En Comú Podem presenta la campanya ‘Del més petit al més gran’ a Sant Jaume de Frontanyà | Aquí Berguedà\nSant Jaume de Frontanyà, Política\nEn Comú Podem presenta la campanya ‘Del més petit al més gran’ a Sant Jaume de Frontanyà\n23 maig 2016 11:25\nSant Jaume de Frontanyà va acollir dissabte la campanya ‘Del més petit al més gran’ (del poble més petit a la ciutat més gran) d’ En Comú Podem. Hi van participar els caps de llista de les demarcacions provincials de Barcelona, Lleida, Girona i Tarragona, encapçalat per Xavier Domènech.\nEn la seva intervenció, Domènech va recordar que Sant Jaume de Frontanyà va ser el municipi on es va assolir la victòria més important a les passades eleccions del 20-D amb un percentatge per a En Comú Podem del 52%.\nA l’acte també hi van assistir els càrrecs electes que van ser escollits a les eleccions del 20-D com ara el diputat del congrés Raimundo Viejo, la senadora Cèlia Cànovas, i el senador Oscar Guandingo, així com altres diputats i diputades del Parlament espanyol.\nLa confluència de partits En Comú Podem està preparant la seva estratègia electoral per assolir uns millors resultats en les properes eleccions generals del 26-J esperant desbancar i guanyar al PP i arribar al poder a les institucions de l’estat i materialitzar les polítiques del canvi que necessita Catalunya i l’Estat, apunten.\n'Del més petit al més gran' En Comú Podem


Crònica de la Trobada de Joves a París\nEm vaig llevar el 27 de desembre del llit amb un salt: només quedaven 10 hores per pujar a l'autocar i... cap a París falta gent!! De sobte em vaig adonar que havia d'acabar de fer la bossa i a anar a fer els últims encàrrecs. Tot el matí amb els últims preparatius i a l'hora de dinar repassant els documents, diners...\nJa eren les 4 i per un cop a la història de la parròquia TOTHOM (i repeteixo tothom) va ser puntual. Què havia passat??\nA les 19h va arrencar l'autocar i després de 4 paradetes, dormir incòmodes i 14 hores de viatge vam arribar a París!! (I una pel·lícula mereixedora d'un Oscar: "Pega Fuerte") Ens van fer tornar a agafar les motxilles i en el punt d'acollida, una parròquia, ens van explicar com funcionava la trobada i ens van omplir de papers útils per l'estada. Al cap d'una estona llargueta, vam marxar amb una bossa de menjar a la mà (vam començar a entendre perquè insistien tant en que en portéssim de casa...) cap a la parròquia de St. Ignace. Allí tots ens estaven esperant amb pastes, cafè, sucs... i tots estàvem nerviosos per saber amb quina família ens tocaria conviure els cinc dies. Ens van apuntar en una llista per parelles o trios, ens donaren un número i ens van fer entendre que ja ens cridarien quan ens haguessin vingut a buscar. Ens van venir a buscar en comptagotes i tots marxaven amb un somriure als llavis: aviat es podrien dutxar! Per fi ens tocà a l'Ana Santiago i a mi; viuríem a casa d'una senyora soltera amb un gat. Era molt simpàtica i amable. El primer que vam fer és evident: una bona dutxa i instal·lar-nos. Després d'un breu té, i explicacions de quin tren i metro agafar per tornar a la parròquia vam marxar les tres cap allà; la senyora es volia assegurar que coneixem el camí. Un cop tothom havia arribat vam marxar cap a Porta de Versalles a la pregària del vespre on uns l'aprofitaren més que altres... Després vam sopar una mica i cadascú se'n va anar cap a una direcció diferent per arribar el més aviat a casa i dormir bé.\nEl següent dia (29.12.02) ens vam despertar amb molta mandra. A les 9.30 ja estàvem a la parròquia, uns més puntuals que altres, per conèixer els altres espanyols que també hi eren acollits. La majoria eren madrilenys, però també n'hi havia d'andalusos. Tots eren molt simpàtics.\nDesprés vam fer una missa en quatre llengües: francès, hongarès, castellà i català, es clar! Quan s'acabà la missa vam decidir fer una mica de turisme. Primer de tot vam anar a veure la catedral de Notre-Dame, on ens vam fer moltes fotos i coincidirem amb els espanyols de la parròquia. Als jardins de la catedral vam diner, i no vam poder entrar dins per culpa de la cua que hi havia; ens vam quedar sense veure el "jorobado", snif! Després de dinar uns van marxar a fer uns tallers molt interessants segur, però els altres continuarem fent turisme pels Camps d'Elise, uns jardins preciosos. El fred i el cansament ens van fer anar a buscar el sopar i a entrar a la pregària de les set. Després alguns van anar a prendre alguna cosa, i els altres vam preferir anar a dormir el més aviat possible.\nQuan ens vam despertar el dilluns (30.12.02) sí que ens va fer mal; eren les 7.30 i havíem anat a dormir a la una. L'Anna i jo no podíem sortir del sac. Havíem d'estar a la parròquia a les 8.45 per fer una pregària i més o menys ho vam aconseguir. Després de la pregària ens van dividir en grups de diàleg barrejant-nos tots els espanyols. Vam estar discutint sobre la Carta de Taizé, que escriu mensualment els germà Roger. Al cap d'una horeta però; l'Anna, el Marc Travé, el Ramon, la Maria (una del Casal Loiola) i jo vam haver de marxar perquè teníem d'estar amb el grup de treball. Vam anar a l'estació de Balard i fins a la 13.30h vam estar indicant a la gent la direcció en que havien d'anar per arribar als pavellons de Taizé. Quan vam acabar ens vam dirigir cap a Montmatre a trobar-nos amb els altres que ja hi eren. Vam dinar ràpidament ja que a les 15.30h teníem una missa a la cripta on, com ens van explicar, els primers jesuïtes van fer els vots. Va ser una missa molt bonica, en català i castellà i tots van poder dir unes paraules en les estones de pregària. Els madrilenys tenien unes cançons xulíssimes!! Tota la missa es va celebrar en un ordre diferent al de cada diumenge, i en el moment de l'Eucaristia la vam prendre tots alhora; en comptes de fer cua ens passàvem el plat amb les formes. Quan es va acabar la missa teníem ganes de fer turisme i per suposat que el primer que vam anar a veure va ser el Moulin Rouge. Tothom fent fotos. Tot el carrer era un conjunt de sex shops, cines X o bordells com el Moulin Rouge.\nDesprés vam anar a veure la Madeleine, una església preciosa enorme on tots ens hi vam fer una foto. Des d'aquí vam anar a un lloc típic de París: la torre Effeil, no ens la podíem perdre! Com que era fosc, estava il·luminada era impressionant. Eren les 19h i com que havíem quedat amb tots a la sortida de la pregària, vam anar cap allà i alguns es van comprar pizzes per sopar. Al cap de poc van anar sortint tots i en menys d'un minut ja s'havia organitzat una rotllana de gent cantant i ballant, i al mig l'Eduard Marcet animant-nos a tots! Es va afegir gent de tot arreu que també ens van ensenyar balls del seu país.\nEl dia següent (31.12.02) a les 8.45h del matí tornàvem a ser a la parròquia per fer una pregària. Després ens van dividir en grups per escoltar diferents testimonis, tots ells molt interessants. Com que no vaig estar a tots, millor que pregunteu a la gent que va estar a París que us els expliqui. Jo vaig estar amb la senyora que m'acollia: era polaca, i havia vingut a França per fugir del comunisme del seu país. Ens va explicar com va ser la seva infància i adolescència allà i com va viure la religió. Ho va comparar amb com vivia a París. Va ser molt interessant conèixer més coses sobre la persona que m'acollia. Després dels testimonis vam anar a buscar el dinar i ens vam quedar a la pregària de Després. Cap a les 14.30h el Xavi i jo vam anar a la botiga de souvenirs de Taizé, els altres van marxar cap a la parròquia a una altre pregària. Quan vam aconseguir comprar les creus i postals que volíem, hi havia molta gent, vam tornar cap a la parròquia amb el Marc Travé, l'Edu Marcet i la Clara Manubens que ens els havíem trobat allà. A la parròquia ens van posar per grups per comentar unes preguntes sobre la nostra estada a la trobada de Taizé. En el nostre grup tots eren valencians menys el Marc Travé, el Xavi i jo. Tots eren molt simpàtics i ens van invitar a anar-los a veure aquest estiu, pensant-se que no hi aniríem...\nQuan vam acabar ja era hora de sopar. La majoria van anar a buscar-lo i a la pregària de les 19h. Els altres: Marc Sabater, Xavi, Edu, Marcet, Noemí, Clara Manubens, Laia Carbó, Ramon, Guillem i jo ens vam quedar per ajudar a preparar la pregària i les cançons que hauríem de cantar a la nit. Després vam anar a sopar a un xino. Tots a la pregària suposo feien revisió de l'any que estava a punt d'acabar-se i es clar pensant en el nou any. Vam acabar la pregària uns segons abans de les dotze i aleshores: 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1... FELIÇ ANY NOU!!!!! Abraçades, petons, llàgrimes... I la majoria sense raïm.\nAleshores havíem d'assajar per les representacions de la Festa dels Pobles, on cada grup havia de cantar o ballar alguna cosa representativa del seu poble. Hi havia francesos, hongaresos, espanyols i catalans. Nosaltres vam cantar "El meu avi" i després vam fer de castellers. Va ser impressionant, amb la Noemí d'anxaneta onejant la senyera. Tothom va quedar al·lucinat, fins i tot nosaltres mateixos. Ho havíem assajat poquíssimes vegades i no estàvem del tot segurs de com sortiria. Després els de la parròquia ens havien preparat uns pastissos boníssims i cava. Vam ballar i cantar fins que ens van fer fora de la parròquia cap a les 2h del matí. Tothom s'ho va fer com va poder per tornar a casa perquè hi havia algunes línies de metro tancades i molts van haver de caminar bastant fins a una altre línia...\nL'endemà al matí (1.01.03) sí que ens va costar llevar-nos! L'Anna i jo havíem anat a dormir a les 4.15h amb la caminada que havíem fet la nit anterior. Vam anar a la parròquia que hi havia missa i així també ens vam poder acomiadar dels jesuïtes i els altres. Cadascú va dinar a casa seva i si no podien anar-hi se'ls va buscar una altre família amb qui dinar. Nosaltres vam dinar amb l'Eva i dos amigues seves, molt simpàtiques. Vam dinar un pollastre amb arròs boníssim. Ens vam acabar de fer la bossa, li vam donar el regal que havíem portat, un torró de Xixona i galetes. I vigilant que no ens deixéssim res vam marxar amb el cotxe d'una amiga seva! Va ser una sort perquè les motxilles pesaven molt i a més no sabíem ben bé com arribar a l'autocar. Ara ja només quedaven 14 hores d'autocar i una amb tren i metro fins a casa. Vaig arribar rebentada i suposo que tots els que vam poder vam posar-nos a dormir de seguida.\nPer acabar només dir-vos que és una experiència molt gratificant i inoblidable. Animo a tothom que pugui a aprofitar aquestes oportunitats. Algú s'apunta a venir al poble de Taizé aquest estiu?\nTaizé a París\nLa parròquia Sant Ignasi té una entrada curiosa: s'hi accedeix travessant un bloc de pisos\nReunió per grups\nSopant en un dels pabellons\nLa festa dels pobles\nLa festa dels pobles -2\nLa festa dels pobles - 3


