Persones portadores del VIH:\nPosar fi a l'epidèmia de la SIDA\nLa Fundación Recover desenvolupa un projecte a Obout, al Camerun, amb l'objectiu de crear una Unitat de Suport (UPEC, Unité de Prise en Charge) per a l'atenció i seguiment regular de pacients amb VIH/SIDA i malalties oportunistes al Centre Mèdic (CM) d'aquesta regió. La iniciativa pretén contribuir al compliment de la meta 3.3 dels Objectius de Desenvolupament Sostenible: posar fi, entre altres, a l'epidèmia de la SIDA.\nAl Camerun habiten 23 mil milions de persones i a la zona d'Obout resideixen 6.000 habitants amb una esperança de vida estimada de 54 anys. El Banc Mundial afirma que la prevalença del virus al Camerun, entre persones adultes, s'ha multiplicat per dos entre els anys 1990 i 2015, gairebé un 5% està infectat pel VIH i només un 37% té accés a tractament amb antiretrovirals. A més, s'estima que 4.000 nens són infectats per mitjà de transmissió vertical mare-fill. Les principals raons que una persona amb VIH acabi morint de SIDA al Camerun rau en el desconeixement del virus, la seva transmissió i com tractar-lo.\nEl projecte té com a objectius el condicionament d'una sala i l'adquisició de l'equipament, que porta associada la formació de 6 professionals del Centre Mèdic per a la gestió i l'atenció.D'altra banda, es durà a terme el disseny i la implementació d'un pla d'acompanyament i d'inserció social a persones afectades per VIH/SIDA que assisteixin a aquesta unitat i es realitzaran 4 campanyes de sensibilització i test gratuït sobre VIH/SIDA.\nA més, com a mesures d'informació i conscienciació, es difondran materials de sensibilització i missatges a través de la ràdio sobre VIH/SIDA a Obout i a les poblacions veïnes. Amb aquesta iniciativa, almenys 180 persones amb VIH/SIDA poden seguir el seu tractament al Centre Mèdic d'Obout i veure com millora la seva qualitat de vida en finalitzar el projecte. La UPEC estarà degudament equipada i comptarà amb personal format per donar el seguiment adequat a pacients amb VIH/SIDA.\nEn finalitzar el projecte, el Centre Mèdic d'Obout tindrà el reconeixement oficial de la UPEC per part del Ministeri de Sanitat camerunès i, al menys, 6.000 persones d'Obout i les comunitats veïnes hauran estat sensibilitzades i informades sobre el VIH/SIDA.\nEls beneficiaris directes del projecte són 153 persones portadores del VIH, que el 2017 seguien tractament en el CM d'Obout i les seves famílies, més les noves persones infectades, que podran ser testades i tractades, estimades en almenys 30 persones a l'any.\nCom a beneficiaris indirectes hi haurà 500 persones seropositives procedents d'àrees de salut limítrofes que no tenen UPEC, més les seves famílies. També les 600 persones que seran testades gratuïtament en 4 campanyes.\nEl projecte espera sensibilitzar almenys a 6.000 persones d'Obout i comunitats veïnes.


La Fundació amb el "+QBásket para todos"\nLA FUNDACIÓ DEL BÀSQUET CATALÀ AL ‘+QBASKET PARA TODOS’ ORGANITZAT PER LA FEB\nEl passat dissabte 18 de gener a la Zona Esportiva Ca’n Jofresa de Terrassa es va dur a terme el “+QBásquet para todos” on 50 jugadors amb discapacitat sensorial van gaudir d’un matí de bàsquet i d’integració.\nLa Fundació del Bàsquet Català va col·laborar en aquest programa de bàsquet inclusiu de la Federació Espanyola de Bàsquet i de l’empresa farmacèutica Kern Pharma.\nEl subcampió olímpic, Fernando Romay, va fer gaudir a uns 50 esportistes en un entrenament de bàsquet inclusiu molt especial. La jornada va comptar amb la presència del Vicepresident d’Afers Culturals de la Fundació del Bàsquet Català, Sr. Enric Prats.\nSi cliqueu a la fotografia anireu a la galeria d'imatges\nAmb la il·lusió pels núvols, els 50 participants van realitzar exercicis de llançament, de bot i d’entrades a cistella. Van poder competir també en concursos de llançament per finalitzar disputant un partit amb un speaker de luxe, la llegenda del bàsquet espanyol, Fernando Romay.\n“+QBasket para todos” és un programa de la FEB i Kern Pharma integrat en la plataforma “Universo Mujer Baloncesto” que consisteix en unes jornades de bàsquet inclusiu destinades a col·lectius amb discapacitat física o sensorial, sota un ambient lúdic en que posa els valors del bàsquet coma a mitjans d’integració, sensibilització i educació en valors.


El ple de Santa Cristina d'Aro ha aprovat inicialment el projecte bàsic de la futura biblioteca municipal Baldiri Reixac.\nUn pas endavant que permetrà començar a treballar en projecte executiu per tenir-lo enllestit abans de finals d'any per establir els costos reals del projecte i començar a buscar finançament per executar-lo.\nEl projecte que es va posar sobre la taula presentava petites variacions respecte el que va votar la ciutadania en procés participatiu.\nDes del PDeCAT van votar en contra de l'aprovació inicial de la biblioteca entenent que s'han malgastat massa recursos en dibuixar projectes per aquest equipament.\nDes d'Emprenedors per Santa Cristina van votar-hi a favor tot i no considerar-lo un projecte prioritari.\nJunts per Santa Cristina i el Partit Popular també van donar-hi llum verda, aquests darrers apuntant que esperen que aquest sigui el projecte definitiu per aquest anhelat equipament.\nDes de l'equip de govern van recordar que en aquesta legislatura només s'ha encarregat un projecte i que s'ha escollit de forma participativa. Van recalcar a més la necessitat urgent de fer una biblioteca que compleixi amb les mínimes condicions exigides donat que Santa Cristina compta amb 5.000 veïns que en són potencials usuaris i que a l'estiu s'augmenta la població fins a les 20.000 persones arran de les segones residències.\nMontse Bassa (ERC) obre foc a Torroella contra la repressió i per la independènciaERC va obrir la campanya electoral per les eleccions espanyoles a Torroella de Montgrí, recordant a Dolors Bassa i comprometent-se contra la repressió i per la\nEl president Quim Torra visita el municipi de Begur


NOTA DE PREMSA: La Fundació Privada Sant Raimon de Penyafort lliura a la parròquia de ...\nBarcelona, 30 de març de 2021.- La Fundació Privada Sant Raimon de Penyafort ha atorgat la tercera edició del Premi Reconciliació a la parròquia de Santa Anna - Hospital de Campanya de Barcelona en reconeixement i homenatge a la generosa tasca solidària d’acollida, escolta, acompanyament i promoció integral de les persones excloses i sense llar, desenvolupada per aquesta entitat des de gener de 2017 i també per l’atenció realitzada a totes les qüestions relacionades amb la protecció jurídica dels menors i de les persones en risc.\nEn el marc d’un acte institucional que ha tingut lloc aquest matí a la parròquia de Santa Anna, la degana del Col·legi de l’Advocacia de Barcelona i presidenta de la Fundació Sant Raimon de Penyafort, Mª Eugènia Gay, ha lliurat el “Premi Reconciliació” a Peio Sánchez, rector de Santa Anna, qui en representació de l’entitat guardonada ha recollit el premi. A l’acte hi han assistit la diputada de la Junta de Govern de l’ICAB i secretària de la Fundació, Cristina Vallejo, i Xavier Puigdollers, advocat i membre del patronat de la Fundació Sant Raimon de Penyafort.\nEl “Premi Reconciliació”, de caràcter anual, va ser constituït fa tres anys per La Fundació Privada Sant Raimon de Penyafort amb l’objectiu de distingir persones o entitats que hagin destacat per una trajectòria que expressi els valors de la Fundació.\nLa primera edició d’aquest Premi va ser lliurada a la Fundació ARED per a la reinserció de dones i en la segona es va atorgar al Grup de Voluntaris de Presons de Justícia i pau.\nLa Fundació Privada Sant Raimon de Penyafort té com finalitats la difusió de la cultura jurídica, l’estudi tècnic i les realitzacions pràctiques en ordre a la reinserció social de les persones que hagin estat sotmeses a penes privatives de llibertat, així com l’estudi de les qüestions relacionades amb la protecció jurídica dels menors i de les persones en situació de risc. Les entitats representades en el Patronat són l’Il·lustre Col·legi de l’Advocacia de Barcelona (ICAB), el Consejo General de la Abogacía Española (CGAE), el Consell dels Il·lustres Col·legis d’Advocats de Catalunya (CICAC) i la Federació de Col·legis d’Advocats d’Europa (FBE).


David Madden: «La crisi de l’habitatge no és temporal, és la naturalesa del sistema» David Madden: «La crisi de l’habitatge no és temporal, és la naturalesa del sistema» | Capitán Swing\nDavid Madden: «La crisi de l’habitatge no és temporal, és la naturalesa del sistema»\nPor Nació Digital · 14.02.2019\nDavid Madden és professor assistent al departament de Sociologia i al Programa de Ciutats de la London School of Economics. És coautor, conjuntament amb el professor emèrit de la Universitat de Columbia, del llibre In defense of housing: the politics of crisis (En defensa de la vivienda, en l’edició en castellà de Capitán Swing).\nRecentment ha visitat Barcelona, on els veïns assenyalen les dificultats per accedir a un habitatge com la seva segona preocupació. Madden analitza les raons de la crisi global de l’habitatge i aposta perquè els governs impulsin polítiques públiques que garanteixin el dret de tothom a viure en una llar digna.\n– Vostè parla d’una crisi de l’habitatge global. A cada racó del món es manifesta de manera diferent però quin denominador comú hi ha?\n– A tot arreu té un mateix origen: la mercantilització de l’habitatge. La desregulació i privatització de l’habitatge són, en bona part, l’origen de tot plegat. També hi ha actors que en són responsables, com les empreses multinacionals d’inversió. Per exemple, un dels principals tenidors d’immobles a Espanya també ho és als estats Units: Blackstone.\n– De fet, vostè és crític amb qualificar la situació actual de “crisi”. Per què?\n– No és tan important la utilització del mot “crisi” sinó la manera com s’utilitzi. No podem parlar de crisi des d’una perspectiva acrítica. Per defecte, parlar de crisi implica parlar de quelcom temporal i aquest no és el cas. No tenim una crisi de l’habitatge perquè el sistema hagi fallat sinó perquè aquesta és la naturalesa del sistema capitalista neoliberal. El concepte crisi és interessant sempre que faci referència al risc de ser desnonat, a l’exposició al sensellarisme o al fet de no poder-te permetre pagar un pis. En aquest sentit sí que és interessant utilitzar aquest terme, des d’un punt de vista de crítica econòmica.\n“Els actors privats no han parat d’innovar en la mercantilització de l’habitatge”\n– El seu llibre analitza en profunditat la crisi de l’habitatge als Estats Units i, més concretament a Nova York. Què podem aprendre del que ha passat allà?\n– Bé, els Estats Units mai han tingut polítiques d’habitatge socialdemòcrates, o almenys no al nivell d’Europa Occidental. Com tot, als EUA la crisi de l’habitatge ha tingut la població negra com a víctima principal. La crisi de l’habitatge americana serveix per comprovar que els actors privats no han parat d’innovar en la mercantilització de l’habitatge, com evidencien les estratègies del fons d’inversió.\nDavid Madden. Foto: Martí Juanola\n– Qualsevol crisi requereix una resposta. Vostè recorda com Engels veia la lluita pel dret a l’habitatge com quelcom secundari en el marc de la lluita de classes. Hi coincideix?\n– Engels deia que era absurd lluitar pel dret a l’habitatge si no destruïes el capitalisme. Al llibre, mantenim una postura diferent i no veiem la lluita per l’habitatge com quelcom secundari en la vida de la classe treballadora. En la mesura que la crisi de l’habitatge és causada pel capitalisme, això ens indica que la lluita per aquest dret pot obrir el camí cap a una transformació social.\n“La lluita pel dret a l’habitatge pot obrir camí cap a una transformació social”\n– Quines vies hi ha, doncs, per aconseguir que l’habitatge deixi d’estar subordinat a interessos econòmics?\n– La mercantilització de l’habitatge pot prendre moltes formes i es pot expandir o contraure’s. Ara s’està expandint per moltes raons, començant perquè els governs hi estan contribuint. El primer que haurien de fer les administracions públiques és evitar que la crisi de l’habitatge vagi a pitjor. És urgent una moratòria en la privatització i potenciar l’habitatge públic. Moltes de les polítiques d’habitatge que fan els governs no van enfocades realment a solucionar el problema i sovint responen als interessos d’institucions financeres, inversors…\n– La Constitució espanyola recull el dret a l’habitatge però a la pràctica no es respecta. Com es pot convertir un dret simbòlic en un dret real?\n– Tot rau en com entenem un dret. Una interpretació superficial del dret a l’habitatge pot suposar una injustícia. Un dret a l’habitatge real és aquell que transforma el sistema d’habitatge.\n– La regulació dels preus de lloguer suposaria, com a mínim, una reforma del sistema. Com ha funcionat a Nova York?\n– Si ens plantegem que suposaria una regulació dels lloguers a Espanya, l’exemple a seguir és Berlín i no Nova York. A la capital d’Alemanya la regulació és universal mentre que a la meva ciutat només afecta determinats immobles.\n– I una mesura així depèn només de la voluntat política del govern de torn?\n– Evidentment, hi ha grups poderosos que sempre s’hi oposaran però la clau per poder tirar endavant una mesura així és que s’englobi en un pla estratègic per canviar el sistema d’habitatge en el seu conjunt. Necessitem més valentia per part dels polítics però també molta mobilització al carrer.\n“Necessitem més valentia per part dels polítics però també molta mobilització al carrer.”\n– Setmanes enrere, els jutges de primera instància de Barcelona van donar formalment llum verda als anomenats desnonaments per sorpresa. Què representa una decisió com aquesta?\n– Em sembla una actitud opressora. No em puc imaginar que deu suposar saber que et desnonaran però no saber el moment concret en què vindran a fer-te fora de casa teva.\n– Vostè també defensa les cooperatives d’habitatge o l’ocupació d’immobles com a vies per revertir la mercantilització de l’habitatge.\n– El cooperativisme és un exemple de modificació parcial del sistema d’habitatge, que prioritza l’accés a un immoble per sobre del benefici que algú pot obtenir d’això. Les condicions de cada projecte cooperatiu determinaran si la gent de classe treballadora hi pot accedir o no. Pel que fa a l’ocupació, és una opció tàctica. No és realista que sigui una solució definitiva pel problema de l’habitatge però serveix per evidenciar que hi ha molts habitatges disponibles que estan buits.


