Mai | 2008 | M.A.Confidential\nAll posts for the month Mai de 2008\nLOST – FINAL 4a TEMPORADA\nPosted by Martí on 31 de Mai de 2008\nPosted in: Lost.\t20 comentaris\nHi ha tantes coses a dir que millor anar directament els comentaris i evitar que ningú ho pugui llegir per accident sense haver vist els capítols. Això sí, no hi ha dubte de què és el pitjor de tot: els prop de 8 mesos que haurem d’esperar fins a la pròxima temporada. En fi, paciència…\nPosted by Martí on 28 de Mai de 2008\nPosted in: Cine - 2008.\t4 comentaris\nIntèrprets: Phillip Seymour Hoffman, Ethan Hawke, Albert Finney, Marisa Tomei, Aleksa Palladino, Amy Ryan.\nGènere: Drama, thriller. USA, 2007. 110 min.\nAndy i Hank són dos germans a qui la vida no els va gaire bé. Andy és un home de negocis, casat i amb ambicions, però la seva addicció a la droga i certes irregularitats econòmiques a l’empresa que poden ser desvetllades aviat fan que la seva situació sigui crítica. D’altra banda, Hank no pot assumir la pensió que ha de pagar a la seva ex-dona i la seva filla i acumula un important deute. Davant aquest panorama, Andy decideix proposar a Hank de dur a terme un atracament, concretament a una joieria que coneixen molt bé. El pla no hauria de presentar complicacions, però certs imprevistos fan que tot plegat tingui conseqüències tràgiques.\nAra fa exactament 50 anys, Sidney Lumet va dirigir la seva òpera prima. Era el 1957 i Doce Hombres Sin Piedad es va convertir en una de les millors pel·lícules dels anys 50 i un autèntic referent del cine de suspens i de temàtica judicial. Mig segle després, i amb 84 anys, el director americà ens regala un drama simplement brillant. Duríssim, intransigent, sense deixar pràcticament cap moment de respir a l’espectador i amb una tenebrosa mirada al que podríem descriure com la maldat humana a través d’uns personatges immensos i un repartiment de luxe.\nNo és casualitat que el primer que veiem en pantalla a l’inici de la peli sigui la següent frase “Ojalá puedas pasar media hora en el cielo… antes que el diablo sepa que has muerto”. Tota una declaració d’intencions i un excel·lent plantejament, i al mateix temps conclusió, de les prop dues hores que venen a continuació. En aquest sentit, tot va de menys a més, fins i tot quan creus que les coses ja no aniran més enllà, la peli et sorprèn i torna a apujar una mica més el grau de dramatisme. I és que un dels missatges més clars que es pot extreure de Antes Que el Diablo Sepa Que Has Muerto, bàsicament a partir del personatge d’Andy, és que quan prens una decisió cruel i aquesta et porta més problemes, les decisions següents inevitablement seguiran el mateix mal camí i cada cop serà més difícil sortir d’aquest espiral.\nNo només el guió és excel·lent, també la forma d’explicar-nos els fets juga un paper important en l’alta qualitat que té la peli. Amb una estructura que combina acció en temps present i flashbacks sempre focalitzats en un dels personatges, la peli ens va donant la informació poc a poc i de forma perfectament estudiada perquè de principi a fi no parem de rebre noves dades que ens fan anar encaixant tot el puzzle. A més a més, el fet de jugar amb els diferents punts de vista permet saber què passa realment a cada escena i quin és el veritable paper de cadascú. Aquesta estructura també ens permet anar coneixent mica en mica als personatges, i això serveix per a comprovar que no són com ens pensàvem en un principi.