El morbo de La Marató - Joan Solé\nEl morbo de La Marató\nLa Marató per la pobresa d’aquest cap de setmana va tancar amb un marcador de 4.030.182 euros. El resultat més baix des del 1998 quan es va lluitar contra la diabetis i es va recaptar 3.945.421 euros. I les raons d’això poden ser bastant òbvies, la campanya #sobrencadires i la situació de crisi no convida a fer gaire cas d’una iniciativa on formen part entitats que tenen una sospitosa intenció de posar fi a la pobresa si observem les seves gestions.\nEmpreses com Abertis, ‘La Caixa’ i Movistar van formar part d’una iniciativa que vol eradicar la pobresa mentre que a les seves oficines, malgrat tenir beneficis milionaris, han acomiadat personal. Totes tres engloben el monopoli de Catalunya: peatges, banc i telefonia. Va ser morbós veure com moltes de les víctimes que sortien es queixaven i posaven èmfasi en què les seves prestacions socials eren molt limitades, i ara ho poden ser més si volen rebre segons quins tractaments, mentre el president de la Generalitat escenificava preocupació i conscienciació d’una causa que ell podria dur a la inversa deixant de costat les retallades i apostant per les polítiques de creixement. Si vam ser líders a l’hora de retallar perquè no ho som invertint en les petites i mitjanes empreses? Retallant 400 milions d’euros les subvencions limiten molt el creixement de noves iniciatives.\nUn resum visual del que va ser La Marató el vam trobar a la Diagonal on, mentre ‘La Caixa’ exercia d’entitat col·laboradora contra la pobresa, a les portes de la seva oficina central hi havia reunides una cinquantena de persones afectades per les participacions preferent, de les quals ara sabem que no només elles sinó també els que les oferien a la sucursal no tenien total coneixement de la seva viabilitat. Tot s’arregla amb plans fixos per recuperar els diners el 2017. Com poden garantir els diners a aquesta gent per dintre de 5 anys si no sabem com pot evolucionar la situació per d’aquí a una setmana?\nCatalunya i el seu poble ha demostrat ser solidari en moltes ocasions, i ho podem constatar quan des del 2004, amb La Marató contra el càncer, es van recaptar quasi 9 milions d’euros. Dit d’una altra manera, des del 1999 les donacions han superat els 4 milions d’euros establint els 6 milions com el mínim que s’ha recaptat des del 2004, i tot això en un país de 7 milions d’habitants. La Marató contra la pobresa no és un problema de conscienciació, ni preocupació ni solidaritat per part d’una societat que més que mai està vivint aquesta situació on els bancs ofeguen les famílies fins a desnonar-les. Aquesta situació, de la qual tots en tenim part de culpa, és resultat, sobretot, d’una mala gestió per part dels governs i dels bancs. La solidaritat d’aquestes entitats hauria de ser dia a dia i no pas en dates puntuals.


Gent pel Progrés de Tiana: Extracte de l'entrevista de Ràdio Tiana a Emili Muñoz\nJo puc dir als 587 votants de GENT que la millor manera de defensar en els propers quatre anys el programa que han votat és fer aquesta renovació.\n(Declaracions d’ Emili Muñoz a partir d’una entrevista de Ràdio Tiana, adaptada i revisada).\n- Com se sent després d’haver fet pública la seva decisió de renunciar a seguir de regidor?\nDescansat, tant des del punt de vista mental com de responsabilitat. Pensava que al llarg d’aquest mandat, depenent com estigues la composició municipal i la responsabilitat que jo hagués d’assumir, trobaria el moment de la substitució. Les circumstàncies que s’han donat amb el resultat electoral m’han fet veure, o m’ho ha semblat, que el més oportú era ja començar el mandat fent renovació. Que hi hagi un portantveu tan preparat com és en Joan Pau m’ho ha facilitat. El segon motiu és incentivar la renovació en el col·lectiu de GENT per deixar de ser un referent de qui tothom es refia que sempre traurà totes les castanyes del foc. Al col·lectiu en aquests últims mesos, a propòsit de la campanya, s’hi ha afegit gent nova, persones que tenen moltes ganes i per tant m’ha semblat que era el moment oportú de generar noves energies.\n- Però li ha costat molt prendre la decisió?\nM’ha costat sí, perquè quan et presentes a les eleccions i tens gairebé 600 vots és un compromís amb el ciutadà que t’ha votat a qui jo no els havia dit que a l’endemà dimitiria. Però és clar, ningú sabia quina seria la situació que hauríem d’assumir i quina és la millor manera de defensar el programa electoral amb energia i amb perspectiva de futur. Jo els puc dir que m’ha semblat que la millor defensa del programa que han votat en aquests propers quatre anys és fer aquesta renovació. Jo estaré col·laborant tot el que pugui i em necessitin.\n- No es va plantejar potser no presentar-se a aquestes eleccions com a candidat?\nSi nosaltres no haguéssim governat i no hagués tingut l’alcaldia, potser ja no m’hauria presentat. Dotze anys és el límit que jo en principi ja tenia pensat. Però quan has governat i quan has tingut l’alcaldia tot aquest esforç, tota aquesta feina feta també s’exemplifica en una persona i jo pensava que, no havent anat gens malament la gestió feta, valia la pena presentar aquest balanç al poble per a què continuessin donant confiança, fos amb mi directament o fos, com ara ho serà, amb altres persones. Seguirem amb el mateix projecte.\n- Els resultats electorals, suposo que és el factor que més ha pesat, o no ?\nÉs un conjunt de factors però aquest és un desencadenant, certament. No ens hem d’amagar de les coses, quan ja tens pensat que ja n’has fet prou i que aquest carro l’has de deixar de la millor manera en les millors mans possibles al llarg d’aquest mandat, aquest resultat és una contrarietat que fa repensar-se les coses. Hem perdut 200 vots i un regidor i costa d’entendre perquè pensàvem, com vaig dir aquí a l’emissora fa unes setmanes, que el lògic era aspirar a mantenir els 4 regidors. En no quedar-nos com estem i perdre un regidor és una contrarietat que no m’ha agradat perquè em sembla que és una mica injusta, des del punt de vista de l’obra feta, de l’acció feta i de la dedicació que hem fet. Però a banda d’això, que es supera en quatre dies, aquest escenari de repartiment de regidories entre els 5 grups és més complex, s’ha de gestionar amb més perspectiva de futur i per tant no em veig ara amb cor de posar-me a gestionar aquest nou escenari a llarg termini després de 12 anys de molta dedicació a l’Ajuntament de Tiana. I encara més, en positiu, veig que és millor que ho gestioni un altre en primera fila.\n- Però ha participat en les negociacions que es porten desenvolupant aquesta setmana?\nNo. El nou grup municipal electe és qui porta les negociacions junt amb altres persones de l’assemblea.\n- Creu que el fet de passar aquests 4 anys a l’alcaldia i en el govern ha fet que els seus votants canviessin la seva perspectiva del que era GENT pel Progrés de Tiana?.\nUn sector sí, perquè tenim a prop de 600 vots i a l’anterior elecció varem tenir aprop de 800. Un sector d’algunes persones del món artístic i cultural que tenien l’expectativa que amb Gent al govern l’Ajuntament seria pràcticament un mecenes dels professionals de les arts. Nosaltres hem ajudat als professionals de les arts però ni de bon tros com alguns esperaven perquè hem optat per altres coses, per exemple per la formació, per l’Escola de Música i Dansa, per la generació de nous valors... i, a més, hem hagut d’ajustar també els pressupostos de la crisi. Per tant fa ja tres anys, després de l’observatori de les arts, que varem veure que un sector no solament es decepcionava sinó que, a més a més, han estat tres anys de campanya continua a la contra. D’altres persones del món artístic i cultural, sortosament, han col·laborat desinteressadament, i molt, amb l’Ajuntament a la comissió Artiana i a d’altres. Els noms d’uns i d’altres tothom els té al cap.\nEls factors electoralment negatius per a GENT que no esperàvem han estat dos: un, que Solidaritat Catalana ens afectés a nosaltres i no a ERC. Això és un escenari absolutament nou que varem percebre durant la campanya, ja que els promotors principals no eren d’ ERC de tota la vida de Tiana sinó que eren persones molt properes a GENT i votants de GENT. Això va fer pensar que teníem una opció d’una gent que municipalment està d’acord amb nosaltres, ens ho han dit, però que ara feien un vot simbòlic per la independència. I després, el segon factor, és que pot haver-hi una altra fugida per les campanyes brutes que s’han fet. El principal problema, però, és que amb l’obra feta no hem tingut més vots nous. Crec que hi ha hagut un problema de comunicació, d’explicació des del govern, el govern hem tingut pocs mitjans de comunicació per explicar-nos, hem tingut mitja revista i punto; no hem fet programes especials perquè no teníem diners, hem desactivat a partir del segon any de mandat la presència més directa en els debats públics perquè no teníem temps físicament i la gestió en els despatxos se’ns menjava perquè hem hagut de torejar una situació de crisi complicadíssima.\n- Diu que també ha pres aquesta decisió per apostar per la renovació dins del seu partit, cap a on creu que ha d’anar GENT , ha de canviar en algun sentit?.\nGENT pel Progrés de Tiana tant pel perfil sociològic del votant que ara tenim com per les persones de l’assemblea ara és molt més sòlida, més madura que fa deu anys, molt més. Diríem que la feina feta des de l’oposició i encara més la feina des del govern ens ha depurat una mica de ser un referent massa idíl·lic o massa flower del que hauria de ser el poble. Tenim un electorat molt consolidat i pensem que el podem ampliar per la línia mestra que hem seguit sempre: un vot ecologista, un vot per l’educació i la cultura de proximitat, i basat en una visió integrada del poble, que prioritza els serveis públics...\n- Dels dotze anys al capdavant d’aquest projecte que és GENT pel progrés de Tiana des del punt de vista personal amb què es queda?\nEm quedo amb que els grans eixos de l’origen de GENT s’han aconseguit a Tiana: el projecte de la protecció de l’entorn natural de Tiana i d’un urbanisme diferent. Tinc l’enorme satisfacció de que el 2002 GENT va endegar tota la reivindicació de la protecció de l’entorn de l’Alegria que va obligar a aquell govern a iniciar tràmits, que es van encallar continuadament i que, finalment, la última encallada la varem desencallar des del govern en Joan Pau com a Regidor d’Urbanisme i jo com Alcalde. I varem aconseguir el novembre del 2007 l’ aprovació definitiva de la protecció de l’entorn de l’Alegria. Aquesta és una satisfacció històrica. L’altra és que les reclamacions que varem fer en el segon mandat que varen entrar a l’Ajuntament amb 3 regidors, s’han realitzat totes en el nostre govern: més equipaments educatius i socials, una escola bressol per a Tiana, posar ja en marxa la creació d’un nou edifici per a l’escola Lola Anglada per crear un nou institut i una nova escola, reconstruir l’escorxador com a centre cívic, cultural i artístic, crear el casal de joves i l’Escola Municipal de Música i Dansa. Això, tot això, s’ha fet aquests 4 anys, excepte l’escola bressol que es va iniciar en l’anterior mandat, però la varem acabar nosaltres i l’hem ampliada amb un 40% de places més. Això em dóna una enorme satisfacció.\n- Els últims anys també seran recordats per un enfrontament frontal i gairebé personal amb Ferran Vallespinós. Pesaran més els records positius o negatius?\nMolt més els positius. Aquest enfrontament personal no ha existit mai sinó que s’ho ha inventat el Partit Socialista i especialment el Sr. Vallespinós per justificar el que és injustificable que és governar onze anys amb minoria amb el PP. GENT sempre ha plantejat divergències sobre projectes concrets – l’Alegria, piscina coberta, Can Matas, habitatge social...- i no sobre temes personals. Jo vaig entrar a l’Ajuntament el 1999, jo no coneixia personalment al Sr. Vallespinós, i el vaig votar per ser elegit alcalde perquè va guanyar les eleccions. A partir d’aquí tota la crispació i confrontació amb nosaltres no ha tingut altra sentit que treure’s de sobre algú que li podia fer ombra.\n- Tot aquest clima política l’ha desgastat?\nHome no és cap alegria, la veritat. Tiana no és una ciutat on en el Ple es poden dir bestieses enormes però després cadascú se’n va al seu tros de ciutat i no sap en quin món s’ha produït aquesta confrontació. Tiana no és això i per tant ha sigut un patiment innecessari que només ens l’han produït per vèncer-nos psicològicament. L’estratègia del senyor que tu cites ha estat vèncer psicològicament sempre al contrari, no a nosaltres només, ho ha intentat amb Convergència, ho ha intentat amb tothom que ha tingut al davant. Hi ha hagut un assetjament psicològic a tot opositor al senyor que governava.\n- Quin paper jugarà a partir d’ara dins de GENT?\nJo estaré en l’assemblea de les 20 persones habituals que ens reunim i estaré col·laborant d’una manera molt de en segon pla, perquè quan hi ha una renovació d’aquest tipus el pitjor que pots fer és interferir. El pitjor que es pot fer és el que està fent el Partit Socialista que amb una aparença de renovació no fa tal renovació. La nostra sorpresa majúscula és que en la reunió de diàleg amb els socialistes qui dirigeix la negociació és el Sr. Vallespinós i no la candidata Ester Pujol! Ho fa per imposar la seva fórmula de govern de PSC+ERC+PP. Jo no ho faré així. Cal posar en marxa noves energies.\n- De fet l’Ester Pujol aquests dies també ho deia en declaracions a la ràdio que també demandava que GENT més enllà que Emili Muñoz deixés de ser el cap visible també canviés la manera de fer política...\nGent no ha de canviar cap manera de fer política. Això és un altre invent d’aquet mandat que han orquestrat a duo el Sr. Jordi Gost i el Sr. Vallespinós. La nostra política, la nostra posició ha estat respectuosa, excel·lent des del punt de vista del respecte, en aquest mandat en els plens, hem sigut respectuosos i hem aguantat insults, abandonaments del Ple, incompliments de la normativa del Ple... continuadament. Aquest estil l’han introduït i mantingut els socialistes durant els darrers 20 anys.\n- Amb quin sabor de boca se’n va?\nDe l’obra feta amb un sabor molt bo. Només he tingut un cert disgust perquè pensàvem que més gent l’hauria reconegut a través del vot. Insisteixo, però, que aquest mandat és dels més intensos i fructífers per Tiana i això que és la primera vegada que hem governat. En equipaments educatius ningú mai pensaria que es podia aconseguir tot el que s’ha aconseguit, i s’ha aconseguit bàsicament per la gestió d’aquest govern, ningú ha regalat res, ni l’edifici nou de l’escola Lola Anglada. Tota la política urbanística feta, llastimosament encara no es veurà perquè s’ anirà desplegant en els propers anys, ha estat excel·lent, hem canviat els criteris urbanístics que van aplicar durant 12 anys els socialistes, en quin sentit? Hem fet una política urbanística intervencionista des del govern, modificant tot el que era modificable legalment i més encara, negociant el que semblava innegociable, forçant acords i pactes complicadíssims i això es veurà en els propers anys: la B20 , la millora del Pla dels Vessants, la millora de la mobilitat que anirà apareixent en els propers anys, els condicionants que hem imposat per al desenvolupament de la B-500 ... O la política d’habitatge social... Per tant, el regust agradable de l’obra feta és enorme..\nPublicat per Gent pel Progrés de Tiana a 14:23


