEtiquetes: Eleccions, Eleccions Autonòmiques, Empar Recatalà, Humor, MCM (Mitjans de Comunicació), MCM / Manipulació, MCM TV, MCM TV - Canal 9, MCM TV I (Informatius), Política, Política autonòmica\nJo sé que quan neva amb intensitat està bé que un informatiu pròxim als fets li dóne ampla cobertura.\nAls EEUU que les cadenes nacionals funcionen en xicotetes estacions locals li posen molt d'interés a l'oratge.\nPerò es que allò d'ahir va ser exagerat... 40 minuts parlat del temps!\nCollons! Que estem en hivern! Si el que sería extrany es que no nevara.\nI damunt repetint-se una i altra vegada.\nI heu vist la presentació que varen fer ahír a la nit per a presentar la informació de la neu? Que cosa més exagerada, pareixía una pel·licula d'acció. Molt a l'estil "Guerra a Sadam" d'Antena3 fa uns anys.\nNo els culpe a ells. L'oratge els dóna audiència, comproveu dilluns l'audiència dels informatius d'ahir de canal nou i voreu com hauràn pujat com l'espuma. Als valencians ens encanta parlar de l'oratge, sobretot als iaios, i canal nou ho explota. Tan senzill com això.\nSalutancions. Bon blog.\nho he trobat: poc més d'un 25% de share tant al migdia com a la nit.\nJa li agradaría a canal nou traure eixes dades un dia normal...\nHolap. Gràcies pels teus comentaris, coincidisc amb que és exagerat.\nD'altra banda estaria bé que em citares la font i així podríem comparar l'audiència d'ahir divendres amb la d'un altre dia qualsevol.\nSi. Et pase la direcció.\nEdició nit: 25.1% http://mundoplus.tv/foros/viewtopic.php?t=37161\nDivendres de la setmana anterior: 13.1%\nDoncs és normal que ho exageren. Els convé. Canal Nou desde els seus inicis sempre li ha anat bé fent això.\nBromera De Venus ha dit...\nEstimat amic! per fí he trobat el bloc que sempre he estat buscant!!! ets un fenòmen... aquest blog és una mina d'or veig que compartim el mateix odi cap als informatius de TVV. continuaré visitant-te. ànim t'ho curres molt molt molt. gràcies me ris molts amb lo de majo escuder i amb lo de compromís m'ha entrat una ràbia. vinga salud.\nPaís Valencià -- Països Catalans\nAmunt Majo, d'ací a la CNN. Eres autèntica, t'estimem amb bogeria. I moltíssimes gràcies i un abraç molt fort a XorX per facilitar la extensió del moviment pro-Majo en la red. Muack\nJajajaja, ie tio que bo el títol del post, la veritat és que a mi també m'agrada molt el teu bloc.\nParlant d'audències us eu fixat en l'audiència de "Maniàtics"? És simplement genial, si entreu a www.formulatv.com ahí estan totes les audiències i crida l'atenció vore com tots els programes tenen dades bastant paupèrrimes i com trenca eixa gris dinàmica la sèrie d'Albena. Jo encara no l'he vist...però tinc interés den vore-la, la putada és que ho fan a la meteixa hora que CQC...\nHola Xorx, sols volia dir-te que si estás tan en contra la manipulació de RTVV el primer que deuria predicar amb el exemple ets tu. Treballe en informatius de C9 i per tant sé de que estic parlant, el video que has posat esta muntat. Jo estava eixe dia treballant i puc dir-te amb tota seguretat que Empar no tallà el directe, Majo continua fent el seu treball i quan s'acomiada Empar continua parlant com es pot ver al video que heu muntat, que per altra banda, es també el seu treball. Se que es molt fàcil parlar quan no es sap de que va la cosa, peró em pareix molt fort parlar de manipulació fent el mateix vosaltres.\nHola Anònim, gràcies! Això em puja l'autoestima. Ser exemple per a Canal 9 :) Uau! M'omple d'orgull i satisfacció, jo és que en el fons m'estime molt eixa tele... bé, el que hauria de ser... que ja és més del que se l'estimen molts.\nEn la meua defensa he de dir dues coses. Primer, dalt a la dreta tens la definició de l'espai, tin-la en compte. Segon, és un blog, i té una continuïtat. No t'atrevisques a parlar sense conèixer, això deixa-ho per a la feina.\nI puc afegir més raons, no sóc un servei públic, ni me paga la gent.\nPerò m'alegra que no ho hages entès, per a que vegeu com fot açò de vore que no es diuen les coses 'com son' :)\nDe tota manera t'ho fique una miqueta més clar.\nEl paladín de la estulticia ha dit...\nSòc del poble de l'Empar, on la tenen com a una heroïna mediàtica, una sort de Jay Leno però en pija. En realitat tothom es pregunta perqué totes les presentadores són iguals entre elles i no deixe de pensar en la peli "L.A. Confidential", on operàven i maquejaven a putes de luxe per a assemblar-se a actrius famoses... Vos imagineu que una ment perversa dels noticiaris maqueja a totes les presentadores per a que s'assemblen a la vilavellera pudenta eixa? eh?.\nA vore, a vore, arribats a aquest punt vaig a posar-me un poc seriós.\nNo ha de ser fàcil treballar en un mitjà tan polititzat (amb l'intrusisme que l'envolta) ni tan masclista (pel que comentes). Ni per a Empar ni per a ningú dels que m'ha escrit a aquest blog i que treballen a la televisió pública de Camps.\nA Empar des d'aquest blog no se l'ha volgut ofendre en cap moment, hem fet un poc de conya i punt. L'he agafada com a 'representant' per ser la que aparenta estar més segura amb les notícies que dóna, això ja es va explicar. Però que ella no trie els missatges que comunica no significa que no els diga. D'ací ve l'art de manipuEmpar.\nAcí es critica els polítics, Motes, i aquells que estan d'acord en fer de la TV pública una agència de propaganda i publicitat del Consell. I ho seguiré fent.\nPerò de la redacció em cuide molt de dir res, perquè no sabem fins a quin punt a TVV passa com a TVE en l'època Urdaci (l'homòleg de Motes a la pública espanyola), és a dir, que la redacció fa pressió per mantindre un mínim nivell de pluralitat (jugant-se moltes vegades el seu lloc de treball). Aleshores si que tindrem vertaders HEROIS a la TVV.\nCanal 9 té una teranyina de comisaris polítics. Lluís Motes és el cap. Després està Josep Sastre, el cap d'informatius. La Matilde Alcaraz, és un altra i també està per ahi Teresa Orquin. A més, a Castelló i Alacant també tenen una espècie de transmisors d'ordres.\nA vore si t'el fique jo un poc més clar, una cosa es manipular, que es el que tu dius que es fa a canal 9, independientement del que jo pense. (que no ve al cas) Tú no estás manipulant xato, tu el que estas fent es mentir descaradament MUNTANT una cosa que saps que no esdevingué així,, has agafat una ràfega de informatius, has pegat seguidament l'entradeta de Empar amd es seu pas a directe y has curtat quan t'ha donat la gana i has posat el tros en el que Empar recull el directe i dona pas a més noticies. Sent dir-te que la manipulació es un art (com tu ben dius) que no controles.\nCom més t'ofens més m'alegre d'haver-ho muntat.\njajajaja!!! no, xiquet, ofesa no estic, afortunadament no es un tema que no em deixe dormir... Ara que una mica preocupada si estic, per vore gent com tu, estudiants que ja es creuen que saben com funciona aço i quan eixiu ens toca a nosaltres baixar-vos eixos fums que vos doneu, t'el dic en carinyo pero es una realitat... i puc dir-te que com tu ja he vist molts. Pero be, ser estudiant esta molt be, tens permis per a dir totes les burraes que vulgues. Aprofita. Sols et demane que tingues una mica de respecte per la gent que fa el seu treball amd la millor voluntat i no es mereix comentaris com els que has fet, i estic parlant sobre tot de Empar, que es una bona profesional i una molt bona persona.\nHola de nou Anònima. Gràcies per escriure'm, ja saps que ací sí conten totes les veus i totes les opinions.\nJa he comentat el tema d'Empar, no crec que tinga més importància.\nEls estudiants joves tenim uns principis i una ètica periodística que ja voldrien molts veterans corromputs. Però encara seré jo el roín per voler una televisió pública plural guiada per professionals independents!\nSerà tan utòpic com vulgues, però pot haver una televisió PÚBLICA on els polítics-manipuladors i els seus periodistes-convençuts no tinguen cabuda. Per dignitat.\nComprenc que el Consell mana i que hi ha que obeïr, però d'ací a DEFENSAR la manipulació informativa de la televisió PÚBLICA per sobre d'una alternativa com la que ací es planteja... Molt poc professional s'ha de ser.\nEn fi, coses que mai entendré. Salut.\njo no em referisc en cap moment al servei de qui está o de qui no deuria de estar la televisió pública. de totes maneres aixó es així, tant si es un partit com un altre, cadascú vorá les noticies on sap que li diuran les coses que vol escoltar. El meu primer post va ser per a dir-te que n'hi ha una diferencia entre manipular (com dius tu) dient la informació de determinada manera, i muntar una cosa i mostrar-la com si fora una realitat. Peró be, no estem del tot en desacord, en quant a el que tendria que ser una televisió publica.\nSols una coseta més, en quant a Empar, si no la teua intenció no es anar a per ella, podries evitar ofenses si no et referixes a ella com Empar la coenta i tot açó, tens tot el dret a ser utòpic, peró un mínim de respecte es deuria de tindre, es mostra de profesionalitat. Se que en aquest post ho has aclarat, pero dins del teu blog n'hi han altres alusions prou ofensives.\nÉs un muntatge simple com a crítica de les múltiples estratègies que es fan servir a Canal9/Punt 2 per afavorir sempre el Consell. Algú s'ha de queixar en aquest país de menfotisme!\nD'altra banda el terme 'coenta' ens el van fer servir persones de la Vilavella i nosaltres només ho hem reproduït. No ens ho hem inventat nosaltres. De tota manera, aquest és un blog de creació i s'ha de mirar amb els ulls que s'ha de mirar, si no corres el risc d'equivocar-te en la interpretació. Troba-li el puntet irònic i el sentit de l'humor farà la resta.\nHe dit moltes vegades que Empar m'encanta perquè sembla que el que diu li isca del cor. A Lluís se li veu més el 'plumero', no té credibilitat, pregunta-ho a qualsevol. I Amàlia, Vicent, Carme, Carles i Carolina els veig més temperats com a presentadors.\nCom a mostra de bona fe ho retiraré, però pense que millor seria que la gent s'obrira un poc.\nCom a mostra de bona fe t'agraisc que ho retires. Respecte el fet que açó es un blog per a escriure la teua opinió i estic d'acord en algunes coses que dius, unes altres ja t'en adonaràs en uns anys que no estén tan clares com et pensaves, o a lo millor no, ja vorem. Disfruta mentrestant. Cuida't.\nHahaha, si et sóc sincer ja ho imagine. Però preferisc pensar així encara. Crec que amb convicció es poden millorar algunes coses :)\nSegur que des del teu punt de vista (que em desperta molta curiositat) també ho veus així.\nAixí que sí, ho disfrutaré, amb mesura. Gràcies!