DADES | CAP Nord, l’ABS de Terrassa on més pugen els contagis de Covid\nLa incidència acumulada els darrers 14 dies augmenta fins a arribar als 355 casos per 100.000 habitants\nTot sembla indicar que la pujada de casos registrada la setmana passada s’ha pogut aturar. Si bé no podem dir que aquesta setmana els nous contagis han disminuït, la pujada no ha estat tan forta gràcies a un ràpid descens de la corba de contagis produïda a finals de la setmana passada. Amb tot, els darrers 14 dies s’han registrat 783 nous contagis, 54 més respecte al mateix període ara fa 7 dies. La incidència acumulada a 14 dies també augmenta, fins a arribar als 355,01 casos per cada 100.000 habitants (24,48 casos més en comparació a 7 dies enrere).\nSi veiem els números de nous contagis acumulats els darrers 14 dies, on més han pujat aquesta setmana ha estat a l’àrea d’influència del CAP Terrassa Nord, amb 137 noves infeccions (+31 en comparació a la setmana passada). Les altres àrees sanitàries on també augmenten els casos han estat el CAP Oest, amb un total de 84 contagiats (+19), el CAP Sant Llàtzer amb 114 nous positius (+15) i el CAP Est amb 153 (+5). Per contra, els barris on es registren menys contagis aquesta setmana són, el CAP Sud amb un total de 89 nous positius (-7), el CAP Antoni Creus amb 33 i el CAP Sud amb 89 (tots dos registren una baixada de 7 contagis) i el CAP Rambla amb 173 nous contagis (-2).\nSi ens fixem en la incidència acumulada els darrers 14 dies a les àrees sanitàries de la ciutat, l’única zona que supera els 500 casos per 100.000 habitants és el CAP Terrassa Est, amb una incidència de 547 (+17,9). Segueix el CAP Sud, amb 350,55 casos, el CAP Nord amb 318,41 i el CAP Antoni Creus amb 301,12. Per sota dels 200: el CAP Rambla amb 273,76, el CAP Sant Llàtzer amb 271,67 i el CAP Oest amb 252,46 casos. En cap cas trobem cap barri de la ciutat amb una incidència inferior als 100 casos, que presentarien un risc moderat, o dels 25 casos, on la situació seria de risc baix (epidèmia sota control).\nVacunació i Mesures t’autoprotecció\nLa campanya de vacunació avança a un ritme molt lent. Els darrers dies s’ha intensificat el ritme de subministració de les primeres dosis, però les segones dosis només han arribat aquesta darrera setmana a 116 terrassencs. La població totalment immunitzada contra la COVID-19 representen el 2,71% del total de la població de Terrassa.\nRecordem una setmana més les recomanacions més bàsiques per protegir-se davant la COVID-19:\n– Mantenir una distància interpersonal de com a mínim 1,5 metres.\n– Utilitzar correctament la mascareta en espais tancats quan estem en contactes amb persones que no pertanyen a la nostra bombolla de convivència i en espais a l’obert, sempre.\n– Rentatge de mans constant.\n– Restricció al màxim dels contactes socials. Trobades d’un màxim de 6 persones de dues unitats familiars.\n– Ventilació freqüent dels espais tancats interiors. Els experts recomanen dur a terme una ventilació creuada, obrint finestres i portes per crear un flux d’aire que permeti l’expulsió de l’aire interior i la seva renovació amb l’aire exterior.\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 114 (situació anterior: 99) +15\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 271,67 (situació anterior: 235,92) +35,75\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 153 (situació anterior: 148) +5\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 547,72 (situació anterior: 529,82) +17,9\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 33 (situació anterior: 40) -7\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 301,12 (situació anterior: 365) -63,87\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 84 (situació anterior: 65) +19\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 252,46 (situació anterior: 195,36) +57,11\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 173 (situació anterior: 175) -2\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 273,76 (situació anterior: 276,93) -3,16\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 137 (situació anterior: 106) +31\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 318,41 (situació anterior: 246,36) +72,05\n• Casos acumulats en els darrers 14 dies: 89 (situació anterior: 96) -7\n• Incidència acumulada 14 dies per 100.000 habitants: 350,55 (situació anterior: 378,12) -27,57


Les adolescents, més complidores amb la Covid\nGràfic: adolescents davant la Covid.\nSalva Fernàndez 28 de abril de 2021 (10:09 CET)\nEl gràfic: les adolescents, més complidores amb les normes per la Covid que ells\nEl Gràfic de la setmana relata com nois i nois es prenen les restriccions per la Covid, les seves preocupacions i molt més.\nCom a resum, les noies compleixen més amb les recomanacions sanitàries per la covid-19 en comparació amb els nois. Aquesta és una de les principals conclusions d'una enquesta de la Diputació de Barcelona feta sobre 1.696 alumnes de 4t d'ESO d'onze municipis de la demarcació de Barcelona. Les desigualtats per gènere són transversals en tots els resultats. Així, el 96,2% de les noies fa servir la mascareta sempre o molt sovint, mentre que tenen el mateix comportament un 89,6% dels nois.\nLa preocupació per contagiar-se arriba al 66,5% de les noies, percentatge que baixa al 55,2% entre els nois. A més, el 76% de les noies estan preocupades de contagiar els altres, mentre que afirmen el mateix el 60,5% dels nois.\nEl 19,5% dels adolescents que han participat en l'enquesta afirmen que rarament o mai evita llocs tancats o molt concorreguts. El 4,9% assegura haver passat la covid amb un test confirmat. També s'observen diferències sobre la preocupació de cara al futur ja que el 47,5% dels nois diuen estar més angoixats ara que abans de la pandèmia, mentre que entre les noies el percentatge arriba al 65,2%.\nEl nombre de noies que es van sentir sempre o sovint estressades durant el confinament és del 47,5%, molt per sobre del 25,3% dels nois.\nNo surprise,,, where have you been.... The world knows that females are cleaner than men.....the world knows females are much more responsible than males, just look at nature... Weather you like it or not, we humans are part of nature and in nature the more responsible are females. Nothing new in knowing that fact,,,unless you don't have a brain.


La Marató de TV3 2014 finançarà tres projectes del Centre de Genètica Cardiovascular\nEls tres projectes rebran un total de prop de 600.000 €\nLa Marató de TV3 ha premiat els següents projectes.\n· “Avaluació patofisiològica i terapèutica de cardiomiòcits derivats de cèl·lules mare induïdes pluripotents (iPS) provinents de pacients.” de la doctora Fabiana Silvia Scornik Gerzenstein, que proposa l’ús de cèl·lules mare induïdes pluripotents provinents de pacients amb síndrome de Brugada, per aprofundir en l’estudi de les alteracions elèctriques i en els desencadenants de la mort sobtada.\n· “ · “Detecció precoç i prevenció de la mort sobtada neonatal mitjançant l’ús de l’electrocardiograma i l’estudi genètic d’ultra seqüenciació massiva.” del doctor Òscar Campuzano Larrea, que investigarà la vàlua del cribratge electrocardiogràfic i genètic dels nounats en la detecció de risc de mort sobtada.\nBases genètiques i moleculars de la miocardiopatia arritmogènica de ventricle dret: translació a la clínica.” del doctor Ramon Brugada Terradellas, que investigarà les bases moleculars de la miocardiopatia aritmogènica i les seves implicacions clíniques, amb l’ús de pacients i models animals i cel·lulars.