De plat en plat | Torrada Catalana (Amb Escalivada i Anxoves de l’Escala)\nTorrada Catalana (Amb Escalivada i Anxoves de l’Escala)\nPublicat dia 30 agost 2013 cuina catalana. entrepans i torrades\nQualsevol dia pot ser bo per menjar una bona torradeta d’un bon pa de pagès. I aquesta, a la que hem anomenat “Torrada Catalana”, si és en una data assenyalada, encara més. Per Sant Josep, dia de la Crema Catalana, per Sant Jordi, dia dels enamorats a Catalunya, el 11 de setembre, Diada Nacional de Catalunya…\nTomàquet (per sucar el pa)\nReceptes similars: entrepans i torrades\nPublicat dia 2 abril 2014\nNo podia faltar pas en el nostre receptari, aquesta meravella gastronòmica que ens hem fet tant nostra, evidenment pel pa amb tomàquet. Amb pernil serrà o ibèric, normalment provinent de Huelva, d’Extremadura, de Salamanca, Terol… Tot i que tal…\nBiquini de sobrassada, formatge d’ovella i mantega de tòfona\nPublicat dia 14 novembre 2013\nMolts ja sabeu que des de fa uns mesos, formem part de la blogosfera Gastronòmicament, i això ens satisfà i ens en sentim molt orgullosos. El mes de setembre passat vam guanyar el 1r premi al Concurs Mossegades, i…


Una exposició oberta al descobriment, el diàleg i la participació en un espai on les interfícies audiovisuals de vídeo livestream es materialitzen simultàniament en l'entorn online i offline.\nLes intervencions i projectes artístics que integren WORKFLOW LIVESTREAM han estat desenvolupats durant 2016 i 2017 al Taller i Estudi de vídeo livestream CINEMÀTIQUES DE LA WEB que condueix Livemedia a Fabra i Coats - Fàbrica de Creació de Barcelona.\nAquests "workflows de creació livestream" inclouen vídeo performances 'live online', la transmissió d'entorns urbans i quotidians, escenes i preses cinemàtiques per a la web, websèries en viu i en primera instància el joc online entre realitat i ficció que constantment rearticulem a través de l'entorn mediatitzat de la ciutat connectada.\nLes presentacions des de la instal.lació-plató WORKFLOW LIVESTREAM de </CODE±NOWNESS> en el seu conjunt constitueixen un programa live online de performances, demostracions, xerrades i projeccions cinemàtiques en viu.\nA partir de l'1 de desembre consultant el calendari de programació a http://www.codenowness.online/ es podrà seguir el desenvolupament dels projectes que integren WORKFLOW LIVESTREAM fins a la seva presentació final el 13, 14 i 15 de desembre a la instal.lació-plató de </CODE±NOWNESS> a Fabra i Coats - Fàbrica de Creació de Barcelona de 17:30h a 21:30h.\nEmma Mussoll amb la col.laboració de William Inhyuk Hyoung des de Los Angeles\nLa simultània combinació de diferents espais i temps és el punt de partida d'una nova meta-temporalitat única, real i imprevisible que explora i construeix TEMPOREALITIES. Una realitat on la ficció i la no-ficció, la imatge filmada i la imatge transmesa en viu, la escena, la dramatúrgia i l'assaig es multipliquen i alteren en un passat i present en dissolució.\nLes imatges, en passar pel territori digital, experimenten un canvi en la seva representació i interpretació. Amb TEMPOREALITIES pretenem reflexionar sobre les relacions humanes en la era digital. La tecnologia té la capacitat de modifiar el nostre comportament natural i afectar les nostres relacions... fins a quin punt, però?\nTEMPOREALITIES conjuga els delays de transmissió i les il.lusions òptiques, així com els valors del realisme associats a les interfícies més conegudes de les xarxes socials, per concebre una nova realitat i mostrar una manera d'articular la ment més propera a la hipertextualitat.\nAmb la col.laboració de: Josep Maria Alejandre Salat, Laura Prats, Intae Kim (des de Los Angeles), Sarah Dorsey, Emma Rodero, Mireia Sabadell, George Zamrini, Paula Ribó i Laia Dalmau.\nAssistència de realització: Leticia Rodríguez Alvárez, Martí Alonso i Marta Gómez..\nSAND WALK gira entorn a una concatenació d'accions en viu que exploren la nostra percepció del temps. Una de les inquietuds principals del projecte és indagar en el concepte de "temps real" i el decalatge que es crea entre les temporalitats de la realitat i les temporalitats virtuals utilitzant la imatge com a mesura de duració.\nSAND WALK está inspirada en l'obra Water Walk, una performance sonora que John Cage realitzà en directe per al programa de televisió I’ve Got a Secret en 1960. Portant-la a la nostra contemporaneïtat, SAND WALK es realitza en vídeo livestream obrint dos canals de diàleg amb el públic: el perceptor presencial de la performance a la instal.lació-plató de </CODE±NOWNESS> i el receptor de la transmissió a través de qualsevol dispositiu connectat a Internet. Al seu torn, el públic presencial (com a Water Walk en 1960) será cocreador d'una composició sonora única creada a partir d'un ritme de 62 accions cronometrades en una duració de tres minuts. Instàncies vitals que es concentren en duracions insignificants i es perpetuen a través de l'àudio i de la imatge.\nEls dispositius tecnològics, al servei de la indústria del temps, desdoblen realitats, materialitzen, manipulen, acumulen, cristalitzen, usen el temps; mentre l'ésser humà intenta controlar i comptar el seu pas a mesura que transcorre la seva vida.\nAmb la col.laboració de: Santiago Doljanin, Juan Cruz Barrionuevo.\nPOSTCINEMATIC FEAST [SER COMIDA] <1> Y <2>\nDues performances livestream sobre el menjar i ser comida: ser 'menjar' i ser 'menjada'.\nTracten de la nostra relació amb el menjar i la cultura del que és comestible. El consum, els hàbits, el ritual, el desig i el cos. Una reflexió postcinemàtica del que significa menjar carn, el tracte denigrant als animals a la ramaderia industrial, la contaminació del mar, les patents de llavors, la fam...\nLa performance <1> s'ubica en un bosc.\nAcció: Un bodegó a manera dels del segle XVII on conviuen un ésser humà, les fruites i els animals morts.\nWorkflow: Una càmera fixa i dos smartphones transmeten en directe resultant diferents punts de mira i qualitats d'imatge d'una mateixa acció.\nLa performance <2> recrea l'escena d'una cuina a Fabra i Coats.\nAcció: Plasma l'hàbit de vestir-nos elegants per menjar cadàvers. Convivim amb ells, els cuidem, els refrigerem... Dempeus davant d'una taula de treball, la performer esquartera i empaqueta els aliments per a la seva millor conservació i presentació al servir-los. Al llarg d'aquest procés cosmètic manté un soliloqui amb els aliments.\nWorkflow: La performance <2> combina el directe de l'escena de la cuina a Fabra i Coats, la transmissió per Internet des de la plataforma de Livemedia i la projecció de la transmissió a la instal.lació-plató de </CODE±NOWNESS>.\nCàmeres mòbils i assistència de realització: Adriana Pons i Xènia Provins.\nESCRIURE MOLA: THE LIVE WRITING SHOW\nMarcos Xalabarder i escrituraenvivo.org\nUn programa per a Internet de Marcos Xalabarder i Escritura en Vivo dedicat a l'escriptura creativa i que defensa la idea de que escriure és guai, cool, atractiu. ESCRIURE MOLA: THE LIVE WRITING SHOW mostra com es produeix la creació literària, reflexionant alhora sobre els processos creatius que segueixen els escriptors i repassant tot tipus d'eines i tècniques creatives.\nEl livestream per enfocar aquest aquí i ara en què l'autor desplega la seva imaginació donant lloc a la paraula. La creació literària en viu amb una barreja d'escriptura i audiovisual com a estímul per a la creativitat. A més d'una finestra al món de la creació literària, un laboratori creatiu que proposa trencar barreres conceptuals i obrir nous camins.\nAmb més de 400 esdeveniments organitzats de Jam i Slam d'escriptura, Escritura en Vivo explora ara el repte de compartir i transmetre per Internet al món el fruit d'aquesta experiència.\nAmb la participació dels escriptors: Dédalo Ignacio Borraz (presentador), Gemma Solsona, Miguel Espigado (des de Madrid), el duet poètic i musical ESTAF format per Iñaki C. Nazabal i Petra Llopart, Ale Oseguera, Juan Pablo Ruiz i Laia Terrón, directora de Laboratori de Lletres.\nAssistència de realització: Mar Perla i Joan Vives.\nQUERELLA CATÓDICO-PLASMÁTICA 360º\nCarlos Dorta, David Cañadell i Santi Moisés Alvárez Monteserín\nUna instal.lació que integra vídeo livestream en 360º 4K, dispositius mòbils, escenes a Periscope i preses cinemàtiques amb la plataforma Livemedia...\nAl centre una figura antropomòrfica amb un cap i quatre cares. Sobre del cap una càmera INSTA PRO 360º transmet live online l'entorn de la instal.lació a Youtube en 4K. La figura està rodejada de quatre punts de visionat: dos monitors que mostren found footage de la web, una pantalla de retroprojecció (MIRA'M) i 12 iPads connectats a Periscope (LIVE LIFE VIEW). Dels vuit ulls de la figura pengen peses i VR goggles. Les orelles estan escampades per terra. Tot aixó com a metàfora del laberint audiovisual, de l'escolta i de la mirada contaminades, bombardejades, fins al punt que els ulls ens pesen i les orelles se'ns cauen.\nAmb les intervencions:\nEscenes que barregen vídeo livestream i el clàssic format de realitzar material cinematogràfic per reflexionar sobre la nova addicció a les xarxes socials: ser influencer.\nAmb les actrius: Sara Vidal i Laura Roig\nLIVE LIFE VIEW: Sortir al carrer amb la càmera del mòbil connectada online, passar-la i transmetre trobades fortuïtes. Construir micro-constel.lacions de mirades i persones, un mosaic d'enteniments.\nAmb la participació de: Escola de Cinema Bande à Part [http://www.bandeapart.org] i Fine.sets [www.finesets.com]\nCONSTRUCCIONS DEL POST-CINEMÀTIC\nEL FENOMEN DE VÍDEO ONLINE\nINNOVACIÓ DIGITAL I LA SOCIETAT DE LA INTERFÍCIE\ninstal.lació plató : Workflow Livestream\nPostCinematic Feast [ser comida]\nEscola de Cinema Bande à Part\nCODENOWNESS [BCN MWeek 2019]