L’Estat espanyol continua destinant recursos a la militarització en un context en què la seguretat requereix respostes sanitàries, humanitàries i mediambientals - Delas\nL’Estat espanyol continua destinant recursos a la militarització en un context en què la seguretat requereix respostes sanitàries, humanitàries i mediambientals\nUn nou informe del Centre Delàs d’Estudis per la Pau analitza els nivells de militarització dels àmbits polític, humanitari, educatiu i de diferents territoris de l’Estat espanyol.\nBarcelona, 23 de desembre de 2021. El Centre Delàs d’Estudis per la Pau publica un nou informe en què analitza de quines maneres el militarisme impregna diversos espais polítics, socials, educatius i territorials a l’Estat espanyol. L’anàlisi contraposa el nivell de militarització d’aquests diferents àmbits de la societat davant del context actual de crisi sanitària, econòmica i ecosocial.\n“Una mostra de com la doctrina militarista cala en les nostres societats ha estat la crisi sanitària de la Covid-19. Tot i tractar-se d’un assumpte de seguretat sanitària s’ha construït tota una narrativa de guerra al seu voltant, desplaçant el discurs de l’àmbit de la seguretat humana al de la seguretat militar, fins i tot arribant a visibilitzar els militars com a agents actius davant de la crisi sanitària, tot i ser els sectors sanitaris i de la investigació científica els que presentaven plenes facultats, i per tant, el veritable paper protagonista, per fer front a la situació”, apunta Ainhoa Ruiz, investigadora del Centre Delàs d’Estudis per la Pau i editora de l’informe.\nI és que, malgrat que la Directiva de Defensa Nacional assenyala actualment entre les principals amenaces a la nostra societat problemàtiques globals com ara el canvi climàtic, les pandèmies, les migracions o la vulnerabilitat energètica; l’anàlisi realitzada mostra com des de les institucions es fomenta una seguretat militarista basada en l’impuls de la indústria armamentista, de la dimensió i els recursos de les Forces Armades i de la despesa militar en els pressupostos de l’Estat. “Aquestes despeses d’un pressupost militaritzat, juntament amb unes Forces Armades sobredimensionades, no serveixen per abordar les veritables amenaces a la seguretat que presenta la població i que la mateixa Directiva de Defensa Nacional assenyala, davant les quals els exèrcits tenen poc a fer”, conclou l’anàlisi.\nLa publicació també analitza com el militarisme impregna diversos àmbits de les nostres societats “en una cerca de legitimació de l’aparell militar, de les seves estructures i de determinades polítiques que el mantenen”. Pel que fa a la militarització de l’àmbit humanitari, l’informe analitza la militarització dels serveis de protecció civil a través de la Unitat Militar d’Emergències (UME). Destaquen algunes dades com que el 2019 la UME va fer 64 intervencions, 0,017 per cap dels seus més de 3.500 membres, amb un pressupost d’uns 150 milions d’euros anuals a tot l’Estat espanyol; el mateix any, només a Barcelona, 607 bombers i bomberes van fer gairebé 21.000 sortides, 34,5 per cap, amb un pressupost tres vegades més baix. En relació a la militarització de les migracions i de l’espai fronterer, conclou que els tres espais fronterers de l’Estat espanyol presenten un nivell alt de militarització mitjançant el desplegament de les Forces Armades, Policia Nacional i Guàrdia Civil, i Ceuta i Melilla són les comunitats autònomes amb més presència d’aquests a tot l’Estat en relació amb la població del territori (totes dues presenten un desplegament d’un 4,9% seguides de lluny per Aragó amb 1,1).\nSobre la militarització de l’educació i el llenguatge, l’anàlisi mostra que gairebé totes les universitats espanyoles, tant públiques com privades, tenen subscrits acords i convenis de col·laboració amb el Ministeri de Defensa. En els darrers anys, en els àmbits de pràctiques acadèmiques o activitats docents, actes i esdeveniments s’han donat, almenys, 101 convenis, en un total de 17 comunitats autònomes de 19. D’altra banda, el Ministeri de Defensa arriba de dues maneres als espais educatius; primer, creant continguts curriculars, com són el cas dels anys 2007 i 2011, anys en què es van crear llibres per treballar el concepte de Defensa des d’una perspectiva militar a les aules i, l’any 2015, amb la Llei 36/2015 de Seguretat Nacional que va introduir les comunitats docents com a espais referents per introduir la “Cultura de Seguretat Nacional”. Segon, amb l’organització d’activitats extracurriculars, com mostra l’exemple del concurs “Carta a un militar”.\nL’informe també analitza el nivell de militarització d’alguns territoris de l’Estat espanyol, com és el cas d’Andalusia, la comunitat autònoma amb més presència d’efectius de les Forces Armades amb 24.121 el 2020, a les quals se sumen les unitats que tenen estacionades els EUA i el Regne Unit en bases militars a la regió. O el cas de les Canàries, que se situa en el rànquing de grans bases militars arxipelàgiques del món, afavorides per l’OTAN, al costat de Xipre, Guantánamo i Pearl Harbour, a causa del seu interès geopolític. Per això, compta amb un cos de seguretat per cada 116 habitants, i un militar per cada 145 habitants, mentre que només es disposa d’una psicòloga per cada 17.000 persones.\nMaria Vazquez – premsa@centredelas.org – 633 561 498 – 934 411 847


7 adolescents catalans ens confessen el moment més vergonyós que han viscut [VOL.17] | Adolescents.cat\n7 adolescents catalans ens confessen el moment més vergonyós que han viscut [VOL.17]\nper Redacció , 29 de juny de 2020 a les 17:00 |\nTots hem viscut alguna situació en què ens hem mort de vergonya: un moment incòmode d'aquells que no s'oblida. L'altre dia us vam demanar que compartíssiu una d'aquestes experiències amb nosaltres i avui us portem un recull d'algunes de les respostes.\nDesprés d'una nit de festa vam acabar a casa un amic. Vaig voler sortir a la terrassa i em vaig fotre una hòstia literal contra la porta de vidre. El meu crush ho va veure i només se'm va acudir dir: joder, que neta està. Es van petar tots de riure.\nQuan era petita, a l'estiu, vaig anar a una piscina d'un altre poble. Anava amb una amiga que era 2 anys més gran (jo en tenia 5). En baixar la rampa em vaig començar a pixar a sobre i la nena va començar a cridar a me cosina gran: la ..... s'ha pixat! I així tot el dia!\nUna vegada estava a la meva escola de música i aquell dia anava molt molt empanada. Total que vaig anar al lavabo a pixar. Al cap d'uns segons, vaig començar a sentir com moltes gotes que queien i vaig adonar-me que havia pixat amb la tapa del vàter abaixada. El pitjor de tot va ser que no ho vaig poder netejar perquè hi havia una professora a fora esperant. Vaig pirar corrents abans de poder veure com s'adonava que el lavabo estava tot pixat. Aquest any ha començat a fer-me classes i no sé si ho recorda, espero que no JAJJAJAJAJAJAJAJA.\nVaig perdre un llapis de memòria a classe. Unes nenes el van trobar per terra i li van dir a la profe que havien trobat un pen i no sabien de qui era. La profe va posar el pen a l'ordinador i el va obrir per veure què hi havia. En aquell pen guardava una carpeta amb porn* i amb el projector tothom ho va veure. Em va fer tanta vergonya que mai vaig reclamar el pen perquè ningú sabés que era meu.\nUna vegada en un grup de whats van dir de quedar i com que a mi em feia mandra vaig dir que anava a Barcelona al dentista. Més tard vaig anar a tirar la brossa i em vaig trobar tot el grup sencer i davant d'ells vaig sortir corrent...\nEstava a l'aeroport amb la meva família a punt de dinar en un lloc d'aquells on agafes una safata i et vas posant el menjar i tal... Doncs vaig tirar la safata sobre d'un senyor. Quina vergonya...\nAl tren coincideixo amb un noi que em mola bastant. L'altre dia ens vam asseure al mateix lloc, ell davant meu. Ens vam estar fent moltes miradetes i quan quedava una parada perquè baixés, que ell baixa a Sant Cugat, va anar a agafar la jaqueta que estava a dalt dels seients i em va caure sobre. Em vaig quedar parada, en plan shock, fins que no me la va treure ell. Va riure i va marxar. Quina vergonya!\nPer Andrea c.d. el 30 de juny de 2020 a les 16:49\nFa poc estava sola per la meva eso, i caminant de lluny vaig veure al grup del meu crush que es 2 anys mes gran. La cosa es que amava amb la mirada nomes al mobil dels nervis al pasar per davand daquell grup i vaig xocar amb una roca i vaig caire al terra, cosa que al moment ja em va sortir un blau a la galta. Aixo si, perque ajudarme si podien riure.


Diego Fernàndez Archivos - Les Muntanyes | Diari de l'Alcoià i les comarques centrals valencianes\nInici » Missatges marcats amb » Diego Fernàndez\nLes Amigues del Club UNESCO d’Alcoi em van convidar per participar d’una taula rodona sobre educació i COVID. La darrera xerrada d’unes jornades imprescindibles. Una reflexió col·lectiva, on la societat civil organitzada ha tornat a donar una lliçó als polítics. Perquè l’administració deu estar molt enfeinada, no saben ben bé en què, com per a […]\nDes de Reis es reprodueixen les crides a la responsabilitat. Des de l’Ajuntament d’Alcoi, des de la Generalitat i des del Ministeri de Sanitat ens reclamen trellat davant l’augment de casos de covid. La incidència acumulada als darrers 14 dies és de 492 casos per cada 100.000 habitants a Espanya i de 611 al País […]\n16 de gener de 20211 ComentariLlegir més\nLa història no es repeteix, però darrerament, amb la política local, em sembla haver patit un déjà vu. Ara fa vint anys, el PSOE d’Alcoi es va fer l’harakiri. Després de vint anys amb algunes llums, i bona cosa d’ombres, els socialistes van preferir rendir Breda abans que compartir un nou projecte de ciutat amb […]\nLa monarquía española agoniza. El calvario empezó con el caso Noós, luego se cobró la vida de un paquidermo botsuano y terminará sentenciada por Corinna y los millones saudís. Los últimos escándalos hacen tambalearse a una institución construida, como un castillo de naipes, sobre el mito de la transición (Gallego, 2008) y el cuento del […]\nM’havia proposat no escriure. Estic convençut que és el moment d’escoltar els experts, sanitaris i científics fonamentalment. Però els darrers dies vivim una situació cada cop més preocupant. I no estic parlant únicament del drama sanitari ni de les greus dificultats econòmiques de moltíssimes famílies. Parle de la salut democràtica. Possiblement, a molts us semblarà […]\nPortem anys i anys veient com cau a trossos el Centre d’Alcoi. Alertant que qualsevol dia hauríem de lamentar una desgràcia. Doncs bé, aquest dia ha arribat, va ser dimecres passat. Una dona ha mort entre els enderrocs dels seu edifici, víctima de la desídia de governs de tots els colors. L’Ajuntament ha fet públic […]\n25 de gener de 20201 ComentariLlegir més\nLluís era un home excepcional, un entre un milió, del selecte grup dels imprescindibles de Brecht. Portava al cor un món nou i tota la vida va estudiar, va treballar i va lluitar per regalar-nos-el. Donava igual on te’l trobares; a l’Ajuntament, al Club d’Amics de la UNESCO, a la seu d’Esquerra Unida o al […]\nA Alcoi, a cavall entre els segles XIX i XX, el benefici empresarial gravitava sobre jornades extenuants i salaris de fam. L’horari oscil·lava entre les 9 i les 12 hores, però podia allargar-se fins a les 18. El sou era d’entre 12 i 16 reals (de 2 a 3 cèntims d’euro). Les dones i els […]


