Eines de Llengua: 2020.03\n«Guèr' plus mal que si j'avais la foi»\nNo ho he vist, aixina que no sé com ha anat la cosa. El cas és que sembla que l'emissió de la missa catòlica en À Punt (és a dir, en la televisió pública i en valencià) ha tingut prou d'èxit d'audiència. Com que es va comentar en la llista de Taula de Filologia Valenciana amb prou alegria pel que fa a l'ús del valencià, em vaig permetre la proposta, que em semblava ben lògica perquè conjugava una possible extensió de l'ús del valencià amb àmbits diferents del catolicisme i accés al servici públic d'institucions socials que no sé si han tingut eixa possibilitat. Per tant, vaig dir:\nEspere que el mitjà públic tinga el mateix respecte per la resta de religions que puguen necessitar eixe servici.\nLa llista va de llengua i de potenciar l'ús del valencià, i no de les meues opinions sobre la religió. Amb tot, simplement pel fet de demanar eixa possibilitat d'accés al mitjà, hi ha hagut qui ho ha interpretat com si haguera proposat un debat sobre el pes o la importància social de les diferents religions al nostre país.\nA més, el company considerava que el fet que À Punt no emetera espais semblants d'altres rituals religiosos no era cap falta de respecte... Bé, espere que siga aixina i que À Punt haja oferit (o estiga oferint) eixe servici a altres institucions religioses que hi ha en la societat i que resulte que no els venia bé o que no els ha fet falta (que tampoc es tracta d'obligar-los).\nL'únic matís que m'ha grinyolat del seu comentari és que ho enfocara com si les altres religions no cristianes o les persones que les seguixen no pugueren ser també valencians d'ací. Crist crec que no era d'Alcoi i els valencians tant poden ser budistes com testimonis de Jehovà com ateus i un llarg etcètera multicolor.\nEntre altres coses, també vaig dir, en síntesi:\nPer aclarir dubtes, no sé si la teua interpretació de les meues paraules era errònia (crec que no es pot condensar tot el que dius com a «interpretació»), però es veu que sí que era erroni el meu comentari, ja que ha donat peu a «intrepretacions» a pesar que el vaig voler fer ben sintètic. I vaig ser sintètic precisament per a no emetre les meues consideracions ideològiques sobre les religions i que el comentari no deixara res ambigu.\nNo sé quin concepte teniu de la religió cada u de vosatros en tfv. En el meu cas tampoc l'exposaré perquè no és el tema de la llista.\nEspere que no em considereu «intolerant» (paraula que no m'agrada, perquè jo no sóc ningú per a tolerar o deixar de tolerar els drets dels altres) perquè puga reclamar la mateixa oportunitat d'accés als mitjans públics a les institucions socials, com em sembla que són les institucions religioses. En eixe sentit, crec que el fet que hi puguen accedir en valencià seria un benefici per a l'ús de la llengua. (Deixe de banda un debat sobre el fet que molts valencians tinguen una confessió religiosa o altra o no cap, perquè no seria el tema de la llista.)\nPel que fa a la confusió sobre l'ús que vas fer del terme cristianisme, també el vaig tindre jo, perquè vas utilitzar el terme sense especificacions i vas parlar de: «pretendre "equiparar" el cristianisme, que és la religió tradicional, amb altres religions». El cristianisme és molt més que el catolicisme i, per tant, sense la precisió que has fet ara, mos hem confós.\nFinalment, t'agraïxc la referència a l'ultralaïcisme, que he vist que té un recorregut filosòfic i sociològic interessant, relacionat amb el que comentes, tot i que jo matisaria això dels «valors» cristians: una cosa són els valors i una altra creure que Crist era Déu sobre la Terra. Jo no sé si sóc això o allò, però m'identifique amb la cançó Le mécréant de Brassens quan diu:\nÉs a dir, tracte de posar en pràctica valors que, pel que diuen, «també» són cristians i de moltes altres persones.\nMarcadors: ideologies, religions, sociolingüística, televisió, TFV\n¿És possible una epidèmia de trellat?\nDesprés d'haver apuntat l'altre dia contra la faŀlàcia d'un suposat «exèrcit antivirus» que mos volen vendre ara els qui es beneficien del negoci armamentístic en les estructures «essencialistes» (no essencials) de l'estat, m'alegre que Mercè Teodoro («Mosques amb canonades», Nosaltres La Veu, 27.03.2020) haja ampliat amb més dades i reflexions la qüestió, perquè es suposa que quan passe el confinament i tornem a «poder» malbaratar els recursos, el medi ambient i la vida de les persones, hauríem de tindre a punt algunes idees per tal de «no tornar-ho a fer», refent el lema dels qui han segut condemnats i empresonats després d'haver exercit drets i d'haver proposat accions democràtiques.\nTalment això, si els fracassos de les actuacions correctes han de dur a la resiliència i a la persistència seguint el lema «ho tornarem a fer», una societat democràtica que vullga sobreviure ecològicament i socialment hauria de ser capaç de dir «no ho tornem a fer» quan la proposta torne a ser que les retribucions de les faenes essencials de la societat siguen envilides i reduïdes a la misèria i la subsistència precària o esclava, mentres mos volen tornar a encegar amb la lluor econòmica que reben les faenes que hem «confirmat» que són secundàries o accessòries.\n¿De quants virus mos han salvat els executius de l'Ibex i quantes vides han malvat els seus salaris aconseguits amb informació privilegiada, amiguisme, desigualtats, retallades i privatitzacions dels servicis públics essencials? Durant el confinament podem anar pensant en la renda bàsica (La renda bàsica de ciutadania, abril de 2005), els salaris màxims (Toño Fraguas, «Viaje a la mente de un ejecutivo millonario», La Marea, 06.10.2015), comerç just, etc. Després de la pandèmia vírica no estaria malament que mos afectara una epidèmia de trellat.\nMarcadors: capitalisme, democràcia, drets, economia, ideologies\nUna teoria que no sabria demostrar: molts dels seus* autors, dels actuals i dels de fa un grapat d’anys, a l’hora de posar-se a redactar, prenen com a models a imitar, com a clàssics efectius, els notaris, els secretaris d’ajuntament, els registradors de la propietat i altres productors de prosa funcionarial, més que no Cervantes o García Márquez, per posar-ne dos exemples.\nVíctor Labrado, «Sovint, prou, massa, gens», Nosaltres La Veu, 15.02.2020.\n* El possessiu «seus» es referix a la literatura en castellà.\n«Romanem» pegant-li voltes\nEl confinament ha fet que haguera de sentir un poc més la ràdio del matí i també de tant en tant les notícies d'À Punt. La programació en valencià de la Cadena ser és voluntariosa i necessària, inclús arriba a tindre un cert interés per les persones convidades, tant perquè saben de què parlen com per què n'hi han que inclús saben parlar un valencià general ben usual i ajustat al que expressen. En canvi, els locutors posen interés i bona intenció, i això ja és molt en una empresa privada al País Valencià. Sense més gruix econòmic lligat a una concepció del país que continga la llengua, encara sort.\nUn cas més estrany és el de la nova televisió pública valenciana, que no puc evitar que em continue recordant el malbaratat Canal 9 de sempre en la part de l'ortoèpia dels periodistes i locutors. Tal com passava abans, hi ha veus que pareix que tinguen la consigna de fer totes les esses sonores (i podem sentir «nesesitar» o «desisió»), cosa que deu ser un recurs amanoset davant un panorama normatiu i docent on encara pareix que continuen vigents els prejuís dels anys huitanta i noranta contra tots els registres del valencià general.\nLa cirereta del pastís és eixe anunci de publicitat institucional que diu que no sé quin servici públic «roman» obert o treballant... ¡Era massa simple un «continua», «es manté» o «està»! Eixe «roman» denota tant que la versió valenciana de l'anunci és una traducció del castellà com el prejuí habitual contra les maneres més simples i bàsiques de l'expressió adreçada a un públic general. Exactament el contrari del que hauria de fer una institució pública. És a dir, els símptomes continuen sent els mateixos i, per tant, deu ser que, en el fons i en la superfície, encara estem de sort si podem renegar d'això. Li peguem voltes al molinet, però, de forment, poc.\nMarcadors: mitjans, sociolingüística, televisió\nL'altre barri de l'aldea gal·la\nJa tenim damunt un altre cap de setmana confinat. Com que aprofite el temps per a ordenar els llibres de maneres diferents, per tal de trobar-los lloc a tots, quan tope amb els còmics d'Astèrix i Obèlix em ve al cap que els de Chapitre.com m'havien avisat que també se n'ha anat a l'altre barri de l'aldea gaŀla esta setmana el dibuixant Albert Uderzo. No sembla que hi haja tingut res a vore el «Coronavirus» que va retratar en Astèrix a Itàlia (2017).\nLa primera història d'Astèrix que va entrar en ma casa, si no ho recorde malament, al París dels anys xixanta, va ser Le combat des chefs, que anava pegant bacs per ma casa fins que vaig aprendre a llegir, quan em sona que tenia les cobertes soltes. Després la sèrie va anar arribant periòdicament a ma casa com a regal recurrent i agraït. Recorde que em va colpir la mort del guionista René Goscinny en 1977, amb només 51 anys. No fea tant que jo era orfe de pare i això em podia deixar orfe també en la ficció. Per sort, Uderzo va continuar la faena i, en lloc de morir, amb els anys vaig poder «matar» eixe desitjat pare literari.\nMarcadors: anecdòtic, còmics, literatura, necrològiques\nEls seus dels altres\nEls periodistes de la ràdio no transmeten el covid-19 a través de les ones, sinó informació i opinió, que són elements molt necessaris per a matindre la paciència i la resistència necessàries per a encarar les restriccions i les incomoditats del confinament. Malauradament, la informació del no sol ser sempre agradable i l'allau de dades negatives de cada matí fa pujar la tensió fins al punt que arriba el moment que descanses quan apagues la ràdio.\nA banda d'això, la ideologia dels periodistes continua condicionant el punt de vista de cada emissora. I el cas d'Àngels Barceló en la Cadena ser em sorprén cada dia. Este matí explicaven que hi ha molt de personal sanitari que durant tants anys ha hagut d'anar a l'estranger a trobar faena, mentres els governs espanyols anaven precaritzant i retallant la sanitat pública, i comentaven alguna iniciativa que pretenia afavorir que tornaren al «seu país» —al país «que els va formar» han dit, com a justificació—, a aportar-hi els coneiximents i l'experiència que han adquirit durant els anys de pràctiques pel món.\nNo acabe d'entendre com és que són capaços de criticar una iniciativa semblant que insinue una preferència per atendre catalans o andalusos, i que no vegen cap connotació de nacionalisme en el fet d'aplaudir que els sanitaris que treballen en altres països els abandonen per a tornar a casa a atendre els «compatriotes». ¿Quin valor democràtic positiu aporta aplaudir iniciatives basades en considerar que val més atendre un espanyol a Espanya que un anglés o un noruec en aquells països?\nTal com s'esdevé amb les proves per a detectar el contagi de la covid-19, el virus nacionalista més greu és el que no es detecta en les primeres fases de l'afectació. Quan arriba a transmetre's per les ones, el grau de contagi és massiu i pot ser molt lesiu, tant ideològicament com en la qualitat democràtica d'eixa societat que aplaudix que els «seus» abandonen els «altres».\nMarcadors: ideologies, nacionalisme, periodisme\nMés tiretes i menys metralletes\nEscolte les notícies del matí en la Cadena ser i me s'entravessen les galletes. El confinament està aclarint els cels i millorant les aigües, però no sembla que l'efecte en els humans estiga donant fruit encara.\nAra senc que lamenten que no s'adoptaren mesures abans, i segur que s'haurien d'haver adoptat mesures ben abans, però tinc la sensació que eixes veus que ara parlen amb un pèl massa de solemne càrrega de raó —recordem que, una volta sabut, tot és fàcil— vistes les circumstàncies actuals, no són les mateixes veus que estaven demanant que es suspengueren les mascletaes ni les manifestacions, per tal d'evitar l'epidèmia que s'acostava.\nBen al contrari, tinc quimera que són les que hagueren criticat la improvisació i l'exageració en la presa de decisions quan l'epidèmia s'haguera evitat i controlat —a conseqüència d'eixe confinament «exagerat»—, tot i que ben segur que mos haguera quedat la crisi econòmica i la dreta neoliberal al seu rotllo, és clar.\nAra és fàcil constatar que fan falta metges, infermers i mitjans sanitaris, però quan s'estaven duent a terme les retallades i les privatitzacions, els qui les denunciaven eren uns exaltats que no sabien com de costós és mantindre, posem per cas, un hospital de campanya (que es va desmantellar al 2019): «Tenía un material muy costoso, que había que mantener y necesitabas personal sanitario para atenderlo», segons respon Leandro Fernández del Pozo, tinent general (El País, 22.03.2020).\nUn reactor de l'exèrcit pot costar al voltant de cent milions d'euros; cada hora de vol costa entre 15.000 i 45.000 euros. Un casc de pilot costa uns 400.000 euros... Es veu que hi ha coses que encara són més costoses, ¿oi?, com la barra que tenen alguns. Si no fora que mos agrada encara un pèl massa la testosterona cavalleresca, el lema de l'exèrcit hauria de ser «Més tiretes i menys metralletes».\nObligats per la ficció\nEn ple confinament per la pandèmia de la covid-19, acabe La mort a Venècia de Thomas Mann (1913; traducció de Joan Fontcuberta i Gel de 1966), cosa que també em fa sospitar que vixc algun malson estranyament real, vist que eixa noveŀla s'ambienta de manera determinant en una epidèmia de còlera a Venècia. A més, el protagonista s'obliga, segons com es mire, a un confinament en la ciutat després d'haver decidit que se n'anava d'allà.\nPer vore amb què puc continuar en format electrònic, mire les lectures possibles que tinc arreplegades i pendents en el Kindle i en veig una que no esperava mai poder llegir en estes circumstàncies: A Journal of the Plague Year de Daniel Defoe (1722). D'alguna manera, la literatura, com l'aigua, troba sempre el seu camí per a abraçar i somoure la realitat, mos obliga a confinar-mos entre la raó, els somnis i els malsons.\nMarcadors: anecdòtic, literatura, llibres\nNomés els qui gosen, encerten\nNo m'esperava haver d'apuntar que la covid-19 s'enduria Germà Colón Domènech. Tenia 91 anys. Fea temps que no rebia cap comentari seu referent a algun aspecte de les fitxes que vaig fent i que ell generosament, i sorprenentment per a mi —que no vaig tindre més que eixe contacte electrònic amb ell, a més d'una coincidència de llunt fa molts anys en un congrés a València organitzat per Emili Casanova—, adobava i apedaçava una mica quan rebia el resum de novetats que envie periòdicament, on també mos iŀlustrava amb les seues savieses crítiques i dialectològiques (de les quals m'he servit també en este bloc).\nSi mire l'arxiu de les fitxes veig que el cite o que em va aportar comentaris en almenara, amanéixer, àrab, barata, borrego, codís, escollar-se, exotirquí, mossarabisme, orrupte, rauxinar, soflama, sorier -ra i en alguna fitxa més. Fins i tot em va enviar documentació (crec recordar que gràcies a Maria Pilar Perea Sabater) ben interessant i que hauria d'haver aprofitat més per tal de poder agrair-li-ho com demanava el seu gest. Però jo arribe on arribe, sense haver sabut pujar cametes al coll dels gegants amb qui he tingut ocasió de coincidir —i ara em perdone la coda «antiga» amb què acabe la frase— en esta vida.\nGermà Colón sí que va saber mirar llunt, fins i tot per damunt del muscle —sense presumpció, amb gosadia i bona idea— dels gegants:\nEl Sr. Corominas té el mèrit d'haver dit la seva tant respecte a la garça com a la smerla d'En Roís de Corella. S'equivoca totes dues voltes, però només els qui gosen, encerten; bé que poden també ensopegar alguna vegada.\nFragment de «"La balada de la garsa i l'esmerla" de Corella» de Germà Colón Domènech (1985)\nMarcadors: dialectes, fitxes, Germà Colón, necrològiques\nCita dominical / 592: Li Andersson\nNo es tracta de fer determinades tasques quan te les demanen, sinó de tindre les habilitats connectades amb la creativitat o l’originalitat en la resolució de problemes.\nLi Andersson, segons l’entrevista que li fa Ana Alfageme, El País, 26.01.2020.\nMarcadors: citacions, educació, polítics\nQuet i confinat, me se remouen els sentiments pertorbats per l'epidèmia de la covid-19. M'arriba a la bústia el Resumen Latinoamericano dedicat a la «contrainformació» i em deixe dur per les dades repensades pels qui estan atents als barris baixos del capitalisme al centre i el sud d'Amèrica, com ara passant per l'Argentina, el Brasil, Perú, Xile, l'Uruguai i els altres països on es combinen peces que coneixem poc del sistema de producció que alimenta la màquina depredadora neoliberal.\nDes d'un dels articles bote a «Crisis muncial, coronavirus y capitalismo moribundo: un cóctel mortal» d'Andrés Piqueras, professor de la Universitat Jaume I (Público, 17.03.2020), que no sé si m'obri els ulls pel que lligc o perquè me s'està fent real el record del film World war Z de Marc Forster (2013). Per sort, i per molt que els ho semble a alguns militars «espanyols» (a qui Àngels Barceló entrevista sense comentar res sobre l'espanyolisme vibrant de Fernando López del Pozo), no és una guerra, sinó una contaminació vírica que caldrà aclarir i una gestió sanitària millorable. Damunt, hui tampoc hi havia paper del vàter en Consum, ¡però la nevera de les verdures està plena de bròcolis!\nComence a llegir The shoes of the fisherman de Morris West (1963), perquè em va agradar el film (1968) i la música. És ficció, ja, i comença amb el conclave... ¡També un confinament! Purneja.\nMarcadors: capitalisme, cinema, democràcia, ideologies, periodisme\nEl virus de la morta viva\nHi ha més virus vius i circulant en la societat a banda del covid-19 (per la pronúncia que en fan alguns, també hauria de ser «còvid-19»). De fet, els més greus i coneguts no desperten massa preocupació social, segurament perquè hem aprés a conviure amb ells i a tractar-los amb més o menys encert. A banda de la faceta sanitària i higiènica, hi ha uns altres «virus» com ara les idees que fem circular i anem transmetent-mos a través dels mitjans i que no caduquen mai.\nPel que sembla, entre el desembre de l'any passat i el gener d'enguany les institucions reguladores de la normativa del valencià (avl, iec i uib) van aprovar un document titulat «Acord de cooperació per una normativa inclusiva i unitària», i ja hi ha qui l'ha pogut llegir, encara que no està penjat en els webs de les institucions —cosa que estem esperant— i n'ha tret les conclusions típiques del servici mèdic de capçalera de la morta viva (veg. Vicent Climent, 05.02.2020; Sergi Núñez de Arenas, 19.03.2020). Ho comentem en la llista de tfv, encara que sembla que este tema i les diatribes que genera són considerades més un cansament que una oportunitat per a xarrar i fer volar la imaginació i el confinament.\nDubte molt que l'acord supose una supeditació de l'avl a l'iec o al revés. Trobe que no seria possible per diversos motius (ideològics i sentimentals), però també legals: les autonomies o nacionalitats s'han manifestat ben reals en açò de dividir els valencianoparlants d'arreu (mentres altres no tenen cap problema sent «castilian» i «spanish»).\nAixò sí, veig més probable que hi haja qui es pense que el Decret 3.118/1976 (és a dir, anterior a la Constitució espanyola) va atorgar alguna cosa més que «reconeiximent oficial» (tal com diu el decret) a eixa institució. En tot cas, aquell decret i la legislació posterior són clars: el decret va reconéixer l'única institució de referència que hi havia en aquell moment (i perquè en Catalunya hi havia més gruix d'interés real que al País Valencià per l'ús de la llengua), i ara això ha anat evolucionant de manera que els valencians hem arribat a tindre també una institució de referència que dictamina i treballa per l'ús normal de la llengua.\nEn tot cas, tal com s'esdevé en el cas de la normativa d'altres llengües (veg. francesos o portuguesos...), els conflictes derivats de les competències polítiques són habituals. El que trobe rellevant no són les preponderàncies i simbolismes gestuals, sinó que els usuaris mos podem adreçar tant a l'avl com a l'iec (també estan el Termcat, l'Optimot, la gec, l'aoetic, l'Ésadir, Zèfir...) per a que atenguen les necessitats normatives que tenim i per a fer-los propostes.\nSi em guie per la meua pràctica habitual, l'AVL podria millorar, però va fent i pot arribar a respondre; el Termcat fa un bon paper en el seu àmbit (tot i que les seues manies estranyes sobre què és o deixa de ser normatiu) i respon amb prou agilitat i eficàcia; l'Optimot és un niu d'informació que van posant-se al dia gràcies als usuaris i que també sol respondre; la gec ha segut i continua sent un referent (i també solen respondre bé); l'aoetic és un fòrum ben interessant que encara no hem explotat tant com podríem, i és una gran iniciativa de l'iec; l'Ésadir és un servici per a ús dels mitjans públics catalans, i això té implicacions sobre la resta; Zèfir és una llista de tècnics lingüístics que ha perdut concurrència, però que encara va bé tindre a mà.\nSi els utilitzem i els posem a prova, podrem comprovar quin servici donen realment, més enllà de com de pagats estan d'ells mateixos els membres de cada entitat i de la seua percepció sobre el valor de les altres institucions.\nMarcadors: AVL, ideologies, IEC, normativa, sociolingüística\nEl virus casolà\nLes Corts Valencianes es van tancar el divendres 13 de març passat: diu que anaven a desinfectar les oficines i l'hemicicle durant la setmana de Falles com a mesura de combat contra la covid-19. No sé si ningú més se n'ha adonat, a banda del personal de la institució, perquè no he vist que ho comentaren els mitjans.\nMés avant, l'estat d'alarma decretat pel govern espanyol la nit de diumenge (a les 00:00 hores d'eixe dia) ha allargat la pausa política. Hui mateix, dia de Sant Josep, la secretaria general de la institució ha enviat als treballadors i treballadores de la cambra un missatge referent a la nova previsió aprovada per la Junta de Síndics: la suspensió del període ordinari de sessions fins que acabe l'estat d'alarma.\nLa mobilitat personal restringida establida pel decret d'estat d'alarma per a lluitar contra la pandèmia ha afectat l'activitat de la primera institució democràtica valenciana. Esta nova situació d'epidèmia ha tornat a posar sobre la taula les necessitats de mitjans tecnològics i laborals que fins ara no han segut tinguts massa en compte en les Corts. És clar, des de l'aïllament casolà estic pensant en el teletreball, que és un sistema que ha tingut experiències ben positives en altres institucions. També es va provar un pla pilot en la mateixa Generalitat valenciana, pla que es va acabar i que, a pesar dels bons resultats i de manera poc comprensible, no ha segut représ pels nous gestors de l'administració pública valenciana.\nTant de bo el mal tràngol de la covid-19 es puga convertir en una oportunitat per a les novetats en la gestió administrativa i laboral. Ha, ha, ha, rialla amb aspiracions profundes, però poc convençudes. El teletreball diuen que aporta millores en la productivitat i la qualitat de la faena i que permet desenvolupar aspectes importants relacionats amb la conciliació, a més de proporcionar benestar laboral i personal a qui li vinga bé accedir a eixa modalitat laboral. Tot això seria possible amb una gestió avançada, propositiva i modernitzadora de l'administració del parlament... Punts suspensius que allargue mentres veig passar un gos passejant un xic amb xandall. Faig acudits sense gràcia, i ho sé.\nMarcadors: Corts, democràcia, juridicoadministratiu, laboral\nEn l'ull de l'altre\nA banda de la salut de les persones, el covid-19 està posant a prova —o posant en evidència— les absurditats dels nacionalismes, sobretot de l'espanyol, que és el que veu la palleta del nacionalisme en l'ull dels altres. La cosa és que no es podia tancar l'accés a cap comunitat autònoma, i menys encara si es tracta d'una, com ara Catalunya, on hi ha un gruix important de ciutadans que consideren que formen una nació. Això no podia ser, però l'endemà sí que s'havia de tancar ¡Espanya! respecte a França o Portugal. ¡Vaja, vaja!, que dirien els de l'Està Passant.\nSembla, doncs, que el virus coronat —la monarquia no és un virus, sinó un alifac polític&mdah; pot ajudar a entendre com és l'Europa que mos estan construint a colp de fronteres, expulsions i exclusions... La lluita contra el virus seria una ocasió per a reenfocar les polítiques comunes. O serà l'epitafi d'una unió política i jurídica tan banalment solemnitzada com repetidament defraudada.\nMarcadors: ideologies, nacionalisme, Unió Europea\nLa neura del paper\nEl segon dia del confinament decretat pel govern espanyol per a lluitar contra el covid-19 veig un gafarró a la barana del balcó mentres xarre pel mòbil amb una tia meua. Plou, però quan m'ha vist, el pardalet se n'ha anat volant. Al Consum no hi ha ni botelles ni marraixes d'aigua mineral ni paper del vàter. Queda poca llet. Supose que no tenim vaques ni cabres en casa i encara hi ha gent que pren llet de matí, però les aixetes funcionen i el coronavirus no provoca inevitablement cagueroles, aixina que no sé quina neura hi ha amb el paper.\nUn opinador radiofònic comenta que l'estat espanyol haurà d'anar adoptant no sé quines mesures «perquè ho estan fent Alemanya i França». Eixe argument no té cap fonament, perquè per eixa regla de tres, eixos països no haurien de fer si Espanya no ho ha fet abans... Deu ser la lògica del paper del vàter: si aquells se n'emporten, jo també, i més, ja posats. Per sort per a mi no pareix que als allunats els agraden les bajoques. Aplaudiments per als sanitaris, però també per als llauradors, per als forners i els botiguers i per als reposadors dels supermercats. Possiblement, si no els compràrem avions i tancs a Alemanya i França, podríem invertir eixes milionades en sanitat pública i medi ambient de tots. I si mos imiten com voldria l'associació internacional d'opinadors, el pròxim virus mos agarrarà amb més bona cara.\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 18:33 0 comentaris\nLletra de confinament\nEl confinament provoca efectes diversos. Un de tants és pensar en els llibres que s'han escrit en esta situació o que parlen d'una situació semblant. He de dir que vaig pensar en Il decamerone de Boccaccio, l'Ensaio sobre a cegueira de Saramago (que és un confinament un poc diferent) i La peste de Camus, el més anomenat estos dies per alguns companys. I m'he alegrat de no ser gens original, perquè Lois Beckett, en el diari The Guardian, fa uns suggeriments sobre això mateix en «A dystopian reading list: books to enjoy while in quarantine»:\nSeverance de Ling Ma\nThe Doomsday Book de Connie Willis\nThe Training Commission d'Ingrid Burrington and Brendan Byrne\nThe Plague d'Albert Camus\nMeditations in an Emergency de Frank O’Hara\nSomething that May Shock and Discredit You de Daniel Mallory Ortberg (ara Daniel M Lavery)\nThe Decameron de Boccaccio\nI segur que podem ampliar la llista —els lectors del diari anglés ho han fet abundosament— amb referents en valencià (ara no en recorde cap), i amb altres possibilitats ben llegidores d'altres temes que no furguen en la situació i que ajuden a superar la sobrecàrrega psicològica del tancament casolà.\nCita dominical / 591: una enfranquidora d'Elx\nJo acabe sabates per a grans marques de roba que costen 500 euros; em paguen 0,70 euros per cada sabata i després compre sabates fetes a la Xina en condicions pitjors que les meues, perquè no puc pagar les que jo faig.\nUna enfranquidora d'Elx, segons conta Ube Efe en l'entrevista que li fa Ulisses Ortiz en Nosaltres La Veu, 19.01.2020.\nEscabussant-mos en el toll\nEls flamencs s'ha ajuntat al tancat de Mília. No semblen preocupats pel covid-19, que no els afecta, ni tan sols pels pocs humans que mos acostem a vore'ls a distància. Encara es pot passejar a migdia, pero a la nit no acabe d'entendre si puc traure el gos a pegar una volta, però no puc eixir a estirar les cames si vaig a soles. Els flamencs estan acompanyats per fotges, collverds i siverts. Els picaports paren pels camps dels voltants.\nEn tot cas, la mobilitat de la setmana que ve no serà laboral per a mosatros. Divendres passat van decidir que no es treballava la setmana que ve en les Corts Valencianes. Les notícies comenten que hi ha empreses que apliquen el teletreball, però en el parlament valencià això no serà possible, a pesar que fa anys que ho demanem per a tots els llocs de treball que siga possible, perquè els qui gestionen la institució no han adoptat encara cap mesura de modernització i millora laboral en eixe sentit. Per tant, farem festa, un poc resclosa, això sí.\nLa setmana que ve no, l'altra, ja hauran desinfectat les instal·lacions de la institució, i possiblement tornarem al passat, a la gestió rutinària, anirem escabussant-mos en el toll de l'activitat administrativa rudimentàriament. Els ànecs i els flamencs ho fan tan bé com saben.\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 23:49 0 comentaris\nMarcadors: anecdòtic, Corts, funcionaris\nEl parany de l'obriülls\nEn el Termcat tenen una fitxa sobre trompe-l’oeil que no recull una possible adaptació al valencià trampalull, més o menys documentada, que seria una opció davant del fet que, en realitat, els qui en parlen en els mitjans no solen utilitzar l’opció francesa proposada, sinó la castellana trampantojo. En eixe sentit, trampalull apareix en el Portal Terminològic Valencià de l’avl (consulta: 13.03.2020).\n- 20 Minutos (Barcelona; 21.05.2008)\n- Editorial (Segre DIS, juny 2017)\n- Contramur (06.02.2011)\nEl Termcat em va respondre el mes passat que preferien mantindre la forma en francés. A voltes pareix que esperem que es produïxca el miratge que la llengua es mantinga en ús sense fer aportacions creatives. Això sí que deu ser un engany per als sentits. Per sort, en esta ocasió, l’avl ha tingut la inspiració —embruixada pel parany fonètic, segurament— del peculiar obriülls. Ben oberts.\nMarcadors: lèxic, sociolingüística, Termcat\nL’altre dia un company d'alguna llista d'internet demanava per monuments, carrers o llocs singulars relacionats amb la llengua a la ciutat de València. Una mirada ràpida en Google Maps dona una petita llista de llocs:\n– La Pantera Rosa està en la plaça de Sanchis Guarner\n– La biblioteca de la plaça de Magúncia du el nom de Lluís Fullana Mira\n– L'entrada a València des del sud es fa per l'avinguda d'Ausias March\n– Prop d'Ausias March hi ha el carrer de Tirant lo Blanc\n– Al Cabanyal hi ha el carrer de Carles Ros\n– La biblioteca de la plaça de la Mare de Deu du el nom de Carles Ros\n– Tocant a l'avinguda del Port hi ha la plaça de Ramon Muntaner\n– Una perpendicular de Blasco Ibáñez és Ramon Llull\n– El passatge d'Enric Valor dins de la Universitat Politècnica de València\n– El carrer d'Isabel de Villena, vora la plata de la Malva-rosa, que enllaça amb el carrer d'Arnau de Vilanova\nDesprés, encara vam arreplegar alguna curiositat, com ara que Bernat Fenollar té dos carrers en València: un com a «Bernat» i l’altre com a «mossén». A més, vam conéixer la proposta d’estudi relacionada amb els lingüistes pels carrers d’arreu, que té un bloc a partir del qual podeu conéixer l’exposició, el llibre i tota la documentació a disposició dels qui tinguen interés en descobrir fins a quin punt el territori també parla amb els lingüistes.\nLa invisibilitat del gènere humà\nJo no practique l'ús del femení genèric com a tret no sexista. Considere que hi ha una certa confusió sobre la marca gramatical denominada gènere. Eixa marca hauria de respondre, en valencià, només a concordances gramaticals heretades (de les declinacions llatines, com exposa Abelard Saragossà en l'article «El gènere en la GNV (2006). Ciència i ideologia»). Però, tal com s'esdevé en altres facetes de l'ús lingüístic, no sempre els efectes o els resultats finals són provocats per les causes que pensem.\nEn la llista de Taula de Filologia Valenciana un companya va expressar el seu desacord i malestar amb l'article «El femení genèric o la invisibilització de les dones» de Jaume Corbera. Espere que no fora realment malestar, sinó que fora l'efecte d'una discrepància inesperada en les posicions ideològiques que habitualment circulen en eixa llista.\nEn esta ocasió jo tampoc compartixc l'exposició de Jaume Corbera. Em sembla que s'ha deixat dur per una inèrcia massa fàcil i massa categòrica. En canvi, el vídeo dels professors de Catarroja que mos proporciona la companya afectada, dona més joc i arguments complementaris per a pensar en la qüestió. En el fons, crec que els usuaris acostumats a això del «masculí genèric», que mos ha fet interioritzar que «home» vol dir «persona» (és a dir, «humanitat»), som perfectament capaços de pensar que «dona» també vol dir «persona» (i, per tant, «humanitat»).\nPer tant, pel que fa a mi mateix, quan senc en les Corts que alguns fan referències coŀlectives amb «les diputades» entenc que diuen «les persones diputades». I pense que, si volien dir una altra cosa, supose que ho haurien aclarit d'alguna manera (com ara dient «les dones diputades»), tal com es fa habitualment. La llengua té mecanismes que permeten els aclariments; és la ideologia o la rutina qui els constreny o impedix.\nSi no volem fer trampes, hem de considerar que el femení i el masculí són tan clars o tan confusos com el context permeta interpretar-los i com vullgam interpretar-los. A més, crec que no és cosa dels gramàtics inventar-se coses com això que el masculí seria «no marcat». Això és una categoria que no em sembla acceptable en lingüística. Trobe que va ser més una excusa que van idear per a evitar el debat i per a mirar de mantindre que milers d'anys d'història no podien estar equivocats.\nEl vídeo de la parella de professors de Catarroja mostra una experiència molt didàctica i interessant. És una mostra del que tots podem intuir. Són les proves que convé practicar per a entendre com funciona la transmissió ideològica.\nAra tocaria llegir l'article d'Abelard, que segur que mos proporciona instruments per a millorar la nostra comprensió dels fets socials i lingüístics. Pensant en el Freud més tòpic d'una certa època cinematogràfica, podria ser que un poc d'invisibilitat també fora un canvi positiu, en lloc de tanta exhibició fàŀlica.\nMarcadors: gramàtica, ideologies, normativa, sexisme, sociolingüística\nFeridors i molests\nM’arrossegue pels tolls on ha clavat els peus aquella premsa naixent després de la dictadura, que semblava que tenia una idea del periodisme democràtic i progressista com un horitzó, però que s’ha quedat com un badall per on no sabem si passa la llum o les últims purnes d’aquell pensament.\nEls caps de setmana em proporcionen un petit recull d’articles per a sentir-se colpit i molest alhora:\n• Javier Marías: «Denuncias anónimas», El País, 15.09.2019\n• Fernando Savater: «Otras inquisiciones», El País, 19.10.2019\n• Elvira Lindo: «Ay, los amigos» , El País, 01.03.2020\n• Fernando Savater: «Ángeles», El País, 07.03.2020\n• Elvira Lindo: «Matar a Woody Allen», El País, 08.03.2020\nEn fi, els ciutadans i la democràcia s’han d’alimentar tant amb el sentiment feridor com amb les ocurrències que entelen les idees.\nMarcadors: ideologies, periodisme, sexisme\nEm pega per mirar per què l'actor Pedro del Río (1926-1991) té una plaça en Sollana, vora les vies del tren. Hi ha uns taulells que ho commemoren, amb l'actor alçant un barret somrient. Encara no ho he descobert. De moment he vist que va ser actor de teatre, cinema i televisió, segons informa l’IMDb. Estranyament, en eixa base de dades no apareix cap foto seua. Com que diu que va fer de «quesero» en el film La mitad del cielo (1986) de Manuel Gutiérrez Aragón (veg. You Tube, minut 32), aprofite i li faig un retall que podria servir com a retrat d'urgència per a una possible entrada de la Viquipèdia.\nI aixina passem la vida, com a grans actors en papers menudets. Tot i que a alguns, com ara a Pedro del Río, va i els firma una bona necrològica Eduardo Haro Tecglen (El País, 26.06.1991; consulta: 09.03.2020), no sé si ben titulada «El éxito de Pedro del Río», on podem llegir cap al final:\nEl antiguo empleado de banca no se iba a ir de este mundo sin haber sentido por dentro aquello cuya llamada le hizo dejarlo todo: pisar un escenario con fuerza, sentir al público escuchar cada una de sus palabras, dominar todos sus gestos y, al fin, escuchar la gran ovación, leer las mejores críticas. El canto del cisne.\nCita dominical / 590: Sandra Ollo\nUna enorme part dels llibres que es publiquen no tenen la més mínima voluntat cultural, ni cap profunditat. És com el menjar ràpid: fàcil ingesta, ràpida digestió, total eliminació.\nSandra Ollo, segons l'entrevista que li fa Esteve Plantada, El Temps, 1.855, 31.12.2019.\nMarcadors: citacions, edició, llibres\nL'espai del flamenc\nPer desintoxicar-mos de la ciutat, del vent i de la setmana laboral, mos entretenim mirant un flamenc solitari que ha parat al tancat de Mília. Va passejant tot tranquil i parsimoniós clavant el cap dins l'aigua buscant menjar. Pareix que duga un terç de quadratí de més a la punta del bec. Un espai fi de no-separació entre la natura i els percentatges de vida que estem malmetent.\nLi faig alguns vídeos i fotos des de llunt. La càmera no l'acaba d'enfocar bé. Mentrestant, hi ha acudix una «galgà» de gent «mudà» en uns quants totterrenys. Els expliquen quatre coses de les motes, de l'arròs i de l'albufera. No fan massa cas de les aus\nAlgun dia passarà que els motors de l'avió encara trobaran prou oxigen a la pista per a posar-se en marxa. Anirà cap a algun lloc ben idealment exòtic o oníric i quan, després d'aterrar, s’òbriga la portella de baixada dels passatgers, encara n'eixirà algun arrossegant-se amb la boca oberta mirant d'omplir-la amb un glopet d'aire. S’haurà acabat l'emergència climàtica.\nMarcadors: capitalisme, contaminació, ideologies\nEn algun moment de la nostra educació (sentimental i acadèmica) mos van ensenyar a trobar culpables en lloc de pensar explicacions. I es veu que deu ser molt agradable localitzar-los i executar-los sumaríssimament. Metafòricament, ¡quin remei!\nMarcadors: educació, ideologies, retòrica\nOptimisme sense xarxa\nSembla que alguns ha trobat que ja poden ajuntar en una mateixa oració la injustícia de la sentència del Tribunal Suprem espanyol contra els líders independentistes i el fet que els dirigents que havien de dur la independència ho van fer prou malament, amb improvisacions i poca preparació. En tot cas, no és raonable ni admissible que eixos defectes o errors dels independentistes —una poca traça que pareix ja proverbial—, siguen la causa suficient i el fonament de cap sentència que haja de respectar els drets fonamentals.\nAbans que Hitler arribara a ser canceller, Göring no va trobar proves que incriminaren els comunistes en cap conspiració contra la democràcia alemanya, però era raonable pensar que uns comunistes devots d’Stalin es mereixien això i més, i els va perseguir amb mètodes que defenien una idea d'Alemanya. Poc després, Göring, com a president del parlament, va mirar cap a un altre cantó per a impedir donar-li la paraula i que Von Papen dissolguera el parlament. El joc brut democràtic té conseqüències. El de Von Papen, el de Göring, el dels jutges que validen els seus prejuís amb sentències carregades d’adhesió nacionalista.\nVeure un documental de la bbc sobre l’ascens de Hitler al poder oferix lliçons. Els doctes professors que ixen diuen que als anys trenta encara no mos sabíem les lliçons, però que ara sí. Un altre optimisme sense xarxa, clarament.\nMarcadors: democràcia, Generalitat de Catalunya, ideologies, nacionalisme, polítics, televisió\nSe la veu però no se la troba\nEl valencià va canviant, l’anem removent com un arròs caldós per vore si li hem d'afegir caldo o trossos, està viu i, per tant, està en evolució constant. La llàstima que el desús de molts de qui el fan evolucionar fa que els canvis mos resulten curiosos o sorprenents als qui estem acostumats a parlar, escoltar i llegir en valencià la major part del dia.\nEixa és la sensació que tinc quan senc parlar en valencià jóvens i no tant jóvens que volen dir «sembla que estiga cansada» però que diuen «se la veu cansada», que es pensen que «faena» és menys correcte que «feina» (¡n'hi han que arriben a dir «feïna»!) i que s’autoesmenen seguint la versió d’una «normativa» utilitzada per a acomplexar els parlants. I això que encara m'estic refent de l'última confusió mediàtica (difosa i raonada per prejuís diversos) que fa que es pensen que una «taula» (de diàleg, de negociació, de debat, etc.) no és tan bona com una «mesa» amb esse sonora perfectament prescindible (i errònia en este cas, d’acord amb els diccionaris actuals).\nLa proposta informativa i cultural Nosaltres La Veu publica un article de Víctor Labrado, «Del gest al transport» (29.03.2020 em fa pensar en coses d'eixes). I no em pose les mans al cap.\nMarcadors: literatura, llengües, normativa, revistes, sociolingüística\nEstranyament en pau\nEstranyament. Hi ha dies que pots sentir-te enmig i fora alhora de la situació que estàs vivint, tant en la faena com en una conferència o escoltant un recital. És una variant del relax, d'una pausa reflexiva, de la meditació, amb efectes semblants. Estranyament, que també és un procediment per a escoltar, acceptar i intentar entendre els altres. Encara que no sempre siga possible compartir les idees, l'estranyament ajuda a llevar malíccia i a posar-hi confrontació pacífica.\nPublicat per Miquel Boronat Cogollos ; hora: 23:24 0 comentaris\nCita dominical / 589: Aitor Esteban Bravo\nHi haurà dificultats, reticències i traves des de molts àmbits, inclús dins de l’administració, on no faltarà una plèiade de funcionaris i càrrecs intermedis que posen obstacles pseudojurídics per a les coses més nímies. No es queden en el «sí, ministre», o hauran fracassat i serà molt difícil avançar.\nAitor Esteban Bravo, intervenció en el ple d’investidura del president del govern espanyol en el Congrés dels Diputats, 07.01.2020.\nMarcadors: citacions, democràcia, funcionaris, polítics