\nEncara que ho pugui semblar pel que explico, Antes Que el Diablo Sepa Que Has Muerto no és d’aquelles pelis que juga amb l’espectador i només explica el que li interessa, simplement dosifica i distribueix el que ens vol dir i ens ho va mostrant en el seu degut moment. Resultat: impossible separar la vista de la pantalla de principi a fi. I si a sobre hi afegim unes interpretacions estelars de tots els protagonistes, raó de més per no voler perdre detall. Phillip Seymour Hoffman i Albert Finney ja ens hi tenen acostumats, però m’ha sorprès molt positivament Ethan Hawke, qui tira endavant un paper molt més dramàtic dels que li solem veure. Realment, tots els personatges que apareixen estan marcats per una existència gens fàcil. Ara que ho penso, costa recordar els somriures que es poden veure durant la peli.\nAixí doncs, no hi ha dubte que estem davant d’una molt bona pel·lícula, que s’ha vist completament eclipsada per l’estrena d’Indiana Jones i que recomano a tothom que tingui ganes de veure un drama d’alta qualitat, d’aquells que es viuen amb intensitat i que et fan sortir del cine encara impactat pel que acabes de veure. Jo no dubtaria en dir que és una de les pelis més completes que he vist últimament.\nPosted by Martí on 24 de Mai de 2008\nIntèrprets: Harrison Ford, Cate Blanchett, Shia LaBeouf, Ray Winstone, John Hurt, Karen Allen, Jim Broadbent, Igor Jijikine.\nGènere: Aventures. USA, 2008. 120 min.\nL’any 1957, en ple desert d’Estats Units, Indiana Jones i el seu amic Mac es troben presos per un grup d’agents soviètics que els porten fins una base militar de l’exèrcit americà. Allà, obliguen a Indiana Jones que els mostri on és una de les caixes que omplen un immens magatzem, ja que el seu contingut és de gran valor. Tot i que sembla que es sortiran amb la seva, Indy se surt un cop més amb la seva i al cap d’un temps tornem a trobar-lo fent classe a l’universitat. No obstant, un jove va a trobar-lo per parlar-li del seu vell company Ox i un important descobriment que acaba de fer.\nIndubtablement, aquesta és, amb majúscules, l’estrena de l’any. Dinou anys després de la que va ser la seva “última cruzada”, torna Indiana Jones amb unes quantes arrugues de més i reflexes de menys, però amb l’esperit quasi intacte. Malauradament, no puc dir intacte sense el “quasi”, perquè hi ha alguns aspectes a posar en dubte. Indiana Jones y el Reino de la Calavera de Cristal és una peli que tot espectador jutjarà, de forma inevitable, amb la ment posada en el passat i, en aquest cas concret, amb el desig que res hagi canviat. Per què, així com la revisió de grans sagues ha donat fruït gràcies a una certa adaptació als nous temps (Batman Begins, La Jungla 4.0), la gran peculiaritat d’aquest retorn és que la gent no vol veure un Indiana Jones del segle XXI, la gent vol veure el mateix que fa 20 anys. I per dos individus anomenats Spielberg i Lucas, era clar que aquesta no seria feina fàcil.\nUna de les percepcions que m’han quedat després de veure aquesta peli és el següent: mentre En Busca del Arca Perdida, El Templo Maldito i La Última Cruzada eren pelis que van sortir d’un procés natural, sense escatimar cap dels recursos cinematogràfics existents en aquell temps, El Reino de la Calavera de Cristal ha sortit d’un procés anti-natural, jo quasi diria que de contenció per part dels creadors. Ja des de la primera escena, la peli aconsegueix tenir aquesta atmòsfera de film d’aventures dels d’abans, sobretot per la fotografia, els escenaris, les escenes d’acció, etc., però a mida que va avançant, va aflorant aquesta incontinència de Spielberg i Lucas per a l’ús massiu d’efectes especials i ens trobem més d’un moment que ens fa arrufar el nas. I el problema no és que els efectes siguin dolents, sinó que no pertoquen amb una peli com aquesta, i això es nota de forma massa evident des de la butaca del cine.