Necrològica d'Auguste Spichiger publicada en el periòdic ginebrí Le Réveil Anarchiste del 19 de juliol de 1919\n- Auguste Spichiger: El 10 de setembre de 1842 neix a Nods (Berna, Suïssa) –algunes fonts citen erròniament altres localitats– l'anarquista Auguste Spichiger. Sos pares es deien Joseph Spichiger, sabater a Nods, i Susanne Hermann. Es guanyava la vida com a gravador rellotger especialitzat en guilloixar. En 1869, com a resposta a una vaga, fundà amb cinc companys (Ulysse Borel, Gaspard Bovet, Frédéric Graisier, Paul Humbert i James Philippin) un taller cooperatiu d'obrers gravadors rellotgers a Le Locle (Neuchâtel, Suïssa), que durà fins a 1875. El maig de 1869 participà en un míting a Le Crêt-du-Locle, a La Chaux-de-Fonds (Neuchâtel, Suïssa), celebrat després de la primera visita de Mikhail Bakinin al Jura, i signà una protesta contra la intervenció de l'exèrcit en la vaga dels paletes i manobres de Lausana (Vaud, Suïssa) aquell mateix any. L'octubre de 1870 va ser membre a La Chaux-de-Fonds del Comitè de la Federació Romanda «col·lectivista» de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT). El 12 de novembre de 1871 assistí com a delegat de Le Locle al Congrés de Sonvilier (Berna, Suïssa), el qual va presidir, on es va fundar la Federació de Jura de l'AIT, i fou membre regular del seu Comitè Federal. Amb Antoine Huguenot, signà el mandat de James Guillame i d'Adhémar Schwitzguébel al Congrés de l'AIT de La Haia (Holanda Meridional, Països Baixos). També va ser delegat als congressos de l'AIT «antiautoritària» de setembre de 1873 a Ginebra (Ginebra, Suissa) i d'octubre de 1876 a Berna (Berna, Suïssa). Amb son germà major Jacob Spichiger i dos obrers més, Fréderic Graisier i Albert Nicolet, tots gravadors i anarquistes, reconstruí en 1874 el taller de rellotgeria cooperatiu a La Chaux-de-Fonds, al número 14 del carrer Demoiselle, però que no acabà de reeixir. Sobre aquest tema, va publica un article en l'Almanach du Peuple pour 1875 i també va col·laborar en el Bulletin de la Fédération Jurassienne (1872-1878). Participà activament en les activitats de la Federació Francesa de l'AIT a Suïssa i distribuí el periòdic L'Avant-Garde, a més d'editar les actes del procés contra aquest periòdic i el seu redactor Paul Brousse, celebrat l'abril de 1879. Fou l'editor de l'Almanach du Peuple pour 1880. Boicotejat pels patrons i inscrit en les seves llistes negres, emigrà a França i posteriorment, entre 1887 i 1893, als Estats Units. Instal·lat a Filadèlfia (Pennsilvània, EUA), es relacionà amb els grups anarquistes francesos. En 1889 el trobem a New Haven (Massachusets, EUA), on Élisée Reclus el va visitar. El desembre de 1891 estava subscrit a Le Réveil des Mineurs. De bell nou a Suïssa, visqué a Biel (Berna, Suïssa) i a La Chaux-de-Fonds. A partir de 1906 col·labora en La Voix du Peuple de Lausana i després en Almanach du Travailleur pour 1911. Molt proper a James Guillaume, restà força polèmic amb altres destacats militants com ara Jean-Louis Pindy. En 1912 partí cap a Odessa (Ucraïna, Imperi Rus; actual Rússia), on restà un any. De bell nou a Suïssa, publicà el fullet Le Parti pettavelliste (1913), recull d'articles publicats entre 1911 i 1912 en La Voix du Peuple on criticà els socialistes seguidors del pastor Paul Pettavel (Ernest-Paul Graber i Charles Naine) pels seus «pietisme» i parlamentarisme. Quan esclatà la Gran Guerra, va fer costat amb altres companys (Georges-Henri Herzig, Louis Pindy, Jean Wintsch, etc.) la «Unió Sagrada». L'última part de sa vida la passà a Untersteckholz (Berna, Suïssa), població natal de son pare. Malalt, l'1 de juny de 1919 marxà cap a Lió, on finà poc després. Auguste Spichiger va morir el 29 de juny de 1919 al VII Districte de Lió (Forez, Arpitània). Segons algunes fonts, va ser el pare biològic de la futura dirigent comunista Suzanne Depollier (Suzanne Girault).\n- Marc Druard: El 10 de setembre de 1907 mor a Ivry-sur-Seine (Illa de França, França) el propagandista anarquista Marc Aimé Melchior Druard. Havia nascut el 12 de febrer de 1854 a Guise (Picardia, França). Sos pares es deien Jean Baptiste Druard, serraller, i Rose Sophie Zoé Pinart. Quan era molt jove començà a treballar a la foneria del Familisteri de Guise, on residia amb sa companya, Félicie Bourdelot, amb qui es casà el 31 de desembre de 1879 i amb qui tingué cinc fills i una filla. En 1888 va ser acomiadat de la feina per les seves idees i, segons la policia, convocava reunions i incitava els companys a cridar «A baix la burgesia! Visca la Comuna, la bandera roja i l'anarquia». Inscrit en la llista negra dels patrons, no trobà feina. Abandonà sa companya malalta i, després de deixar els fills en una institució de caritat, emigrar a Bèlgica amb la seva amant, anomenada Jacob Tennelier (o Vennelier). Treballà a la foneria de Nestor Martin a Molenbeek-Saint-Jean (Brussel·les, Flandes) i freqüentà els grups anarquistes de la regió de Brussel·les. Expulsat de Bèlgica, el març de 1889 retornà a França i troba feina com a obrer modelista a la fàbrica «Brichet» de Revin (Xampanya-Ardenes, França). Anomenat cap de taller, fou un dels principals propagandistes anarquistes de la regió. En aquesta època sembla que tornava a viure amb la seva esposa Félice Bourdelot. El 26 de juliol de 1891 va ser detingut a Fumay (Xampanya-Ardenes, França), juntament amb Auguste Martin-Coupaye i Henry Chuillot, quan tenien una reunió preparatòria per activar el moviment anarquista a la ciutat, i va ser acusat d'haver amagat al seu jardí la dinamita que havia servit per realitzar els atemptats comesos el juny anterior a Charleville i a Revin contra gendarmeries i contra el domicili d'un industrial. L'11 de novembre de 1891 va ser jutjat per l'Audiència de les Ardenes i absolt per manca de proves, mentre Henry Chuillot, Eugène Bigel i Clovis Alcide Bourgeois, autors dels atemptats, van ser condemnats a dures penes de presó. No obstant això, segons l'informe policíac, ell tingué la idea d'usar la dinamita que Auguste Martin-Coupaye li havia donat durant una conferència de l'anarquista Jean-Baptiste Clément, la qual va lliurar a Henry Chuillot –fets dels quals es podrien deduir que va ser víctima d'una conxorxa policíaca. Acomiadat de la fàbrica «Brichet», trobà nova feina en un taller de ferreteria, però el març de 1892 va ser també engegat. Vidu, es traslladà al Nord i després a París, on s'ajuntà amb una criada jove anomenada Cotis. Marc Druard va morir el 10 de setembre de 1907 al seu domicili d'Ivry-sur-Seine (Illa de França, França).


L'Agència Tributària de Catalunya posa en marxa un dispositiu de 91 professionals per ajudar amb la declaració de l'IRPF La República\nACN Barcelona.-L’Agència Tributària de Catalunya (ATC) torna a col·laborar amb l’Agència Estatal d’Administració Tributària (AEAT) en la campanya de l’IRPF i es posa a disposició de la ciutadania per facilitar-los […]\nACN Barcelona.-L’Agència Tributària de Catalunya (ATC) torna a col·laborar amb l’Agència Estatal d’Administració Tributària (AEAT) en la campanya de l’IRPF i es posa a disposició de la ciutadania per facilitar-los el compliment de les seves obligacions tributàries. Per fer-ho, ha posat en marxa un equip format per 91 professionals que, a través de les oficines territorials que l’Agència té repartides per tot el territori, ajudaran els contribuents que ho sol·licitin a confeccionar la seva declaració de l’IRPF corresponent a l’exercici 2020. A partir de l’11 de maig, l’equip de l’ATC que es posarà en contacte amb les persones que hagin demanat l’assistència telefònica. El telèfon per demanar cita prèvia estarà operatiu fins al 29 de juny.\nLes persones que vulguin ser ateses presencialment, ho podran sol·licitar a través d’aquest mateix telèfon, a partir del 27 de maig. Aquesta atenció presencial a les oficines de l’ATC es farà a partir del 2 de juny.Pel que fa a la campanya de patrimoni, s’oferirà atenció presencial amb cita prèvia a les oficines centrals de l’ATC i a les delegacions territorials a Girona, Lleida i Tarragona, entre el 14 i el 23 de juny, ambdós inclosos.Durant la campanya de la renda 2019, l’Agència Tributària de Catalunya va atendre per telèfon, 8.794 persones. No es va dur a terme atenció presencial a causa de la restricció de mobilitat decretada per fer front a l’emergència sanitària.Novetats en el tram autonòmic de l’IRPF.Els contribuents catalans que enguany facin la declaració de la renda pels seus rendiments del treball corresponents a l’exercici 2020, trobaran tres novetats al tram autonòmic de l’IRPF. En primer lloc, una nova deducció per als treballadors de rendes baixes que han rebut ingressos de dos o més pagadors. A més, s’incrementa un 10% el mínim exempt, dels 5.550 euros als 6.105 euros, per als contribuents amb menor nivell de renda, és a dir, amb una base liquidable total de fins a 12.450 euros. Aquesta mesura beneficiarà unes 205.000 persones.També es reequilibren els trams de l’impost per a les rendes superiors als 90.000 euros.. Així, es divideix el tram que fins ara tributava a un 21,5% en dos trams: un que va de 53.407,20 a 90.000,00 euros que continua tributant al 21,5% i un nou de 90.000,00 a 120.000,00 euros, que s’eleva al 23,5%. A més, el tipus per al tram que va de 120.000 a 175.000 euros puja fins al 24,5%. El tipus marginal màxim (de 175.000 € en endavant) es manté en el 25,5%.Deducció per doble pagador a la quota íntegra autonòmicaEls contribuents que l’any 2020 hagin estat afectats per un ERTO, s’hagin quedat a l’atur o hagin obtingut ingressos procedents d’un segon o més pagadors, es podran aplicar la deducció que el Govern va aprovar el novembre del 2020 en el tram autonòmic de l’IRPF Aquesta mesura pot beneficiar prop de 250.000 persones i es calcula que la pèrdua d’ingressos per a la Generalitat serà d’uns 16,3 milions d’euros.L’import de la deducció en la quota íntegra autonòmica de l’IRPF és equivalent a la diferència entre aquesta quota i la quota íntegra estatal, sempre que la diferència sigui positiva. Això vol dir que la Generalitat deixarà de cobrar el diferencial català per evitar que aquests treballadors es vegin penalitzats a l’hora de fer la declaració de la renda corresponent al 2020.


CURSA DE RELLEUS DE LES ENTITATS MONTBLANQUINES-\n12 DE JULIOL DE 2014- A LES 8 DEL VESPRE\nMOLTES GRÀCIES A TOTS ELS PARTICIPANTS. US ESPEREM A LA PROPERA CURSA DE RELLEUS\nÀLBUM DE FOTOS DELS EQUIPS PARTICIPANTS\nÀLBUM DE FOTOS PLAÇA SANT MIQUEL\nÀLBUM DE FOTOS PLAÇA MAJOR\nNotícia a esportsdelcamp.cat\nNotícia a Ràdio Montblanc\nNotícia a TAC12\n1. El Club Atlètic Montblanc organitza la 3era cursa de relleus de les entitats montblanquines el dissabte 12 de juliol a les 8 del vespre\n2. La cursa de relleus de les entitats montblanquines és una cursa no competitiva amb l'objectiu que cada entitat de Montblanc (cultural , esportiva, veinal,..) hi estigui representada almenys amb un equip\n3. Els equips ha de ser de 4 corredors/es. Poden ser masculins, femenis i mitxes i no hi ha límit d'edat\n4. Hora de sortida: 8 del vespres des de la plaça de Sant Francesc de Montblanc. Entre les 7 i 2/4 de 8 tindrà lloc el lliurment del dorsal i l'explicació del funcionament de la cursa\n5. Avitullament al final de la cursa i sopar popular gratuït per tots a els corredors/es que hagin participat en algun relleu.\n6. No es faran classificacions ni es donaran premis als primers classificitats. L'objectiu es fer una tarda d'esport i animada amb totes les entitats de Montblanc i que cada corredor/a vagi al seu ritme. Tots els participants rebran un record de la seva participació.\n7. El circuit serà pel casc històric de Montblanc i cada corredor/a haurà de fer 2 voltes al circuit ( 1,5 Qm aproximadament) i un 6 Qm per equip.\n8. Per tal de formalitzar la inscripcció cal omplir la següent butlleta i enviar-la per correu electrònic a atleticmontblanc@gmail.com. La inscripció és gratuïta i es pot fer del 16 de juny al 10 de juliol.\n9. Cada entitat pot inscriure més d'un equip, omplint una butlleta per cada equip.\n10. La participació a l'esdeveniment està sota la responsabilitat i propi risc dels participants a la prova. L'organització declina tota responsabilitat dels danys que els participants puguin ocasionar durant la prova, fer-se ells mateixos o a terceres persones.\n11. El fet d’inscriure’s i participar en la cursa implica l’acceptació d’aquest reglament. L'organització decidirà qualsevol incidència que no estigui prevista.\n12. Pots seguir totes les novetats de la 3era Cursa de Relleus de les Entitats Montblanquines pel\nVOLS RECORDAR LA CURSA DE RELLEUS DEL 2006?