Radiador d’oli Agadir Connect 1500 -Taurus - Taurus\nRadiador d'oli intel·ligent\nReferència - 935074000\nquantitat de Agadir Connect 1500\nRadiador d’oli intel·ligent que et permetrà controlar l’ambient de casa des del teu smartphone. Descarrega’t l’APP Taurus Connect i gaudeix del teu radiador al màxim. Encén, controla, programa i ajusta totes les funcions del radiador Agadir Connect des del sofà de casa teva o des d’on vulguis.\nRadiador d'oli intel·ligent que et permetrà controlar l'ambient de casa des del teu smartphone. Descarrega't l'APP Taurus Connect i gaudeix del teu radiador al màxim. Encén, controla, programa i ajusta totes les funcions del radiador Agadir Connect des del sofà de casa teva o des d'on vulguis.\nControla'l des del teu smartphone\nRadiador amb wifi connectable a l’aplicació gratuïta Taurus Connect. Podràs controlar i programar la temperatura de la llar amb el radiador elèctric des del teu smartphone.\nControla'l per veu\nCompatible també amb els controladors per veu d’Alexa i Google Home. Activa el teu radiador elèctric Agadir Connect només dient-ho.\nPrograma'l com vulguis\nCompta amb 3 intensitats de calor i pots ajustar la temperatura desitjada, programar la seva desconnexió amb el seu temporitzador 24h i programar el seu funcionament de forma diària i setmanal.\nRadiador elèctric pràctic i còmode\nA part dels seus avantatges gràcies a la seva tecnologia intel·ligent, també està dissenyat per a la practicitat més simple. Compta amb display digital i indicador de temperatura ambient. Amb rodes per a fàcil transport i amb protector tèrmic de seguretat.\nFuncionament mode ECO\nAconsegueix la temperatura ideal a casa teva estalviant energia. El radiador elèctric Agadir Connect compta amb el mode de funcionament ECO, un mode que aconsegueix un ambient òptim estalviant energia.\nWIFI-App Control amb aplicació gratuïta Taurus Connect, disponible amb Android i iOS\nControl de veu mitjançant Alexa i Google Assistant\n1500W de màxima potencia\nDisplay digital amb indicador de temperatura\nTemporitzador de 24h\nIdeal per a habitacions de fins a 15m2