Emakunde vol millorar la coordinació en l'atenció a dones maltractades - Breus - Societat del Coneixement - Dones en Xarxa\nLa directora d’Emakunde, Izaskun Landaida, ha afirmat que un dels objectius de l’Institut Basc de la Dona per a aquesta legislatura serà la millora de la coordinació institucional en l’atenció a les víctimes de violència masclista per donar una "resposta integral" a aquestes dones . Landaida ha comparegut avui al costat de la secretària general de l’Institut, Ana Alberdi, al Parlament basc per explicar en comissió les línies fonamentals per les quals es va guiar l’actuació de l’Institut Basc de la Dona, el pressupost s’ha reduït un 20% aquest any.\nLa directora d’Emakunde ha indicat que aquest òrgan ha de gestionar tots els programes i serveis que desenvolupava fins ara la Direcció d’Atenció a les Víctimes de Violència de Gènere i que està desenvolupant un pla de treball per integrar les funcions que corrien a càrrec de aquesta direcció. A més ha incidit que es seguiran mantenint i millorant tots els serveis de protecció i atenció integral a aquestes víctimes.\nLandaida ha afirmat que la violència masclista és la "manifestació més brutal" de la desigualtat entre homes i dones i que cal oferir la millor de les atencions a les víctimes, per al que es requereix una "coordinació escrupolosa". En aquest sentit, Alberdi ha afegit que és important "no perdre" els avenços aconseguits per la Direcció d’Atenció a les Víctimes de Violència de Gènere i ha apel · lat a la necessitat de "ordenar" els serveis que reben les dones perquè "la finestreta única no existeix ".


Intensifiquen els controls a establiments de restauració i oci en el marc de la normativa de prevenció de la COVID-19 - Llobregat Digital\nIntensifiquen els controls a establiments de restauració i oci en el marc de la normativa de prevenció de la COVID-19\nDivendres, 31 de juliol de 2020 a les 15:00h\nAquests controls, iniciats a principis del mes vigent es mantindran fins que canviï l'emergència sanitària actual i/o es donin altres directrius legals d'obligat compliment.\nMossos d'Esquadra de la Unitat de la Policia administrativa i de seguretat ciutadana, conjuntament amb policies locals del territori han intensificat a partir del 10 de juliol, els controls principalment a establiments de restauració, bars, restaurants i oci nocturn per a vetllar per l'estricte compliment de la normativa actual vigent sobre mesures de prevenció contra la propagació de la COVID19.\nDes que amb l'aprovació de la Resolució SLT/1648720 de 08 de juliol és obligatori per a tothom l'ús de la mascareta en l'espai públic, així com mantenir la distància social de seguretat, mesura que es tradueix principalment en la distància obligatòria entre taules ubicades en terrasses i interiors de bars i restaurants.\nEls mossos conjuntament amb les policies locals, vetllen perquè s'acompleixin, especialment en l'àmbit de la restauració i els serveis públics, focus potencials de transmissió del virus. Les inspeccions es fan en horari de matí, tarda i nit i amb policies de paisà i uniformats.\nA dia d'avui ja s'han fet més de 500 inspeccions a la Regió Policial Metropolitana Sud, de les que es tradueix que la majoria dels treballadors dels establiments inspeccionats respecten les normes vigents, tant aquells que desenvolupen la seva tasca atenent directament al públic així com els que ho fan a cuina, recepció i d'altres.\nSón comptades les vegades que s'ha hagut de denunciar administrativament per incompliment de la norma (6 denúncies per aquests temes i 8 per d'altres no relacionades). En relació a les discoteques i sales de ball, tenen actualment suspesa provisionalment la seva activitat i no poden obrir.\nAquest cap de setmana s'ha comprovat la pràctica totalitat de les discoteques existents en el territori i només una d'elles va incomplir l'ordre de no obertura, la nit del 25 de juliol, motiu pel qual se li va denunciar.


Cavalca per Collserola - Turismo Vivencial\nCavalca per Collserola\nSant Cugat del Vallès és una ciutat moderna i activa, amb uns màgics espais verds per gaudir amb tota la família, com és el Parc Natural de la Serra de Collserola. Un tresor de la natura on relaxar-se i viure noves experiències.\nEn David us esperarà a l’hípica per gaudir d’una passejada a cavall pels indrets més singulars del Parc Natural de la Serra de Collserola. Us apropareu a l’apassionant món del cavall i gaudireu de paisatges únics que perduraran a la vostra memòria. Una experiència de connexió amb la natura i desconnexió de la rutina en una jornada relaxant i familiar. A continuació, assaborireu un dinar al restaurant d’en Nacho envoltats d’un acollidor jardí.\nA la tarda, us recomanem endinsar-vos a la ciutat de Sant Cugat amb la seva gent i tradicions. Recórrer el seus carrers, meravellar-vos amb l’arquitectura Modernista, impregnar-vos de cultura teatral assistint a alguna obra al seu Teatre Auditori, o fer una parada dolça a la pastisseria d’en Ricard i tastar els seus deliciosos torrons i pastissos artesans. Descobreix Sant Cugat a: www.visitsantcugat.cat


\tLES ESTRELLES DEL K-POP RAIN I JACKSON WANG LLANCEN EL MV 'MAGNETIC' - CORONAVIRUS\nA principis de mes, les icones del K-pop Rain i Jackson Wang van deixar el seu collab, 'Magnetic', i és un bop absolut que els fans de tot el món ja han interpretat un milió de vegades. La cançó forma part de Rain's Peces EP, el primer llançament de la mítica estrella en quatre anys. També és el primer gran llançament musical de Jackson des del seu grup GOT7 va deixar l’etiqueta JYP Entertainment .\n'Magnetic és un dels molts llançaments d'aquest any, on espero mostrar més de qui sóc i de què tracta TEAM WANG', va dir Jackson BHG en un comunicat. 'A més d'escriure i produir la cançó, també vaig escriure el guió i vaig dirigir el videoclip amb la producció de TEAM WANG'.\nUna publicació compartida per Jackson Wang 王 嘉爾 왕 잭슨 (@ jacksonwang852g7)\nEl vídeo 'Magnetic' fa que la cançó sigui encara més inoblidable, ja que Rain i Jackson cobren vida a partir de retrats i, a continuació, es mouen sense problemes per una galeria d'art, ja que tots els altres estan congelats en el temps. 'Volia crear un joc entre quietud i moviment continu, tot destacant l'energia de la meva i de Rain', va explicar Jackson. Mentre mireu el vídeo en blanc i negre, se sent com si estiguéssiu en el secret, mentre passegeu per l’espai amb els dos artistes.\nEl projecte també és una cosa que Jackson descriu com un moment de 'cercle complet'. Jackson va ser fitxat com a alumne a JYP fa gairebé deu anys i, en aquell moment, Rain era un dels actes més importants del segell. Per tant, tenir aquest single amb algú que sempre ha admirat demostra quant ha crescut com a artista.\nRelacionat | Les 40 millors cançons de K-pop del 2020\nTot i que això és per a l’ep de Rain, Jackson realment es va assegurar de posar el seu segell en aquest collab Ell va dir BHG , 'Tinc la necessitat d'estar profundament relacionat amb el meu art, perquè cada moment creat és una peça de mi i del TEAM WANG'.\nAquest any, fins ara, ell i TEAM WANG ja tenien un llançament enorme The Velvet, la segona línia de la seva marca de moda, TEAM WANG Design. I encara queda més música per venir. Mireu el vídeo musical 'Magnetic', a continuació.\nFotos cedides per Dac Biet


Recullen 16.000 firmes contra les retallades de Salut\nHi ha un principi d’acord per evitar més rebaixes de sou\nDivendres, 02 Desembre 2011 14:57\nUna desena de treballadors del Consorci Sanitari del Maresme van entrar pel registre de l’ajuntament de Mataró més de 16.200 signatures recollides en contra de les retallades en sanitat. Aquesta quantitat de signatures, recollides al llarg de quatre mesos entre pacients i empleats, són una nova forma d’expressar el rebuig a unes tisorades que afecten l’Hospital de Mataró. Precisament, Joan Roldós, secretari del comitè de treballadors del centre hospitalari -i encarregat de fer l’entrega de les signatures-, assegura que cal aturar aquests canvis que afecten al servei que donen els hospitals.\nDavant l’arribada de l’hivern i les habituals epidèmies de grip, Roldós explica que els treballadors l’afronten amb incertesa ja que no s’ha comunicat com afectaran les retallades als protocols habituals o si, d’altra banda, davant un possible cas extrem es pugui reobrir alguna de les àrees tancades -a dia d’avui hi ha una planta tancada-.\nPrincipi d’acordEl secretari del comitè de treballadors va aprofitar l’entrega de les firmes per explicar que estan en negociacions amb la direcció del Consorci Sanitari i que han arribat a un principi d’acord que estaria pendent de l’aprovació per part dels empleats. Entre les condicions per a l’aprovació hi hauria cedir part dels incentius dels treballadors a canvi de que no hi hagi més rebaixes. La cessió -i aquesta seria una altra de les condicions posades pels treballadors- es recuperaria un cop la situació econòmica millorés.