\nCom ja he dit, el millor de Indiana Jones y El Reino de la Calavera de Cristal és el retrobament amb bona part de l’esperit de la saga, amb aquest humor tan característic, amb els antics conflictes entre els diferents personatges i amb aquestes seqüències d’acció un tant austeres, però espectaculars. L’inici de la peli té un ritme realment trepidant i ens regala aquest gran moment en què veiem per primer cop l’inconfusible barret al terra (com no podia ser d’altra forma). A destacar també com la peli juga amb l’espectador allargant uns quants segons el primer pla frontal de Harrison Ford. A partir d’aquí, la peli es dedica a anar introduïnt tots els detalls característics del personatge i jugant sempre amb el concepte de la suposada vellesa del protagonista, per tant fa ús de l’auto-paròdia. A banda d’això, els guiños a les tres anteriors entregues estan presents al llarg de tot el film, cosa que sempre fa una especial gràcia com a espectador, però que també té una clara intenció de crear llaços entre aquesta i les seves predecessores, com donant a entendre que els 20 anys de diferència no suposen un allunyament entre elles.\nUn cop aquí, ja t’has posat completament en situació i tan sols et queda deixar-te anar i disfrutar. El cert és que la peli és extremadament entretinguda i que fa riure molt, jo diria que potser més que cap de les altres tres. Pel que fa a les actuacions, es nota que Harrison Ford no té l’agilitat d’abans, però tenint en compte que té 65 anys, és admirable com tira endavant el personatge. Al cap i a la fi, serà el seu personatge de sempre. Si ens fixem en els secundaris, destacar sobretot a Shia LaBeouf, segurament l’actor jove amb més projecció de tot Hollywood ara mateix, ja que demostra la seva versatilitat i ens deixa bon tocs d’humor, perquè Cate Blanchett deixa bastant que desitjar amb el seu accent ucrainès. En quan a l’argument, és clarament el més fluixet de la saga; li falta una mica de ganxo i es treu varies coses de la màniga, però tampoc crec que sigui un aspecte sobre el que incidir massa en una peli així.\nDurant tres quartes parts del film, hi pot haver pros i contres, però tothom té la indiscutible i recomfortant sensació que està veient una veritable peli d’Indiana Jones, però la cosa s’espatlla quan entrem a la última mitja hora. Precisament quan ens acostem al suposat clímax, els senyors Spielberg i Lucas, i el guionista de torn, perden totalment el rumb i desprecien per complet aquest esperit del qual he parlat abans. A mida que ens acostem al final, van començar a sorgir els meus temors sobre quina podria ser la resolució, i al final es van complir els pitjors auguris. El pitjor que li pot passar a una peli és que tingui un final que no li correspon per res del món, que vagi en contra de la seva pròpia naturalesa, i això és exactament el que passa a Indiana Jones y El Reino de la Calavera de Cristal. No diré més per no desvetllar cap detall, però per mi, és lamentable.\nAmb tot, la sensació al sortir del cine és un pèl agredolça, ja que d’una banda tens la primera hora i mitja de diversió, però per l’altra no et pots treure del cap aquest final tan inapropiat. Jo vull quedar-me amb lo primer i també amb la satisfacció d’haver vist per primer cop a Indiana Jones en pantalla gran, que això no ens ho treu ningú. Així doncs, no em queda cap altra que animar a tothom a veure-la, si es que a aquestes altures encara no ho ha fet.\nPosted by Martí on 18 de Mai de 2008\nIntèrprets: Elliot Ruiz, Andrew McLaren, Oliver Bytrus, Duraid A. Ghaieb, Matthew Knoll, Yasmine Hanani, Thomas Hennessy.\nGènere: Bèl·lic, drama. Gran Bretanya, 2007. 90 min.