Una panoràmica de l’art “francès” actual al Palais de Tokyo - El Temps de les Arts\nImatge de sala de l'exposició "Futur, ancien, fugitif Futur, ancien, fugitif" al Palais de Tokyo de Paris.\n26 des. 2019 per Pere Antoni Pons\nVisitar l’exposició que ara mateix té en programa el Palais de Tokyo de París, amb un títol tan obert, vaporós, polisèmic i elusiu com Futur, ancien, fugitif(és a dir, Futur, antic, fugitiu) fa una impressió similar a la que causa visitar una biennal: la d’immergir-se en una mescladissa de noms, d’obres i de propostes estètiques i conceptuals que bàsicament tenen en comú el fet de compartir un mateix espai, i circular-hi per entremig entre la desorientació, la sorpresa, la curiositat i les expectatives (unes expectatives que a la fi s’acaben satisfent o no).\nFins l’1 de Gener de 2020\nÉs cert que no és ben bé així, en aquest cas, perquè en realitat sí que hi ha un pretext i una característica (més o menys) compartida que relliga tots els quaranta-quatre artistes (individuals o col·lectius) que formen part de l’exposició. El pretext és la voluntat dels comissaris d’oferir una panoràmica (àmplia però inevitablement incompleta) de l’escena francesa actual entesa en un sentit territorialment obert. La característica compartida és precisament que tots els artistes aquí presents tenen algun tipus de vincle amb França: hi han nascut, o hi treballen, o hi han viscut durant un període més o menys llarg de temps.\nEls artistes inclosos a la mostra constitueixen un ventall heterogeni des del punt de vista generacional (són nascuts entre els anys 30 i 90 del segle passat), de gènere, de raça, d’orientació sexual i de procedència geogràfica. Segons els comissaris de la mostra, un dels aspectes que comparteixen és la permeabilitat en relació a l’època i la societat que els han tocat de viure. Aquesta permeabilitat respecte del context contemporani (polític, cultural, socioeconòmic, etcètera) de vegades és explícit, però la majoria de les vegades és relatiu, és a dir, depèn de la manera com ens aproximem a les obres i les interpretem.\nImatge de sala de l’exposició “Futur, ancien, fugitif” al Palais de Tokyo, Paris.\n¿És permeable a la contemporaneïtat la instal·lació escultòrica de Caroline Mesquita titulada Soft evasion, feta de cartolina, que representa d’una manera lúdica i irrealista la figura d’un cuc inflat i enorme essent cavalcat per una mena d’humanoide robòtic, i que segons l’artista versa sobre les dinàmiques socials i la transformació de les identitats? ¿Són permeables a la contemporaneïtat, als seus debats i inèrcies, les escultures de Nils Alix-Tabeling, una mena de mobles estrafolaris i monstruosos que són, alhora, sinistres i recargolats, enjogassats i opulents, lletjos d’una manera al·lucinada i exuberant?\nEl perill d’aquesta classe d’exposicions –col·lectives, monumentals (aquesta ocupa tot l’espai del Palais de Tokyo, que és enorme!) i inevitablement variades–, és que les obres i els artistes que les han fetes acabin sent sacrificats a la visió de conjunt que presenta l’exposició. Com si no fossin res més que peces d’un engranatge superior, o secundaris al servei d’un espectacle que els fa servir a conveniència, un espectacle al qual ells es presten perquè, així com d’atapeït i disputat està el pati del panorama artístic, ningú es pot permetre de renunciar a un aparador que li proporcioni tanta visibilitat.\nEn aquest sentit, si li passa com a mi, l’espectador que vagi a veure Futur, antic, fugitiu a moments tindrà la impressió de transitar per un sofisticat magatzem ple d’andròmines més o menys vistoses –o fins i tot fenomenalment singulars, esplèndides, de molt interès i valor– que han estat amuntegades d’una manera imaginativa i distribuïdes amb més o menys gràcia per un espai que necessitava ser omplert. Ara bé: en cap moment sentirà o pensarà que l’amuntegament i la distribució apunten a un sentit global. Al contrari: per molt que es vulgui vestir retòricament, l’exposició no ha estat construïda al voltant d’un tema unitari ni d’una proposta conceptual definida, ni d’un nucli de sentit cohesionador. Vull dir que el presumpte discurs que ho ha de travar tot –oferir un mostrari de l’escena francesa d’ara i de la manera com els artistes aborden els temes que marquen el present i encarrilen el futur– no aconsegueix l’objectiu.\nI, tanmateix, l’experiència de perdre’s dins aquest laberint d’obres de tota mena –hi ha pintures, escultures, instal·lacions, ceràmiques, vídeos, environments i tot el que pugui imaginar-se–, o d’immergir-s’hi, constitueix una experiència potent. Sobretot, perquè no són poques les obres de qualitat –una categoria que inclou virtuts tan dispars com la de ser provocadores, insòlites, belles, singulars, incitants, intel·ligents o curioses– que s’hi poden veure.\nUna llista necessàriament breu d’obres per les quals val la pena acostar-se al Palais de Tokyo per força ha de comptar amb les sensuals i seductorament grotesques figures cal·ligrafiades sobre vidre de Carlotta Bailly-Borg, els olis amb pintura fosforescent de Nina Childress –que s’imposen als ulls com radiografies llampants i cridaneres de la pintura més clàssica– i la instal·lació barroca i dislocada de Jean-Alain Corre, en la qual uns elements tan dispars com una cel·la de presó, una sèrie de cortines, una mena de font i diverses pintures amagades constitueixen un muntatge incòmode i inquietant que tant pot resultar irònicament pretensiós com remetre, emprenyador, al desordre central que regeix les nostres vides avui.\nEn conclusió: si l’espectador té dues hores per recórrer l’exposició amb pausa i a fons, Futur, antic, fugitiu constitueix una experiència ocasionalment avorrida i caòtica, però en general prou instructiva i excitant.\nEl vitalisme vistós de Joan Bennàssar - 26 gen. 2021\nPeter Hujar, retrats de vida i mort La fotografia en l’esfera artística del segle XIX The Life and Times of Alvin Baltrop exposició fotogràfica al Bronx Musem of the Arts Així és com Alemanya dóna suport a la cultura en la crisi del coronavirus\nEtiquetes Palais de Tokyo Navegació per les entrades


Víctimes de l'1-Oct s'agrupen per defensar-se judicialment | Diari La República Checa\nVíctimes de l’1-Oct s’agrupen per defensar-se judicialment\nREDACCIÓ1 Octubre, 20200\nEl Nàstic assumeix la primera derrota de la temporada al Nou Estadi\n3 detinguts in fraganti en un intent de robatori a Segur de Calafell\nDiverses víctimes d’agressions policials durant l’1-O s’han unit en una plataforma, anomenada Defensem 1-O, per donar-se suport mutu i buscar-ne d’extern ara que s’apropen alguns dels judicis en els quals estan immersos.\nLa nova entitat, que s’ha presentat aquest dijous a la plaça del Rei de Barcelona coincidint amb el tercer aniversari del referèndum, ha recriminat a la justícia lentitud i obstacles a l’hora d’identificar els policies que van provocar les lesions.\nEn el seu manifest de presentació, llegit entre altres per Roger Español, que va perdre un ull per una bola de goma, i Marta Torrecillas, a quin van lesionar els dits d’una mà, han mostrat la seva “tristesa, desgast i impotència” per la lentitud de la justícia en els seus casos i la rapidesa de la mateixa justícia contra els líders del procés sobiranista, així com les “aberracions jurídiques i democràtiques”.\nVíctimes creen la plataforma Defensem 1-O\nTambé han criticat el “corporativisme i les relacions viciades” entre la policia i la justícia que dificulta la investigació dels fets. No obstant això, s’han congratulat pel fet d’haver portat davant dels jutjats un centenar de policies nacionals i guàrdies civils.\nDurant la presentació, diverses víctimes portaven samarretes amb el col·legi electoral i l’hora en la qual van ser agredides, i lemes a favor de la democràcia i contra la violència policial. També han explicat breument com van ser agredides i han demanat justícia i reparació pels danys patits.\npreviousTorredembarra se suma a les Jornades Europees de Patrimoni\nnextTGN acollirà anualment un debat de responsabilitat socio-corporativa\nL’Ajuntament convida als tarragonins a omplir els seus balcons amb flors\nEn Comú Podem abandonaria el Govern si ERC incorpora a JuntsxTGN


Visita de l'alumnat del col·legi La Inmaculada a l'Ajuntament de Paiporta\nAlumnat de tercer de Primària del Col·legi La Inmaculada ha visitat l'Ajuntament de Paiporta aquest dimecres. En el seu pas per les dependències municipals, les xiquetes i xiquets han estat acompanyats per l'alcaldessa, Isabel Martín, i el regidor d'Educació, Toni Torreño, a més de professorat del centre.\nLa visita ha consistit en un pas per l'Oficina UNICA, on han aprés tots els tràmits que es poden realitzar a l'Ajuntament. Després, han pujat a la tercera planta, on es troba el saló de plens, i han expressat els seus dubtes sobre el funcionament de la institució a l'alcaldessa i el regidor, que els han donat resposta a les preguntes i els han explicat a què es dediquen la resta de dependències, com són l'Auditori, el Museu de la Rajoleria, el Centre de Formació Ocupacional (CFO), la Biblioteca, el poliesportiu o el Centre de Formació de Persones Adultes (CFPA).\nLes visites a l'Ajuntament de Paiporta, organitzades per la Regidoria d'Educació, acosten cada any la institució a centenars de xiquetes i xiquets que, en aquests nivells educatius, aprenen a classe les primeres nocions sobre el funcionament de les entitats públiques, com és el cas del consistori.


EL BITLLET | «Que ho facin com vulguin, però que ho facin?», per Jordi Olària Gras\nLa nefasta planificació ferroviària de casa nostra sembla que pot fer algun pas endavant | Renfe\nQue ho facin com vulguin, però que ho facin?\n«Ens acabem conformant que es facin coses, ni que sigui tard i malament»\nper Jordi Olària Gras 17/03/2021 00:37h\nSembla que ara sí, que el baixador de Bellissens va de debò. Dic sembla perquè també hi anava l'estació intermodal, que es va arribar a adjudicar i mira, com tantes altres coses. Ho anirem veient els pròxims anys, si el projecte va avançant o no. Per ara ja acumula alguns retards de calendari, però suposo que ens conformarem que el facin.\nEs veu que ha de ser una d'aquelles infraestructures pensades pel present, però sobretot pel futur, perquè ara ja hi ha la universitat, l'hospital i força barris residencials i la ciutat ha de seguir creixent cap aquella zona. I que aquesta vegada s'ha pensat a fer-hi un pas per sota abans d'haver-lo de convertir en una nova reivindicació històrica d'aquestes que serveixen per omplir campanyes electorals.\nTambé sembla que ara se'n diu estació, però que no acabarà de ser-ho, i no passa res. Si realment només cal un baixador, en podem dir baixador, no hi veig el problema. Si realment no cal que tingui els serveis que sol tenir una estació, no deu ser-ho, i no passa res, però deuen ser coses meves. Tants anys de reclamar-lo i encara veurem culminar una reivindicació d'aquestes «de ciutat».\nMenció especial per la Generalitat, que l'octubre del 2017 va anunciar que tindria el projecte fet en un any i el baixador, pagat pel Govern català i operatiu enguany, aquest 2021. I ni una cosa, ni l'altra, ni l'altra. És clar que també fa anys que parlen del tren-tram i ara, quan s'han de desmantellar les vies, venen les presses.\nAra, quan ja hi ha Ajuntaments que faran el que sigui perquè les vies desapareguin. I sí, jo també trobo que el més raonable seria aprofitar-les per posar-hi el tren-tram aquest, perquè pel que diuen els que en saben, el canvi permet que la via deixi de ser una barrera que talla el poble pel mig.\nTotal, que encara tindrem uns quants capítols de serial, i anar fent, anar passant el temps. Tant que s'omplen la boca de planificar, pensar i projectar les coses mirant al futur, i resulta que sempre acabem arribant tard a tot arreu. I ens hi tenen tan acostumats que ens acabem conformant que es facin coses, ni que sigui tard i malament.\ntrens El bitllet infraestructures