Nova Zelanda, l'últim país que s'incorpora a l'oferta de mobilitat internacional de la UA. Actualitat Universitària\nNova Zelanda, l'últim país que s'in..de mobilitat internacional de la UA\nEl nombre d'estudiants de la UA que participen en els programes de mobilitat internacional de la UA continua augmentant, amb un increment global del 35% en els dos últims cursos acadèmics\nLa Universitat d'Alacant manté la seua ferma aposta per la internacionalització i continua treballant en l'excel·lència dels programes de mobilitat internacional. A través del Vicerectorat de Relacions Internacionals, la UA duu terme estratègies de col·laboració internacional amb universitats i institucions d’arreu del món que estan donant resultats fructífers en matèria de mobilitat internacional. Concretament, tal com detalla el vicerector Juan Llopis, «la participació dels estudiants de la UA en els nostres programes de mobilitat, Europea i no Europea, es continua incrementant. Els dos últims cursos acadèmics 2014/2015 al 2016/2017, el nombre d'estudiants ha augmentat un 35 %, i ha passat de 604 estudiants enviats a 820 aquest curs».\nSi bé, l'estratègia dels primers anys de mandat de l'actual Vicerectorat de Relacions Internacionals va ser obrir nous convenis que permeteren la mobilitat internacional als cinc continents, ara, una vegada assolit aquest objectiu, «la prioritat és consolidar tots els acords establits; prestar especial atenció a la qualitat i interès dels acords amb noves institucions; enfortir i ampliar la xarxa existent a altres camps de col·laboració, a més de la mobilitat internacional, com són l'intercanvi d'investigadors i la formació internacional del personal d'administració i serveis. A més, afegeix Llopis, la Universitat d'Alacant ha posat en marxa dobles titulacions gràcies a acords amb universitats estrangeres.\nEn aquest sentit, l'última universitat i destinació incorporada després de l'aprovació del conveni el mes de gener passat ha sigut la University of Waikato, a Nova Zelanda, després d'anys de negociació, tal com apunta el vicerector Juan Llopis.\nPerò, a més, des del juny de 2016, el vicerectorat ha incorporat a la seua xarxa internacional de convenis institucions de gran interès per als estudiants de la UA, com són les universitats nord-americanes de New York (Mercy College); Arkansas (U. of Ozarks), Mississipi, Lousiana (Xavier University) o Florida (a Florida ja hi havia conveni però ara s'hi ha incorporat una de les universitats més prestigioses, la Florida State University).\nEls últims mesos també s'han signat acords amb les Universitats d'Equador (Pontifica Universidad Católica), Rio de Janeiro i l'Austral de Xile, a Llatinoamèrica. L'Índia incorpora una segona universitat de destinació, la Veltech Rangarajan Institute of Science and Technology; i també s’hi suma una segona universitat a Austràlia (Perth), la Curtin University.\nLes novetats europees vénen de la mà de la University of Applied Sciences and Arts Northwester i la University of Geneva (les dues a Suïssa) i la Universitat de Belgrad (Sèrbia).\nMAPA INTERACTIU DE MOBILITAT INTERNACIONAL


Recursos estilístics i parentesca\nRafel Crespí | 27 octubre 2007\nAquesta setmana, amb els meus alumnes, hem treballat el comentari de text. Curiosament, ho hem fet sobre un text en prosa de Miquel Martí i Pol. És un text que dóna molt de joc perquè hi surten moltes coses i mínimament clares per tal que els alumnes puguin trobar-les i interpretar-les. Si he emprat l'adverbi, curiosament, no ho feia pensant en l'autor, sinó en altres coses que diré més endavant. En aquest article, Miquel Martí i Pol, contava que un dia es va trobar amb un amic i conversaren. Jo, els he fet veure, als alumnes, que possiblement aquest amic podria ser fictici i que moltes vegades els articulistes, feim "jo també ho he fet alguna vegada" servir aquest recurs per guanyar proximitat amb el lector i també per defugir de personalismes individuals que, a vegades, solen o poden molestar els lectors. Jo els vaig dir, que quan un escriptor es desdobla en un altre personatge, a això se li sol anomenar un alter ego. A vegades, també es pot emprar aquest recurs per fer molt més creïble una història que no ha passat en la realitat, per fer molt més creïble una quimera. Més endavant, en aquest mateix article, el poeta de Roda de Ter invocava Salvador Espriu. Això em va servir per explicar-los allò que vaig denominar, no sé si d'una manera molt canònica, «l'auctoritas», és a dir, fer servir una autoritat en la matèria per allò de reforçar uns arguments. Si jo, anònim col·laborador, faig una afirmació pot resultar ser una cosa insigificant, però si ho diu o ho ha dit tota una autoritat, això, senyors meus, ja són paraules majors.\nTot això ve a tomb perquè quan en Mariano Rajoy va dir allò que tenia un cosí, catedràtic de física, si mal no m'erro, que li assegurava que això del canvi climàtic és una autèntica bajanada vaig dubtar per un moment quin dels dos recursos literaris havia fet servir. D'entrada us he de dir que em va semblar que era un alter ego. Que era el mateix Mariano Rajoy qui s'amagava rere les seves pròpies paraules, unes paraules que servien per justificar amb paraules psedomaigseixantavuitesques, que ells i els de la seva corda tant odien, aquest capitalisme devastador. Era difícil pensar que fos d'una altra manera, car les imatges que sovint s'ofereixen a les televisions de desglaç dels casquets polars o de la desaparició de les glaceres solen ser més que evidents. Fins i tot, això del canvi climàtic ha començat a calar en la població en general, encara que sigui a tall de prejudici científic, i així n'hi ha hagut més d'un i més de dos que han atribuït aquesta proliferació de caps de fibló al canvi climàtic, o també aquesta mateixa causa ha estat la culpable, segons l'imaginari col·lectiu, de sobre abundància de grumers a les nostres costes. Però atès certes sensibilitats visuals de què fan gala els pepers, (també les imatges dels brams d'aigua que inundaven les estacions de metro eren, dins les pupil·les tornassolades i bovines de na Rosa Estaràs, una minúscula i impertinent gotera) era possible i plausible la segona interpretació, això és, que en Mariano Rajoy no hagués fet servir un alter ego, sinó que hagués posat mà a l'auctoritas, i potser, l'única figura literària que hagués fet servir fóra la hipèrbole, és a dir, l'exageració. I hagués elevat allò que seria una senzilla coneixença d'un militant de partit, a vegades l'obediència a unes sigles ens fa ser dogmàtics, a la categoria familiar d'un cosí. Però es veu que no ha estat així, si les informacions que m'han passat no són falses. Que realment en Mariano Rajoy té un cosí que és catedràtic de Física i que les afirmacions del líder del PP i veritable parent seu no han fet altra cosa que fer-lo empegueir i davallar-li d'una tacada la seva credibilitat científica. Evidentment, la del cosí. I ja se sap aquella dita nostra que diu «els amics, triau-los bons, els parents preneu-los així com són». I el pobre catedràtic de Física no en té la culpa de tenir un cosí que es dediqui a la política i per tal de guanyar les eleccions hagi de dir qualsevol disbarat i a qualsevol hora. O també, com passa molt sovint amb les paraules dites per mossèn Alcover i altres savis, que hagués tergiversat, malinterpretat o acomodat a la seva conveniència algunes afirmacions fetes pel docte cosí. Tot plegat més que esperpèntic. Diuen que la realitat sempre supera a la ficció. En aquest cas, el Mariano Rajoy de carn i ossos massa vegades no passa de ser una burda caricatura del personatge que, amb el mateix nom i semblant parescut, surt a Polònia. Que cabrón...!


Calçat nens Sabates Lila preus a Trekkinn, comprar, ofertes\nSabates - Color: Lila ()\nadidas Sleuth Dlx Cf\nTenim el catàleg més ampli de Sabates perquè tinguis milers d’opcions per regalar en les dates més especials: Nadal, aniversaris, el dia de la mare o del pare, rebaixes, Black Friday o el dia que tu vulguis. Si busques una web on poder fer totes les teves compres online de manera ràpida i segura, trekkinn és la millor opció per estalviar temps i diners.Trobaràs la millor selecció de Sabates del mercat a la teva botiga de muntanya. El nostre equip d’especialistes de muntanya t’ajudarà a escollir el model de Sabates que més s’ajusta a les teves necessitats diàries i alhora s’adapta al teu pressupost. Consulta les categories de Calçat nens o utilitza el buscador per trobar els productes de Sabates que vols comprar i aprofita tots els avantatges que t’ofereix la botiga online de muntanya. trekkinn sempre és la millor opció per fer les teves compres de material de muntanya. No només trobaràs la major varietat de productes i els preus més baixos. Sinó que també podràs realitzar la compra en un entorn totalment segur i fer el seguiment online de totes les teves compres. No esperis més i fes la compra de material de muntanya avui mateix. T’ho portem directament a casa! A trekkinn, la teva botiga de muntanya online, disposem de la millor selecció de Sabates d’oferta. Descobreix totes les promocions que tenim preparades per tu de marques exclusives com Kimberfeel, Salomon, adidas, CMP, Regatta.... Així com també els models més venuts de Sabates. A trekkinn hi trobaràs la combinació perfecte entre qualitat i preu, i sens dubte és la millor opció per realitzar les teves compres de material de muntanya per internet.


Carta a l’amic distant: cicles – Escrit(o)s (im)prescindibles\nAdela Farré\tin Reflexions\t 28/04/2015 02/08/2015 167 Words\nAhir vaig veure les primeres ginestes florides i vaig pensar en tu. L’espessa boira que cobria el paisatge no aconseguia esmorteir l’esclat tossut de la primavera, i vaig pensar que m’agrada la naturalesa cíclica de la vida.\nAdmiro la força imparable, volcànica, del brot que esqueixa la capa dura de l’escorça seca per a convertir la sava que corre per les venes de l’arbre, primer, en fulla i, després, en una branca nova.\nHi ha alguna cosa tranquilitzadora en aquest resorgir anual de la vida, un missatge encoratjador que ens explica que no hi ha hivern tan dur que ens deixi sense margarides per sempre. És un missatge a favor de la resistènca i de l’esperança.\nNosaltres, que tenim el privilegi de poder triar (alliberats pel pensament i la cultura del fat de l’instint) de vegades ens sentim perduts en la llibertat. Els cicles naturals, tan visibles i poderosos en la primavera, ens retornen als temps de la màgia.


Puigdemont podrà presentar-se a les eleccions europees\ndilluns, 6 de maig 2019 - 13:05h\nPuigdemont podrà presentar-se a les eleccions europees | Cedida\nEl Jutjat del Contenciós-Administratiu 2 de Madrid permetrà a Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí presentar-se a les eleccions europees. Tomba, d'aquesta manera la decisió de la Junta Electoral Central de vetar la seva candidatura. Ho ha fet només després de demanar el criteri de la Fiscalia, que va informar a favor que es permetés als tres polítics fugits a Brussel·les concórrer, i que cinc magistrats del Suprem li indiquessin que, tot i no ser competents, en la seva opinió , poden ser candidats.\nCarles Puigdemont, candidat a les eleccions europees\nEl Partit Popular i Ciutadans van presentar una denúncia davant la Junta Electoral Central per intentar tombar la candidatura de Carles Puigdemont, Toni Comín i Clara Ponsatí a les eleccions europees, al·legant que els tres no estaven residint a Espanya i, per tant, no podien participar de les eleccions que es duran a terme el pròxim 26 de maig.\nDavant d'aquest cas, el citat jutjat de Madrid va decidir elevar-lo per «no entrar en contradiccions», tanmateix, el Tribunal Suprem ha procedit a retornar el cas al Jutjat del Contenciós-Administratiu 2 perquè siguin ells els qui decidissin sobre la candidatura europea de Lliures per Europa que encapçala Puigdemont, juntament amb Comín i Ponsatí.\nTambé pots llegir: El TS torna al jutjat la decisió sobre la candidatura europea de Puigdemont\nAra ha sortit a la llum la decisió final que aporta bones notícies per l'expresident i els exconsellers, ja que finalment tant Carles Puigdemont com Clara Ponsatí i Toni Comín poden presentar-se a les eleccions europees. En aquest sentit, Puigdemont s'ha mostrat satisfet amb el resultat: «Que abandonin tota esperança els que creguin que ens venceran retorçant el dret» i ha demanat a la ciutadania que el voti.\nPer la seva part, segons van anunciar durant una roda de premsa a Brussel·les, l'advocat de Puigdemont, Gonzalo Boye, estudiarà «tots els escenaris» per veure si finalment interposen una querella per exigir responsabilitats davant d'aquests fets, els quals consideren «greus».