\nEl 19 de novembre de 2005, els insurgents iraquians van causar importants baixes al cos de marines de l’exèrcit d’Estats Units després de fer esclatar una bomba a la perillosa ciutat de Hadiza. La furiosa resposta dels nordamericans no es va fer esperar i el registre de les cases properes al lloc de l’explosió es va saldar amb 24 morts iraquianes, moltes d’elles dones i nens. Arrel d’aquest fet, l’exèrcit d’Estats Units va obrir una investigació sobre l’actuació dels seus soldats amb l’objectiu de netejar el nom del cos de marines i castigar els comportaments immorals, però al cap i a la fi només complien ordres…\nFa pocs mesos, el britànic Nick Broomfield va aixecar la Concha de Plata del Festival de San Sebastià com a millor director gràcies a aquesta pel·lícula. I realment la direcció és probablement l’aspecte més destacable d’aquest nou producte amb la guerra d’Iraq com a fil conductor, que narra els fets amb una valentia i una veracitat admirables. Té un estil que recorda força al de Redacted de Brian de Palma, (si l’has vist, és impossible que no et vingui a la ment més d’una vegada), però en aquest cas fuig del format de fals documental i es decanta únicament cap a la ficció, això sí, amb tals nivells de realisme que quasi arriben a la visió de documental.\nA diferència de la peli de De Palma, La Batalla de Hadiza es caracteritza per la seva perspectiva múltiple dels fets. D’una banda, acompanyem els soldats americans, de l’altra, els insurgents iraquians, i de l’altra, els ciutadans de la localitat de Hadiza. Així doncs, la peli aconsegueix fugir del punt de vista únic que acostumem a trobar en aquests casos i ens posa en la situació de totes les parts que tindran protagonisme a la història. A nivell narratiu, això suposa molta més riquesa i també més capacitat de l’espectador per jutjar per si mateix a cada part i treure les seves conclusions. En aquest mateix sentit, cal destacar que a nivell polític i/o ideològic, es tracta d’un film molt menys impositiu del que es podria esperar i això s’agraeix.\nNo hi ha dubte que el director no és precisament un amic de Bush i que el missatge que transmet la peli és el de la absurditat i la inutilitat d’aquesta guerra, però aconsegueix no transmetre’l de forma alliçonadora sinó que deixa que tu mateix te’n vagis donant compte. L’immens realisme de les escenes dramàtiques i una constant camera a l’espatlla que et fa sentir al mig de tot el que passa són dues eines que et posen al lloc dels diferents protagonistes i quasi et fan sentir a la pròpia pell les tragèdies per les que passen. És ficció, però al acabar de veure la peli, un té pocs dubtes de que, lamentablement, les coses realment funcionen així en aquesta guerra.\nA La Batalla de Hadiza no et defineixen el bàndol dels bons ni el bàndol dels dolents, i realment és difícil definir-lo un cop vist el que hem vist, però sí que evidencia que les veritables víctimes només en són unes, precisament les que no tenen res a veure amb tot plegat, les que simplement volen viure les seves vides de la forma més tranquila possible. Amb tot, és inevitable que ressorgeixi un cop més l’eterna polèmica que envolta aquesta guerra des del seu inici i que encara continua: tots maten i tots són matats, per tant de qui és la culpa? Doncs del qui va començar tot això, i a aquestes altures suposo que tothom ja tindrà la seva opinió més que formada.\nDeixant la política apart, La Batalla de Hadiza està dotada d’escenes realment molt dures, quasi diria que esgarrifoses donat l’altíssima versemblança que desprenen. Com a espectador, és d’aquelles pelis que es miren sense ganes de dir ni una paraula i de contemplar amb certa impotència els horrors que es deriven d’una guerra com aquesta. Les grans actuacions dels actors, la posada en escena, que en ocasions quasi és més pròpia d’un reporter de guerra que d’una peli de ficció, i la tensió constant fan que l’escassa hora i mitja de durada passi quasi sense adonar-se’n.\nNo negaré que és una peli que a aquestes altures podríem titllar de “ja vista”, però aquesta triple visió dels fets que ens ofereix li dóna personalitat pròpia i la fa molt recomanable pels interessats en aquesta temàtica. No és cap panfleto, simplement posa en evidència una realitat que existeix més enllà d’una pantalla de cine.