Hotel Yaja Jeonju Jeonju-si Corea del Sud - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 214 allotjaments a Jeonju-si.\nHotel Yaja Jeonju11-13 Gosa-dong, Wansan-gu, Jungang-dong, Jeonju-si, Corea del Sud, 560-060 - Veure al mapaHotel Yaja JeonjuVeure més fotosVestíbulVeure més fotosVeure totes les 19 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionatservei de neteja diariascensor\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualHotel Yaja JeonjuJeonju Yeonghwa HotelDaemyung Guesthouse JeonjuSodamwonValoració dels clientsExcel·lent 8,2 (35 comentaris)Excel·lent 8,1 (5 comentaris)Excel·lent 8,9 (158 comentaris)BarriJungang-dongJungang-dongJungang-dongPungnam-dongWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesMés informacióMés informacióMés informació\nDistàncies i informació bàsicaaeroports a prop7 kmAeroport Jeonju (CHN)49 kmAeorport Gunsan (KUV)hospitals i clíniques1,3 kmJesus Hospitalfarmàcies400 mGyeong Pharmacybotiga de conveniència300 mAiwon convenience storecaixer automàtic300 mATM\nSobre l'allotjamentDescripcióSituat a l'encantadora àrea de Jungang-dong, Hotel Yaja Jeonju gaudeix d'una posició excepcional a la els restaurants, la cultura, els paisatges de Jeonju-si. A només 0.1km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Yaja Jeonju és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei de neteja diari, accés per a cadires de rodes, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Yaja Jeonju sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. L'hotel compta amb 41 precioses habitacions, i totes inclouen tovalloles, televisió de pantalla plana, mirall, connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Yaja Jeonju.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcacotxesaparcament de cotxes (s'aplicaran càrrecs) Serveis i comoditatsmagatzem d'equipatgeservei de neteja diarizona de fumadorsAccésaccés per a cadires de rodesentrada [24 hores]recepció [24 hores]ascensorinstal.lacions per a minusvàl.lidss'admeten animals de companyiaDisponible a totes les habitacionsaire condicionatconnexió sense fils a internet (cortesia)plat de dutxaaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiatelevisió de pantalla planaarticles de tocadorescriptoritovallolesassecador de cabellmirall calefacciónevera Idiomes ParlatsCoreà Mostra MenysPolítiquesNens i llits supletorisNens de 0 a 6 any [inclosos]Gratuït si s'usen els llits existents.Els llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésInformació útilEntrada/SortidaHorari d'entrada des de: 02:00 PMHorari de sortida des de: 01:00 PMDesplaçamentDistància des del centre de la ciutat: 0.1kmL'allotjamentNombre de plantes: 5Nombre d'habitacions: 41Voltatge de l'habitació: 220Mostrar més