Unió Esportiva Figueres | El Figueres aspira a retrobar-se a Vilatenim davant el líder Cerdanyola\nHome > Uncategorized > El Figueres aspira a retrobar-se a Vilatenim davant el líder Cerdanyola\n05 febr. El Figueres aspira a retrobar-se a Vilatenim davant el líder Cerdanyola\nPosted at 16:15h in Uncategorized\tby\tUnió Esportiva Figueres 0 Comments\nLa Unió Esportiva Figueres rep aquest diumenge dia 7 de febrer (12 h/Footters) la visita del líder del grup B de Tercera Divisió, el Cerdanyola FC del Vallès. Els figuerencs, situats a mitja taula, en sisè lloc, confien en guanyar per dos motius: enganxar-se a la part alta i retrobar-se a Vilatenim. Mentre a fora de casa els de Javi Salamero han obtingut un rendiment notable, com a locals només hi han guanyat un dels sis partits.\nAmb només una derrota en els últims nou partits, el Figueres viu un moment força dolç, però necessiten donar un pas més per optar a les tres primeres places, de play-off, quan queden set partits per acabar. La promoció la tenen a cinc punts i el Cerdanyola, que és el líder destacat, es troba a vuit. Els altempordanesos afrontaran la visita dels vallesans amb les baixes per lesió de Marc Bech (operat amb èxit aquesta setmana del menisc), Coto i amb els dubtes de Pol Tarrenchs i Angel Blanco.\nUn dels jugadors que sí que hi serà és el pitxitxi Pepu Soler, que ha valorat pels mitjans del club la prèvia del partit: “L’equip arriba motivat, amb confiança i amb moltes ganes de canviar els resultats obtinguts fins ara a Vilatenim. Els partits de casa són una assignatura pendent que tenim. Hem de convertir Vilatenim en un fortí, no podem deixar escapar més punts. Seria genial començar a sumar més victòries com a local guanyant el líder. Aquest diumenge tenim un bon escenari per canviar aquesta mala dinàmica com a locals”. El de Bellcaire, autor de cinc gols, és conscient de la dificultat del rival, però no descarta la sorpresa: “Som conscients que tindrem un partit complicat. Fins a dia d’avui, el Cerdanyola ha demostrat ser el millor equip de la categoria, i això no és cap casualitat, es reflecteix amb les estadístiques. És un equip molt intens, molt atrevit i amb les idees molt clares. Tot i això, crec que nosaltres tenim bastants arguments per disputar amb cara i ulls el partit i evidentment sorprendre”.\nEl Cerdanyola va guanyar el partit d’anada 2-1 (Medina havia avançat els figuerencs) i només ha perdut 1 dels 12 partits de lliga. Vilatenim, però, és un estadi que se li resisteix ja que no hi ha guanyat en cap de les últimes vuit visites en partits de lliga, amb un balanç de 4 empats i 4 derrotes.\n📝 Precedents 🆚 Cerdanyola a Vilatenim:\n☑ 19/20: 2-1 (@borabarry5 i @2rayUsman)\n⏸ 18/19: 0-0\n⏸ 17/18: 1-1 (Canal)\n⏸ 16/17: 0-0\n☑ 15/16: 2-0 (@Ritxi11 i Casanova)\n⏸ 14/15: 1-1 (@JRevert14)\n☑ 13/14: 2-1 (@lluismicalo i @Pdelcampo91)\n☑ 11/12: 3-1 (@Pol_Compte23 -3- #1cat) pic.twitter.com/xuVZWyt2xc\n— UE Figueres 💯 (@UEFigueres) February 4, 2021\nEls socis el poden veure gratis per Footters\nEl partit seguirà sent a porta tancada, però es podrà veure online a través de Footters. El Figueres ha tancat un acord aquesta setmana amb la plataforma en què tots els socis del club figuerenc podran veure el partit de manera gratuïta, mitjançant un codi que rebran en el seu correu electrònic (per dubtes, els socis poden trucar al 972 674 036 o enviar un correu electrònic a comunicacio@uefigueres.cat).\nEl barceloní Bureu Méndez dirigirà l’enfrontament al costat de Montero Casado i Perelló Campaña.


Cal Rusiñol als anys 20\nFaçana de cal Rusiñol o cal Botifarrer als anys 20 del segle passat. FOTO: Fons Marroyo\nLa façana de cal Rusiñol o cal Botifarrer als anys 20 estava situada a l’actual carrer de Maximí Fornés 1-3\nper Redacció Rubí. 28 d’octubre de 2019 10:50\nEn aquesta foto, procedent del Fons Marroyo, podem veure la façana de cal Rusiñol o cal Botifarrer als anys 20 del segle passat. Estava situada a l’actual carrer de Maximí Fornés 1-3, (al costat de la cruïlla amb el carrer de Sant Joan), que en aquells temps era de Pi i Margall. S’hi pot veure un gomet que, segons Pere Bel, es va col·locar a la postguerra, quan l’establiment també venia joguines (és curiós perquè està redactat en català en ple franquisme). I és que podem veure que a la botiga s’hi oferien nombrosos articles de tota mena (com una mena de basar). El nen petit vestit de blanc és qui seria el mestre Josep Rusiñol, procedent d’aquesta casa.\nA principis del segle XIX ja existia un negoci en aquest lloc regentat per la família Rusiñol. A mitjans del vuit-cents, Pau Rusiñol hi venia teles i merceria. El seu fill Josep va convertir l’establiment en un magatzem on es podia comprar de tot: des d’ultramarins a tota classe d’aliments, peces de roba, vaixella de porcellana... Rafael, fill d’en Josep, a més, anava al mercat municipal, situat al costat de l’església, a vendre productes. Poc després va marxar a Alemanya i el 1920, època a la qual pertany la foto, es quedà el negoci un treballador seu, en Pere Carrera, que tenia especial traça en fer botifarres i embotits i per això era anomenat “el Botifarrer”. Per tant, cal Rusiñol també rebria a partir d’aleshores el nom de “cal Botifarrer”.\nLa botiga va tancar durant la guerra civil, però va tornar a l’activitat després del conflicte, a càrrec aquesta vegada de Joan Carrera, fill d’en Pere. Va afegir a l’oferta dels productes habituals, la venda de joguines i d’aquí l’etiqueta enganxada a la imatge que comentem. Veiem com l’establiment era encara conegut com “cal Rusiñol”, encara que era en aquells temps la família Carrera qui el regentava.\nLa informació per fer aquest petit article està extreta del treball de Pere Bel “Comerços que han fet història”, publicat al Butlletí del GCMR núm. 51 (2007).\nRubí cal rusiñol cal botifarrer


Com s'aprèn a estudiar? | Consumer\nLa falta d'organització i concentració són alguns dels errors que dificulten l'aprenentatge\nData de publicació: Dimecres, 09deMarçde2011\n“És molt llest, però no aprova”, “estudia molt, però després suspèn”. Sentències com aquestes s’escolten a pares els fills dels quals en edat escolar no obtenen els resultats acadèmics desitjats. Les causes d’aquest baix rendiment no cal buscar-les sempre en la capacitat o en la intel·ligència dels estudiants. Sovint, l’origen del problema és diferent: no saben estudiar.\nEn el seu llibre “Aprendre a estudiar, no és impossible”, el professor Joaquín Almela defineix el terme “estudiar” com una situació en la qual l’estudiant ha de “situar-se adequadament davant uns continguts, interpretar-los, assimilar-los i retenir-los per després poder expressar-los en una situació d’examen o en la vida pràctica”. El problema sorgeix quan l’alumne té dificultat per dur a terme una o diverses parts d’aquest procés de forma efectiva.\nLes dificultats es poden corregir, però ha de fer-se a temps perquè no es converteixin en un hàbit\nAquestes dificultats poden residir en característiques personals de l’alumne, com la falta d’atenció o la mala memòria, en actituds cap a l’estudi, com el desinterès o la desmotivació, en qüestions organitzatives, com la falta de mètode, tècniques i estratègies d’aprenentatge, o en aspectes ambientals, com la manca d’un lloc adequat per estudiar o l’abundància de distraccions en l’entorn. Totes aquestes dificultats es poden corregir de forma senzilla, l’important és fer-ho a temps perquè no es converteixin en un hàbit que marqui la trajectòria acadèmica de l’estudiant durant la seva vida escolar.\nEl primer pas que han de donar els progenitors, juntament amb els propis estudiants, és analitzar de forma detinguda els diferents problemes que detecta l’alumne en estudiar. L’escolar que obté baixes qualificacions no és l’únic que té dificultats, també pot tenir-les qui, malgrat aconseguir bons resultats, ha hagut de realitzar un esforç major per aconseguir-los.\nEn el procés d’anàlisi han d’intervenir els docents o els tutors\nEn aquest procés d’anàlisi han d’intervenir els docents o els tutors. Les dificultats poden originar-se al moment d’abordar l’estudi a casa, però també poden tenir de base una actitud errònia en classe. Aquests professionals són un suport essencial per obtenir recomanacions sobre estratègies, tècniques i recursos idonis per estudiar de forma efectiva.\nCada estudiant és únic, però en funció de les seves dificultats d’estudi poden definir-se diversos perfils: qui estudia molt i no aprova, qui estudia bé però falla en els exàmens, qui no vol estudiar… Segons aquestes tipologies, les dificultats o els errors poden residir en uns o altres aspectes:\nMètode d’estudi: com afirma Ramón González Cavanach, en la seva obra ‘Estratègies i tècniques d’estudi’, una de les raons per les quals un alumne no és un bon estudiant pot ser “abusar de tècniques i estratègies simples centrades en la repetició i el repàs, en detriment d’altres més complexes com l’elaboració d’esquemes o la construcció de supòsits”. Els especialistes recomanen revisar aquest aspecte metodològic, sobretot, en els casos d’alumnes el rendiment dels quals en estudiar no es reflecteix en els resultats. Un ús adequat de les principals tècniques d’aprenentatge permet diminuir el temps d’estudi i augmentar l’habilitat per comprendre la informació.\nConcentració: en ocasions, l’alumne té voluntat d’estudiar, però no és capaç de concentrar-se en les seves tasques. En aquests casos, cal revisar i eliminar els elements de distracció que poden provocar aquesta falta de concentració i proporcionar-li un lloc d’estudi adequat allunyat de les disrupcions.\nPlanificació: l’engruixada agenda d’activitats extraescolars que atenen cada dia molts estudiants impedeix que comptin amb el suficient temps per organitzar el seu estudi. Un alumne ratllat de mandrós, en ocasions és tan sol un alumne cansat, sense ganes d’estudiar després d’una jornada agotadora. És necessari que els pares i alumnes planifiquin un horari realista, adaptat a l’edat del nen i el seu perfil, que li permeti adoptar una rutina d’estudi eficient.\nComprensió: alguns estudiants són incapaços d’estudiar de forma eficient perquè manquen de la base necessària per entendre la matèria. Aquests casos, més freqüents en alumnes que canvien de nivell o de centre, necessiten una intervenció del tutor o docent, que orienti als pares i a l’alumne sobre els continguts que ha de reforçar per posar-se al dia en l’assignatura.\nMotivació: la falta d’interès i una actitud negativa cap als estudis és una de les principals causes del fracàs escolar. Des de l’entorn familiar, els progenitors poden motivar als seus fills si mostren interès per les seves tasques, participen en elles i expressen satisfacció davant els seus assoliments. D’altra banda, els docents en l’àmbit acadèmic poden utilitzar diferents estratègies motivadores que ajudin a despertar l’interès de l’alumne per les matèries i fomenti el sentiment de competència.\nAnsietat: diferents actituds mentals com la inseguretat, el nerviosisme i l’ansietat poden provocar que un bon alumne sigui incapaç de demostrar els seus coneixements al moment d’enfrontar-se a un examen. S’ha d’ensenyar a aquests estudiants a preparar la ment per a l’examen, fomentar la confiança i seguretat en si mateixos i evitar que cometin errors freqüents, com estudiar de forma desmesurada el dia anterior, dormir poc o alimentar-se malament.\nconcentració estudiant estudiar examenes mancada atenció memorizar-ca


T.S. Direcció de Servicis de Restauració (LOE) – Benvingut a la web de la Formació Professional d'Elx\nT.S. Direcció de Servicis de Restauració (LOE)\nEstar en possessió del títol de Batxiller LOMQE modalitat BCT; de Batxiller LOE modalitat BCT; de batxiller LOGSE modalitat: BCNS ó BT. De Batxillerat Experimental modalitats BCN ó BTI; o haver superat l’opció A ó B de COU.\nTÈCNIC SUPERIOR EN DIRECCIÓ DE SERVICIS DE RESTAURACIÓ.\nEl títol de Tècnic Superior en Direcció de Servicis de Restauració permet l’accés directe als ensenyaments conduents als títols universitaris de grau en les condicions d’admissió que s’establisquen.