CTRL, el programa de la revolució de les eines digitals en l’art i la cultura. #038 història de la setmana - E2S\nCTRL, el programa de la revolució de les eines digitals en l’art i la cultura. #038 història de la setmana\nUna crida, una idea. Així va començar a gestar-se el que a partir de dilluns ja serà el primer programa televisiu focalitzat en la revolució de les eines digitals en l’àmbit de l’art i la cultura digital. Un projecte trencador i innovador que recorre Catalunya per conèixer els nous creadors i creadores digitals, així com experiències de consum en les quals prenent part des d’experts fins a personalitats d’àmbits molt diversos. Un documagazín ideat, creat i produït per E2S Contents.\nLa CCMA i l’ICEC tenien l’objectiu de potenciar i donar valor la cultura, i més en un context de pandèmia com el que hem estat vivint. Per això van fer una crida en la qual E2S va veure una oportunitat per afegir valor mitjançant la seva expertesa en un sector com el de les tecnologies digitals, que es troben en nou paradigma creat per la COVID-19. D’aquesta combinació, entre tecnologia digital i cultura, va sorgir CTRL per explicar com les eines digitals han revolucionat el consum i la creació cultural i artística en tot el seu espectre, des de belles arts, literatura, exhibició o música.\nCTRL, un programa innovador amb esperit online\nPerò CTRL no neix només amb una temàtica innovadora, sinó també en un format i acompanyament online de l’audiència, totalment en concordança amb l’ànima del programa. Com? Mitjançant continguts addicionals que s’aniran publicant a tv3.cat/ctrl o amb les publicacions diàries a l’Instagram del programa on trobareu diverses sorpreses i podeu seguir aquí.\nSi vols descobrir molt més sobre la cultura i la tecnologia digital, com es combinen i es potencien, no et perdis el primer capítol aquest dilluns 6 de desembre al Canal 33. CTRL recorrerà Catalunya per conèixer els nous creadors i creadores d’aquest paradigma cultural i ho farà amb la complicitat de cares conegudes com Josep Maria Pou, Aina Clotet, Mercè Ramírez, Carme Ruscalleda, Lildami, Natxo Tarrés, Quim Morales o Gina Tost.\nUn projecte amb tot l’amor, la passió i les ganes d’E2S Contents per mostrar com les eines digitals han revolucionat el consum i la creació en l’àmbit cultural i artístic.


Brines: “Per a mi és un èxit haver fet amb la poesia un cant divers als altres” - À Punt\nBrines: “Per a mi és un èxit haver fet amb la poesia un cant divers als altres”\nEl poeta d’Oliva expressava la seua emoció per haver aconseguit el guardó més prestigiós de les lletres castellanes, el Premi Cervantes.\n17 de novembre 2020 - 14:27\n“Emocionadíssim”, “molt content” o “molt il·lusionat” són alguns dels adjectius que descriuen l’estat anímic de Francisco Brines, el poeta d’Oliva, que s’ha convertit en el primer valencià a obtindre el premi més important de les lletres en castellà. Hores després que el ministre de Cultura, José Manuel Rodríguez Uribe, anunciara la concessió d’aquest guardó a uns dels últims representants que resten de la coneguda com a Generació dels 50, el poeta ha atés els mitjans de comunicació, que s’han congregat al seu hort d’Oliva.\nFrancisco Brines, tot i el seu delicat estat de salut i els 88 anys de vida, no ha renunciat a dirigir unes breus paraules des del balcó per a agrair la concessió del premi Cervantes. “Per a mi és un èxit haver fet amb la poesia un cant divers a altres. Que ha arribat com han arribat també els versos de Berceo, Manrique o Ausiàs March. És el que jo desitjaria, apropar-me, perquè considere Ausiàs March com el màxim poeta de tot Espanya en l'època medieval”, expressava pausadament i amb l’ajuda d’uns pocs familiars i amics que celebraven amb ell l’èxit.\nUna d’aquestes amigues, també d’Oliva, és la poetessa Àngels Gregori. Va ser una de les primeres persones que poc després de saber-se la concessió del guardó va poder conversar amb Brines. “Està emocionadíssim i té una lucidesa extrema. Està gaudint molt el premi”, relatava a À Punt.\nL'escriptor ja treballa en la seua nova obra\nAssegurava que la distinció ha agafat el nou premi Cervantes “confinat en la seua millor companyia, la literatura” i escrivint l’última obra que ha engendrat, Donde muere la muerte. El primer record del poeta, en rebre la telefonada del ministre de Cultura, va ser per a sa mare, perquè com ha expressat Gregori, “els seus pares sempre van respectar la seua decisió de fer camí com a poeta”.\nTot i l’avançada edat i les limitacions que li imposen la salut i la situació sanitària actual, Francisco Brines no perd l’energia per a impulsar la fundació que no sols preservarà el seu llegat, sinó també patrocinarà premis literaris per a impulsar la carrera poètica de joves promeses de la literatura.\nDe fet, aquest era un dels assumptes que ha comentat aquest mateix matí amb l’alcalde d’Oliva, David González, com reconeixia el primer edil davant les càmeres d’À Punt. Per a González, la concessió del guardó “al ciutadà més il·lustre” del municipi era de justícia. En aquest sentit, l’alcalde recordava que fa sols uns mesos, quan el president de la Generalitat li va lliurar a Brines l'Alta Distinció de la Generalitat, el premi Cervantes per a Francisco Brines ja va ser una de les reivindicacions, “però no imaginàvem que seria tan prompte”, apuntava González.\n“Sentim una alegria immensa perquè el veí més il·lustre ha rebut el premi més il·lustre de les lletres hispàniques”, afirmava contundent l’alcalde d’Oliva.\nla Safor Francisco Brines


L'Eixample comptarà amb un nou centre d'atenció primària | Hospital Clínic Barcelona\nL'Eixample comptarà amb un nou centre d'atenció primària\n18 de maig de 2009 2009-05-18\nEstarà gestionat pel Consorci d'Atenció Primària de Salut de l'Eixample (CAPSE), entitat constituïda per l'Institut Catalán de la Salut i l'Hospital Clínic de Barcelona. Acollirà l'Equip d'Atenció Primària (EAP) de l'Àrea Barcelona 2-C, que actualment està a l'edifici de consultes externes del Clínic, en la C/ Roselló. Disposarà de molt més espai per prestar assistència de qualitat a la zona de referència. Des d'aquí es prestarà especial atenció a la prevenció de malalties i de promoció de la salut.\nEl barri de l'Eixample Esquerre de Barcelona comptarà amb un nou centre d'atenció primària (CAP), que donarà cobertura a una població de 37.925 et persones. La consellera de Salut, Marina Geli, i l'alcalde de Barcelona, Jordi Hereu, han presidit avui l'acte de col•locació de la primera pedra de la futura instal·lació, ubicada al carrer Comte Borrell, núm. 305. L'equipament estarà gestionat pel Consorci d'Atenció Primària de Salut de l'Eixample (CAPSE), entitat constituïda per l'Institut Catalán de la Salut i l'Hospital Clínic de Barcelona. Allà s'ubicarà l'equip d'atenció primària de l'àrea bàsica de salut Barcelona 2, que actualment està a l'edifici de consultes externes de l'Hospital Clínic, en la C/ Roselló. La superfície total construïda és de 2.636 m² i el cost de l'obra és de 3,6 milions d'euros sense equipament.\nL'increment de la població i la limitació d'espais del centre de la C/ Roselló, conegut com a CAPSE Roselló, ha motivat la seva reubicació física, que representarà una millora de l'accessibilitat i confort per als usuaris d'aquesta zona. Hi haurà més espai per prestar assistència de qualitat, el principal eix d'actuació del qual seran les malalties agudes i cròniques, tant en el propi centre com al domicili, fent especial èmfasi en els aspectes de prevenció de malalties i de promoció de la salut, tant als individus com a les seves famílies i la comunitat.\nEl nou CAP de Comte Borrell oferirà serveis de medicina de família, odontologia, infermeria, treball social i atenció a l'usuari. A més, comptarà amb un centre de serveis socials de l'Ajuntament de Barcelona. L'equip d'atenció primària estarà constituït per metges de família, odontòlegs, infermers, treballadors socials, auxiliars de clínica i personal d'atenció a l'usuari.\nTambé hi haurà professionals d'algunes especialitats mèdiques de l'Hospital Clínic, treballant amb un model únic d'història clínica.