‘La meva és una poesia d’atrapar instants’ - Tornaveu\nDimecres, 24 de novembre de 2021 12:10h\nMari Carmen Sáez Lorente és escriptora, actriu i professora de teatre | Enquadre fotògrafs\nNascuda a Millars (La Canal de Navarrés), Mari Carmen Sáez Lorente és escriptora, poeta, guionista, professora de teatre, actriu i animadora cultural. Col·labora habitualment en el diari El Punt Avui i al Diari La Veu. Ha publicat llibres de narrativa infantil i juvenil, poesia, teatre, assaig, que han rebut diversos premis literaris. El seu últim projecte és La lluna a les butxaques, un llibre-disc amb poemes seus i cançons del cantautor Néstor Mont.\nM’agradaria que començares parlant-nos de les teues obres adreçades a un públic infantil i juvenil.\nVaig començar a escriure narrativa infantil l’any 1999, amb el llibre Carla i el circ dels cacauets (Edicions 96). Com que va ser un treball amb què em vaig sentir molt a gust, després n’he publicat uns pocs més: Unes espardenyes de jaragua (Els libres de l’Argila. 2013), Un somriure per a Tandapata, El malvat Pacuco, Misteri a la Mansió Lumpini, els tres amb Edelvives. El gegant de merengue (2019, Edicions 96), Les gallinetes de dol (2017, Edicions del Sud) i alguns en castellà també, com ara Las letras van de excursión (Editorial CCS).\nPer què el teu interès en la narrativa per a nens i joves?\nÉs una manera de veure el món amb uns altres ulls, de foragitar dimonis, com carregar energia. A més, això em dona la possibilitat de visitar escoles i instituts i tindre un contacte directe amb els lectors; em fan saber que la meua obra els arriba i que paga la pena.\nTambé tens producció teatral. Com és que no t’hi has dedicat més donat el teu vessant dramàtic?\nSí que he escrit bastant teatre. Al llarg de dotze anys, vaig ser professora de teatre infantil a l’Escola de Teatre del Micalet i cada any els escrivia dues obres, així que tinc diverses històries teatrals inèdites. També per al grup de jubilades de l’Escola Municipal de Teatre d’Almussafes, però m’he centrat més en la narrativa i la poesia. Tot i així, vaig guanyar el Premi Astoria de Escritura Teatral amb l’obra Háblame como lluvia.\nAra bé, l’obra que més m’estime és l’adaptació teatral del llibre Unes espardenyes de jaragua, dirigida per Xavi Navarro, i en la qual interprete diversos personatges. Un muntatge creatiu, divertit, solidari. Amb una companyia que porte al cor, com una família preciosa: Miryam Garcés, Mila Fernández i Domènec Mezquita.\nEts, a més a més, actriu...\nQuan alguna companyia ha fet el muntatge d’una obra meua, de vegades m’han demanat la participació com a actriu, en principi per estalviar diners, però, sobretot, perquè el director confia en mi i pensa que puc fer un bon treball. A més, lluite pels meus llibres, així que m’invente maneres de fer-ne difusió, faig recitals, contacontes amb titelles i la música i les cançons de Rubén Suárez. El que siga, perquè els llibres sempre estan vius i poden viure de moltes maneres diferents.\nQuè hi ha del teu llibre de memòries?\nL’amant de la ciutat somiada (Publicacions de la Universitat de València) fou una idea de Joanvi Cubedo, qui em va demanar col·laborar-hi, perquè ell era molt amic d’Enric Tàrrega. Vàrem transcriure les converses en les quals Enric li contava la seua vida al llarg dels anys com a activista de la cultura valenciana, així com la seua estima per la nostra llengua. Va ser un aprenentatge i una descoberta d’aquella València del passat que jo no coneixia.\nFinalment, ets poeta... Fins i tot, has aconseguit premis literaris. Hi ha Cercant ocells d’aigua, Illa retrobada, El costum dels crepuscles, Les hores imprecises... Quins trets consideres que caracteritzen la teua poesia?\nÉs una poesia d’atrapar instants, de fer bategar a dins el que m’envolta, l’observació, escoltar què hi ha darrere dels silencis, de les mirades. Pense que soc lladre dels paisatges i de la cambra interior, la naturalesa s’adhereix a la pell i és al cor on s’interpreta.\nHas escrit en català i en castellà. I has estat premiada, precisament, per la teua obra en català...\nQuan vaig descobrir aquesta llengua, va ser com si els mots reviscolaren, tot era nou. Com que anava coneixent-la a poc a poc, m’hi endinsava i no em sonaven a paraules velles ni desgastades.\nTambé hi ha el teu vessant assagístic en prosa poètica. Què ens en podries dir?\nAixò va ser el recull d’articles La remor del vent (2016, El Petit Editor). Al llarg de més de dos anys, escrivia al diari El Punt cada divendres un article sobre el que m’envoltava, sempre de manera poètica. Eren com una mena de reflexions, no exactament dietari, perquè, de vegades, imaginava i creava situacions i personatges. Va ser Zequi Castellano qui em va demanar la col·laboració, i ha sigut un dels projectes bonics que he tingut la sort de dur a terme.\nEn quin tipus de producció et sents més a gust?\nQualsevol. No trie què ni quin gènere; és el donyet que portem a dins qui fa la tria per mi. Sempre, mentre escric, em sent fora del món i a gust.\nHe pogut constatar que recites molt bé. Creus que el fet de ser actriu t'hi ha ajudat?\nSer actriu m’ha ajudat a perfeccionar la tècnica, però crec que ho porte als gens. Des de menuda, escoltava mon pare recitar de memòria poemes, obres de teatre, contes... i em semblava màgic. Potser això ajuda. I també perquè sempre que m’enfronte a un text, poema, o personatge, ho faig des de la veritat, com si fos part de la meua sang. No hem d’enganyar mai l’espectador.\nOn podem trobar informació sobre els teus relats?\nN’he publicat algun al Diari La Veu, en llibres com ara en Pagès Editors, on he sigut finalista en diversos premis de relat breu: Premi Vent de Port, dues vegades, Torelló i Accèssit de Contes El Puig.\nQuè sols escriure al teu blog?\nSobretot, informació relacionada amb la meua activitat cultural i com a autora, presentacions de llibres, vídeos, contacontes, recitals, portades de nous llibres, publicacions en algun diari digital...\nPodries parlar-nos del teu darrer projecte?\nÉs un projecte que ja s’ha fet realitat: l’últim disc del cantautor Néstor Mont, La lluna a les butxaques. Amb poemes triats d’alguns dels meus llibres. En realitat, és un llibre-disc dissenyat per Joanra Estellés.\nA més a més, hem preparat un xicotet espectacle a fi de presentar-lo pertot arreu, amb Néstor (veu i guitarra), Jordi Pastor (violí, acordió i saxo tenor) i jo recitant.\nHa sigut una meravellosa sorpresa nascuda durant el confinament. Un disc ple de sensibilitat, un gran treball d’artista que tothom hauria de conèixer, perquè ell és un gran creador.