Ozturk Flat Istanbul Turquia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nOzturk FlatFerikoy Pasa Mah. Poyraz Sok. No:14-16 D:12 Bomonti, Sisli, Sisli, Istanbul, Turquia, 34500 - Veure al mapaOzturk FlatVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 27 fotos\nSituat en el cor de Sisli, Ozturk Flat és un lloc ideal des d'on descobrir Istanbul. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Ozturk Flat, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen transport hotel/aeroport, servei de bugaderia, neteja en sec, ascensor, servei de llançadora. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, insonorització, videojocs a l'habitació per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Ozturk Flat.


Pornovenjança a la Guàrdia Urbana de Barcelona | NacióDigital\nPornovenjança a la Guàrdia Urbana de Barcelona\nUn agent difon fotos de caràcter sexual de la seva exparella, una altra agent, per haver trencat la seva relació sentimental\nper Redacció, 13 d'abril de 2017 a les 07:34 |\nun agent de la Guàrdia Urbana de Barcelona a Plaça Espanya. Foto: Adrià Costa\nUn subinspector de la Guàrdia Urbana de Barcelona serà jutjat el 28 d'abril per haver difós una foto de caràcter sexual amb la seva exparella, també agent de la Guàrdia Urbana, per venjar-se d'ella per haver tallat la relació, segons explica avui el diari La Vanguardia.\nL'home, enfurismat per haver trencat la relació sentimental, va aprofitar l'ordinador de la comissaria per entrar al correu de la seva ja exparella, de la qual tenia la contrasenya, i agafar una foto on sortia la noia fent-li una fel·lació. Llavors, va enviar la imatge a tots els contactes de la jove, que llavors tenia 23 anys (l'acusat en tenia 36).\nA l'agenda de contactes hi havia familiars, amics, companys de treball, mossos d'esquadra i policies locals. La foto anava acompanyada d'un text amb el número de telèfon de la noia emplaçant a trucar-la perquè li fes una fel·lació.\nL'acusació i la Fiscalia demanen una pena de tres anys per un delicte contra la intimitat per descobriment i revelació de secret. Els fets van passar el 28 de febrer de 2008, tot i això, des de llavors l'acusat no va ha estat mai castigat internament i, a més, va ser ascendit en dues ocasions, passant de sergent a subinspector.\nBarcelona, Societat, Guàrdia Urbana de Barcelona, revelació de secrets, Barcelona, venjança\nPer Anònim el 13 d'abril de 2017 a les 14:34\nEl que es molt patètic es que per fer el judici han tingut que passar 9 anys.\nCal saber una cosa\nPer Anònim el 13 d'abril de 2017 a les 13:55\nCompte que aquests tipus de coses es fan en les dues direccions i per igual. Com és lògic. La maldat no te sexe. Però només es pot denunciar en una direcció. Hi ha ordres a la policia de no donar informació de denúncies d'home contra dona en aquest tipus de delicte.\nÉs evident que també en el sexe cal fer selfies !!!!!\nPer josep maria monsó el 13 d'abril de 2017 a les 12:30\nVivim l'epoca del Narcís perpetu.... o l'epoca L'Oreal.....\nClarament no s'ha fet justícia si aquest home ha pogut fins i tot ascendir\nPer Anònim el 13 d'abril de 2017 a les 09:47\nEs de sentit comú que no es un exemple ni de respecte a la llei ni de ser simplement honrat. Dit això, no entenc la necessitat de fer-se fotos eròtiques que sembla que és la nova moda. El sexe és una activitat íntima, a menys que un sigui actor. Abans que algú em salti al coll dient-me carca, fixeu-vos com les denuncies son per haver vulnerat la intimitat d'una persona. La gent no té el sentit comú de pensar que la parella es pot trencar o les fotos ser divulgades per accident, o que es pot perdre el mobil o l'ordinador i qualsevol les pot trobar etc.. El sexe també requereix selfies??


Eva Handels GmbH - Mapa de localització (ubicació) i dades de contacte\nEva Handels GmbH - Dades de contacte\n8181 St. Ruprecht/Raab Àustria\nProductor i distribució de pomes\nEVA es va fundar en 1993 fruit de la fusió entre els comerciants de pomes més significatius d'Estiria. Una presència global marcada al mercat d'aproximadament 1.000 productors de fruites, el grup OPST Obst Partner Steiermark GmbH i les plantes d'embalatge, li proporciona a EVA un èxit a llarg termini.\nUn sistema ben concebut divideix les tasques dins de la producció de pomes estirias: EVA s'encarrega de les exportacions a tots els mercats fora d'Àustria, així com de les tasques de coordinació estratègica tant dins com fos del país. Els aproximadament 1.000 centres productius són centres reconeguts per la Unió Europea i es troben organitzats sota l'organització de productors OPST Obst Partner Steiermark GmbH. Subministren els seus productes a 11 plantes d'embalatge i a través d'EVA a tots els mercats fora d'Àustria. Per la seva banda, les plantes d'embalatge s'encarreguen de l'emmagatzematge, selecció, embalatge i subministrament a tots els clients austríacs seguint els models d'actuació més moderns.\nCom a empresa d'exportacions de la regió d'Estiria, EVA proveeix el mercat internacional amb pomes que provenen des del més verd cor austríac. L'exclusiva producció de fruites amb un elevat nivell de qualitat compta amb una gran tradició en aquest lloc. Ja des d'antany les monarquies austríaques proveïen als tsars russos amb pomes estirias, que s'enviaven en toneles de fusta. En l'actualitat podem trobar en Estiria més d'1.000 empreses modernes dedicades al comerç de la fruita que el seu principal objectiu és el de proporcionar productes de qualitat. S'han organitzat per col·lectius de vendes i s'encarreguen de l'emmagatzematge i comercialització de les collites en un àmbit de mercat regional. Com a major comerciant de fruita austríac, EVA recolza als pomicultores en el seu esforç per oferir una qualitat òptima, invertint temps, diners i Know-how per aconseguir una condicions perfectes de producció, magatzem i logística.


Això estava en un contrast total amb l'opinió tradicional que es tenia sobre l'ús dels submarins fins a aquell moment, segons la qual aquests només servien per emboscar, esperant a les bocanes dels ports per atacar els vaixells que entressin o marxessin. Aquesta va ser una tàctica de molt d'èxit emprada pels submarins britànics al mar Bàltic i al Bòsfor durant la Primera Guerra Mundial, però que no es podia dur a terme si la rodalia dels ports estaven ben patrullades. També hi havia teòrics navals que pensaven que el submarí havia de ser emprat amb una flota principal com un destructor, tal com van fer els alemanys a Jutlàndia (tot i que amb pobres resultats per la precarietat de la comunicació). Els japonesos també es van afegir a la idea d'una flota submarina i mai no van fer servir els seus submarins si no era per bloquejar un port o per assaltar un comboi. Tanmateix, el submarí encara no tenia una gran reputació a les marines del món. Això també succeïa a la Kriegsmarine, on els Großadmiral Erich Raeder destinava els escassos fons disponibles en la construcció d'una marina de superfície.\nSovint es creu que l'origen de l'acrònim ASDIC prové de les inicials British Allied Submarine Detection Investigation Committee (Comitè Britànic Aliat d'Investigació de Detecció de Submarins); aquesta va ser l'explicació oficial quan el sistema passà al domini públic, però avui es creu que només és una excusa creada amb posterioritat, car no s'han trobat rastres d'aquest comitè. Més aviat, sembla un nom en codi per evitar l'espionatge. El treball en la propagació del so (utrasònics) esdevingué ASD-ics (anti-submarine detection-ics; detecció anti-submarina)\nAltres vaixells alemanys van començar a fer-se presents a l'Atlàntic. El dia de Nadal de 1940, l'Admiral Hipper atacà el comboi de tropes WS-5A, però va haver de retirar-se per l'escorta. El Hipper va tenir més èxit dos mesos després, el 12 de febrer de 1941, quan es trobà al comboi SLS-64, format per 19 vaixells sense escorta de cap mena i en va enfonsar nou. El gener de 1941, els ràpids creuers Scharnhorst i Gneisenau, els canons dels quals superaven els de qualsevol vaixell aliat que els pogués seguir, s'havien dirigit a mar obert des d'Alemanya per atacar les rutes de navegació en l'Operació Berlín. Amb tants exploradors per tot l'Atlàntic, els britànics van veure's obligats a protegir els combois amb cuirassats sempre que fos possible. Això salvà en dues ocasions als combois: al febrer, la presència del vell cuirassat HMS Ramillies va protegir el Comboi HX-106; i un mes després, el Comboi SL-67 va ser salvat per la presència del cuirassat de la I Guerra Mundial HMS Malaya.\nUn dels principals desenvolupaments va ser l'equipament de localització de direcció per ràdio, conegut com a HF/DF (High-Frequency Direction-Finding, localitzador de direcció d'alta freqüència), o Huff-Duff, que va ser gradualment implantat als bucs d'escorta majors. El HF/DF deixava a un operador veure la direcció d'una transmissió, encara que no es poguessin llegir els missatges enviats. Amb la tàctica de llopades que feien que els submarins emergissin a la superfície per informar de la posició d'un comboi, hi havia un trànsit continu de missatges per interceptar. Un destructor podia dirigir-se cap a la direcció del senyal per atacar el submarí o, com a mínim, per fer-lo submergir-se i evitar que pogués organitzar un atac coherent contra el comboi. Quan en un comboi hi havia dos vaixells equipats amb el HF/DF, es podia triangular la posició dels submarins. A més, els britànics van estendre l'ús d'estacions d'HF/DF a la costa, així podien informar contínuament els combois amb les posicions dels submarins que hi havia als seus voltants en tot moment.\nLa introducció pels britànics del Llum Leigh el juny de 1942 va ser un factor significatiu en la lluita de l'Atlàntic Nord. Era un potent focus que automàticament s'alineava amb el radar de l'avió per il·luminar objectius de cop i volta en les darreres etapes d'un atac. Això permetia als avions britànics atacar els U-boots mentre estaven recarregant les bateries a la superfície durant la nit.\nL'agost de 1942, els U-boots van ser dotats amb detectors de radar per permetre'ls fugir dels atacs sobtats amb avions o corbetes equipats amb radar. El primer equipament, anomenat el Metox en honor del seu creador, era capaç de detectar les bandes mètriques emprades pels primers radars. Això no només permeté als U-boots evitar la detecció pels escortes canadencs i estatunidencs, equipats amb equips de radoar obsolets, sinó que els ajudava a atacar els combois que empressin aquest tipus de radar.\nA la fi de la guerra, els alemanys van introduir la sèrie Elektroboot, l'U-Boot tipus XXI i l'U-Boot tipus XXIII de curt abast, finalitzat el gener de 1943, però que no entrà en producció fins a 1944-45. El Tipus XXI aconseguia anar 17 nusos (31 km/h) submergit, molt més ràpid que un Tipus VII a plena potència en superfície, i gairebé tan ràpid com els vaixells que atacava; però només es produïren massivament a partir de 1944, i només un Tipus XXI realitzà una única patrulla de guerra abans la fi del conflicte, sense reeixir establir cap contacte amb l'enemic.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Batalla_de_l%27Atlàntic_(1939-1945)&oldid=26872169»\nDarrera modificació: 2 abr 2021 a les 15:25