El Manifest pel valencià a l’Església | Catalunya Religió\nPer Josep-Miquel Bausset. Dv, 26/03/2021\n- Carta del sacerdots valencians demanant un missal en valencià\n- Carta de petició de 152 sacerdots d'un missal en valencià\n- Número 107 del “Plan Diocesano de Evangelización”\nCom a fruit de la renovació que va néixer amb el Concili Vaticà II (sobretot amb la Constitució Sacrosanctum Concillium), el 1965, ara fa 56 anys es donà a conèixer el manifest: “Més de 20.000 valencians seguint les directrius del Concili Vaticà II, demanen l’ús de la seua llengua als actes religiosos”.\nEls més de 20.000 signants d’aquest manifest, demanaven a l’Autoritat Eclesiàstica que “en totes les comarques de parla valenciana de l’Arxidiòcesi, siga adoptada la llengua materna en els actes litúrgics on siga autoritzat l’ús dels idiomes vernacles” i també en “l’ensenyança del catecisme i la predicació”.\nEntre els més de 20.000 signats, el manifest de 1965 (imprès a la impremta de l’amic Francesc Ferrer Pastor), comptava amb les adhesions de Joaquim Maldonado, els escriptors Josep Ernest Martínez Ferrando, Joan Francesc Mira, Santiago Bru Vidal, Maria Beneyto, Martí Domínguez, Jordi Valor, Joan Valls, Nicolau Primitiu i Enric Valor; el Director del Secretariat Diocesà de Cursets de Cristiandat, Robert Moròder, el metge Vicent Peset Llorca, el cantant Raimon, el president de Lo Rat Penat, Joan Segura de Lago, els periodistes Francesc Soriano Bueso, Vicent Ventura i Francesc de P. Burguera, els professors Josep Iborra, Josep Lluís Bausset, Miquel Tarradell, Manuel Sanchis Guarner i Joan Reglà, l’escultor Andreu Alfaro o els compositors Joaquim Rodrigo, Matilde Salvador i Vicent Garcés. També van ser diverses les associacions que van signar aquest manifest demanant la nostra llengua a l’Església, com l’Ateneu Mercantil i l’Ateneu Marítim de València, els Lluïsos de Vila-real, el Centre Excursionista de Castelló, els Carmelites Descalços d’Onda i el Franciscans de Cocentaina.\n44 anys més tard d’aquell manifest, en el monogràfic de la revista Saó de desembre de 2009, el bisbe Rafael Sanus escrivia: “Sembla que l’ús del valencià en la litúrgia s’ha convertit en un problema que hem aparcat en la cuneta, esperant que es podrisca per si mateix amb el pas del temps. Gravíssim error”. El bisbe Sanus tenia l’esperança de trobar una solució “relativament fàcil” a aquest tema i per això animava els altres bisbes del País Valencià a introduir la nostra llengua a l’Església. I ple de sentit comú, el bisbe Rafael Sanus es preguntava: “Per què els bisbes no oficialitzen d’una vegada el que és normal, des de fa temps, a nivell de carrer?”. I s’escandalitzava de l’actitud (que encara continua) de la jerarquia valenciana: “¿És que volen continuar la política lingüística dels temps de Franco?”.\nEl bisbe Sanus creia que amb la creació de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua, (AVL) l’arquebisbe Carlos Osoro, definitivament, podia solucionar la qüestió del valencià a l’Església, tot i que el bisbe Sanus també reconeixia que, “alguns dels seus més pròxims col·laboradors (de l’arquebisbe Osoro) estan aconsellant-lo malament”. Com escrivia el bisbe Sanus, l’AVL va fer la traducció dels textos litúrgics i “quan es van acabar els treballs, l’AVL els va presentar a qui corresponia i ni tan sols van rebre per escrit (l’AVL) “l’acusat de recepció”. Així s’explica perquè els textos litúrgics de l’AVL dormen, des de fa 4 o 5 anys (l’article del bisbe Sanus és de 2009) en alguns calaixos del Palau Arquebisbal”. Per això el bisbe Rafael Sanus acabava el seu text adreçant-se als bisbes del País Valencià amb aquesta pregunta: “¿Els nostres bisbes volen continuar l’exemple d’indiferència i de menyspreu a la nostra llengua que va caracteritzar sempre monsenyor García Gasco?”. Desgraciadament, pel que es veu, (després de 12 anys de l’article del bisbe Sanus), sembla que sí!\nCal recordar que en l’enterrament de mossèn Antoni Sanchis, presidit per l’arquebisbe Osoro, va fer l’homilia el bisbe Rafael Sanus, que va lloar l’amor a la llengua de mossèn Sanchis, i aprofità l’ocasió per comprometre públicament l’arquebisbe Carlos Osoro en l’oficialització del valencià. Osoro va acceptar el repte i es va comprometre a introduir el valencià a l’Església. El resultat? Res de res.\nDe tant en tant, els quatre bisbes del País Valencià (el de València, el de Sogorb-Castelló, el d’Oriola-Alacant i també el de Tortosa), amb els seus auxiliars, solen reunir-se per estudiar algun tema d’actualitat. Mai, almenys no s’ha fet públic, els bisbes valencians han fet una reflexió sobre perquè la nostra llengua és exclosa de l’Església, 56 anys després que el Vaticà II recomanés l’ús de les llengües vernacles a la litúrgia.\n56 anys després del manifest, “Més de 20.000 valencians demanen l’ús de la llengua als actes religiosos”, ens trobem igual que aleshores, amb el menyspreu de la jerarquia eclesiàstica valenciana per la llengua del nostre País. Una llengua que només s’utilitza per als Miracles de Sant Vicent, per a la missa del dia del patró del País Valencià i per a poca cosa més i que és exclosa de les webs dels bisbats valencians i dels seminaris. Així es nota l’estima que els nostres pastors tenen per la cultura dels valencians.\nDesprés del manifest de 1965, el 29 de juny de 2009, 60 preveres van enviar una carta a l’arquebisbe de València, Carlos Osoro, demanant la llengua a l’Església. Sé per un prevere amic, que l’arquebisbe Osoro va dir una vegada que si volien el valencià a la litúrgia, haurien de demanar al nunci un bisbe valencià. i malgrat els seus bons propòsits al principi d’arribar a València, no va moure un dit per introduir la nostra llengua a l’Església. Posteriorment, l’11 de juny de 2010, els preveres van enviar la carta que havien escrit a l’arquebisbe Osoro, als altres bisbes del País Valencià, sense cap resultat. Finalment, el 29 de juny de 2016, 152 preveres ens vam adreçar al nou arquebisbe de València, Antonio Cañizares, per demanar una vegada més, la introducció del valencià a l’Església. El resultat de les cartes ha estat nul, ja que els bisbes valencians continuen prohibint la nostra llengua a l’Església.\nI encara que el número 107 del “Plan Diocesano de Evangelización”, aprovat per l’assemblea diocesana reunida a la catedral de València (sota la presidència del cardenal Cañizares) demanà “fomentar el uso del valenciano en la liturgia, como cauce de evangelización enraizado en nuestra cultura”, així com promoure “la edición de los libros litúrgicos en valenciano”, la jerarquia valenciana no ha fet cap cas del que va aprovar l’assemblea diocesana. Cal recordar a més, que prohibint la nostra llengua a la litúrgia, els bisbes valencians ignoren i menyspreen l’Estatut d’Autonomia del País Valencià i la Llei d’Ús i Ensenyament del Valencià pel que fa a l’oficialitat de la nostra llengua.\n56 anys després d’aquell manifest, el Grup Cristià del Dissabte ha donat a conèixer un Manifest per reivindicar el valencià a l’Església del País Valencià. Aquest Manifest demana als bisbes del País Valencià, un dret tan bàsic com poder celebrar la nostra fe en la nostra llengua.\nEl Manifest promogut pel Grup Cristià del Dissabte, ens recorda que el 1756 l’arquebisbe de València, Andrés Mayoral, prohibí l’ús del valencià a l’Església i per això, des d’aleshores “no podem parlar amb Déu amb la llengua dels nostres pares”. Per això, “fa 265 anys d’una anomalia esquizofrènica que ens obliga a deixar la llengua per parlar amb Déu”.\nEl Manifest recorda el Vaticà II, que obrí “una esperança d’introduir l’ús del valencià a la litúrgia”, per mitjà de la Constitució Sacrosanctum Concillium. I és per això que el Grup Cristià del Dissabte ha promogut aquest Manifest. Cal recordar que aquest Grup, el 2007, ja va presentar un document on tornava a demanar la desautorització de la desfeta provocada per l’arquebisbe Mayoral.\nEl Manifest del Grup Cristià del Dissabte, per mitjà d’aquests cinc punts, demana:\nQue siguen editats els llibres litúrgics, catecismes i altres textos, en valencià segons les normes de l’Acadèmia Valenciana de la Llengua.\nQue s’introduïsquen als seminaris i casses de formació religioses, cursets per a coneixement de la història, cultura i llengua valencianes.\nQue es promoga l’aprenentatge del valencià per a l’adquisició de la competència lingüística per a tots els preveres de les diòcesis valencianes.\nQue els bisbes valencians facen una pastoral col·lectiva per a promulgar, en un temps prudencial, celebrar almenys una Eucaristia en valencià en cada parròquia i altres llocs de culte de les comarques valencianoparlants, els diumenges i festes.\nQue els bisbes facen suggeriment a les comarques castellanoparlants, com a signe d’unió o pertinença d’utilitzar el valencià en alguna pregària, cant o monició.\nDemanar el valencià a l’Església ens manté en comunió amb la fidelitat dels mossens Vicent Faus, Francesc Gil, Vicent Micó, Vicent Ribes, José Enrique Sala, Antoni Sanchis i Vicent Sorribes, preveres capdavanters en la defensa del valencià a la litúrgia, amb el jesuïta Francesc de Borja Banyuls i amb els laics Cristòfor Aguado, Andreu Alfaro, Francesc Burguera, Martí Domínguez, Francesc Ferrer Pastor, Robert Moròder, Nicolau Primitiu, Joan Reglà, Matilde Salvador, Manuel Sanchis Guarner, Enric Valor o Vicent Ventura, que ja ens han deixat.\nAquest nou manifest adreçat als nostres bisbes, està obert perquè milers i milers de valencians el puguem signar, demanant que (finalment), Pentecostès arribi a la nostra Església i d’una vegada per totes, l’Església valenciana utilitzi nostra llengua, per passar així d’una Església colonitzadora a una Església inculturada i encarnada en la realitat del poble que serveix. A dia d’avui s’hi ha adherit 26 entitats i més de 400 persones a títol individual.\nValència, llengua, Vida Religiosa, Clergat


La CGT convoca una segona jornada de Vaga a SEAT per demà dimarts. Convocatòria de Roda de Premsa – CGTCatalunya\nInici > General > La CGT convoca una segona jornada de Vaga a SEAT per demà dimarts. Convocatòria de Roda de Premsa\nA les assemblees realitzades va quedar palès la insatisfacció de la plantilla per com s’està negociant un conveni clau pel futur de l’empresa, reclamant la mobilització i el trencament de la pau social per defensar amb determinació els interessos del conjunt de la plantilla.\nEls i les treballadores de SEAT tenen el sou congelat des del desembre de 2020, situació que genera un estalvi per a la companyia gràcies a la pèrdua de poder adquisitiu.\nEn un context de transformació al cotxe elèctric, l’empresa envia missatges contradictoris. D’una banda exigeix més jornades de treball mentre per l'altra banda insisteix que una part de la plantilla no serà necessària d’aquí pocs anys. No només això, sino que la falta de concreció d'un pla industrial clar està posant al límit la paciència de la plantilla.\nLes seccions sindicals de la CGT a SEAT rebutgen de forma categòrica aquesta situació, més tenint en compte els elevadíssims ritmes de treball que repercuteixen directament sobre la salut dels treballadors i treballadores.\nEsperem un seguiment massiu i més afectació a la producció de vehicles en aquest segon dia de toc d'atenció per exigir un canvi profund a la negociació de conveni. La secció sindical de la CGT a la SEAT seguirà on sempre ha estat, mà a mà debatent a les assemblees de treballadores i no fent sindicalisme d’aparador als despatxos de la planta noble de Direcció.\nNota de Premsa Vaga SEAT\nAturades seat, Seat, vaga seat


Jornada professional per a formacions de cambra Survey\nJornada professional per a formacions de cambra\nOmpliu el formulari per assistir com a professional a la primera Jornada Professional per a Formacions de Cambra que tindrà lloc el dimarts 6 d'octubre, d'11:00 a 17:30, a l'Atlàntida de Vic. L'activitat va dirigida principalment a tècnics/tècniques de cultura i programadors/programadores del sector de la música clàssica.\nMés informació sobre el programa a catalanarts.cat\nLa Jornada seguirà les mesures d'higiene i seguretat vigents per a la prevenció de la COVID-19 marcades pel PROCICAT.\n* Breu descripció de l'empresa. Quin tipus de programació o estils musicals programeu?\n* Programeu formacions de música clàssica i cambra de manera habitual?\n* Per a quina temporada valoreu contractar/programar les formacions?\nEn relació amb la vostra participació a la Jornada Professional per a Formacions de Cambra 2020, us informem que l’ICEC pot eventualment enregistrar audiovisualment i fotografiar alguns moments de l’activitat a L'Atlàntida Vic i de les persones que hi participen amb finalitat de promoció i difusió.\nFinalitat del tractament Difusió per Internet i altres xarxes de l’enregistrament audiovisual i imatges de l’activitat.\nDestinataris Publicació de les dades (posada a disposició per Internet i altres xarxes de l’enregistrament audiovisual i imatges de l’activitat).\nPeríode de conservació Enregistrament imatge/veu: Mentre la difusió es consideri d’interès cultural general.