24 de novembre de 2019 - 01: 26\nLa gastronomia ha tornat a situar a Xàbia al mapa dels millors restaurants. la atorgament de la primera Estrella Michelin al restaurant Tula ha fet que aquest municipi creixi com a referent culinari. el Restaurant Bon Amb y Restaurant El Rodat segueixen mantenint els seus guardons.\nD'aquesta manera, Xàbia compta amb tres restaurants amb distintiu gastronòmic, però a més d'això, la guia michelin reconeix la bona cuina d'altres locals i el seu nom entra a formar part de les pàgines d'aquesta prestigiosa guia de recomanació gastronòmica.\nEl primer que apareix a la llista de Xàbia és Tosca Restaurant, Un local situat a la platja de l'Arenal, al costat de Canal de la Fontana, que ofereix com a especialitat el peix i la carn a la sal. I el seu celler, amb més de 100 referències de vins nacionals i internacionals, fan d'aquest lloc l'idoni per sentir els cinc sentits.\nLa Perla de Xàbia és el segon restaurant a què la guia fa menció per les seves cures plats basats en el producte autòcton. El producte fresc de la mar i de l'horta, les paelles, els arrossos i les fideuàs són el seu símbol d'èxit, sense deixar de banda el maridatge de cada plat amb les més de 125 referències vinícoles que ofereix.\nSaló de la Perla de Xàbia\nI el tercer restaurant, situat també al Passeig de l'Tennista David Ferrer, a la mateixa platja de l'Arenal és: És Tapa Tu. Un lloc ideal per gaudir d'originals pinxos i tapes elaborades amb ingredients de la llotja local.\nÉs tapa tu\nMaria Callejo diu:\nnovembre 24, 2019 a les 9: 33 am


Una empresa fabricant de joguines ha estat obligada a etiquetar en castellà per vendre joguines a Catalunya | Notícies | Plataforma per la Llengua\nUna empresa fabricant de joguines ha estat obligada a etiquetar en castellà per vendre joguines a Catalunya\nL'empresa s'ha posat en contacte amb la Plataforma per la Llengua per saber quina informació havia d'incloure obligatòriament en castellà. Des de l'entrada en vigor del Reial decret 1205/2011, qui no etiqueti les joguines en castellà s'exposa a la no certificació europea i a una sanció econòmica. En canvi, l'única normativa que estableix l'obligació d'etiquetar en català no s'aplica des de la seva entrada en vigor.\nLa Plataforma per la Llengua ha pogut saber que una empresa de la Catalunya Central que preparava les joguines per la campanya de Nadal ha estat forçada a etiquetar en castellà.\nL'empresa havia previst etiquetar només en català, atès que és un producte vinculat a la cultura pròpia que només es vendrà dins del territori català i ha presentat el seu projecte de joguina i catàleg a la consultora que s'encarrega d'auditar la conformitat amb els requisits del Certificat Europeu EN-71-2015. La consultora ha exigit al fabricant que esmenés l'article presentant l'etiquetatge "en la llengua oficial de l'Estat". L'empresa ha consultat la Plataforma, que l'ha assessorada sobre quines parts de l'etiquetatge han de constar obligatòriament en castellà (i en català). Tot i això, la consultora, de qui depèn la conformitat per a l'autorització, li ha exigit que traduís totes les frases, inclosa la frase "fabricat a Catalunya" i la referència a "Espanya" de l'adreça, que li han dit que ha de constar com a "España".\nEfectivament, la normativa espanyola obliga a etiquetar en castellà. El Reial decret 1205/2011, de 26 d'agost, sobre seguretat a les joguines estableix que les instruccions i les informacions referents a la seguretat dels productes han de figurar a les joguines, com a mínim, en castellà. Aquest reglament ja transposa la Directiva 2009/48/CE, de 18 de juny de 2009 del Parlament Europeu i del Consell que permet als estats obligar a l'etiquetatge de les joguines en les llengües que consideri per facilitar la comprensió. Espanya ha optat pel castellà. De fet, amb l'aprovació de la Llei general per a la defensa dels consumidors i usuaris (Reial decret legislatiu 1/2007), s'estableix, a més, el règim sancionador per a aquest tipus de faltes en l'etiquetatge. D'aquesta manera, el fabricant de joguines que no etiqueti en castellà s'exposa a una sanció d'entre 15.025,31 i 601.012,10 euros.\nA l'ONG del català ja vam denunciar l'entrada en vigor del Reial decret 1205/2011, que multiplicava per 10 les imposicions del castellà al sector de les joguines. També hem fet públics els estudis que citen les 161 imposicions del castellà en matèria d'etiquetatge (l'any 2015) i les 340 que afecten les empreses.\nLa notícia del fabricant de la Catalunya Central és una demostració més que, mentre que la normativa que imposa el castellà té molts mecanismes per fer-se complir fins i tot abans d'arribar als procediments sancionadors, la normativa que estableix l'etiquetatge en català (la llei 22/2010 del Codi de consum) encara no s'ha aplicat des de la seva entrada en vigor, fet que no incentiva les empreses, que estan obligades a etiquetar en castellà, a fer servir el català, de manera que el 90% dels productes que es venen se situen fora de la llei.\nDe fet, el passat 22 de setembre el Partit Popular, a través de la seva diputada María José García Cuevas va tornar a mostrar el seu cinisme en presentar una proposta de resolució (vídeo) a la Comissió d'Empresa i Coneixement del Parlament de Catalunya per demanar que no s'apliquin els articles lingüístics del Codi de consum en favor d'una suposada llibertat de mercat. El diputat de la CUP Albert Botran va respondre-li amb les dades de la Plataforma per la Llengua i li va retreure: "Vostès estan molt preocupats pel rètol del comerç; travessin la porta del comerç i un cop passin per totes les prestatgeries s'adonaran que allà el problema desapareix, perquè majoritàriament tot està etiquetat en castellà perquè la norma obliga a etiquetar en castellà i no en català." Els portaveus de Junts pel Sí, Catalunya Sí Que Es Pot i el PSC van retreure al PP la contradicció entre presentar-se com el garant de l'Estat de Dret i demanar que no s'apliquin les lleis que no li agraden.\nEl català a les joguines