Investigadors de les Terres de l’Ebre participen en nous estudis sobre la COVID-19 | Aguaita.cat\nInvestigadors de les Terres de l’Ebre participen en nous estudis sobre la COVID-19\nAlguns dels motius d'estudi han estat les conseqüències cardiovasculars derivades del virus, els seus efectes en adults amb leucèmia o l'impacte en pacients amb accident cerebrovascular\nper Aguaita.cat, Terres de l'Ebre, Catalunya | 8 de setembre de 2021 a les 18:30 |\nDiversos investigadors dels serveis de Cardiologia, d’Hematologia, de Neurologia i de Pediatria de les Terres de l’Ebre han participat en diferents estudis relacionats amb l’actual pandèmia de la COVID-19, segons informa la Fundació Doctor Ferran.\nEls especialistes en qüestió han col·laborat en un total de cinc estudis, en els quals s'investiguen les conseqüències cardiovasculars derivades de la infecció pel virus, els seus efectes en adults amb leucèmia, l'impacte que té el virus en pacients amb accident cerebrovascular, la repercussió que la pandèmia ha tingut en l'atenció sanitària en cas d'accident cerebrovascular, i el paper dels nens en la transmissió domiciliària de la COVID.\nEls pacients que presenten la malaltia per COVID-19 poden tenir un alt risc d’esdeveniments adversos cardiovasculars, incloent-hi la mort per causes cardiovasculars. Les conseqüències cardiovasculars a llarg termini d’estos pacients són totalment desconeguts. Un cardiòleg de l’Hospital de Tortosa Verge de la Cinta ha participat en la publicació del protocol d’un registre de pacients amb PCR positiva per al SARS-CoV-2 (entre març 2020 i agost 2020) amb l’objectiu de contribuir a una millor comprensió de les implicacions cardiovasculars a llarg termini de la COVID-19.\nD'altra banda, un altre estudi compara la freqüència, les característiques clíniques i els resultats dels adults amb leucèmia limfoblàstica aguda i infecció per COVID-19 entre la primera onada pandèmica a Espanya (entre març i juny del 2020) i la segona (entre setembre del 2020 i febrer del 2021). Els pacients de la primera onada tenien una tendència a tenir una leucèmia limfoblàstica aguda més severa. No es van observar diferències significatives entre les dues onades respecte a la necessitat de suport d’oxigen, el requisit de l’UCI, els dies en l’UCI i el temps per a la recuperació de la infecció per COVID-19. L’estudi conclou que la freqüència i la mortalitat de la infecció per coronavirus van ser elevades en adults amb LLA, sense variacions al llarg del temps, proporcionant proves a favor de la prioritat de vacunació per a estos pacients.\nEn un tercer estudi es va avaluar si la gravetat de l’accident cerebrovascular, el resultat funcional i la mortalitat són diferents en pacients amb accident cerebrovascular isquèmic amb infecció per la COVID-19 o sense. Els resultats mostren que els pacients amb ictus isquèmic i infecció per COVID-19 tenen un ictus més greu i una major mortalitat que els pacients amb ictus sense infecció per COVID-19. No obstant això, l’evolució funcional dels pacients va ser comparable en tots dos grups, ja que el virus no va augmentar la probabilitat d’una evolució funcional desfavorable.\nEn un altre estudi es va investigar l’impacte del virus sobre la qualitat de l’atenció d'accident cerebrovascular, i els resultats clínics per detectar els colls d'ampolla del sistema sanitari des d’un punt de vista territorial. Els resultats van mostrar que durant la pandèmia els punts més febles del sistema d’ictus de Catalunya van ser el retard en l’alerta del SEM i la disminució de les activacions del codi d’ictus, els tractaments de reperfusió i els trasllats interhospitalaris, principalment en els centres locals. Els pacients que van sofrir un accident cerebrovascular agut durant el període pandèmic van tenir majors probabilitats d’un resultat funcional deficient i de mort.\nPer últim, el paper dels nens en la transmissió domiciliària de la síndrome respiratòria aguda severa per coronavirus 2 (SARS-CoV-2) continua sent incert. Un estudi va analitzar les característiques epidemiològiques i clíniques dels nens amb COVID-19 a Catalunya (<16 anys) i la dinàmica de la transmissió domiciliària durant el període estival i escolar (1 de juliol al 31 d’octubre de 2020). Els resultats van mostrar que és poc probable que els nens causin grups de COVID-19 en la llar o siguin els principals impulsors de la pandèmia, fins i tot si assisteixen a l’escola. La taxa d’atac secundari (total de contactes domèstics dividit pel nombre de noves infeccions per SARS-CoV-2 entre contactes) va ser significativament menor en les llars amb casos índex pediàtrics de COVID-19 durant el període escolar en relació amb l’estiu i en comparació amb els adults.\nGeneral, investigadors, Covid-19, estudis científics, Hospital Verge de la Cinta de Tortosa, investigació


CANVI DE CICLE LA NEGOCIACIÓ\nAra Premium 11/12/2014\nEstem enfilant l’etapa final d’un procés que fa dos anys que dura. Són dies d’intercanviar impressions i analitzar com fem efectiva l’etapa final. Compto que hi haurà acord. Fa un any també hi havia gent que creia que l’acord era impossible.\nL’acord de la pregunta es va dir que seria per Nadal o per Cap d’Any i va ser abans (el 12-D). Se’n recorda?\nA vegades encerto el calendari i a vegades no, però sempre he encertat que hi hauria acord. Hi ha qui oblida que el propòsit de les eleccions és fer el referèndum que no hem pogut fer. Per això és un error donar-los un aire d’eleccions normals. Han de ser diferents.\n¿I l’única possibilitat és anar amb la llista unitària que promou Mas?\nEls partits n’han de quedar al marge, fer-les especials perquè siguin la consulta. Fer que el que hi hagi damunt la taula sigui independència sí o no. I si el resultat és afirmatiu, implementar-ho: i en dos anys és possible.\n¿La llista única és condició indispensable per avançar eleccions?\nAixí ho va plantejar el president.\nI això és innegociable?\nNo vull plantejar-ho en termes de què es negociable, perquè faria un trist favor a la negociació, i jo he de contribuir a fer-la possible. Hi ha una única condició: l’aval del poble.\nMas té una posició i Junqueras una altra. Hauran de cedir.\nNo són les eleccions dels partits, són les eleccions per fer la consulta per la independència. Alguns ho volen aconseguir tot alhora, i volent-ho tot alhora no s’aconsegueix mai res.\nPer tant, és molt difícil l’acord.\nAixò voldrà dir que són eleccions dels partits, normals i corrents, i no la consulta sobre la independència.\nI si part del programa és en comú?\nSi hi ha d’haver parts en comú i diferenciades estem dient que són una mica referèndum però també són una mica com les de sempre. No ens ajuda a clarificar ni a oferir un resultat que sigui llegible. Els partits tenim l’obligació de contestar si estem disposats a fer sacrificis.\nJunqueras ha dit que és capaç de cedir la presidència a Mas.\nNo tinc la certesa que sigui un acte de generositat o un regal enverinat.\nCom vols que un president vagi pel món plantejant un procés d’independència si no ha guanyat? No seria seriós. Les coses no es fan així.\nDuran i Lleida és el seu soci. Votar CDC serà votar independència?\nCDC té un posicionament explícit.\nI votar CiU ho serà?\nUnió ha donat llibertat de vot i ja ho veurem. O assumim totes les conseqüències, fins i tot si afecten la identitat de partit, o no ens en sortirem.\nDuran no compra aquest plantejament i vostè és soci de Duran.\nSom socis d’ell i fins ara també d’ERC. Si ell no ho compra tampoc ho deixarem de fer, a més a Unió hi ha gent molt diversa.\n¿Han trobat gent que els ha dit que voldrien que els hi demanés CiU i ERC i no un sol partit?\nEsclar, perquè a la gent independentista l’empipa triar. Jo no sé si som conscients de què representa conquerir la independència. El principal repte que té l’independentisme aquest any 2015 li vindrà del món de les esquerres, que són els aires que vénen d’Espanya. Hi ha aires de canvi a Espanya i, automàticament, hi ha gent a Catalunya que ja veu unes altres prioritats en tot el debat polític. A mi algun dirigent del món de les esquerres m’ho ha dit, que hem de mirar a veure què passa, i els de Podem, que són diferents del PP i el PSOE... El debat esquerra-dreta ens espanyolitza i subordina.\nPassa que és fàcil argumentar contra això posant en dubte que la independència sigui solució a tot.\nÉs que ho és. No a tot de cop, no sóc tan ingenu, però li ben asseguro que tinc el convenciment íntim que la independència és la millor solució estructural, la revolució ordenada i tranquil·la per afrontar els problemes estructurals. Així de clar.\nBaixem a nivell del mar. La llei de pressupostos del 2014 fixava que el salari màxim d’un alt càrrec seria el d’un conseller i disset d’ells no ho compleixen. Què faran?\nLa llei és respecte a la Generalitat, no al sector públic. Una altra cosa és si hi pot haver pujades de sou, que entenc que no. En el cas dels alts càrrecs de la Sanitat es va donar compte del que s’havia cobrat el 2013, i respecte al 2014 es va donar compte de la previsió. Hi ha hagut percepció visual d’increment.


133 pisos de la Font de la Pólvora continuen amb la llum tallada - El Gerió Digital\nEls veïns no han fet res per donar-se d'alta\nDijous, 9 d'abril de 2015 12:19h\nA la Font de la Pólvora, un dels barris més conflictius de Girona, hi ha 525 pisos. A l'estiu, la companyia Endesa va detectar que el 65% dels habitatges tenien la llum punxada. Davant d'aquesta situació -i amb el suport dels Mossos d'Esquadra- es van muntar diversos operatius per desconnectar aquells comptadors il·legals. Durant aquests operatius, la policia també aprofitava per inspeccionar pisos per si s'hi feia cultiu de marihuana.\nParal·lelament, la companyia i l'ajuntament van pactar unes condicions avantatjoses per a les famílies que fessin el pas per voler-se donar d'alta legalment i va començar a fer assemblees i reunions informatives. Entre alguns dels avantatges, la companyia es comprometia a congelar el deute que tinguessin acumulat pel temps que haguessin estat connectats il·legalment i també els permetia pagar el cost del comptador en quatre anys.\nLlavors, un total de 119 famílies van entregar la documentació per iniciar els tràmits per legalitzar la situació i tornar a recuperar el subministrament. D'aquestes, 39 es van acollir als beneficis pactats però 80 no complien els requisits i van contractar el servei directament amb la companyia, sense aquestes condicions avantatjoses.\nTot i això, segons un informe de principis de gener, encara quedaven 219 famílies que estaven connectades il·legalment a la llum. El regidor de Serveis Socials, Eduard Berloso, ha explicat que aquestes famílies no s'havien interessat per assistir a cap de les reunions ni assemblees de barri per aconseguir solucionar aquest problema. En teoria, es tracta de famílies que no tenen llum des de l'estiu, quan en alguns dels operatius la companyia els va tallar el servei.\nL'ajuntament va detectar que dins d'aquests 219 casos n'hi havia 41 que sí havien fet alguna gestió però que, tot i que el seu expedient s'havia derivat a la companyia, no s'havia formalitzat el contracte. Segons explica Berloso, el motiu principal és que eren famílies sense ingressos que no podien pagar ni el butlletí ni la cèl·lula d'habitabilitat, requisits previs per poder regularitzar el contracte. "Davant d'això vam suposar que la resta de casos no s'havien presentat a les reunions perquè els passava el mateix", descriu el regidor.\n"S'ha acabat regalar res"\nÉs llavors quan el consistori es va decidir a fer una segona campanya i va contactar un per un amb cadascun dels veïns d'aquests pisos que continuaven amb la llum tallada. A més, també s'han organitzat dues noves assemblees. L'ajuntament ha decidit oferir una altra via per reconduir la situació: el consistori els avança els diners per formalitzar el contracte i les famílies es comprometen a retornar-ho a raó de 5 euros mensuals. "Fem una discriminació positiva però s'ha acabat el regalar res, a la resta de la ciutat també hi ha gent que té problemes", ha manifestat Berloso.\nUn cop feta aquesta segona oferta, s'han interessat 86 famílies que estan en procés d'entregar tota la documentació. Això vol dir que queden 133 pisos amb la llum tallada on els propietaris o inquilins no han fet cap pas per regularitzar la situació. "Aquests que no s'han interessat ara ja que corrin la seva sort", sentencia del regidor.