\nLOST – 4a TEMP. CAPÍTOL 12\nPosted by Martí on 17 de Mai de 2008\nEns acostem a un nou final de temporada i no té pinta que baixi gens el nivell respecte els tres finals que hem vist fins ara. De totes formes, ara mateix hi ha tants fronts oberts i tantes incògnites, a més en dues línies temporals diferents (“present” i flash-forward), que jo crec que tot plegat pot superar el que hem vist fins ara. Haurem d’esperar dues setmanes, però no tinc cap dubte que serà un doble capítol final extraordinari. La sèrie pot haver tingut els seus alts i baixos, però al cap i a la fi sempre ha aconseguit deixar-nos amb la boca oberta, per tant no crec que aquest cop sigui menys.\nPel que fa al capítol 12, haig de dir que quasi no vaig parpellejar en els 41 minuts de durada. Tensió de principi a fi. Amb un dels flash-forwards més reveladors que hem vist fins ara i amb la cada cop més clara sensació que per fi la sèrie ens comença a explicar moltes de les coses que volem saber, crec que l’antesala al final de la temporada no ha pogut ser millor. Això sí, que ningú oblidi que queden dues temporades més, per tant no tinc cap dubte que s’obriran nous fronts i que ens tornaran a deixar amb unes ganes immenses de saber més.\nLOST – 4a TEMP. CAPÍTOL 11\nPosted by Martí on 14 de Mai de 2008\nEns anem acostant a la recta final d’aquesta espectacular temporada i la veritat és que l’expectació no pot ser més alta. Algú no es va quedar flipat amb la última frase del capítol? Algú no es mor de ganes de saber ja què passa? Un cop més han aconseguit deixar-nos a tots igual que sempre, esperant amb impaciència el pròxim divendres… Fins llavors, us convido a que exposeu les vostres teories sobre el que pot passar, sobretot en relació al que veiem a la foto, està clar, jeje.\nEns diran frikis, malalts o lo que vulguin, però aquesta sèrie segueix sent completament incomparable a qualsevol altra que haguem vist mai.\nPosted by Martí on 8 de Mai de 2008\nPosted in: Sèries TV.\t4 comentaris\nCreadors: Glenn Kessler, Todd A. Kessler, Daniel Zelman\nIntèrprets: Glenn Close, Rose Byrne, Zeljko Ivanek, Ted Donovan, Ted Danson, Noah Bean, Anastasia Griffith.\nGènere: Drama, intriga, thriller. USA, 2007. 40-45 min. per capítol.\nEllen Parsons surt de l’ascensor d’un edifici de pisos de Nova York completament aturdida, aterroritzada i plena de sang. Sis mesos abans, el sector judicial de la ciutat americana viu un dels casos més importants que es recorden últimament, en el que la advocada més dura i despiadada del moment, Patty Hewes, s’enfronta al multimilionari Arthur Frobisher. Hewes acusa Frobisher d’haver arruïnat completament a un miler d’empleats seus enganyant-los en l’inversió d’unes accions, però aconseguir les proves i testimonis no és gens fàcil. És per això que Hewes decideix contractar a una brillant i disputadíssima jove que acaba de graduar-se, Ellen Parsons.\nDaños y Perjuicios ha estat una de les sèries més aclamades, tant per la crítica com pels espectadors, de l’actual temporada a Estats Units i fa un mes es va estrenar a Canal +, on la van presentar com una de les produccions televisives més completes i de més qualitat que s’havien fet últimament. Encara no he completat la primera temporada, però, pel que porto vist, la meva opinió es va acostant mica en mica a aquesta afirmació. Sòbria, elegant i cuidada de forma escrupulosa, Daños y Perjuicios conforma un producte d’un nivell altíssim, tant a nivell tècnic com narratiu. Tot i que soni descaradament a tòpic, és un sèrie que es podria resumir amb la frase “no et creguis tot el que veus ni tot el que sents”.