Una cua d'il·lusió acomiada els patges reials - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUna cua d'il·lusió acomiada els patges reials\nDesenes d'infants, acompanyats de les seves famílies, assisteixen a la darrera recollida de cartes del príncep Assuan\npol estrada manresa 04.01.2020 | 23:53\nLa vigília de la Nit de Reis és gairebé, per als nens, tan emocionant com els dies que la precedeixen. Bé és sabut que Ses Majestats els Reis d'Orient estan a punt d'arribar a Manresa per satisfer les il·lusions dels més petits, per això, ahir, el príncep Assuan i dos dels patges reials es van encarregar de fer de missatgers –per última vegada abans de l'esperada nit– entre els Reis i els nens que s'hi van acostar.\nEl darrer dissabte del 2019, Sants Innocents, va ser el dia que la capital del Bages va donar la benvinguda al príncep Assuan. Va ser rebut per la regidora de Cultura i Festes de la ciutat, Anna Crespo. Seguidament, el missatger reial va adreçar-se a tots els infants de la plaça, que, juntament amb les seves famílies, superaven les 200 persones.\nEn el seu petit discurs, va agrair la «cada vegada més càlida i acollidora rebuda a la ciutat de Manresa», i va voler remarcar que els desitjos que els infants li donessin per als Reis d'Orient no només havien de ser materials sinó «també havien de ser desitjos que no es poden escriure perquè estan guardats a dins dels vostres cors». D'aquesta manera, el primer dia de recollida de cartes es va inaugurar i els primers infants, impacients i emocionats, van començar a pujar les escales del petit escenari que es va muntar per a l'ocasió, i que va ser-hi fins ahir a la nit. L'emissari no va parar d'atendre el públic fins a les 8 del vespre, i en poc més de dues hores va arribar a recollir, segons fonts de l'Agrupació Cultural del Bages, gairebé 900 cartes de nens i nenes que l'esperaven, impacients.\nAquest nivell d'afluència, que aumenta any rere any, es va mantenir fins a l'última tarda. Així doncs, ahir a partir de dos quarts de sis de la tarda i fins ben passades les vuit, els patges reials, acomodats en el seu tron a la plaça Major, just davant l'ajuntament de la ciutat, van atendre les cartes de tots els assistents, en les quals es podien llegir peticions de tota mena. «A mi aquest any m'agradaria que em portessin dues nines; l'Elsa i l'Anna, de la pel·lícula Frozen 2, perquè m'agraden molt i m'he portat molt bé», comunicava una nena a un dels patges, que assentia mirant de reüll el pare. «Jo he demanat moltes coses, però la que vull segur és la col·lecció de figures funko pop dels personatges de Harry Potter», assegurava una altra nena, amb un somriure d'orella a orella. De la mateixa manera, tot i la fervor notòria per les pel·lícules de moda i els videojocs més flamants, no van faltar-hi les peticions més tradicionals; patinets, pilotes de bàsquet, samarretes del Barça amb el nom i el dorsal de Messi i –algun que d'esperança no n'hi faltava gota– naus espacials.\nPer a tots, pares i infants, l'espera fins a ser atesos pels missatgers dels Reis es va fer llarga; hi va haver moments que la cua pràcticament travessava la plaça d'una banda a l'altra i la demora era de més d'un quart d'hora. És per això que, per amenitzar l'espera, l'organització va facilitar un seguit d'entreteniments per a tots els públics i per a totes les edats, d'entre els quals destacaven un bon grapat de jocs de fusta tradicionals, dianes, tres en ratlla, així com també malabarismes i activitats de circ. Fins i tot, també s'hi va muntar un escenari perfectament condicionat on els més valents van pujar-hi per fer escoltar nadales modernes i música tradicional catalana, entre d'altres.\nAixí, tal com mana la tradició, l'endemà d'haver marxat el Príncep Assuan altra vegada cap a les seves terres, els Reis d'Orient arriben a Manresa per fer realitat els desitjos dels nens i nenes. L'arribada de Ses Majestats és a les 6 de la tarda i fa un recorregut molt semblant al de l'edició anterior, tot i que amb alguna variació. La cavalcada parteix de la Muralla de Sant Francesc a la plaça Major, passant per la Muralla de Sant Domènec, el carrer de Guimerà, el passeig de Pere III, la Bonavista, la carretera de Vic, la Muralla del Carme, la plaça de Sant Domènec, el carrer del Born, la Plana de l'Om i el carrer de Sant Miquel.\nTot i tenir-ho a tocar, alguns pares i mares encara no estaven convençuts que els Reis d'Orient haguessin de passar, de ben segur, per casa seva. «Porteu-vos bé, porteu-vos bé, que els Reis ho poden veure tot i, si no feu cas del que us manem, no passaran per casa. O si passen, només us hi deixaran un bon sac de carbó», advertia una mare a dos germans, que corrien per la plaça Major, exaltats. «Sí, sí que passaran, perquè el príncep Assuan m'ha saludat i s'ha guardat la carta. I m'ha dit que demà dormi bé; que m'ho portarà tot», sentenciava el menut i deixant la mare amb un pam de nas.\nEn definitiva, sigui perquè encara n'hi hagi que han d'anar a corre-cuita a ultimar els darrers detalls o bé perquè l'excusa «que venen els Reis» ho posa tot a lloc de seguida, la festivitat segueix sent una de les més esperades de l'any, i crea cues d'il·lusió tan llargues com la que ahir vam veure al centre de la ciutat.


Touristforum - La Gran Ruta del Sud d'Islàndia - Especial Setmana Santa\nOfertes Pont de Tot Sants 2022\nLa Gran Ruta del Sud d'Islàndia - Especial Setmana Santa\nSortida única 09 d'Abril\nUna proposta ideal per conèixer l´impressionant Sud d´Islàndia amb tranquil·litat. Durant una setmana recorrereu els paisatges més imponents del país des de la seva capital, Reykjavik, fins a l'impressionant Glacera de Vatnajökull, passant pel Cercle Daurat, nombroses cascades a quina més bonica i espectacular, platges de sorra negra, la Llacuna Glaciar de Jökursárlón, paisatges de lava, terres volcàniques... Un viatge amb cotxe de lloguer per gaudir al vostre ritme del millor d'Islàndia.\n1. Us permet recórrer amb temps i al vostre ritme tot el sud del país.\n2. Us allotjareu en bons hotels de 3* amb esmorzar inclòs\n3. Si us interessa us podem reservar visites i excursions\nDia 1. 09/04, Vol a Islàndia\nPresentació a l'aeroport 90 minuts abans de la sortida per fer els tràmits de facturació. A l'hora indicada sortida en vol regular amb destinació a Islàndia. Arribada a l'aeroport de Keflavik, i recollida del cotxe de lloguer per dirigir-vos al vostre allotjament a Reykjavik, en un dels hotels de la cadena Fosshotel, categoria 3*, al centre de la ciutat. Nit a Reykjavík.\nDia 2. 10/04, El Cercle Daurat\nEsmorzar i sortida amb cotxe de la capital d'Islàndia, per dedicar el dia a un dels recorreguts més famosos del país: el Cercle Daurat o "Golden Circle". Començant pel Parc Nacional de Thingvellir, on hi ha la gran fissura que separa les plaques tectòniques d'Euroàsia i Amèrica del Nord, i que va ser seu del primer parlament democràtic del món (fundat pels víkings el 930). Raons entre d'altres que el cataloguen com el primer parc nacional d'Islàndia i Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. A continuació, dirigiu-vos a Geysir, una vall plena d'espectaculars gorgs d'aigua i fang bullint que pren colors espectaculars per l'acumulació de minerals. Aquí es troba Strokkur, el geiser més gran del país amb 20 metres d'alçada i que es dispara puntualment cada 4 minuts. L'última etapa és Gullfoss, una de les cascades més impressionants del país amb una alçada de 32 metres, un veritable espectacle de força de la natura. Un cop acabada la ruta, dirigiu-vos cap al Fosshotel Hekla, on passareu les següents 2 nits.\nDia 3. 11/04, Valls i Cascades\nEsmorzar. Avui teniu tot el dia per explorar la impressionant vall de Þjórsárdalur. Allí es troben les ruïnes de fins a vint granges abandonades, que van ser evacuades quan el volcà Hekla va entrar en erupció al segle XII, en el que avui dia és un dens bosc de bedolls. Trobareu pintorescos llocs com Gjáin i Kjóaflöt, amb la seva densa i exuberant vegetació. Recomanem la visita de la granja-museu Stöng. A prop d'aquesta granja històrica trobareu algunes de les cascades més belles del sud del país, com Hjálparfoss, situada en un dels camps de lava del volcà Hekla, Þjofafoss, Haifoss o Tangafoss. Nit al Fosshotel Hekla.\nDia 4. 12/04, La Costa Sud\nDesprés d´esmorzar, dediqueu el dia a recórrer una de les zones més populars i boniques d´Islàndia: la costa sud al voltant de Vík. Un cop allà és fàcil entendre el motiu, ja que es barregen platges negres volcàniques i la glacera de Myrdal, una de les més grans de la terra del gel. Convé desviar-se uns quilòmetres fins a la llengua glacera de Sólheimajökull, s'hi arriba caminant fins al mateix gel. Més cap a la costa hi ha l'arc rocós de Dyrhólaey i l'orgue basàltic a la platja de Reynisfjara. Un cop a Vík, les formacions rocoses a la platja de sorra negra de Reynisdrangur valen molt la pena. Primera nit a un Fosshotel de la zona de Vatnajökull, on passareu les següents 3 nits.\nDia 5. 13/04, Parc Nacional de Skaftafell i Vatnajökull\nEsmorzar i dia sencer per visitar el Parc Nacional de Skaftafell, on hi ha la imponent glacera de Vatnajökull, la més gran d'Islàndia. Hi ha moltes maneres de visitar el Parc. Els més atrevits podran llogar una moto de neu per recórrer la glacera a tota velocitat, els amants del trekking i el senderisme podran caminar sobre la glacera fent una excursió de més o menys dificultat. Fins i tot aquells que només vulguin admirar la natura en estat pur que ofereix tota aquesta zona, gaudiran d'unes vistes espectaculars durant tot el recorregut pel parc fent alguna petita excursió entre magnífics paisatges i cascades, entre les quals destaquem la de Svartifoss. Nit a la zona de Vatnajökull.\nDia 6. 14/04, Llacuna Glacera Jökulskárlón\nDesprés d'esmorzar, dirigiu-vos a la famosa Llacuna Glacera Jökulskárlón, potser la zona més fotogènica del Parc Nacional de Skaftafell. Es tracta del llac glacial més gran d'Islàndia, i és famós pels seus "icebergs". Aquests no son més que blocs de gel que es desprenen de la glacera i, després d'estavellar-se a l'aigua, es queden flotant fins que arriben a l'oceà Atlàntic, deixant una estampa paisatgística preciosa i inoblidable. Podeu accedir a la llacuna des de la platja, la sorra negra de la qual contrasta amb els colors del gel d'una manera espectacular, o podeu recórrer el llac amb vaixell. Nit a la zona de Vatnajökull.\nDia 7. 15/04, Tornada a Reykjavik\nDesprés d'esmorzar, toca iniciar el viatge de tornada a la capital. Conduïu al llarg de la pintoresca costa sud de tornada a Reykjavík, on passareu l'última nit. De camí, atureu-vos a Skógar i visiteu el museu folklòric popular. Aprofiteu també per visitar Skógafoss, una de les cascades més conegudes i visitades del Sud del país. I és que aquesta espectacular caiguda de l'aigua des d'una alçada de 60 metres i amb una amplada de 25 metres és una de les més impressionants d'Islàndia. Continueu en ruta fins arribar a la cascada Seljalandsfoss, una de les cascades més boniques, captivadores i romàntiques del país, tant per la gran bellesa del paratge que l'envolta, com perquè es pot envoltar completament. Nit en un Fosshotel al centre de Reykjavík.\nDia 8. Reykjavik i Vol de Retorn\nEsmorzar. Disposeu de gairebé tot el dia a la capital abans de la sortida del vol. No us podeu perdre Hallgrimskirkja, l'església més gran d'Islàndia i principal punt de referència de Reykjavik, l'ajuntament de la ciutat, l'imponent centre de conferències i sala de Concerts Harpa o el Museu Marítim Viking. Imprescindible una passejada pels carrers del centre, i les antigues casetes de pescadors del port vell convertides algunes en boníssims restaurants. I per acabar el viatge amb un fermall d'or, us recomanem la visita a l'Sky Lagoon, un espectacular bany termal exterior amb unes vistes fabuloses a la costa d'Islàndia. A l'hora indicada devolució del cotxe de lloguer a l'aeroport i els tràmits de facturació. Sortida en vol de tornada i fi del viatge i dels nostres serveis.\nEl preu de "La Gran Ruta del Sud d'Islàndia - Especial Setmana Santa" inclou\n7 nits d'allotjament i esmorzar en hotels Fosshotel segons itinerari (hotels 3* amb bany privat).\n7 dies cotxe de lloguer tipus Toyota Yaris (2 persones) o tipus Toyota Auris (3-4 persones) amb quilometratge il·limitats i assegurances a tercers i de col·lisió (amb franquícia).\nPlatja de sorra negra a Vík