Felicià Fuster, a l’ombra de les paraules – Lleonard Muntaner Editor\nFelicià Fuster, a l’ombra de les paraules\nFelicià Fuster fou un conegut enginyer, home d’empresa, gestor… amb una llarga tirenga de càrrecs públics, un ampli full de serveis i una experiència i eficiència contrastades en els camps en els quals ha desenvolupat la seva activitat. Però va ser també una persona a la qual les arts i les humanitats no li eren alienes, ni molt manco. Per una i altra raó jo diria que, des del turó de la seva experiència vital, sens dubte tenia moltes coses per contar, moltes opinions a manifestar i —per què no?— molts consells per donar. Tot i la seva trajectòria, tot i els èxits professionals, els dubtes formaven part de la seva personalitat i l’acompanyaren constantment. Així ho expressava sempre que en tenia oportunitat: «La troballa d’un coneixement major no suposa necessàriament una major seguretat, sinó un dubte més transcendent. Un dubte recolzat en un major coneixement, beneït dubte. No hi ha ningú més perillós que qui, amb un coneixement insuficient, no tengui dubtes.»\nEn Diàleg / 21


PLA D’ORGANITZACIÓ DEL CENTRE 2021.22\nPLA OBERTURA 21.22Descarga ...\nExpliquem contes orals, ens enportem un llibre a casa, fem punts de llibre,...\nSorpresa a l’escola!\nAvui al matí quan hem arribat a l'escola hem trobat unes pancartes d'allò més alegres i motivadores. La veritat que teniu tota la raó del món, ho estem fent molt bé tots i totes plegats, formem una gran comunitat educativa. Us agraïm moltíssim tant...\nNúmero sorteig panera alumnes de sisè.\nEl número premiat al sorteig dela panera dels alumnes de sisè és el 454, de la sèrie 19 ...


La marea se vuelve roja: Vídeo de la jornada de celebració del desè aniversari de l´Hort Comunitari De Carolines\nVídeo de la jornada de celebració del desè aniversari de l´Hort Comunitari De Carolines\nHa trigat una miqueta, però ja tenim el vídeo de la celebració del desè aniversari de l'hort comunitari de carolines. Un espai petit però únic en la vida social i veïnal d'un barri i d'una ciutat. Un espai que a poc a poc ha anat generant relacions i complicitats entre gent diversa.\nUn espai sobre el qual gira gran part de l'activitat social d'aquest barri que lluita per sobreviure.\nEsperem que us agradi. Una abraçada, la redacció\nPublicado por marea roja alacant en 2:58\nEtiquetas: Hort Comunitari\nCrónica de la concentración del 8 de agosto por el...\nVídeo de la jornada de celebració del desè anivers...


L’Ajuntament de Sant Josep ordena la immediata suspensió de la demolició de la Casa Van der Driesche\nEl Consistori ha ordenant el precinte i la paralització immediata de les obres.\n2 min. Palma 21/09/2018 23:47\nAquest dematí l'Ajuntament de Sant Josep de la Talaia ha ordenat la immediata suspensió de les obres de demolició de la Casa Van der Driesche i el precinte d'aquesta .\nEl govern municipal ha procedit a decretar el precinte immediat de l'obra per tal d'evitar la continuació de les obres d'enderroc. Tanmateix , la policia local continuarà realitzant passades d'inspecció periòdica per assegurar que no es torna a vulnerar el decret de paralització.\nDes del Consistori es lamenta que la propietat hagi vulnerat l’ordre de paralització i que s’hagi fet cas omís de les notificacions practicades. Aquests lamentables fets, expliquen fonts municipals, "s’han posat en coneixement del col·legi d’Arquitectes i se’n donarà compte als òrgans competents".\nSegons IB3, els propietaris de la casa Van der Driessche, començaren a esbucar l’edifici aquest divendres dematí. Una veïna ho va veure i telefonà a la policia, raó per la qual va aturar-ho perquè incomplia l’ordre de paralització d’obres en temporada estival.\nPrecisament, dimarts, el Consell d'Eivissa va demanar a l'Ajuntament de Sant Josep que adoptàs les mesures necessàries per suspendre la demolició de la casa Van der Driessche. L'executiu insular va aprovar aquesta petició amb un decret que acordava "la suspensió de l'executivitat de les obres de demolició de la casa Van der Driessche" mentre s'estudia el recurs presentat pel Col·legi Oficial d'Arquitectes de les Illes Balears.\nLa casa Van der Driessche, construïda en la dècada dels 70 a Cala Molí per a la família holandesa que li dona nom, és obra de José Antonio Martínez Lapeña i Elías Torres, Premi Nacional d'Arquitectura 2018.


Dofins nedant davant del Prat de Llobregat\nAquesta és una de les principals conclusions dels estudis previs del Pla d’estabilització del delta de Llobregat que l’AMB ha portat a terme aquests darrers mesos\nL’AMB, en coordinació amb altres administracions i organismes implicats, ha portat a terme diferents estudis per tenir més coneixement sobre la dinàmica del litoral i, d’aquesta manera, trobar solucions futures per frenar la regressió de les platges metropolitanes. Els estudis s’han realitzat a partir de les sèries històriques de fotografies aèries, les mesures d’amplada de platges que l’AMB ha recollit mensualment des de fa 20 anys, i les mesures de la part submergida de tot el delta del Llobregat. La principal conclusió que se’n deriva és l’existència d’un sistema dinàmic de barres naturals de sorra submergides que no és estable ni permanent. Aquest relleu sorrenc es troba a 200 metres de distància de la línia de costa, les barres tenen 1,5 metres d’alçada i es disposen al llarg de 20 quilòmetres, des de la desembocadura del Llobregat fins a les Botigues de Sitges.\nLes barres sorrenques protegeixen eficaçment la platja: els models han detectat una relació directa entre el fet de no perdre sorra i la presència d’aquest sistema sorrenc submergit. Caldrà determinar amb les pròximes investigacions el comportament i la dinàmica d’aquest sistema de barres de sorra i saber si és permanent o fluctuant. A banda d’aquest descobriment important, de l’estudi en deriven també un seguit de conclusions que ajuden a entendre la dinàmica i els processos litorals en aquest sector del delta del Llobregat:\n– Pèrdua anual de 175.000 m³ de sediments al delta del Llobregat\n– L’aportació de sorra del port de Barcelona en compliment a la Declaració d’impacte ambiental (DIA) no evita la regressió del litoral\n– Existència d’onades regressives que tenen freqüències variables i es mouen de nord a sud, amb episodis d’erosió que no sempre es corresponen amb els temporals més forts. Aquestes onades regressives impliquen variacions en l’amplada de les platges.\n– Els temporals de component sud tenen molt més impacte al litoral metropolità sud que no pas les llevantades, a causa de la mateixa línia de la costa i de l’orientació de les platges\n– Augment en la freqüència dels temporals de sud\n– La combinació de tots els factors esmentats anteriorment, juntament amb l’existència d’infraestructures i la manca d’aportació natural de sediments, fa que el litoral metropolità sud sigui un sistema molt complex, que requereix un seguiment i monitoratge per preveure’n l’evolució futura\nLa secció de Cartografia de l’AMB està elaborant el model digital del fons marí del litoral metropolità nord, amb les dades que es van recollir durant la primera quinzena del mes de maig a través de les topobatimetries. Es podrà consultar i descarregar aquest producte gratuïtament a través del geoportal de cartografia. L’objectiu és que l’AMB faci anualment aquestes topobatimetries per conèixer l’evolució de la dinàmica de la part submergida de la costa i pugui monitorar així la complexitat del litoral metropolità. A més, el Servei de Platges també portarà a terme aquest mateix any els estudis previs per a l’estabilització de les platges del litoral nord. Amb aquesta diagnosi, l’AMB tindrà una fotografia de la dinàmica i funcionament de tot el litoral metropolità.\nAquest seguit de conclusions formen part d’una primera diagnosi del funcionament del litoral metropolità sud i permeten establir un seguit de possibles propostes per frenar la regressió, que podrien formar part del Pla d’estabilització i que requereixen col·laboració interadministrativa amb els altres organismes competents:\n– Protegir de manera urgent les zones més afectades per la regressió.\n– Instal·lar geotubs submergits: dics reversibles construïts amb geotèxtil –un material sintètic resistent que té menys impacte en l’ecosistema natural–, que podrien funcionar com a barreres protectores en cas que no hi hagi barres sorrenques naturals.\n– Aportar sorres amb una granulometria adequada perquè les platges siguin més estables i s’eviti així una pèrdua ràpida de sorra.\n– Seguir potenciant els sistemes dunars.


Esperit lliure, Joan Fontdeglòria (lpc3.com)\nJoan Fontdeglòria 14-09-2012\nHeliogàbal, 12 de setembre de 2012\nPer fer-nos una idea del que podem trobar rere Esperit!, o el que és el mateix, rere Mau Boada, n'hi hauria d'haver prou afegint "Lliure!" al nom que fa la cosa. Perquè Boada és justament això, i sense impostures: un músic no sotmès, que no calcula ni peròs ni contres, intuïtiu, que viu la música com la vida mateixa, com un procés per trobar-se amb ell mateix i amb la resta, i que ho fa de manera tan poc calculada que se'ns dibuixa inèdita; en definitiva, som davant d'un saludable rara avis.\nBoada ha estat en mil i una formacions, girant tant com ha pogut, més que actiu, hiperactiu, i als trenta ha pres la iniciativa tot sol amb Esperit!, amb un primer disc recull de gravacions, experiències viscudes, una mena de diari caòtic, l'anomenat Endavant Continu (Bankrobber, 2011). El resultat ens va enlluernar, amb un concepte musical -per fi!- nou per aquests verals, amb arrels i alhora personal, autèntic i, sobretot, molt natural, tal com raja. Així és com no desaprofito cap ocasió per reviure'l a prop, per compartir i prendre-li, si em permet, part d'aquesta energia vital brutal que exhibeix.\nEn aquesta ocasió presentava nou EP a l'Heliogàbal, Elèctric mustela, un recull de quatre talls ara gravats però recurrents en viu, si no en aquest format, almenys versionats o revisitats per ell mateix. I és que es fa difícil sentir-li el mateix tema sonant sempre igual de dalt a baix. Perquè aquí no trobem el clàssic disc reproduït en viu, sinó tot el contrari: les cançons de Boada neixen on i quan sigui, impulsades vivencialment, creixen en viu i, potser, com és el cas, s'enllaunen. De fet, aquesta vegada ni tan sols es presenten en el format físic habitual sinó en forma de samarreta amb la descàrrega digital del disc. Com veieu, ben poc convencional.\nEl concert, doncs, més que una posada de llarg a l'ús, era la millor excusa per reviure el personatge, la seva hiperactivitat, les seves mil i una cares. Així se'ns va presentar a l'Heliogàbal, tot sol o puntualment acompanyat per Joan Palomo al baix, muntant-se i desmuntant-se les seqüències, gravant-les en viu i reaprofitant-les per convertir-se en un veritable home-orquestra. Com acostuma, va anar desgranant les peces amb la màxima brevetat, com si fossin estats d'ànim: des de la introspecció folk, a voltes quasi trip-hop, fins a certa psicodèlia ben bruta, triposa. I pel camí, el seu punt fort: la crida a la felicitat, o almenys a l'alegria de viure, sobretot amb Mahave -fins ara, als concerts, la Waka waka mamayé-, o Elèctric mustela, totes dues habituals en viu i ara enregistrades al nou EP. Perquè quan es posa tropical, rocker o fins i tot "metalero", Boada és realment únic, encomanadís com cap altre.\nPerò aquesta vegada, tot i que a l'Heliogàbal no s'hi cabia, no va trobar la manera de transmetre a fons com acostuma. El moment de deixar-se anar no va existir. Potser va ser per les dues fileres de públic assegut -així és molt complicada, certa eufòria-, o pels problemes de sonorització -entre d'altres, el micro és com si no hi fos-; o per una puntual apagada elèctrica -va trencar el clima que tant li estava costant crear-, o per les interferències d'un mòbil inoportú. Potser no va trobar en les mirades del públic la complicitat que sempre sembla buscar. El fet és que l'entorn i les condicions no van ser les adequades i, tractant-se com és el cas d'algú que viu, respira i toca tan a prop de l'emotivitat, el resum és que el concert va acabar sent més fred que de costum, fins al punt que al final la gent ni es va adonar que s'havia acabat: mentre Boada recollia els trastets, ni hi va haver esma de reclamar bisos.\nLa seva proposta depèn com cap altra del que es respira ara i aquí, i la nit de dimecres, a l'Heliogàbal, va trobar massa condicionants en contra. És el perill de no calcular, de deixar-se endur per l'instant, però és alhora la seva grandesa. Perquè el dia que tot quadra, és més gran que qualsevol altre i, el dia que no, ja supera de llarg la mediocritat dels fingidors habituals. I perquè, en definitiva, és millor un esperit lliure a mig gas que mil i una ànimes hipòcrites.