Els observadors denunciaran les vulneracions del Suprem a l'ONU\nL'entitat ha pres aquesta determinació per unanimitat, en considerar tots que «es tracta d'un judici polític»\nper Alba Francín dilluns, 25 de març 2019 - 14:10h | Actualitzat a 25/03/2019 19:19h\nEls observadors internacionals denunciaran les vulneracions del Suprem a l'ONU | CatalunyaDiari.cat\nEls observadors internacionals del judici del procéstenen previst portar a l'ONU les vulneracions que el Tribunal Suprem està realitzant durant el litigi contra els exconsellers. Tal com recull 'ElNacionat.cat', en aquests moments «hi ha unanimitat en dir que es tracta d'un judici polític, inusual», i així mateix ho han fet saber els portaveus de l'International Trial Watch en una compareixença pública.\nTambé pots llegir: 41 senadors francesos demanen la intervenció de França en el conflicte català.\nCreuen que el judici «afavoreix més l'acusació que les defenses»\nEn aquest sentit, l'entitat considera que el procés judicial que està tenint lloc «afavoreix més l'acusació que les defenses», i que «persegueix de manera preocupant la llibertat de protesta». Gran part de la responsabilitat rau en les limitacions i dificultats imposades pel Suprem, que ni tan sols ha reservat un espai per als observadors a la sala on estan tenint lloc les sessions del judici, quelcom que troben «absolutament desconsiderat».\nSegons han fet patent des de l'ITW, «l'essència del judici és criminalitzar l'exercici de drets civils i polítics; l'autodeterminació, la llibertat ideològica, d'expressió, de reunió i manifestació, d'associació i de participació política».\nEls preocupa «l'efecte dissuasiu» del procés contra els exconsellers\nEntre les irregularitats detectades, l'organització destaca la vulneració del dret a la defensa, en considerar que s'està «impedint posar de manifest les contradiccions dels testimonis mitjançant imatges», un fet que deixa força en evidència la seva credibilitat. Però no només això, sinó que també els preocupa seriosament que aquest procés que està tenint lloc contra els exmembres del govern «té un efecte dissuasiu molt perillós».\nEl paper de Manuel Marchena, sota sospita | TVE\nEn aquest sentit, els observadors aprofundeixen en la qüestió, i denuncia que l'òrgan judicial evita que «s'exerceixi el dret a la reivindicació de les pròpies idees tant per part d'institucions com de la ciutadania».\nEl paper de Manuel Marchena, sota sospita\nDes de l'ITW també han fet patent la poca imparcialitat de les «intervencions indegudes» de Marchena «a l'hora d'arbitrar les preguntes als testimonis, qüestionant només les preguntes de les defenses». Un fet que ressalta aquest aspecte és la presència de dos lletrats que actualment formen part de la Junta Electoral Central.\nTampoc sembla que els agradi que el judici estigui sent televisat, sobretot pel que fa a la relació entre testimonis, ja que «tots són perfectament coneixedors de què han dit els seus superiors jeràrcics». Això ha provocat que alguns d'ells «sembla que hagin estat assajant».\nÚLTIMA HORA: Demanen una intervenció internacional en el conflicte català\nLa revelació de l’advocat de Puigdemont que et deixarà sense paraules\nDenúncia 1-O Procés Català


Solters i casats; Numeraris, Agregats, Supernumeraris a l'Opus Dei - Opus Dei\nEn el text de sant Josepmaria que hem citat, apareix una distinció de condicions humanes, reflex també de la universalitat objectiva de l'esperit i l'apostolat de l'Opus Dei, en què convé aturar-se: la pertinença a la Prelatura de persones tant solteres com casades.\nDes del començament de l’activitat fundacional, monsenyor Escrivà de Balaguer va advertir que l'esperit de l'Opus Dei no només podia ser viscut en totes les situacions humanes -i per tant, sigui en el matrimoni sigui en el celibat-, sinó també que, per complir la missió que Déu volia que desenvolupés, calia que hi hagués a l'Opus Dei persones que es comprometessin al celibat, amb la disponibilitat que se'n deriva. En conseqüència, orientà així la tasca fundacional, convidant a comprometre’s en celibat apostòlic -segons l'expressió que li agradava emprar- els qui veia que podien tenir aquesta vocació, a la vegada que predicava amb força i claredat el valor cristià del matrimoni. Com a fruit d'aquesta labor apostòlica es desenvolupà l'Opus Dei, en el qual, des del principi, hagué la possibilitat que tant persones cèlibes com casades en formessin part, encara que la manera de pertinença d'uns i d’altres rebés configuracions diverses, de acord amb allò que permetia el dret canònic de l'època, fins a arribar al complet reconeixement que unes i altres podien ser membres de l'Opus Dei de ple dret.\nLa presència en la Prelatura de persones compromeses en celibat i d'altres casades -o, en termes més amplis, obertes al matrimoni-, juntament amb altres factors de disponibilitat, es reflecteix en l'existència de diverses modalitats o condicions d'incorporació a l'Opus Dei, on hi ha en conseqüència membres Numeraris, Agregats i Supernumeraris. Els Estatuts de l'Opus Dei es refereixen a aquestes diverses modalitats de pertinença a la Prelatura amb les següents paraules: «Segons la disponibilitat habitual de cada un per dedicar-se a les tasques de formació i a determinades tasques apostòliques de l'Opus Dei, els fidels de la Prelatura, homes o dones, es denominen Numeraris, Agregats o Supernumeraris, sense formar, per això, classes diverses. Aquesta disponibilitat depèn de les variades i permanents circumstàncies -personals, familiars, professionals o altres anàlogues- de cada un.\nEn els números següents, els Estatuts precisen aquesta indicació general, detallant els trets d'aquestes diverses modalitats de vinculació:\na) S’anomenen Numeraris (o Numeràries) aquells fidels que, en celibat apostòlic, tenen una màxima disponibilitat personal per a les tasques apostòliques peculiars de la Prelatura; poden residir a la seu dels Centres de la Prelatura, per ocupar-se d’aquestes tasques apostòliques i de la formació dels altres fidels de l'Opus Dei.\nb) S’anomenen Agregats (o Agregades) els fidels que, en celibat apostòlic, han d'atendre necessitats, concretes i permanents, de caràcter personal, familiar o professional, que els porten, ordinàriament, a viure amb la pròpia família i determinen la seva dedicació a les tasques apostòliques o de formació a l'Opus Dei.\nc) S’anomenen Supernumeraris (o Supernumeràries) els fidels de la Prelatura -casats o solters, però en tot cas sense compromís de celibat- que, amb la mateixa vocació divina que els altres, participen plenament en l'apostolat de l'Opus Dei, amb la disponibilitat, pel que fa a les activitats apostòliques, que resulta compatible amb el compliment de les obligacions familiars, professionals i socials.\nEs tracta -com pot advertir-se per la descripció realitzada- de determinacions personals de la vocació a l'Opus Dei, dependents de circumstàncies personals objectives i permanents de disponibilitat per dedicar-se a les activitats necessàries per a la vida institucional de l'Obra, sense que tinguin en cap sentit la significació de graus de vinculació amb l'Opus Dei o de més o menys afany cristià. Importa, en efecte, deixar molt clar que aquesta diversitat de disponibilitats per a tasques concretes pressuposa una identitat de vocació peculiar en tots els fidels de l'Opus Dei, «perquè -sigui quin sigui l'estat civil de la persona- és plena la seva dedicació a la feina i al fidel compliment dels seus propis deures d'estat, segons l'esperit de l'Opus Dei». El primer dels números que els Estatuts dediquen a parlar dels fidels de la Prelatura remarca repetides vegades i amb força aquesta realitat: tots aquells que s'incorporen a la Prelatura ho fan «moguts per la mateixa vocació divina», de manera que -insisteix- «tots es proposen la mateixa finalitat apostòlica, viuen un únic esperit i idèntica praxi ascètica».\nEstem davant d'una qüestió capital, que fou reiterada innombrables vegades pel fundador, que va excloure qualsevol terminologia (per exemple, les expressions «classes de membres» o «categories de membres»), que pogués evocar, encara que fos de lluny, la idea d’un trencament de la unitat de vocació. És precisament en i mitjançant la pròpia situació en el món com tots i cada un dels membres de l'Opus Dei realitzen la missió cristiana de difondre la crida universal a la santedat i d'ajudar els altres a seguir-la en la vida concreta. Una mateixa espiritualitat, una idèntica missió, un mateix caràcter definitiu i omnicomprensiu de l'existència personal configuren una plena identitat de vocació peculiar en totes les dimensions, des de la plena crida a la santedat i a l'apostolat fins a la realització d'aquesta crida en el context de la secularitat".\nCal assenyalar, d'altra banda, i el fet segueix estant relacionat amb la unitat de vocació, que el carisma del celibat constitueix, en els Numeraris i Agregats de l'Opus Dei -com a tot home o dona que rep aquest carisma-, una dimensió integrant de la vocació personal, sense ser una dimensió peculiar de la vocació a l'Opus Dei. No es tracta, òbviament, que Déu «primer» cridi al celibat i «després» a l'Opus Dei (la vocació personal és única), sinó que Déu crida a l'Opus Dei tant a persones en celibat com en matrimoni, i tant en un cas com en l'altre es tracta de dimensions vocacionals, com per als altres cristians.\nPel que fa a la condició matrimonial, sant Josepmaria Escrivà ensenya amb claredat que «el matrimoni no és, per a un cristià, una simple institució social, ni molt menys un remei per a les debilitats humanes: és una autèntica vocació sobrenatural. Sagrament gran en Crist i en l'Església, diu Sant Pau ( Ef V, 32), i, alhora i inseparablement, contracte que un home i una dona fan per sempre, perquè -vulguem o no- el matrimoni instituït per Jesucrist és indissoluble: signe sagrat que santifica, acció de Jesús, que envaeix l'ànima dels qui es casen i els convida a seguir-lo, transformant tota la vida matrimonial en un caminar diví a la terra».\nDes del principi de l'Opus Dei, el fundador predicà aquesta dimensió vocacional del matrimoni cristià, com ja hem assenyalat i reflecteixen altres textos, com el següent: «Hem de tenir un gran respecte i veneració per l'estat matrimonial, que és noble i sant - sacramentum hoc magnum est ( Ephes . V, 32), el matrimoni és un gran sagrament- i nosaltres ho veiem com un camí vocacional més, com una participació meravellosa en el poder creador de Déu».\nImmediatament després, en aquesta mateixa Carta, assenyala, remetent-se a la tradició, que «és doctrina certa de fe que, en si mateixa, la vocació a la virginitat és més alta». No és possible aquí afrontar el tema gens fàcil d’allò que comunament es pensa de la raó i significat d'aquest ésser més alta la vocació a la virginitat que la vocació matrimonial. En qualsevol cas, s'ha d'afirmar que no significa que els casats estiguin cridats a una santedat de segona categoria (expressió, d'altra banda, teològicament absurda). No només perquè, com va escriure Climent d'Alexandria, «veritablement superior és qui, enmig de les temptacions i cures que proporcionen la dona, els fills, els criats i les riqueses, assoleix dominar la sensualitat i el dolor, i roman unit a Déu per l'amor», sinó a més perquè el matrimoni i la família -per als qui tenen aquesta vocació- són mitjà de santedat: és a dir, no un lloc on «malgrat tot» hom pot romandre unit a Déu, sinó mitjà i camí per a aquesta unió. En resum, «per a cada un, el més perfecte és -sempre i només- fer la voluntat de Déu».\nPertany, doncs, a la substància teològica del fenomen pastoral de l'Opus Dei el fet que els Numeraris i Agregats (cèlibes, amb especial disponibilitat per unes o altres tasques, etc.) no són el paradigma de membre de l'Opus Dei, del qual la figura dels Supernumeraris -que són lògicament la majoria- seria una aproximació. Tots -repetim-ho- tenen la mateixa vocació peculiar a la santedat i a l'apostolat.\nPrinted | document generat automàticament des de https://opusdei.org/ca/article/solters-i-casats-numeraris-agregats-supernumeraris-a-lopus-dei/ (18/01/2022)\nDues històries amb més d'un punt en comú