\nTot i que l’aparença durant els primers minuts en què la vas descobrint, no es tracta de la típica sèrie d’advocats en què es passen tota l’estona asseguts acusant-se i replicant-se, ni molt menys. L’argument va sempre un pas més enllà del que t’esperaves i aconsegueix sorprendre’t una i altra vegada, encara que intentes proposar-te que ja no ho farà més. Els finals de capítol són especialment brillants en aquest sentit, ja que no pots despistar-te fins que hagis vist l’últim pla de tots. Es podria dir que és una sèrie que es sap superior a l’espectador, però que no per això el tracta de tonto ni el fa plantejar-se la credibilitat del que veu, al contrari, aconsegueix atrapar-lo i fer-lo partícep de tot el que passa. Això sí, mai et pots creure més llest que la sèrie, perquè sempre acabes perdent.\nEn aquest sentit, la sèrie és un reflex perfecte de la personalitat de la seva protagonista, Patty Hewes, protagonitzada per una extraordinària Glenn Close. De seguida comproves que no et pots fiar de cap petit indici de simpatia o camaraderia per part d’ella, perquè després t’adones que les seves intencions no tenien res a veure amb el que semblava. Patty Hewes només té un objectiu: guanyar el cas, tingui el cost que tingui. I no té escrúpols en jugar amb la vida personal, i fins i tot posar-la en perill, dels que la rodegen per tal d’aconseguir-ho. Glenn Close dóna una imponent presència al personatge i sap expressar a la perfecció el posat imperturbable i fins i tot cruel que anem descobrint mica en mica. No és gens estrany, doncs, que fa uns mesos recollís el Globus d’Or com a millor actriu en una sèrie drama.\nPel que fa a la resta del repartiment, tot i veure’s clarament eclipsats per Close, s’ha de destacar l’alta qualitat de totes les actuacions. L’únic que li podria retreure és que potser als personatges “dolents” se’ls nota massa que ho són i que potser una mica més d’ambigüetat alhora de caracteritzar-los no hagués estat malament, almenys aquesta és l’impressió que vaig tenir al coneixe’ls. Això sí, vist com va la sèrie, potser m’haig de menjar aquestes paraules d’aquí alguns capítols. Qui sap. Precisament, un altre dels mèrits de Daños y Perjuicios és que, en acabar un capítol, no tens la més remota idea del que et trobaràs al següent, i això afegeix un plus a l’interès que ja de per si genera la sèrie.\nL’estructura de Daños y Perjuicios és la d’un cas per temporada, per tant l’argument es centra en anar seguint l’evolució d’aquest. Això sí, s’ha de destacar que hi ha dos línies temporals: una que segueix el cas en si i una altra que ens situa sis mesos després. Aquesta segona línia, que se’ns va presentant en forma de flashos i revelant-nos petits nous detalls en cada episodi, encara afegeix més intriga a la primera, ja que fa qüestionar-se les causes que han portat als fets que veiem. El muntatge per anar combinant les dues línes temporals, tot i que la proporció en un capítol seria de 90%-10%, també està molt treballat i contribueix a combinar elements d’una i altra.\nEn resum, una sèrie que val molt molt la pena, que enganxa, que no fa quasi cap concessió a l’espectador i que no deixa de sorprendre capítol rera capítol. Seria agosarat que és apta per a qualsevol, alguns la poden trobar massa sèria o complicada, però per mi és de les millors que he vist últimament.\nPosted by Martí on 5 de Mai de 2008\nPosted in: BAFF 2008.\t6 comentaris\nIntèrprets: Zhang Hanyu, Wenkang Yuan, Chao Deng, Heng Fu, Jun Hu, Fan Liao, Quan Ren .\nGènere: Bèl·lic, drama. Xina, 2007. 120 min.\nA finals dels anys 40, Xina viu una sagnant Guerra Civil entre comunistes i nacionalistes. En un atac a una de les ciutats, el batalló del capità Gu Zidi pateix un bon número de baixes, però sobreviu i es fa amb el control de la situació. No obstant, el capità es deixa portar per la ràbia i desobeeix el codi de conducta militar del seu exèrcit. Aquest fet fa que el batalló sigui castigat a lluitar a primera línia de foc en un dels fronts més perillosos d’aquell moment. La seva missió és defensar una estratègica mina de carbó i no poden retirar-se fins que no en rebin l’ordre corresponent.