El bisbe de Solsona - Salvador Sostres\nEl bisbe de Solsona té raó quan diu que la virilitat desdibuixada, la facilitat amb què es trenquen les famílies i la maltractada figura del pare fomenten la desorientació sexual de molts infants: monsenyor Novell fa referència a l’homosexualitat dels nens i jo afegiria que també moltes noies surten com surten per aquest can pixa i rellisca on ens ha dut la inconsistència de tants pares que fan passar la seva “realització personal” -quina carraca!- per davant del compromís i del deure de preservar l’arquitectura física i moral de la família que protegeix la porcellana íntima de llurs fills.\nAquesta frivolitat de monitor de ioga, sinistra retòrica dels drets, fa que els fills creixin menys segurs, menys forts, amb menys autoestima i que qualsevol ventada pugui trencar-los. La particular satanització del mascle i de la paternitat fa que siguin magres i escadussers els referents d’una virilitat consistent i endreçadora, redemptora, si és que a algú li importa encara la redempció.\nPer causa de tot això tenim una societat cada vegada més feble, més feminitzada, menys capaç d’entendre i d’assumir les categories fortes i més enganxada als succedanis com la correcció política, aquesta mena d’ètica laica que sota la promesa d’alliberar-nos del vincle fonamental de la nostra transcendència ens condemna al totalitarisme de txeca i tenebra tal com la ciència sense Déu -el papa Ratz ho digué- condueix a Auschwitz.\nL’independentisme que -amb l’honrosa excepció d’Esquerra a Cervera- tant s’està acarnissant amb el bisbe Novell, pateix exactament el drama que monsenyor denuncia i la manca de virilitat, d’una figura paterna forta i exigent que plantegi la llibertat com un deure, i no com un dret amb rebaixes fiscals, és el causant inequívoc de la derrota que ens espera: no només d’una idea, sinó d’un país sencer, en què la secessió ha estat defensada amb arguments de fireta i la unitat d’Espanya amb un depriment exèrcit d’incapaços, contrafets i fills de la portera. Senyora Francis, m’entén? Amb aquests coneixements, què es podia esperar de nosaltres? Si encara no sabem, senyora, què serem quan siguem grans: els fills d’un temps, els fills d’un país orfe.\nLa marginació del mascle com a realitat i com a concepte, la demolició del patriarcat, que juntament amb la propietat privada són els dos grans pilars de La Civilització -per això la CUP de comuna i Veneçuela els odia tant- ens han tornat vulnerables, tontets; repartidors d’excuses com si fossin pizzes, autocomplaents i vivim sense cap tensió espiritual, com les oques i les rates.\nNomés cal veure amb quina manca de respecte i de temor de Déu aquests regidorets tifeta s’han atrevit a adreçar-se a un bisbe.\nEl bisbe no ha atacat els gais ni jo tampoc en aquest article. De fet, no penso ni que la virilitat vagi lligada a l’heterosexualitat ni que hi hagi un sol tipus o una sola causa per ser homosexual, com tampoc no hi ha un sol tipus d’heterosexual. Sí que crec que els rols desdibuixats tenen com a conseqüència rols desdibuixats, i em sembla tan clar que no sempre es dóna aquesta relació de causa-efecte com que negar que pot existir és negar l’evidència.\nDe fons, la llibertat i la democràcia que tant reclamen els independentistes contrasta amb els linxaments que organitzen quan algú els du la contrària. Més manca de virilitat: un home fet i dret aguanta la discrepància, discuteix les idees i guanya valent-se de la seva intel•ligència i no de l’aniquilació de l’adversari.\nEl bisbe Novell fa molt bé de dir el que pensa i de posar accents de llum en allò en què creu. És el que fan els homes lliures, els homes de Déu. Dels seus detractors no n’he llegit ni una sola frase valenta, ni tan sols digna: tots ells com una sola bola de carn amuntegada, amagats com uns covards del més mínim risc de pensar, de tanta por que els fa trobar-se cara a cara amb la veritat.


octubre 2019 - Jove Espectacle\n19 d'octubre de 2019 per JMViaplana Deixa un comentari\nEspectacle en català (amb poques paraules). Durada, 40-45 minuts. POWER POINT (Un espectacle puntual) L’any 1990 Jordi Bertran i els seus col·laboradors inicien la creació d’un espectacle inspirat en el món del poeta Joan Brossa. Amb tan sols uns punts de pòrex, línies i lletres de goma-escuma, aconsegueixen crear un espectacle que avui dia continua […]\nEspectacle en català. Durada, 2 hores. Sinopsi Pàdua, Itàlia, 1594. El sol brilla i la foscor de l’Edat Mitjana queda lluny. L’home comença a sospitar que la terra és rodona, ha descobert Amèrica i fins i tot el clítoris. El progrés, l’art i la ciència envaeixen els carrers acabats de pavimentar. “La llibertat de Pàdua […]


Junqueras i Comín, autoritzats a participar en el debat de TV3 i Catalunya Ràdio\nLa Junta Electoral Provincial desestima el recurs de Ciutadans i el PP i, en el cas del candidat d'ERC, ho deixa en mans de la direcció de Soto del Real\n13/05/2019 - 14.16 Actualitzat 14/05/2019 - 09.19\nOriol Junqueras, el 19 d'abril, durant una roda de premsa des de la presó de Soto del Real (ACN)\nLa Junta Electoral Provincial de Barcelona autoritza Oriol Junqueras i Toni Comín a participar, per via telemàtica, en el debat de les eleccions europees que s'emetrà aquest dimarts a TV3 i Catalunya Ràdio. En el cas de Junqueras, però, l'última paraula la tindrà la direcció de la presó de Soto del Real.\nLa direcció del centre penitenciari considera que "resultaria greument pertorbador, i requeriria una important modificació de les normes internes, la seva participació en el debat", segons la mateixa Junta Electoral. Fonts de Soto del Real, però, asseguren que sempre s'han seguit les resolucions de la Junta Electoral Central, que no s'ha pronunciat sobre la intervenció de Junqueras.\nPoques hores després de la resolució de la Junta Electoral, el cap de llista de Junts per Catalunya, Carles Puigdemont, ha anunciat que té la intenció de participar ell en el debat. Puigdemont assegura que ell no podia participar-hi "mentre no deixaven anar al debat al vicepresident Junqueras" per no tenir "un avantatge fruit de la repressió".\nLa resolució desestima el recurs de Ciutadans i el PP\nEl recurs desestimat per la junta el van presentar Ciutadans i el Partit Popular, que van argumentar que la participació per via telemàtica vulnerava les condicions d'igualtat i neutralitat que hi ha d'haver en un debat: "Es considera que s'ha d'autoritzar la participació en un debat, per via telemàtica, d'un candidat que es troba intern en un centre penitenciari." La Junta provincial ha tingut un vot particular contrari i la seva decisió encara es pot recórrer a la Junta Electoral Central.\nLa resolució reconeix que les intervencions per via telemàtica poden perjudicar "la fluïdesa en el debat i la interacció entre els candidats", però al mateix temps recorda que les condicions les fixa el mitjà de comunicació. Per tant, sempre que la CCMA respecti els principis d'igualtat i neutralitat que estableix la llei, els participants "no poden exigir que el debat sigui més o menys fluid o interactiu".\nSobre el fet que no ser al plató pugui suposar un avantatge per algun candidat, la Junta argumenta que en cap cas aquesta possibilitat pot passar al davant dels "drets del candidat, del partit o dels electors".\nLa participació de Junqueras, en mans del Soto del Real\nLa resolució distingeix entre la situació de Junqueras i la de Comín. Pel que fa al candidat d'ERC, deixa l'última paraula a la direcció del centre penitenciari de Soto del Real:\n"Per la participació d'Oriol Junqueras en el debat serà necessari obtenir les pertinents autoritzacions que puguin dependre de les possibilitats del centre penitenciari."\nResolució de la Junta Electoral Provincial:\nEleccions europees 26M Oriol Junqueras Toni Comín\nPuigdemont participarà en el debat de TV3 i Catalunya Ràdio si hi intervé Junqueras\nPuigdemont diu que participarà en el debat de TV3 si ho fa Junqueras


Little Creative Factory i Antonio Miró, millors col·leccions de la 080 | Estil | EL PAÍS Catalunya\nEl premi al millor disseny emergent ha estat per a Mans Concept & Menswear\nBarcelona 8 FEB 2019 - 12:44\tCET\nUna model amb una de les propostes de la firma Antonio Miró la 080. Q. García (EFE)\nFinalment, han estat dues les firmes que han obtingut el Premi Nacional 080 a la millor col·lecció en aquesta edició de la setmana de la moda catalana. El jurat no ha pogut decidir entre les col·leccions de Little Creative Factory i Antonio Miró, i ha decidit atorgar el premi a totes dues. El premi suposa la participació directa per a l'edició d'estiu del 2019, de manera gratuïta.\nLittle Creative Factory ha aconseguit convèncer el jurat amb la col·lecció The Makers, un homenatge a l'artista i creador que, segons la firma, “tots portem a dins” i elaborada amb peces de cotó, tela i neoprè. D'altra banda, Antonio Miró repeteix premi –l'any passat també va aconseguir ser la millor col·lecció de la 080–, aquesta vegada amb la col·lecció Rock. Amb el negre com a principal protagonista, la firma catalana ha volgut transmetre la imatge de l'artista i de quina manera incideix en els seus seguidors, amb peces on han predominat la pell, la seda, el tul i el poliuretà.\nEl premi al millor disseny emergent, dotat amb 15.000 euros, ha estat per a Mans Concept & Menswear. És la tercera vegada consecutiva que el dissenyador Jaime Álvarez s'endú aquest guardó amb la seva firma de moda masculina. L'objectiu del premi és donar impuls als creadors novells, una ajuda que inclou també la participació directa en la següent edició de la 080 Barcelona Fashion. A més, una mostra de la seva col·lecció passarà a formar part del Museu Tèxtil i de la Indumentària de Catalunya.\nFinalment, el premi Modacc a la marca amb més projecció internacional, valorat en 3.000 euros en serveis d'internacionalització del clúster Modacc i amb una obra d'art exclusiva, ha caigut en mans de Lebor Gabala, de la dissenyadora Maite Muñoz Roy. La col·lecció que ha presentat en aquesta edició és una fusió de l'esport i la ciutat, inspirada en els esports emergents del carrer, en què el gènere de punt hi juga un paper fonamental. L'any passat va caure en mans de Red Point, una firma de roba de bany de Llagostera (Gironès).\nUn jurat professional, format per cinc persones, ha estat l'encarregat d'escollir els millors dissenys d'acord amb els criteris de creativitat, qualitat i potencial comercial. Pilar Pasamontes, directora científica de Moda de l'IED Barcelona Escola Superior de Disseny; Beñat Yanci, estilista i consultor de moda; Manuel Outumuro, fotògraf; Francesca Tur Serra, publicista i CEO de Tendencias.tv, i Huma Humayun, editora de moda i continguts de Shön! Magazine, han conformat el jurat en aquesta edició.\nEls premis són concedits per la Generalitat, i en representació seva ha assistit la consellera d'Empresa i Coneixement, Àngels Chacón. “Ens ajudeu a posicionar gràcies a l'activitat que feu durant tot l'any”, ha volgut agrair la consellera als dissenyadors. A l'acte també hi ha assistit el secretari d'Empresa i Competitivitat, Joaquim Ferrer; la directora general de Comerç i del Consorci de Comerç, Artesania i Moda de Catalunya, Muntsa Vilalta, i Marta Coca, cap de l'Àrea de Moda i responsable de la 080.