Arnau Barios rep el guardó Ciutat de Barcelona per la seva traducció "Eugeni Oneguin" | Lleida.com\nArnau Barios rep el guardó Ciutat de Barcelona per la seva traducció "Eugeni Oneguin"\nEl filòleg lleidatà Arnau Barios (Térmens, 1989) va ser guardonat el passat 28 de gener amb el premi Ciutat de Barcelona 2020, en la categoria de traducció per la novel·la Eugeni Oneguin (publicada per Club Editor), una obra clàssica de la literatura russa, original del poeta, dramaturg i novel·lista Aleksandr Puixkin (1799-1837).\nBarios, establert des de fa set anys a Rússia, exerceix de professor de llengua castellana i els darrers tres anys, com a professor de llengua catalana de l'Institut Ramon Llull a Sant Petersburg. Destaca del seu llibre la importància de la identitat russa canalitzada a través de la literatura "Puixkin és el pare de les lletres russes. A Rússia s'escrivia una literatura segons les modes europees i va ser Puixkin el que va modernitzar la llengua i la va convertir en un instrument literari de primer nivell". I aquesta identitat és la que ha volgut mantenir en la seva traducció.\nEl jurat dels premis format per Anna Guitart Ferrer, Victòria Alsina Keith, Pere Comellas, Montserrat Franquesa i Sebastià Bennasar, va valorar la traducció en català i en vers del clàssic universal rus, que defineixen com "un text que no defalleix tot mantenint el ritme de l'original i alhora fent-lo proper al lector d'avui". I és que l'autor ha utilitzat els darrers deu anys per realitzar aquesta traducció, de més de cinc mil versos.\nLa novel·la original de Puixkin havia estat editada anteriorment en català, en un volum en prosa traduït de la versió anglesa, pel traductor, escriptor i jurista Xavier Roca-Ferrer (editada per Columna el 2001).\nL'acte d'entrega dels premis tindrà lloc l'11 de febrer al Saló de Cent de Barcelona, presidit per l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau i conduït per la periodista Núria Dias. Amb la direcció artística de Pep Salazar.\nTxema Martínez: “La traducció et permet arribar a les entranyes de la llengua”\n"El traç magistral" de Joanna Quinn a l'Animac\n⏯ Àngels Ponsa afirma que el lliurament de les obres es fa amb "indignació i un disgust profund"\nEl Museu de Lleida acabarà d'entregar a l'Aragó els béns de la Franja al març


com utilitzar gel en cabells naturals\nNo, es pot aplicar als cabells secs. Recomano rentar-los, condicionar-los i assecar-los perquè quedi agradable i desenredat. En la majoria dels casos, els productes de gel tenen un alt contingut d’aigua i saturaran els cabells secs, cosa que facilita l’estil, ja que tindràs més control i aguantaràs des del principi. El cabell humit amb gel fa que sigui fàcil d’aplicar, però li donarà un aspecte humit i net i no obtindrà tant volum ja que el cabell ha d’acomodar el pes de l’aigua i del gel al cabell.\nRenteu-vos els cabells abans d’aplicar qualsevol producte. El cabell ha d’estar net.\nEl cabell brut + Gel dóna aquest aspecte cruixent i escamós que condueix a un cabell sec.\nAplicar sobre cabells mullats / humits: més fàcil de pentinar\nNo apliqueu massa producte: sembla horrible\nDesprés d’aplicar el gel, pentineu-lo al lloc. O utilitzeu els dits per obtenir l’aspecte desitjat.\nCrec que depèn de vosaltres i no importa el cabell sec o mullat.\nPersonalment faig servir gel humit fixat i, ja que he de mantenir el meu estil de pèl en una sola direcció, és per això que faig servir sobretot en cabells secs. La majoria del gel té un efecte baix sobre el cabell mullat, per tant, es prefereix el cabell sec.\ncom es diu marit en àrabcom es diu cony en francèscom afegir tipus de lletra a imoviecom obrir un club de jazzcom respondre a de donde erescom escapar d’un asfíxia a terracom fer que el tint de les celles duri més


La Cotorra de la Vall: Trobada de grups de balls a Tavernes\nAhir Tavernes va viure una trobada de grups de balls populars arribats de punts diversos de la geografia valenciana. Grups de Cullera, Torrent, Sueca, Alboraia, Benimodo, Bellreguard, Canet de Berenguer, Xeresa i Tavernes com amfitrió es donaren cita a la nostra localitat i oferiren pel carrers diverses mostres dels seus balls.\nCal indicar que pel carrer no hi havia tanta gent com en altres ocasions i fins i tot van vindre a Tavernes menys balladors que altres anys ja que hi havia diverses trobades de dansa, per exemple la trobada de Xàtiva o la trobada de la Diputació de Corbera. A la nit es va viure el tradicional sarao dels grups participants.\nPublicat per La Cotorra de la Vall a 13:58


Cerca totes les ofertes d'hotels a Primrose Entrada:\nInn at the Station...Habitacions per nit per només Més zones a Clitheroe\nMés de 1.175.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 31.000.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Primrose Centres i àrees comercials\nPrimrose és el lloc perfecte per explorar les fascinants atraccions i llocs culutrals de Clitheroe. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Primrose és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Estalvii temps i diners fent la reserva amb Agoda.com, que us promet les millors opcions d'hotels a Primrose i molts més àrees a Clitheroe. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Inserti les seves dates de viatge a la nostra pestanya de recerca i busqui els millors preus en allotjaments a Clitheroe.\nHotels destacats a Primrose, Clitheroe\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Clitheroe, Inn at the Station és...\nTots els hotels de Clitheroe\nHotels a Primrose: Inn at the Station\nLlocs d'interès a Primrose: CowmansClitheroe


Francesc Amaro / Director de teatre: de juliol 2014\nConfesso que no sóc un freqüent espectador d'òpera. Confesso que és un gènere que he tocat molt poques vegades i que em queda una mica llunyà. No obstant això, l'òpera de L'eclipsi que s´ha pogut veure a la sala petita del TNC és espectacular i molt divertida . La versió lliure que Alberto García Demestres ha fet del fantàstic text de Paco Zarzoso funciona a la perfecció, i la direcció escènica de Xavier Albertí ha donat al muntatge equilibri, agilitat i un extraordinari dinamisme. Sense perdre gens de la poètica de la versió original, L'eclipsi del TNC ens endinsa en una divertida trama amorosa que gira al voltant d'un misteriós casament. Potser a partir d'aquest èxit es desmuntaran molts dels prejudicis que susciten aquesta mena de propostes, malgrat que moltes vegades no responen a les expectatives.\nAlbertí i García Demestres ja havien coincidit l'estiu passat a Peralada amb Wow!, i van tornar a demostrar una gran compenetració amb una obra més ambiciosa, acompanyada d'una detallista escenografia de Llorenç Corbella, amb una ben ambientada sala de cerimònies i un cementiri, i un efectista vestuari de Montse Amenós. Amb tots aquests elements ben acoblats, la trama es desenvolupa amb precisió. En cap moment, malgrat les parts parlades que van a càrrec d'uns implicats Mercè Sampietro (mare difunta) i Pere Ponce (leninista treballador del cementiri) es perd el fil musical narratiu. L'empresari Ramon (sòlid Antoni Comas), propietari d'una multinacional hotelera, ha organitzat el casament de la seva filla Leonor (una Maria Hinojosa de gran presència escènica i bons recursos vocals) i Carla (estupenda Anna Alàs).\nTot s'ha dissenyat seguint la carta astral de les dues núvies. L'enllaç se celebrarà durant un eclipsi solar que arribarà acompanyat de turbulències climatològiques i d'altres fets que donaran pas a alguns hilarants imprevistos i situacions del passat mal resoltes. Nenes que juguen amb calaveres, monges cabareteres i els monstres de cada un sortint a la llum irrompran a l'escenari. El septet dirigit pel mateix Demestres es va desenvolupar amb solvència. La desaparició del sol fa que emergeixi la part més fosca d'una partitura que explora els moments més tenebrosos dels protagonistes. En la composició hi ha molt recitatiu, però també hi ha àries de gran bellesa, com les que interpreten les dues núvies o les més delirants d'una brillant Isabella Gaudí (Diana). Elisenda Pujals (fotògrafa i exparella de Carla), Claudia Schneider (Penèlope i germana de Leonor) i Josep Ramon-Oliver (pintor) completen un elenc d'altura.\nUna formidable labor de conjunt —excel•lents músics i actors— i amb projecció. No és habitual assistir a una estrena d'òpera contemporània amb una acollida tan entusiasta com la que va vaig presenciar quan vaig assistir a veure L'eclipsi. Les aclamacions al final de la funció es van prolongar durant diversos minuts. El públic havia gaudit amb aquesta esbojarrada però mesurada tragicomèdia musical. I per acabar vull mencionar a Gregori Ferrer un d’aquests excel·lents músics que tocava el clavicèmbal. És familiar meu i em sento orgullós de la seva feina. Felicitats!!!\nEls actors Ricard Farré, David Marcé i Arnau Puig són molt joves però ja porten bones experiències teatrals al seu bagatge. Acaben de formar la companyia La Padrina i per estrenar-se van demanar a Josep Maria Miró, un dels dramaturgs contemporanis més prolífics, más representats, premiats i traduïts, perquè els escrivís i dirigís la seva primera obra. El títol de la peça, Estripar la terra, és una expressió pagesa, aquí metafórica, que significa remoure superficialment la terra perquè s'airegi abans de conrear-la. Hi ha una història troncal dins la qual s'insereixen altres episodis com si es tractés de nines russes, amb constants flashbacks integrats com a històries dins de la història i fins i tot amb diferents nivells temporals en un mateix moment. En un medi urbà, d'estripar la terra se'n podria dir deixar la pols sota l'estora. En un medi rural, la regeneració serveix per fer de tapadora del que no es vol dir. Aquesta relació entre urbà i rural es respira en tota l'obra Estripar la terra, una altra de les peces carregades d'intriga als quals té acostumats els espectadors l'autor d'El principi d'Arquimedes, aquella altra proposta ambientada en un club de natació i que amagava una velada acusació de pederastia.\nL´obra ens mostra la relació entre dos companys de treball i el voluntari que els ajuda, a la típica casa de cultura o centre cívic dels que abunden en qualsevol ciutat catalana; amb realisme i naturalitat es desgranen els conflictes latents i declarats que es produeixen entre els protagonistes després d´anunciar-los una reducció de personal: davant d'aquesta angoixant disjuntiva, comprovem, que la reacció dels personatges es torna egoista i fins i tot cruel. Els dos suposats amics no reparen en mitjans per conservar la seva ocupació, i així es llancen a una guerra soterrada i hipòcrita d'estratagemes, acusacions, desprestigis i retrets, en una batalla en la qual el cap de turc acaba sent el voluntari, que assisteix a la guerra bruta desfermada amb una barreja d'incredulitat i desconeixement, encara que fet i fet res d'això li lliurarà del brutal linxament que li reservaven.\nEstripar la terra passa en una zona rural —cosa que li dóna certament un aire més intrigant encara—, però podria passar en un centre cívic urbà de l'Eixample, un casal de barri centenari o una associació —oenegés incloses— de les moltes que poblen la societat més pròxima, perquè allò que "estripa" l'autor és com es congria una mala relació personal i com creix una sospita d'anada i tornada entre tres personatges a qui els unia, aparentment, un estret vincle de confiança.El millor del text és que amb sobrietat i proximitat evoca molts dels grans temes de la societat post-crisi actual, en particular la d'aquells joves que han assistit a l´enfonsament del miratge de riquesa de mitjans de la década passada. L´autor ens descriu amb precisió com la crisi que ha arrasat moltes coses al seu pas (com per desgràcia, en moltes ocasions els principis) i ha deixat una societat aturada i paralitzada, endurida i desencantada que ha estat abandonada a la seva sort pels polítics , que no fa gaire preconitzaven un esplendorós horitzó de benestar. Un cop ensorrat el fràgil escenari de cartró pedra s'imposa la realitat dels tripijocs i corrupteles, de la lluita per un bé bàsic com és l'ocupació, realitat de la qual no se salva ni un virtuós centre cívic ...\nPunyalades traïdores, hipocresies, males arts, assetjament i discriminacions se succeeixen amb el contrapunt final de l'emocionant discurs que, un cop jutjat, i condemnat, el voluntari embasta a la manera d'epitafi. Molt recomanable!!!\nSegona obra que la jove companyia (no té ni un any de vida) Sixto Paz estrena a la Beckett. I aplicant el sistema de taquilla inversa (vegeu l'obra i pagui després) i amb un text d'un autor europeu contemporani tornen a trobar l'èxit. Busquen obres que transmeten quotidianitat, abonades a l'humor, però amb fons dramàtic i amb una proposta escènica de mínims. L'any passat va ser amb Si existeix, encara no ho he trobat del britànic Nick Payne. Aquest any li toca a un altre geni dramaturg anglès, Duncan MacMillan amb el text Pulmons.\nEl text té una aparença simple, però amaga dins seu jocs, girs, i passatges poètics. Però segons l'autor tot es resumeix a una conversa d'una parella al voltant d'una pregunta, Volem tenir fills? El punt de partida ja marca el to empàtic i proper amb l'espectador, estan a la cua de l´IKEA. Però en escena només veiem un llit de matrimoni. La força llavors rau plenament en el text i en el treball dels actors que es mouran per l'escenari i al voltant de llit fent creure al públic que ara estan en un cotxe, en una discoteca o en una barra del Starbucks.\nL´autor parteix del que podria semblar un retrat generacional, una altra postcomèdia romàntica sobre la generació nascuda entre finals dels setanta i principis dels vuitanta, per construir un exercici teatral que redueix el fet escènic al seu esquelet: conversa i joc. Dos personatges molt ben escrits, dos intèrprets que broden el registre de la veritat i una direcció subtil i encertadíssima fan possible un espectacle rodó, que fa riure i fa pensar, i que mereix que ompli la platea a cada representació. L’autor centra l’acció en la conversa, i és la conversa la que es mou, la que evoluciona i la que serpenteja, com si els protagonistes intentessin seguir el seu curs. El retrat generacional és precís i molt acurat: una barreja de síndrome de Peter Pan, por al compromís, inseguretat, precarietat laboral i econòmica, desconcert global i futur incert. Quin és el sentit de portar una altra criatura al món, en aquest món on ens ha tocat viure, ple d’injustícies, contaminació i misèria. Per què fins i tot els més estúpids poden procrear, col•laborant sense saber-ho a la degradació del nostre planeta i de la nostra espècie? Ja som més de set mil milions de persones a la Terra…\nLa direcció de Marilia Samper sap aprofitar al màxim un text que ja és capaç de crear mons en si mateix, i el llit en escena es converteix en qualsevol cosa amb una naturalitat espaterrant. Les transicions entre escenes (o entre diàlegs, més ben dit) són tan fluïdes com el text mateix: un moviment, una frase, un gest ens fa avançar un dia, una setmana, un any, i el joc teatral permet que tot sigui possible en aquell llit, davant dels nostres ulls. Menció apart mereix el treball de la responsable de la coreografia i el moviment, Nuria Legarda, que ha creat rutines físiques i petites danses de parella, algunes d’elles gairebé imperceptibles, que fan moure la història i els personatges i converteixen el temps i l’espai en una matèria gairebé fungible.\nPerò si Pulmons és una obra que funciona ho és, sobretot, pels seus dos intèrprets: Pau Roca i Carlota Olcina. Els dos convencen i enamoren a l’audiència des del minut zero, però és sobretot l’actriu sabadellenca qui, també gràcies a un personatge més polièdric i agraït, ens regala un recital de veritat escènica inoblidable. Carlota Olcina defensa un personatge intel•ligent, vital i apassionat amb ofici, tècnica i compromís, i això ens fa sortir del teatre preguntant-nos per què no la veiem més sovint als nostres escenaris. La seva química amb Pau Roca com a parella teatral és innegable, i els breus moments d’intimitat que els dos aconsegueixen dibuixar, en un instant, arriben a fer-nos sentir voyeurs, com si espiéssim aquesta parella pel forat del pany del seu dormitori.\nUna altra aposta més de la Sala Beckett amb el teatre europeu més contemporani i una altra mostra de confiança en la producció de Sixto Paz, una companyia que batalla amb enginy per a la dignitat del teatre. Amb gent així, el futur del teatre serà més fort i saludable.