\nLa segona proposta que recullo del BAFF 2008 no té absolutament res a veure amb la primera. En aquest cas, ens trobem davant d’una superproducció conjunta de Xina i Hong Kong que recrea una de les èpoques més dures de la història contemporània del gran país asiàtic: la Guerra Civil, que va durar més de 20 anys. Es tracta d’una peli eminenment bèl·lica i amb accentuat dramatisme de principi a fi. Assembly és un producte que perfectament hagués pogut filmar qualsevol director de Hollywood, en realitat és inevitable que vinguin a la ment pelis com Salvar al Soldado Ryan de Spielberg i les recents Banderas de Nuestros Padres i Cartas desde Iwo Jima de Clint Eastwood. Sobretot aquesta última n’és el referent més clar, ja que es posa de manifest aquest particular punt de vista dels asiàtics quan són ells els protagonistes d’aquest tipus de cine.\nLa peli es pot dividir en dues parts molt (potser massa) diferenciades. La primera hora i quart és de caràcter quasi exclusivament bèl·lic i realment espectacular. En pocs moments abandonem el camp de batalla, pel que els més fans del gènere tenen material per disfrutar i molt. Amb una camera extremadament dinàmica, a vegades un pèl massa tremolosa i tot, i un majoritari punt de vista des de la visió dels soldats, Assembly et fa sentir com si estiguessis al mig del foc creuat. Uns magnífics efectes de so i una fotografia quasi monocromàtica (molt semblant a Cartas desde Iwo Jima) encara accentuen més l’espectacularitat visual del conjunt.\nUn cop acaba la part bèl·lica, la peli s’endinsa en una fase totalment diferent en els seus últims 40-45 minuts. La excessiva diferència entre aquestes dues parts és el principal problema d’Assembly, ja que s’acaba convertint en una peli massa desequilibrada i irregular. La història dramàtica conductora d’aquest segon tram no té cap manca d’interès, ja que es converteix en una búsqueda desesperada per part del protagonista i presenta altes dosis de dramatisme, però el problema està en l’accentuadíssim canvi que suposa respecte el que havíem vist a la primera meitat de peli. De forma inevitable, l’espectador espera algun moment en què el ritme repuntarà una mica i tornarem a veure una mica d’acció, però aquest no acaba d’arribar i al final t’acabes com “conformant” amb el que hi ha. D’altra banda, hi ha aspectes argumentals que es deixen una mica a l’aire o que no es treballen suficient.\nAixí doncs, si la primera part hagués obtingut una puntuació de 8 alt, aquesta brusca davallada que fa la peli la deixa en el 7 que li he acabat posant. Una mica més d’equilibri hagués convertit aquesta bona pel·lícula bèl·lica en una gran pel·lícula bèl·lica, però de totes formes crec que Assembly val la pena per als amants del gènere. Un cop finalitzat el festival, es pot aconseguir per altres vies més que conegudes a aquestes altures i en qualitat excel·lent.


Tornem – El Blog d'Harca\nJa està. El públic assistent trenca en aplaudiments. El –o la, tant se val– protagonista exhala com llevant-se el pes del món sencer de sobre. Un instant per a assaborir aquest moment precís que per fi ja ha passat. Anys de treball es fan presents en aquest precís instant. I, tot seguit, saludar el tribunal. Els parents més pròxims, orgullosos, se’l miren amb ulls vidriosos. L’emoció continguda es fon en les primeres abraçades i besades. Després, tothom vol felicitar el nou doctor, que no ho serà fins que passe per caixa. Però ara tant se val això. L’escena s’ha reproduït amb més o menys exactitud arreu de l’Estat espanyol degut a l’extinció de diversos plans d’estudis de doctorat que ha accelerat els terminis. També nosaltres ens hem vist esperonats per aquesta obligació administrativa, i ara ja som tots tres doctors en Història Medieval.