Crisi a Badalona, La Colina en perill - Territori Bàsquet Colomenc\nCrisi a Badalona, La Colina en perill\nAquest article va ser publicat el 23 de juny de 2021 / Fotografia: www.territoribc.com\nEl passat mes de maig es va publicar una article al mitjà digital palco123.com amb el nom de “Badalona: un bressol del bàsquet sense ningú que la bressoli”, on el tema central es la manca d’instal·lacions esportives, per repartir a tots els equips dels clubs badalonins, exceptuant el CB Joventut de Badalona, que te unes condicions especials, per ser el club representatiu de la ciutat.\nEn l’article, s’indiquen els termes econòmics: “Actualment, l'Ajuntament de Badalona destina prop de 120.000 euros en subvencions anuals al bàsquet, que es distribueixen entre els clubs en funció de la seva envergadura, nombre de jugadors base i equips femenins, entre d'altres. No obstant això, la major part dels fons municipals, que amb un pressupost de 2,5 milions d'euros es destina a l'operació de les pistes municipals, propietat del consistori, on els clubs juguen i entrenen”, una mica lluny dels 81.900 euros que l’Ajuntament de Santa Coloma va destinar en la darrera convocatòria de subvenciones esportives 2020-22, on aquesta quantitat es a repartir entre totes les entitats i tots els esports de la ciutat.\nAquest punt, malgrat l’anunci de l’alcaldessa de la ciutat a xarxes socials, el passat any, de que els clubs esportius no pagarien les tasses municipals degut als efectes de la pandèmia, amb una decisió força encertada, es un gran problema per el foment i promoció del nostre basquetbol, i de l’esport colomenc en general. Fa gairebé 37 anys que el nom de la ciutat estava representat a l’ACB, amb el Licor 43 Santa Coloma, i gaudíem de la Lliga Femenina 2 (Primera B del moment) amb el B. Draft Gramenet, a la dècada dels 90.\nEls clubs badalonins es van rearmar unint-se: “Associació de Bàsquet Bufalà, Associació Esportiva Badalonès, Badalona Bàsquet Club, Círcol Catòlic, Cultural Badalona, Dosa Badalona, Maristes Ademar, Minguella, Sant Josep, Esportiva Ronda i Sant Andreu de Natzaret són els altres clubs que es troben sota el paraigua de la Badalona Bàsquet Base (BBB), una entitat que es va constituir el 2013 per agrupar sota el mateix sostre als clubs de la ciutat pel que fa a ajudes i organització es refereix. Amb un total de 183 equips, dels quals 129 són masculins i 54 femenins, l'agrupació no ha deixat de créixer any a any des de la seva creació”.\nSobre aquesta darrera apreciació de la quantitat d’equips badalonins i els seus equips, si fem un ràpid càlcul matemàtic, la mitjana d’equips per club (183 equips en 12 clubs) a Badalona seria de 15 per club, mentre que a Santa Coloma (59 equips per 5 clubs) seria de 12 per clubs, no estant gaire lluny la realitat de totes dues ciutats.\nAquesta associació de clubs es va proposar crear-la al basquetbol colomenc per part de www.territoribc.com en una de les reunions convocades per la pàgina, i on per primer cop, va haver la presència de representats de tots els clubs colomens, allà per el 2017. La resposta dels clubs no va ser unànime; una part dels clubs van defensar una postura entusiasta, una altra part dels clubs van dedicar temps a atacar en comptes de possibilitar un principi d’acord i la part restant fan un fer un “no sabe, no contesta”. Aquella reunió va exposar clarament l’actual natura de desunió que existeix entre els clubs de la ciutat, on es van plantejar fer pinya per minimitzar, que no fer desaparèixer, els problemes comuns dels clubs colomencs. Però res de res.\nA més, ahir es va conèixer el tancament definitiu de la pista de la Parròquia del Sant Josep, propietat de l’Arquebisbat de Barcelona, pel que situació a Badalona, ja de per si complicada tendirà a partir d’avui a reubicar als 21 equips del CB Sant Josep de Badalona que no tenen pista per jugar ni entrenar.\nAixò ens porta a un escenari perillós per el basquetbol colomenc ja que des de fa any, una part dels clubs badalonins estan posant els ulls en el Poliesportiu de La Colina i pressionen per poder accedir a les pistes de la instal•lació. La Colina, situat a terreny de Badalona va ser construït per el Consell Comarcal del Barcelonès amb un cost de 4,18 millions d’euros però la falta d’entesa entre els ajuntaments de Santa Coloma, Badalona i Sant Adrià del Besós va tenir el pavelló tancat durant un any. Actualment, la gestió correspon a l’ajuntament de la nostra ciutat, que va aprofitar el desinterès dels altres dos ajuntaments per poder oferir a la ciutat una instal•lació més i ubicar als equips del Bàsquet Neus a més del futbol sala i les classes d’educació física de col•legis públics.\nAra, a poc més d’un any de la finalització de l’acord de gestió de La Colina per part l’ajuntament de la nostra ciutat, hem de demanar al consistori que pensi en evitar un caos al basquetbol de la nostra ciutat i promocioni el basquetbol de manera clara ja. Una ciutat amb poques instal•lacions i un rati d’equips per clubs, com ja s’ha demostrat prèviament (12 equips per club), suficientment important per entendre que moltes nenes i nens poden deixar de jugar a basquetbol a la nostra i pot ser estaran obligats a marxar fora de Santa Coloma ja que aquí podem arribar a no tenir espai per tots.\nRecordem que Can Sisteré es va tancar i es va perdre una instal•lació que no ha estat substituïda per cap altra, i que al Poliesportiu Nou ja fan 14 anys que no hi ha basquetbol de competició, per molt reformat que estigui.\nLectura: Quatre instal·lacions (La Bastida, El Raval, Juan del Moral i La Colina) per cinc clubs. Ni es pot créixer ni es pot permetre perdre més espais esportius. Pot ser que algú faci una reflexió, o pot ser alguns clubs decideixin que unir-se es la millor defensa per passar a l’atac, malgrat sigui per sobreviure.


Pols Rubalcaba-Blanco per patrimoni\nTAXES ALS RICS\nEl candidat i el govern donen dades diferents sobre qui pagarà\nL'impost de patrimoni, que el govern espanyol vol aprovar divendres, evidencia discrepàncies entre el ministre José Blanco i el candidat Rubalcaba, mentre que el PP busca la manera d'impedir-lo.\n260x366 Alfredo Pérez Rubalcaba i el ministre de Foment, José Blanco, en una reunió d'aquest agost amb els barons del PSOE. / GUSTAVO CUEVAS / EFE Alfredo Pérez Rubalcaba i el ministre de Foment, José Blanco, en una reunió d'aquest agost amb els barons del PSOE. / GUSTAVO CUEVAS / EFE\nLa recuperació de l'impost del patrimoni, l'última de les reformes que el president espanyol, José Luis Rodríguez Zapatero, vol aprovar abans de marxar, ha entrat en un terreny pantanós. El president ha ajornat la mesura fins al final per tancar la legislatura picant l'ullet al seu partit, que fa mesos que demana que els rics contribueixin a sortir de la crisi. Però en retardar l'aprovació ha donat aire a les tensions.\nEl ministre portaveu, José Blanco, va dir ahir que l'impost afectarà 90.000 contribuents amb més d'un milió d'euros, però més tard va treure importància a la xifra que havia calculat amb les dades del 2007. Això passava després que el candidat socialista, Alfredo Pérez Rubalcaba, assegurés que hi haurà entre 200.000 o 300.000 persones que hauran de pagar l'impost i posava com a exemple de llindar entre tres o quatre milions d'euros. Tots dos van recordar que la decisió es prendrà divendres. La vicepresidenta econòmica, Elena Salgado, en canvi, no en va voler donar cap xifra.\nEn cas que s'aprovi l'impost com a decret llei caldria convèncer de la seva urgència i aconseguir suports al Congrés per convalidar-lo, però el PP sosté que això no és possible. El partit de Mariano Rajoy vol impedir que el president espanyol es pengi aquesta medalla. La portaveu del PP, Soraya Sáenz de Santamaría, va dir que no es pot aprovar la reforma amb un reial decret llei perquè afectaria la llei de finançament autonòmic, que no es pot modificar perquè és orgànica. Segons el PP, l'única possibilitat de portar-lo a votació seria la unanimitat a la junta de portaveus del dimarts, en què els populars podrien vetar-ho. Per part del Govern, Francesc Homs també va dubtar que hi hagi temps per implantar la mesura abans del 20-N.\nL'impost que Zapatero vol reactivar és el mateix que va estar vigent a Espanya des del 1977 i fins que ell mateix el va suprimir el 2008 argumentant que afectava les classes mitjanes. Des d'aquell moment les autonomies reben els diners a través de l'Estat, uns 2.100 milions. Si l'Estat recupera l'impost s'estalviaria l'equivalent a la recaptació, que Moncloa xifra en 1.000 milions.\nCatalunya el 2008 va recaptar 535,7 milions, mentre que el 2009 va passar a rebre una compensació de l'Estat de 538 milions que el 2010 van ser 536,7 milions. Aquest 2011 estava previst obtenir els diners a través del fons de suficiència que incorpora el nou sistema de finançament.\nLa taxa grava els béns i drets amb valor econòmic com cases, dipòsits o accions. El paguen els contribuents amb un patrimoni d'un valor superior a un mínim fixat. Fins al 2008 aquest mínim se situava en els 167.129,45 euros i la taxa era del 0,2% del valor del patrimoni. Caldrà veure on marca el llindar Zapatero, però, sobretot, si el marca.