L'entreteniment digital a la Gran Bretanya - Observatori Beat\nL'entreteniment digital a la Gran Bretanya\nBlu-ray, entreteniment, Gran Bretanya, pirateria\nEl passat 3 de març veié la llum l'Estudi sobre l'entreteniment digital 2008, comissionat per Wiggin i realitzat per Entertainment Media Research. L'estudi va ser realitzat al gener del 2008 i presenta una anàlisi de l'entreteniment i l'activitat digital a la Gran Bretanya d'avui dia. A partir d'una enquesta representativa de 1.608 consumidors de la Gran Bretanya d'entre 15 i 54 anys desenvolupa una anàlisi detallada de models de consum de l'entreteniment digital, tendències, preferències i actituds a través a través de totes les formes de l'entreteniment.\n7 de cada 10 pirates diuen que deixarien de piratejar si rebessin un advertiment des del seu proveidor de serveis d'Internet.\nDins de les 49 activitats d'entreteniment analitzades, Blu-ray experimentarà el major creixement durant el 2008.\nEls consumidors volen xarxes socials de distribució 'pirates' perquè són les principals plataformes de distribució de contingut. En aquest punt val la pena aturar-nos-hi: els usuaris prefereixen aquestes xarxes socials de distribució 'pirates' perquè són millors que les plataformes 'legals', ja que en les 'pirates' troben més fàcilment allò que cerquen; a més, el 64% dels usuaris consideren que pagarien si trobessin allò que cerquen.\nInterès massiu en la programació a la carta (música i humor, especialment) i, també, de franc (el 70% dels enquestats).\nLa televisió enegistrada digitalment està afectant seriosament l'abast de la publicitat.\nA l'últim, les dades mostren que el 62% dels usuaris manifesten que Internet ha canviat la seva manera a l'hora de comprar revistes impreses (és a dir, quan les compren), mentre que el 18% considera que ara compra menys revistes que abans.\nEntertainment Media Research, companyia privada amb seu a Londres i fundada el 1997 per Peter Ruppert, es dedica a la consultoria i recerca sobre el món de l'entreteniment.\nFont: nota de premsa de Wiggin (3/3/2008)\nL'informe complet es pot descarregar en aquesta adreça


Convocatòria UDA Gramenet – UE Lleida\nL'entrenador de la Unió Esportiva Lleida, Emili Vicente, ha donat a conèixer la llista de jugadors convocats de cara al partit d'aquest diumenge al camp de la Gramenet.\nL'entrenador del Lleida, Emili Vicente, no està excessivament preocupat després de l'empat del dimecres contra l'Sporting Mahonés i creu que el seu equip té "marge de millora".\nEl club estrena programa el dia 30\nLa Unió Esportiva Lleida estrenarà el proper dimecres 30 de setembre el seu propi programa de televisió. L'espai es titula "Som del Lleida", té mitja hora de durada i està dirigit i presentat per Rosa Jiménez.\nSellarés, amb un edema de fibres, dubte\nEls serveis mèdics de la Unió Esportiva Lleida han practicat aquest divendres una ecografia al davanter Marc Sellarés, que ha revelat que el jugador té un edema de fibres a l'adductor mitjà de la cuixa dreta.\nEl Lleida salva un punt (2-2)\nEl Lleida va ensopegar a casa, a l'empatar a dos amb l'Sporting Mahonés, en un partit en que els blaus no van saber aprofitar un marcador favorable als 18 minuts i en el que van patir en excés per sumar un punt.


agusti, autor a La Calafa - Pàgina 29 de 35\nFem planter amb una nova visita!\nDivendres la tarda, quan la calor ja no era tan intensa va ser el moment perfecte per ensenyar la Calafa a l’Elena i el Christian. Ells ja havien provat els nostres alvocats de la temporada passada i tenien molta curiositat per conèixer els alvocaters i el nostre terreny. Així que la seva visita va començar amb una passejadeta entremig de l’ombra dels diferents alvocaters, ja poblats de petits fruits.\nMentre passejàvem i xerràvem de com treballem aquest trosset de camp i les nostres noves idees.\n(aviat us en farem cinc cèntims!), vam collir unes quantes llimones perquè se les poguessin emportar.\nLlimones a l’ombra 😉\nAnterior 1 … 28 29 30 … 35 Següent


Desembre | 2014 | Socialisme ve de societat\nMarco, Semprún, Pinilla i el meu oncle J. Muñoz\n22 Desembre 2014 7 febrer 2018 Carles Martí lectures\tLiteratura, Marco, Pinilla, Semprún\nM’he submergit en l’últim llibre de J. Cercas “El impostor” i n’he sortit entusiasmat. El recomano molt i a tanta gent com puc. Enric Marco, l’impostor, que encara viu als 93 anys, va fingir, amagar, falsificar la seva vida per tenir una altra vida, per reinventar-se com a lluitador antifranquista, com a secretari general anarquista, com a líder social i com a president i representant públic de tots els deportats i deportades espanyols als camps de concentració durant la segona guerra mundial.\nEl llibre està magníficament escrit en l’estil literari-periodístic que personalitza J. Cercas però el que el fa molt especial és el descobriment en tota la seva amplitud i profunditat de la figura d’Enric Marco com un personatge altament pertorbador, gairebé inconcebible però absolutament real i alhora molt lògicament representatiu de la seva època i el seu país, que són els nostres.\nLlegiu-lo i segur que us suggerirà reflexions noves sobre la nostra història, el nostre present i les nostres vides compartides. A mi el primer que m’ha portat és el record de tres persones que sent de la seva mateixa generació (tots de vides molt llargues, vides de supervivents) es contraposen obertament, encara que des de perspectives diferents, a la personalitat i en conseqüència a la vida d’E. Marco.\nD’entrada i de manera directa em va venir a l’esperit Jorge Semprún, comunista militant i després dissident autènticament deportat al camp nazi de Buchenwald, autor de llibres indispensables, també magníficament escrits, sobre la seva experiència vital (“El largo viaje”, “Aquel domingo”…).\nPensar en J. Semprún em va portar a Ramiro Pinilla, un altre grandíssim escriptor (“Las ciegas hormigas”, “Verdes valles, colinas rojas”…) que havent pogut accedir legítimament al reconeixement professional i a la fama –va guanyar el premi Nadal i el premi de la Crítica al 1961 i va ser finalista del premi Planeta al 1971- va decidir retirar-se dels circuits comercials i sobreviure modestament en un exili interior al seu País Basc, autoeditant-se llibres populars amb pseudònim. Al 2004, amb 81 anys, va reaparèixer públicament i va obtenir de nou grans premis.\nFinalment vaig recordar-me del germà de la meva àvia materna, José Muñoz Sevilla, el tio Pepe, que sempre he tingut molt present perquè era dels pocs que ens explicava sense embuts i cruament episodis de la guerra i del franquisme que ell sí que havia protagonitzat i que la meva àvia corroborava amb els ulls humits i tornant-lo a renyar per tot el patiment que havia infligit a la família. Anarquista convençut i conseqüent, quan li va tocar fer el servei militar a mitjans dels anys 30 es va declarar pròfug per no participar a l’exèrcit capitalista i es va mantenir amagat fins el 18-19 de juliol del 36 quan va sortir al carrer agafant les armes amb els seus companys per defensar Barcelona i fer la revolució. Al front des del primer dia amb la columna Durruti va ser fet presoner però es va escapar d’un camp de Burgos i creuant les línies enemigues va tornar a les trinxeres republicanes. Una bala al pulmó que no es podia extirpar el va acompanyar sempre com a testimoni de tres anys i mig sencers de guerra. Arribada la derrota no va marxar a l’exili i es va tornar a amagar, treballant amb noms falsos durant anys en el seu ofici d’arts gràfiques i, ell sí de nou, intentant mantenir en va la lluita en la clandestinitat. Quan al 1977-79 va néixer la democràcia, va dir que ja en tenia prou, que ja podia plegar i donar pas als joves. Fins que va morir, tossint desprès d’haver fumat milers de cigarretes, va votar socialista.\n“El impostor” és òbviament molt més que tot això, és també un llibre sobre la veritat i la falsedat, sobre els valors morals i sobre la literatura. És un gran llibre que de seguida fareu vostre.


5 racons desconeguts del Centre de Catalunya | Surtdecasa.cat\nLlocs i espais naturals que s'amaguen a l’Anoia, el Bages i el Baix Llobregat Nord\nPobles i edificis amb història, carrers de llegenda, espais naturals, rutes de senderisme... són molts els llocs que tenim a tocar de casa per veure, viure i gaudir del nostre territori. Sovint però, acabem parlant o visitant els espais més coneguts i concorreguts per la majoria, i el Centre de Catalunya amaga racons especials, indrets curiosos, i tresors naturals que desconeixem. Des de Surtdecasa Centre us en descobrim cinc!\nL'Alzina del Mas Querol de Fonollosa\nEs tracta d'una alzina centenària, declarada arbre monumental de Catalunya, que s'enfila cel amunt més de catorze metres i que llueix amb elegància en un racó del mas. Situada en un indret natural tranquil i acollidor, envoltada de prats, camps i bosc, aquesta alzina excepcional fa goig només de contemplar i la màgia de l'entorn on es troba convida a aturar-s'hi una bona estona. La seva descomunal capçada combinada amb la magnificència del seu tronc, converteix el seu davall en un lloc ideal per resguardar-se i deixar que el món s'aturi.\nPer arribar-hi a l’alzina venint de Manresa, s’ha de creuar el poble de Fonollosa, abans de les Escoles i la Pista, agafar el trencall de mà esquerra i seguir per la carretereta. Després de la primera pujada, agafar el trencall a mà esquerra i seguir pel camí de sota. Avançar pel camí de terra, passar una casa, i uns 300 metres més endavant trobem un espai habilitat d’aparcament. Acabem d’arribar a peu a l’Alzina de Querol.\nQuan es parla del poble de Calaf sovint es fa referència al mercat setmanal dels dissabtes, un mercat digne de conèixer i concorregut per molts visitants forans. El mercat s’instal·la al centre de la vila, en ple nucli històric, que convida a fer-hi una passejada per observar els seus carrerons i visitar la parròquia de Sant Jaume, amb el seu imponent campanar, al qual es pot pujar el segon diumenge de cada mes sota visita concertada. El racó desconegut que amaga aquesta població, però, el trobem al número 17 del carrer Laureà Figuerola. Es tracta de la casa natal de Laureà Figuerola (Calaf, 4 de juliol de 1816), economista i polític català introductor de la moneda espanyola dels segles XIX i XX: la pesseta. Una placa a la façana de la casa, penjada pel bicentenari del naixement de Figuerola, en dona testimoni, a la vegada que és un reconeixement a la seva persona.\nSituat al capdamunt del poble de Collbató, el mirador de la Salut ens ofereix una panoràmica única de les parets majestuoses de la muntanya de Montserrat. De dia es pot gaudir de la fantàstica vista en la que destaca la façana modernista de l’Ermita de la Salut. De nit, la màgia és encara major ja que des d’aquest punt es poden identificar els llums de l’ermita i els llums que indiquen l’entrada a les coves del salnitre, i intuir la magnificència de les parets verticals que hi ha al davant. Tot plegat, en un mirador tranquil i il·luminat subtilment, perfecte per a una passejada i per gaudir d’una de les panoràmiques més espectaculars del vessant sud del massís. La visita es pot completar pujant a les restes del Castell de Collbató, des d’on s’albira tot el Montserratí.\nEntre Rocafort de Bages i el Pont de Vilomara s’hi amaga la vall del Flequer on es troba un impressionant conjunt d’enormes tines de pedra que antigament, entre el segle XVIII i XIX, s’utilitzaven per fer vi a les vinyes que quedaven molt lluny dels pobles. D’aquestes construccions circulars de pedra seca se n’han catalogat un centenar en diferents estats de conservació, i algunes es troben aïllades, i d’altres formant conjunts. Aquestes antigues construccions són testimoni del passat històric vitivinícola d’aquesta comarca que fa segles que es cultiva la vinya i que ha aconseguit la seva pròpia denominació d’origen.\nPer arribar-hi és aconsellable anar per la carretera del Pont de Vilomara a Rocafort. Al Km. 4,2 hi ha a mà dreta un trencall ben indicat que seguint una pista cimentada porta, tot creuant una riera, a l’aparcament on cal deixar el cotxe. L’itinerari comença des del mateix aparcament i cal seguir les marques verdes i blanques dels postes indicadors, tot seguint la pista, que comença amb una lleugera pujada. Al llarg del recorregut es visiten les Tines del Bleda, del Tosques, de l’Escudelleta, i d’en Ricardo.\nLa cinquena proposta, més que un racó desconegut es tracta d’un petit nucli medieval situat a l’Anoia. Ens referim a l’Astor. Documentat des de l’any 1176, i situat a 720 m d’altitud, aquest nucli, que pertany a la població de Pujalt, ha mantingut el traçat dels seus carrers antics de pedra esdevenint un dels nuclis històrics millor conservats de la comarca. El passeig per entremig dels portals de muralla i els carrerons estrets, costeruts i molts d’ells coberts amb arcs, voltes i embigats, et transporta fàcilment a l’època de la noblesa, i el silenci que es respira et convida a fer una pausa i gaudir de la bellesa que t’envolta. El poble de Pujalt, a part de l’Astor, el formen els nuclis de Conill, La Guàrdia Pilosa, Vilamajor i Pujalt.\nEls 10 paisatges que no et pots perdre al cor de Catalunya