El millor inici del Barça de futbol sala | FCBarcelona.cat\nEl millor inici del Barça de futbol sala\nDesprés de tres jornades disputades, el Barça de futbol sala ha completat el millor inici des del seu retorn a l’elit del futbol sala estatal. Les tres victòries del Barça demostren el bon estat de forma dels blaugranes en aquesta nova temporada.\nEls blaugranes porten un pas ferm a l'LNFS. Foto: Arxiu-FCB\nPer continuar amb aquesta ratxa, el proper divendres a les 21 h, el Barça Alusport té el repte d’aconseguir la quarta victòria consecutiva a la pista del Ribera de Navarra. Després d’això ja tocarà pensar en la UEFA Futsal Cup, que tindrà lloc a Riga del 29 de setembre al 2 d’octubre.\nEl futbol sala blaugrana va retornar a la màxima divisió estatal el curs 2006/07 i mai havia certificat un inici tan brillant com el de l’actual temporada. Les tres victòries davant el Torrejón, l' Azkar Lugo i el Fisiomedia Manacor fan que l’inici de temporada sigui històric.\nLa temporada passada, una temporada en què els blaugranes van aixecar tots els títols possibles, no van tenir un inici tan brillant. Els de Carmona van guanyar la primera jornada a Saragossa, van empatar la segona davant el Carnicer Torrejón i van perdre a la sempre complicada pista d’ElPozo.\nEl curs 2009/10 els homes de Carmona es va imposar a Navarra per 2 a 3, van empatar amb l'Inter MoviStar, en la segona jornada al Palau, i van vèncer a Santiago per 2 a 6 davant el Lobelle.\nLa primera temporada del retorn del Barça de futbol sala a la Divisió d’Honor, la 2006/07, els blaugranes van patir dues derrotes, amb el Martorell i el Móstoles, i no va ser fins a la tercera jornada quan van aconseguir la primera victòria davant el Benicarló per 2 a 1.\nEl curs següent, l’inici va ser més reeixit que l’anterior, amb una derrota inicial per 4 a 1 a Guadalajara i dues victòries consecutives davant el Segovia i el Cartagena.\nLa temporada 2008/09, el Barça de futbol sala va empatar a la sempre difícil pista del Benicarló i va caure al Palau per 1 a 4 davant el Caja Segovia. En la tercera jornada, van obtenir el primer triomf de la temporada davant el Guadalajara per 1 a 2.


Fernando Simón posa data a la vacuna contra la COVID-19 | Diari La República Checa\nFernando Simón posa data a la vacuna contra la COVID-19\nEl director del Centre de Coordinació d’Alertes i Emergències Sanitàries, Fernando Simón, calcula que la vacuna contra el coronavirus estarà disponible “més a principis del pròxim any que a la fi d’aquest”.\nAixí ho ha dit en roda de premsa aquest divendres en recordar que la posada en el mercat d’una vacuna requereix una sèrie de tràmits administratius i de verificacions, ja que s’apliquen a persones sanes, amb el que cal actuar amb molta seguretat i el procés “pot portar fins a 8 anys o 10 anys “.\nPerò, ha subratllat que “en casos com aquest, en el qual no hi ha ni tractament ni bovina, els processos administratius es poden alleugerir i s’estan alleugerint”. Ha especificat que els processos de recerca tenen quatre fases en general, però algunes d’elles es poden ajuntar i ha detallat que, quan una vacuna demostra eficàcia, cal produir-la a bastament i això “depèn de la rendibilitat”.\nLa vacuna contra la COVID-19, més a prop\n“No és el mateix que s’usi per a mil persones que per a mil milions i els mecanismes de producció també varien”, ha incidit Simón, en recordar que en l’actualitat hi ha 300 vacunes en estudi, en les quals treballen “molts consorcis en l’àmbit internacional molt potents”.\nSimón ha anunciat que a Espanya es començarà a usar la primera vacuna que aquest disponible en el mercat, “la qual cosa no vol dir que acabem amb aquesta”, ja que caldrà veure com és la que dóna millors resultats quan estiguin disponibles.\npreviousNeymar Jr condemnat a pagar 6,8 milions al Barça\nnextDenuncien a Sánchez i Torra per la gestió de la COVID-19


15 d'octubre, Dia Internacional de les Dones Rurals 2012 - Centre Dolors Piera d'Igualtat d'Oportunitats i Promoció de les Dones\nInici>Sensibilización>Días internacionales>15 de octubre>15 d'octubre, Dia Internacional de les Dones Rurals 2012\nEl 15 d'octubre de 2012 es commemorarà amb les 5es Jornades Dones i Igualtat de Tracte en el Món Rural es celebraran el divendres 15 d’octubre de 2011 de 16.00 a 20.00, Dia Internacional de les Dones Rurals, a la Sala de Juntes de la Facultat de Ciències de l'Educació.\nEs tracta d'unes jornades organitzades pel Centre Dolors Piera d’Igualtat d’Oportunitats i Promoció de les Dones adscrites a la Facultat de Lletres de la Universitat de Lleida en el marc del Màster Oficial Online en Agents d'Igualtat d'Oportunitats per a les Dones: àmbit rural. Aquestes jornades s'han aprovat pel Consell de Govern el 30 de maig de 2012 com a crèdits de Lliure Elecció, per a l'alumnat de diplomatura i llicenciatura, i formen part, juntament amb les jornades previstes per a la resta de diades reivindicatives dels drets de les dones (25 de novembre, 8 de març i 28 de maig), d'una assignatura optativa del Grau Senior de la UdL titulada "Aspectes dels Drets Humans. La dimensió internacional dels Drets Humans". Descarregueu-vos el programa de les jornades.\nConferència: La doble contribució invisible de les dones en l'economia rural,a càrrec de Ramon Morell, professor honorari del Departament de Geografia i Sociologia de la Universitat de Lleida.\nConferència: Mercat laboral i entorn socioeconòmic de les dones en l'àmbit rural, a càrrec de Marta Pallarés, geògrafa i diplomada en estudis i mestratge en Estudis Territorials i de població.\nTaula rodona: Experiències en femení: Reptes i oportunitats per a les dones en l'àmbit rural. L'emprenedoria com a opció. Hi participen: Socarrel (Roser Bombardó, Solsona),Taüll Orgànics (Ana Sirvent, Taüll) i Montserrat Barbut (emprenedora i alumna del Màster Oficial Online en Agents d'Igualtat d'Oportunitats: Àmbit Rural)\nEl preu del curs és de 18€ per a l'alumnat de Lliure Elecció.


El músic valencià Tórtel actuarà a La Nau de la Universitat de Val\nEl músic valencià Tórtel actuarà a La Nau de la Universitat de València el pròxim 14 de juny\nAmb aquest concert s'inicia una nova línia musical que obri la programació a gèneres urbans com ara, el rock o el jazz\nTórtel, Jorge Pérez. EPDA\nLes cançons de Tórtel (Jorge Pérez) sonaran el pròxim 14 de juny en el Claustre del Centre Cultural La Nau, a les 20 hores. Amb aquest concert, el Servei de Cultura de la Universitat de València, inicia una nova línia musical que obri la programació a gèneres urbans com ara, el rock, el jazz o laindieadreçada especialment a la comunitat universitària i el públic més jove amb la intenció d'ampliar registres i abastar nou públic.\nL'entrada al concert és limitada. Per a complir amb les condicions sanitàries exigides per la Covid-19, l'aforament és restringit.\nTórtel és el nom propi del projecte de cançons del valencià Jorge Pérez. Els seus àlbums, 'Entusiasmo' (El Volcán, 2012), 'La Gran Prueba' (Gran Derby, El Volcán, 2014) 'Transparente'' (Intromúsica, 2016) i 'Las tres tormentas' (Intromúsica 2018) van estar en les llistes del millor de l'any en mitjans comRockdelux, Hoy empieza todo(Radio3),Mondosonoro,Rolling Stone, Efe Eme, Esquire o Muzikalia(entre altres) i han servit per a definir-lo com un gran compositor de cançons capaç de mesclar amb personalitat des del folk d'aires mediterranis fins a la psicodèlia més somiadora, passant pel pop més inquiet i explorador. Aquests àlbums es van presentar en directe en cites tan rellevants com el Festival Internacional de Benicàssim, Primavera Sound de Barcelona, Vida Festival de Vilanova, Festival Do Nord (Vilagarcía Darousa), Sonorama (Aranda del Duero), Festival dels Arts (València), Granapop (Granada) o Festes de Sant Isidre de Madrid. Les últimes cançons de Tórtel han arribat per capítols via digital. 'Pirámides', 'El puño invisible', 'Probablemente no' i 'Algunos de nosotros' avancen el seu pròxim àlbum, encara sense data de publicació. Quatre cançons que no fan més que reafirmar el seu singular i imaginativa visió com a artista.\nPer al músic valencià "és molt especial poder inaugurar el nou cicle de concerts de la Universitat de València, on jo vaig estudiar i on encara tinc molt bons amics. A més, poder tocar al claustre, a La Nau, és tot un honor, un no actua cada dia en llocs com aquest, i sent a casa, no es pot demanar més. Ha estat un any molt complicat, també per als estudiants, professors, i músics, així que no pense un lloc ni dia millors per celebrar que per fi tornen els bons moments".\nJorge Pérez estarà acompanyat sobre l'escenari per Jesús Macià (guitarra,samplei teclats); Enric Alepuz (bateria, percussions i cors); Carlos Bensonseñora (baix i sintetitzador) i pel tècnic de so, Jorge Martí.\nEl llibre 'Un rei, un Déu, una acadèmia' és un recorregut polític, social, literari i lingüístic pel segle XVI valencià


Mes informació sobre les cookies - Isaac Hero\nUna cookie es un fitxer de text inofensiu que s’emmagatzema al seu navegador quan visita quasi qualsevol pàgina web. La utilitat de la cookie es que la web sigui capaç de recordar la seva visita quan torni a navegar per aquesta pàgina. Encara molta gent no ho sap les cookies porten fent-se servir des de fa mes de 20 anys, quan van aparèixer els primers navegadors per la ‘World Wide Web’.\nLes cookies no solen emmagatzemar informació sensible sobre vostè, com targetes de crèdit o dades bancaries, fotografies, el seu DNI o informació personal, etc. Les dades que guarden son de caràcter tècnic, preferències personals, personalització de continguts, etc.\nEl servidor web no l’associa a vostè com persona si no al seu navegador web. De fet, si vostè navega habitualment amb Internet Explorer i proba a navegar per la mateixa web amb Firefox o Chrome veurà que la web no es dona compte que es vostè la mateixa persona perquè en realitat està associat al navegador, no a la persona.\nCookies tècniques: Son les mes elementals i permeten, entre altres coses, saber quan està navegant un humà o una aplicació automatitzada, quan navega un usuari anònim i un registrat, tasques bàsiques per el funcionament de qualsevol web dinàmica.\nCookies d’anàlisi: Recullen informació sobre el tipus de navegació que s’està realitzant, les secciones que mes utilitza, productes consultats, franja horària d’us, idioma, etc.\nCookies publicitarias: Mostren publicitat en funció de la seva navegació, el seu país de procedència, idioma, etc.\nQue son las cookies pròpies i les de tercers?\nLas cookies pròpies son las generades por la pàgina que està visitant i les de tercers son les generades per serveis o proveïdors externs com Facebook, Twitter, Google, etc.\nPer que comprengui l’abast que pot tenir desactivar les cookies li mostrem uns exemples:\nEl lloc web no podrà adaptar els continguts a les seves preferències personals, como acostuma a passar a les botigues online.\nNo podrà accedir a l’àrea personal d’aquesta web, com per exemple La meva compta, o El Meu perfil o Les Meves Comandes.\nBotigues online: Li serà impossible realitzar compres online, tindrà que ser telefòniques o visitant la botiga física si es que disposa d’ella.\nNo podrà escriure al blog, no podrà pujar fotos, publicar comentaris, valorar o puntuar continguts. La web tampoc podrà saber si vostè es un humà o una aplicació automatitzada que publica spam.\nNo es podrà mostrar publicitat sectorial, el que reduirà els ingressos publicitaris de la web.\nTotes les xarxes socials fan servir cookies, si les desactiva no podrà fer servir cap xarxa social.\nSí. No només eliminar, també bloquejar, de forma general o particular per un domi específic.\nPer eliminar les cookies d’un lloc web a d’anar a la configuració del seu navegador i així podrà buscar les associades al domini en qüestió i procedir a la seca eliminació.\nConfiguració de cookies per els navegadors mes populars\nA continuació l’indiquem com accedir a una cookie determinada del navegador Chrome. Nota: aquest pasos poden variar en funció de la versió del navegador:\nVagi a Configuració o Preferències a través el menú Arxiu o be clicant a la icona de personalització que apareix arriba a la dreta.\nSeleccioni Totes les cookies i los dades dels llocs.\nApareixerà un llistat amb totes les cookies ordenades per domini. Per a que li sigui mes fàcil trobar les cookies d¡un determinat domini introdueixi parcial o totalment la direcció al camp Recerca Cookies.\nUn cop realitzat aquest filtre apareixeran a pantalla una o varies línies amb les cookies de la web sol·licitada. Ara només te que seleccionar-la i polsar la X para procedir a la seva eliminació.\nPer accedir a la configuració de cookies del navegador Internet Explorer segueixi aquestes pasas (poden variar en funció de la versió del navegador):\nMogui el deslizador fins ajustar el nivell de privacitat que desitgi.\nPer accedir a la configuració de cookies del navegador Firefox segueixi aquestes pasas (poden variar en funció de la versió del navegador):\nA Historial escull Fer una configuració personalitzada per l’historial.\nAra veurà l’opció Acceptar cookies, pot activar-la o desactivar-la segon les seves preferències.\nPara accedir a la configuració de cookies del navegador Safari para OSX segueixi aquestes pasas (poden variar en funció de la versió del navegador):\nA aquest lloc veurà l’opció Bloquejar cookies per que ajusti el tipus de bloqueig que desitja realitzar.\nPer accedir a la configuració de cookies del navegador Safari per iOS segueixi aquestes pasas (poden variar en funció de la versió del navegador):\nPara accedir a la configuració de cookies del navegador per dispositius Android segueixi aquestes pasas (poden variar en funció de la versió del navegador):\nExecuti el navegador i polsi la tecla Menú, desprès Ajustaments.\nPara accedir a la configuració de cookies del navegador para dispositius Windows Phone segueixi aquestes pasas (poden variar en funció de la versió del navegador):\nObri Internet Explorer, desprès Mes, desprès Configuració