Contes archive at Col·lecció de moments.\nArxiu per la categoria 'Contes'\nLi agrada passejar sota els arbres. Mira les fulles com si les volgués descobrir una a una. La claror que es filtra entre les branques, indirecta, en cap moment l’enlluerna. I així, sembla que no troba el moment de tancar els ulls. Ni parpelleja. Allarga la mà com si volgués acaronar la fulla o l’arbre, algunes [...]\nPublicat July 24th, 2008\ta Contes. 19 Comentaris\n- M’ha agradat parlar amb tu.\n- A mi també, ho he passat bé. Ens continuarem veient ara que hem acabat aquesta feina?\n- A mi m’agradaria que ens poguéssim conèixer millor.\n- Creus que és pot conèixer del tot una persona?\n- No, del tot no, però m’agrada acostar-m’hi cada vegada una mica més. Tant com sigui possible.\nHistòries de tren – represa.\nPublicat July 1st, 2008\ta Contes. 13 Comentaris\nL’Adrià va tornar d’Edimburg, el mes de maig, tal com estava previst, a passar uns dies de vacances a Catalunya.\nHavien estat en contacte per correu electrònic d’una manera poc regular. Després de les dues primeres cartes que s’havien creuat Històries de tren – 2 (continuació) i Històries de tren – 2 (final), havien fantasiejat junts [...]\nPublicat May 14th, 2008\ta Contes. 18 Comentaris\nAcabo de llegir un post molt trist sobre la solitud al blog Armonia. Per compensar, avui m’havien explicat una història, de psicòlegs, però que m’ha semblat molt bonica.\nUna vegada hi havia un psicòleg americà, molt important que es deia Milton Erikson. Aquest senyor va fer el servei d’anar, un dia, a visitar una coneguda seva que havia caigut [...]\nPols de vida\nPublicat April 20th, 2008\ta Contes. 8 Comentaris\nRelat de participació al 52è joc literari de Jesús Tibau de Tens un racó dalt del món\nGuardava els quatre volums d’aquell llibre com un tresor. Aquell llibre, havia canviat l’Adrià, havia canviat la mirada que tenia sobre el món, les coses i les persones. Era una novel·la, però una novel·la que era tota una proposta [...]\nEl so d’un matí de dissabte\nPublicat April 6th, 2008\ta Contes. 4 Comentaris\nObro els ulls, gaudeixo d’un silenci privilegiat, ara i adés trencar per algun refilet d’ocell i per un motor que ni és massa estrident ni dura gaire estona, passa de llarg i es va difuminant fins a desaparèixer del tot. M’escapo cap als meus pensaments, sense cap destorb. Un xiuxiueig de veu em dóna el bon dia [...]\nHistòries de tren – 2 (final)\nPublicat March 15th, 2008\ta Contes. 6 Comentaris\nJo em vaig quedar al tren, segur que amb cara de babau, pensant que dolç que havia esta tot, que dolça que ets tota tu, que dolços que són els teus llavis…\nNo vaig tornar al “nostre” seient. Vaig seure just al costat de la porta. On havies tingut l’esquena recolzada. Recordant el tacte de [...]\nHistòries de tren – 2 (continuació)\nPublicat March 14th, 2008\ta Contes. 13 Comentaris\nAhir quan vaig baixar del tren, anava cap a casa i crec que no tocava de peus a terra. Somreia pel camí, sola i pensava en el darrer parell d’hores que acabàvem de viure.\nVa ser un dia especial, diferent, anar a veure la Patricia, estar treballant amb ella sobre les correccions de les galerades del [...]\nHistòries de tren – 2\nPublicat March 12th, 2008\ta Contes. 11 Comentaris\nSortia de classe, m’havia entretingut xerrant amb els companys, era una mica més tard que els altres dies, anava prou atrafegada amb les carpetes llibres i bosses i quan vaig pujar al tren apressadament, vaig anar a seure al primer seient buit que vaig trobar.\nNomés que acabava de seure, em vaig adonar que m’havia assegut justament [...]


Laura Pascual, seleccionada per jugar el partit All-Star de Copa Catalunya -\nHome / Notícies / Equips / Femenins / Laura Pascual, seleccionada per jugar el partit All-Star de Copa Catalunya\nLaura Pascual, seleccionada per jugar el partit All-Star de Copa Catalunya\nUpdated: desembre 9, 2016\nLa base Laura Pascual Pasku, ha estat seleccionada per jugar el primer partit All-Star de Copa Catalunya que es disputarà el 8 de gener de 2017. Pasku ha estat triada després de recollir les votacions dels entrenadors del Grup 2 i demostra l’alta consideració que ha aconseguit la jugadora tarragonina després d’una temporada i mitja a la categoria, on ha jugat a gran nivell.\nEl partit All-Star de Copa Catalunya enfrontarà una selecció del Grup 1 contra un equip del Grup 2 el 8 de gener, tot i que el lloc del partit encara no està decidit. «Estic molt contenta. M’ho van comunicar ahir i em vaig alegrar molt, no m’ho esperava», diu la jugadora del Tarragona Fem Bàsquet. Pasku ha fet una mitjana de 12,1 punts (42% triples, 52% tirs de dos), 2,6 rebots, 1 assistència i 10,3 de valoració per partit en les dotze primeres jornades que s’han disputat fins ara. «Per a mi suposa un premi, un reconeixement a l’esforç i el treball que he fet», diu la jugadora del club lila.\nEls entrenadors de cada selecció dels dos grups el formaran els tècnics dels tres primers classificats de cada grup. Laura Pascual s’ha convertit en la jugadora referent del Tarragona Fem Bàsquet i la temporada passada va oferir un rendiment extraordinari, sent una peça fonamental en la permanència de l’equip a la categoria, en el debut del projecte Tarragona Fem Bàsquet, juntament amb la nord-americana Olivia Fouty.


Adegas Pazo das Tapias va ser fundada l'any 2006 quan la Família Méndez compra el Celler Las Tapias amb la seva vinya (la família té una experiència al món vinícola des dels anys 40). Pazo das Tapias està localitzada al mig de la seva vinya, probablement la millor vinya de la Denominació d'Origen per antiguitat i formació del cep.\nVa ser plantat en els començaments dels 80 amb tècniques innovadores i dues diferents varietats de raïm (Godello per al blanc i Mencia per al negre). A la vinya s'aprecia clarament dos diferents tipus de sòl, el vessant sorrenc plantat amb la varietat Godello, on el sòl brillant i els reflexos provinents del quars maximitzen la concentració dels blancs de Godello i la zona sedimentària plantada amb Mencia on s'aconsegueix la maduresa fenòlica perfecta que ens indica la grans possibilitats d'elaborar criances i reserves amb aquests raïms negres.\nTot això barrejat amb un dur i rigorós treball en la vinya i l'excel·lent localització del vinyer ens proporcionen uns raïms de qualitat excel·lents.\nEl clima de la D. O. Monterrei es pot resumir com una mescla de clima continental i atlàntic, amb generoses pluges i jornades de temperatures molt elevades, a l'estiu s'aconsegueixen fàcilment els 42ºC i els -5ºC al hivern.