Més de 10.000 esquiadors omplen les pistes en l'inici de la temporada\nNEU NOVA CAMPANYA\nEl primer (i precoç) cap de setmana de la temporada d’esquí a les pistes de Lleida es va saldar amb més de deu mil esquiadors, entre Baqueira Beret, Boí Taüll, Espot, Port Ainé, Port del Comte i Tuixent. Les instal·lacions esperen més afluència per al pont de la Constitució, del 6 al 9 d’aquest mes, quan també confia obrir Tavascan.\nMés de deu mil esquiadors han estrenat aquest cap de setmana la temporada d’esquí a les pistes de Lleida. Port Ainé i Espot van obrir ja divendres passat amb centenars d’esquiadors, mentre que dissabte s’hi van sumar Baqueira Beret, Boí Taüll i Port del Comte, i es van afegir així a l’estació d’esquí nòrdic de Tuixent-la Vansa, que va inaugurar la campanya l’1 de novembre. En total, més de cent quilòmetres de pistes i uns 10.500 esquiadors. Cal remuntar-se a una dècada enrere per trobar un inici de temporada tan primerenc, mentre que no existeix cap precedent de tantes pistes obertes per aquestes dates.\nPer estacions, la que va registrar una afluència més gran va ser Baqueira Beret, amb unes 4.000 persones (dos mil dissabte i dos mil ahir), segons fonts d’aquesta instal·lació aranesa, que compta amb 23 pistes obertes. Així mateix, 2.500 esquiadors van optar per Boí Taüll (1.200 ahir i 1.326 dissabte), que de moment ha obert el 70% de les pistes, una superfície de 32 quilòmetres. Fonts de l’estació de l’Alta Ribagorça van remarcar la seua satisfacció pel volum de persones rebudes en el primer cap de setmana de funcionament i esperen un increment per al pont de la Constitució, entre els propers dies 6 i 9. Els dominis esquiables de Ferrocarrils de la Generalitat al Pallars Sobirà, Espot i Port Ainé van sumar uns dos mil esquiadors entre dissabte i diumenge (ahir hi va haver 308 i 632, respectivament, segons FGC). A Port del Comte, per la seua part, van registrar 1.200 usuaris el cap de setmana i confien incrementar la xifra durant el pont, quan ja es trobarà oberta la carretera d’accés, segons fonts de l’estació. L’estació de Tavascan confia també iniciar la campanya per al pont\nDesprés d’una obertura primerenca, esperen més afluència durant el pont de la Constitució\nRespecte a l’esquí nòrdic, l’estació de Tuixent-la Vansa, amb 27 quilòmetres oberts, va rebre 800 persones entre dissabte i diumenge, informa Cynthia Sans.\nDurant el seu primer mes d’obertura ja havia registrat el 12% del total d’esquiadors que van passar per les seues instal·lacions la temporada passada. Quant a la resta d’estacions de nòrdic, la de Lles té operatiu un circuit de 20 quilòmetres per a raquetes i la de Guils Fontanera, un altre de deu.\nEl patronat de Turisme de la Diputació espera una ocupació mitjana del 70 per cent a les comarques del Pirineu entre el 6 i 9, encara que podria fregar el ple amb un 90% de places d’allotjament ocupades a l’entorn de les estacions d’esquí divendres i dissabte.\nPel que fa al turisme rural, podria assolir una mitjana del 85% i del 70% als bungalous dels càmpings.\nCerler, l’única estació del Pirineu aragonès ja oberta\nAramon Cerler va estrenar la campanya d’esquí divendres passat i de moment és l’única estació del Pirineu aragonès oberta. Ahir tenia 29 pistes obertes i deu remuntadors, amb un total de 32 quilòmetres esquiables de neu en pols. La resta dels dominis d’Aragó tenen previst inaugurar la temporada de cara al pont de la Constitució. Quant a les pistes d’esquí d’Andorra, aquest cap de setmana han obert Grandvalira i Ordino-Arcalís, que es van afegir a Vallnord, que ja va iniciar la campanya divendres.


Entrevistem a Pol Ausàs després d’haver de deixar el rol de jugador de costat per enfrontar nous reptes professionals.\nDesprés de tants anys jugant al club, enguany faràs un parèntesi. Com recordes el teu primer contacte amb el Sedis Bàsquet?\nDesprés de tants anys, he de dir que sento una percepció especial i se’m fa molt estrany no participar en la pretemporada amb tot l’equip, és com si em faltés alguna cosa. Deixar de compartir la rutina de l’equip, amb els companys de tants anys, és una sensació nova per a mi, però m’hi hauré d’acostumar. Vaig començar a jugar a bàsquet de ben petit, quan anava a l’escola Pau Claris. Els culpables van ser dos amics que hi jugaven, el Nil Bregolat i l’Ignasi Domenjó. Vaig decidir provar- ho i em va enganxar des d’un bon començament, m’hi vaig sentir tan a gust que la passió pel bàsquet encara em dura.\nSegur que recordes molts moments i experiències viscudes. Quins són els més emotius?\nTinc molts records al cap, que sovint comentem amb els companys i excompanys d’equip. Recordo els dos grans anys de júnior amb el Xavi Luque d’entrenador; les inoblidables estones viscudes al Sènior C, on érem molt més que un equip de bàsquet; els ascensos aconseguits amb el Jordi Tomàs… També recordo l’experiència de quan tenia 17 anys i podia entrenar i anar convocat amb el Sedis Mausa, quan jugava a la Lliga EBA. Ho vivia de manera molt especial, perquè eren la gent a qui jo anava a veure al Palau d’Esports, des de petit, i m’imaginava jugant allà algun dia.\nVas continuar jugant a la Seu durant l’etapa universitària. Com definiries aquesta experiència?\nPer a mi va ser una etapa que recordo amb molta satisfacció. És veritat que no és fàcil invertir tots els caps de setmana en pujar a la Seu a entrenar i després desplaçar-te per a jugar el partit. Són moltes hores de cotxe/furgoneta, però al final compensa. Poder fer allò que t’agrada, en un lloc on et trobés còmode i amb gent amb qui estàs a gust, és una raó potent que a mi m’ha compensat l’esforç d’aquells anys. Si hi ha tanta gent que, quan se’n va a estudiar fora, segueix tenint ganes de pujar i seguir vinculada a aquest club i a aquest esport, per alguna raó deu ser. També he de dir que el club sempre ens ha ajudat a l’hora de facilitar-nos els viatges i això és força d’agrair.\nHas format part de la formació de joves jugadors del club…\nLa formació de joves sempre m’ha agradat i la combinació del bàsquet i l’educació m’ha atret molt, trobo que és el binomi perfecte. M’agradaria poder seguir fent-ho d’una manera o altra, però la meva activitat professional, ara per ara, m’ho impedeix. Com a formador sempre he intentat que els nens gaudeixin, que se sentin atrets per l’esport i que creixin amb uns valors fonamentals, bàsics per a la seva educació. La figura del formador esportiu de nens és molt important i cal valorar-la. Personalment, puc dir que m’han influït molt tots els entrenadors/formadors que he tingut en el món del bàsquet, i per això intento ser un bon exemple per als nens i les nenes a qui he entrenat.\nSempre has donat molta importància al grup humà i al joc d’equip. Què t’omple més com a jugador, anotar la cistella guanyadora o donar l’assistència?\nSi jo he d’anotar la cistella guanyadora, em sembla que guanyaríem pocs partits! El grup humà és la base de tot, i com he dit anteriorment, és una de les raons per les quals a mi m’agrada tant jugar a la Seu. Sempre m’he sentit molt a gust en tots els equips on he estat, i m’agrada que els altres també se sentin igual de bé.\nAra deixes aparcada la teva etapa com a jugador per embarcar-te en nous projectes professionals. Com veus el futur del Sedis Hidrology?\nAquest estiu l’Héctor Beni ha fet una gran feina i ha aconseguit configurar un equip amb molt nivell, integrat per jugadors formats al Club. Es manté el bloc de l’any passat i s’ha aconseguit incorporar jugadors que ja havien format part del Sedis Bàsquet en el passat, però que els últims anys per diferents motius han estat fora. No sóc ningú per a marcar objectius, però penso que si treballen bé i els respecten les lesions, poden fer una gran temporada i, qui sap, si optar a alguna cosa més.\nLes últimes temporades has estat el capità de l’equip. Com ho has viscut?\nM’ha fet molta il·lusió ser capità durant aquests anys, però en aquest equip crec que la figura del capità es pot relativitzar una mica. Som un grup molt cohesionat i ben avingut i tothom aporta el seu gra de sorra en aquesta convivència. Jo intento que tothom se senti implicat en l’equip, fer d’intermediari entre el cos tècnic i els jugadors i influir positivament en l’estat d’ànim quan les coses no van com voldríem.\nQuin consell donaries als nois i noies de la base?\nNo sóc ningú per a donar consells. Només els diria que gaudeixin del bàsquet tant com puguin, que l’aprofitin per a conèixer gent i viure el màxim d’experiències que els ajudin a créixer com a persones, perquè això és el que realment importa, el que queda finalment. Per a mi el bàsquet es tracta d’això, més enllà del nivell i dels resultats esportius.\nMoltes gràcies Pol per tot el que has fet per aquest club tots aquests anys. Ets un exemple a seguir. Som-hi Sedis!\nfins aviat pol


Curs de formació sobre ventilació amb Jaga Climate Designers\nXavier Domínguez, de l'Àrea de distribució i instal·lació i Climate Designer de JAGA, va impartir una formació a l'equip tècnic de Peralba sobre calefacció a baixa temperatura exposant els avantatges d'aquesta mena de sistema de calefacció i la ventilació en habitatges aplicant els productes de la marca que podem trobar en el catàleg de radiadors i sistemes de renovació d'aire d'aquesta.\nAquestes presentacions formen part de la filosofia de Jaga de “bastir ponts” per a compartir coneixement i unir forces a l'hora de crear millors productes, convertint-se en una valuosa oportunitat per a intercanviar opinions i conèixer quines són les veritables necessitats dels professionals del sector.\nTant en obres noves com en les ja existents l'aïllament és molt important per a estalviar energia i minimitzar les pèrdues de calor. Però només posar reixetes d'aire en les finestres no és suficient per a aconseguir un ambient interior saludable. Un millor aïllament també significa pensar a ventilar! Les solucions de ventilació Jaga són perfectament aplicables en reforma i edificis de nova construcció, com a habitatges, aules, oficines, centres de salut, etc. Més informació.\nUn abans i un després en calefacció!\nA Jaga disposen d'emissors de baixa temperatura que proporcionen calor, fred i ventilació per a aconseguir el confort tèrmic durant tot l'any i garantir un ambient saludable a la llar. Han ampliat la seva línia de productes d'emissors de climatització amb funcionament híbrid desenvolupant emissors de fred i calor per a sistemes d'aerotèrmia. Amb un termòstat incorporat, aquests emissors mantenen l'ambient calent en l'hivern, i agradablement fresc en l'estiu, la qual cosa aconsegueix que el clima sigui ideal en qualsevol moment de l'any, per a això utilitzen la tecnologia LOW H₂O, que redueix el consum d'energia i a més va combinat amb un silenciós sistema dinàmic.\nTambé vam poder conèixer la seva última novetat, la central de ventilació mecànica controlada de doble flux amb recuperador de calor HRC 350 ConfortMax, amb sensor d'humitat incorporat. El HRC 350 ComfortMax és una central de ventilació intel·ligent i silenciosa i són l'exemple d'eficiència i baix consum: estan totalment preparats per als requisits més estrictes dels edificis d'Energia Zero (nZEB - Passivhaus).