Iniesta: "Hem de mirar de no cometre els mateixos errors en el futur"\nEl migcampista del Barça ha lamentat la derrota a la final de Copa. "Ha estat una setmana difícil. Hem caigut en dues competicions"\nARA Barcelona 17/04/2014 00:23\nAndrés Iniesta ha parlat després de la derrota a la final de Copa. "Ha estat una setmana difícil, hem caigut en dues competicions. Ho hem intentat fins al final. Avui no ens podem retreure res. Els detalls marquen la diferència i han estat millors".\nEl migcampista ha valorat la derrota. "Els partits són així. Intentes portar el pes del partit i buscar els espais. I ells, als contraatacs, són molt determinants. Després, amb el 0-1 vas a remolc. Ho hem intentat, hem fet l'empat, però als minuts finals els detalls han decidit el partit, malgrat que ells també acusaven l'esforç".\nEl de Fuentealbilla demana ara un esforç per lluitar per la Lliga, i diu que quan s'acabi la temporada ja es posaran les notes. "Al final ho analitzarem tot, més enllà dels títols. Hem de mirar de no cometre els mateixos errors en el futur". I ha afegit: "Ens queden algunes jornades per intentar-ho. No s'han d'abaixar els braços fins al final".


Luici'scapade: RES DE RES...\nMega arbre. Jo estic abaix intentant escalar\nEl dia 03 i 04 va ser per fer el treeking per la jungla per a poder veure micos, orangutans i potser serps, aranyes, ocells i/o altres “bestioles” d'aquests voltants, però si es va amb un “guia” com amb el que vem anar, podriem dir que encara hauríem de donar les gràcies per haver vist la jungla (densa aixó si!!), però d'animals res de res!!\nFent de "tarzan"\nEl dia 03 vem començar caminant cap a les 09h i encara vem poder veure algun macaco saltant d'arbre en arbre, però a distància, i algun ocellot volant i també a distància. Però el hit parade del dia se'l va currar el nostre “esplèndid” guia, quan a les 14h i amb un ritme pausat a més no poder durant tot el treeking (o millor dit excursió dominguera per la jungla), ens deixa anar que hem d'anar directament cap a la font natural d'aigües termals, ja que ha de preparar el sopar!!\nTant el Clemens com jo, li argumentem que només tenim un dia més per a poder veure algo “interessant” a nivell de bestioles, i que volem continuar caminant ja que les aigües termals no ens importen gaire i preferim anar a buscar bestioles, i encara és d'hora per preparar el sopar, però el Mus (el suposat guia), tossut com una mala cosa, ens porta directament cap a la font d' aigües termals.\nLes "famoses" aigües termals\nEl riu just abans de les aigües termals\nEn vista del nostre èxit i la poquíssima vista del nostre “estimadíssim” guia (ja plantat al campament), optem per posar-nos banyador i cap a les aigües termals per fer temps fins l'hora de sopar. Però el nostre amic, com no, encara va tenir temps per apuntar-se a fer el banyito amb nosaltres, inclús una mica més llarg, i continuar amb una dutxa, mentre el sopar encara estava per preparar-se, i els orangutans just a 500m més avall, segons ens van dir un altre gent.\nResultat: 4 minigrups de gent van veure orangutans, i nosaltres l'únic que vem veure va ser al nostre amic tallant branques i branquillons durant algunes hores i a un ritme super pausat.\nVem sopar, i vem acordar amb el “coleguilla”, que l'endemà matinariem per anar a buscar els orangutans abans d'esmorzar, i finalment (també li va costar!!) va accedir.\nPer tant el 04 ens llevem cap a les 07h i està plovent (molt mala senyal, ja que als orangutans no els hi agrada mullar-se i per tant es refugien i no es mouen, per tant més difícil de veure'ls!!). Però ens posem a caminar, mirant de no estimbar-nos amb fang, branques, arrels, matolls etc etc etc....però ni rastre d'orangutans ni de cap mena d'animal.\nTornem al campament, esmorzem, recollim tot i sant torne'm-hi, però amb el mateix tarannà de ritme i de visions animalístiques: més lent que un cargol (el “que te dije”) , més pendent de tallar branques amb el maxet (el “que te dije” altre vegada) i ni un sol moviment d'ocells, micos o orangutans.\nCap a les 14h arribem al lloc on hem de dinar, i tant el Clemens com jo no estem precisament contents amb el treeking, amb les nostres visions animalístiques (res de res!!), ni amb el nostre guia, que opta per deixar-nos anar: “you're not lucky” (vosaltres no teniu sort!!).\nEn vistes d'aixó i que tenim un bitllet de bus per anar de Kuta Cane a Banda Aceh a les 18h, decidim no dinar i continuar caminant per mirar de trobar algun orangutan, abans d'arribar a la guesthouse i marxar super ràpid cap a Kuta Cane (aquí, el Mus ja no es va atrevir a dir-nos res perquè l'ambient -per dir-ho molt fàcilment- era tens!!).\nFinalment a les 16h tornem cap a la guesthouse amb un zero a l'esquerra a nivell d'observació d'animals, i un 10 amb incompetència per part del guia.\nFem dutxa super ràpida, mengem algo ràpid i al moment de pagar les 2 nits de geusthouse i els menjars dels dies previs, els molt C.....S, va i ens cobren també el dinar que en teoría haviem de fer durant el treeking i que estava inclòs en el preu!! El Clemens va marxar d'allà sense ni tant sols donar-li la mà al guia, i jo parlant amb el pare, que tant se li va emfotre els meus comentaris de com s'hauría de tractar als turistes que opten per fer un treeking amb aquesta gent.\nFinalment marxem d'allà corrents i cagant-nos amb la mare que el va p..,. ja que haviem de començar una altre marató d'hores, però ara en bus per arribar a Banda Aceh.\nArribats a Kuta Cane, comprem el bitllet de bus per arribar a Banda Aceh,i encara tenim temps per fer un café i acabar-nos de treure la mala gaita del treeking.\nFet aixó cap al minibus, on ens hi hem de passar unes 20h, i per continuar alegres, ens enxufen al fons de tot sense espai per les cames i comprimits entre mig de tot l'equipatge.\nRealment el vaitge ha estat duríssim!!!!\nUn cop arribats a Banda Aceh (cap a les 16h del dia 05) trobem lloc per instal.lar-nos, i cap a fer encàrrecs per la ciutat, abans de marxar demà dia 06 cap a Pulawe, on volem estar una setmaneta de relax, snorkel i poca activitat. Havent sopat, fem un café i cap al llit ja que estem força cansats i magullats del “treeking” (ironies de les meves...) i del viatge (aixó ja no és ironía).\nDemà toca llevar-nos a les 07h per mirar d'agafar el ferry i arribar a Pulawe.\nPublicado por Lluís en 8:54


L’Info IEB 32 aborda la qüestió del vot antiimmigració – IEB\nEls autors assenyalen la competència laboral com la palanca dels partits amb polítiques contràries a la immigració\nPer què els partits polítics contraris a la immigració obtenen més bons resultats a les zones on hi ha menys immigrants? Aquesta és la qüestió que han abordat els autors de l’Info IEB número 32. I és que les dades indiquen que els partits amb polítiques contràries a la immigració solen rebre més suport electoral en aquelles zones amb menys presència d’immigrants. Aquesta tendència s’ha observat a Itàlia, a França, als Estats Units, a Espanya i al Regne Unit (en relació amb el referèndum del Brexit).\nPer respondre aquesta qüestió amb fiabilitat, Matteo Gamalerio, investigador de l’IEB i de la Universitat de Barcelona, junt amb tres professors més d’universitats italianes, ha treballat a partir de les dades de 1.500 municipis de la regió més rica i més gran d’Itàlia: la Llombardia. I una de les seves conclusions principals que donaria resposta a la pregunta inicial és que la competència laboral entre la població autòctona i la immigrant contribueix a explicar l’augment sobtat del percentatge de vots als partits antiimmigració (a la Lliga Nord, en el cas que s’ha analitzat amb dades).\nPer aquest motiu, l’estudi suggereix que s’haurien de tenir en compte les tensions del mercat de treball a l’hora de formular les polítiques públiques en matèria d’immigració i mercat laboral.


Els centres de salut valencians detecten 1.265 casos de maltractament a dones en la primera meitat de l'any\nEl nombre d'informes de lesions enviats des d'urgències i des d'atenció primària augmenta considerablement en passar de 1.857 en el primer semestre de 2016 a 2.287 el 2017\n20/08/2017 - 21:18h\nEls centres de salut s'han convertit en llocs clau per a detectar els casos de violència masclista.\nEl dispositiu creat per a detectar casos de violència domèstica a través de les consultes ambulatòries i en centres de salut ha permès registrar entre gener i juny d'enguany 1.265 casos de maltractament a dones, una xifra quasi idèntica a la d'igual període de l'any passat, en el qual es van detectar 1.271 casos.\nSegons ha informat la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública, durant el primer semestre d'enguany, un total de 50.883 dones han participat en el programa que es desenvolupa gràcies a l'aplicació SIVIO (Sistema d'Informació per a la Detecció i Actuació enfront de la Violència de Gènere). Aquest sistema permet elaborar un informe detallat sobre la situació de maltractament que viu la pacient.\nDel total de casos que han donat positiu després de la seua consideració com a violència de gènere, el 91,23% ha sigut considerat com a maltractament psicològic, un 43,56% s'ha considerat maltractament físic i en el 7,11% dels casos positius s'ha considerat maltractament sexual. La conselleria precisa que els casos de maltractament psicològic engloben també els considerats com a maltractament físic i sexual, ja que es donen ambdues condicions en un mateix cas.\nLa consellera de Sanitat Universal i Salut Pública, Carmen Montón, assegura que gràcies a aquest programa "podem detectar i abordar possibles episodis de violència de gènere i evitar futurs episodis de maltractament. D'ací la importància d'implicar al major nombre de professionals sanitaris".\nD'altra banda, s'ha incrementat considerablement el nombre d'informes mèdics, que també són informes de lesions, remesos pels professionals sanitaris, tant en atenció primària com des dels serveis d'urgència. Durant el primer semestre d'enguany els professionals sanitaris van enviar 2.287 informes enfront dels 1.857 emesos l'any passat en aqueix mateix període. Dels 2.287 informes, 603 s'han realitzat en els centres de salut i 1.684 en els serveis d'urgències hospitalàries.\n"L'increment d'informes remesos", segons Carmen Montón, "posa de manifest que s'estan complint els objectius de detecció i abordatge de la violència de gènere, i que ha sigut decisiu el pla de formació per a l'acostament a les pacients".\nDes que es va iniciar aquest pla de formació l'any passat ja han participat i s'han format més de 3.000 professionals d'atenció primària i més de 1.000 professionals dels serveis d'urgència.