\nCom vàrem prometre en el seu moment, doncs, ací estem de nou. Tornem amb les tesis finalitzades, però també amb energies renovades, amb nous projectes de divulgació i de recerca sota el braç. De fet, tot i que en els darreres mesos no hem publicat res al blog, nosaltres hem continuat amb les nostres reunions de treball. Els fruits, a poc a poc, mauraran. Cadascun al seu temps, que tampoc volem contar-ho tot ja el primer dia. De moment, vos presentem la pàgina web acadèmica que hem dissenyat, adaptada als nous temps, amb els nostres currículums i publicacions, congressos, etc. I d’una altra banda vos presentem també el nou blog que ja esteu llegint, amb una nova adreça, el qual incorpora nous continguts relacionats amb les nostres activitats destinades a la divulgació històrica, a més dels habituals. D’aquesta manera, volem transmetre a través de la xarxa el nostre doble vessant, el científic i el divulgatiu alhora. La nostra imatge corporativa continua sent l’aqüeducte dels arcs gòtics, com a imatge del traspàs del coneixement entre generacions. Per cert, ja que alguns ens pregunteu, heu de saber que està ací, a casa nostra, concretament en el terme d’Alpont, a la comarca dels Serrans.\nPel que fa a les tesis doctorals, tant en el cas de Frederic com en el de Ferran la lectura va anar d’allò més bé, i ambdues van estar puntuades amb un Excel·lent cum laude, que com sabreu és la màxima qualificació.\nLa tesi de Frederic tenia com a objecte d’estudi les elits rurals valencianes i el seu paper en les relacions camp-ciutat en la baixa edat mitjana. Així, doncs, la tesi analitza l’ampli ventall de negocis de diversa naturalesa que configuren les estratègies econòmiques de les famílies dirigents del camp valencià. Igualment, es presta atenció al vessant social, analitzant les estratègies matrimonials, l’extensió de la família, la integració dels parents pròxims i del personal domèstic, etc. La darrera part de la tesi dissecciona els signes externs de la diferència, que van des de la seua reproducció en els òrgans de govern local fins a l’adopció de formes i comportaments provinents del món urbà, així com les vies de promoció social que despleguen els nostres protagonistes. Abans de les conclusions, es ressegueixen les passes dels Matamala, una família concreta que il·lustra com a exemple l’evolució del que foren les elits rurals valencianes al llarg dels segles XIV, XV i inicis del XVI.\nUn moment de la defensa de la tesi de Frederic\nQuant a la tesi de Ferran, tenia com a objectiu l’estudi de la societat andalusina a través del paisatge agrari, i més concretament a través dels sistemes hidràulics que formen l’Horta de València. Gràcies a la metodologia de l’arqueologia hidràulica i l’anàlisi morfològica de les séquies, s’han pogut identificar els espais que ja estaven irrigats en època andalusina, i diferenciar-los de les grans ampliacions que es van produir després de la conquesta cristiana de Jaume I al segle XIII. Així, els espais andalusins s’han pogut relacionar majoritàriament amb alqueries, i a més a més diferenciar les diverses etapes de construcció. En definitiva, la conclusió és que, en origen, les primeres séquies foren construïdes per les tribus berbers que arribaren des del Nord d’Àfrica a partir del segle VIII, i a poc a poc foren ampliades per nous grups nouvinguts, a separats dels locals. Finalment, la ciutat de València i l’oligarquia de l’Estat andalusí van tindre un paper destacat en la darrera etapa final, prèvia a la conquesta de Jaume I, que va truncar l’evolució històrica de la andalusina.\nUn moment de la defensa de la tesi de Ferran\nI això és tot. Tanmateix, després de tant de temps voldreu saber alguna cosa més. Bé, en el vessant científic heu de saber que el proper mes d’abril, concretament el dissabte dia 1, tindrà lloc la nostra sessió sobre les reserves senyorials a l’Antic Règim, en el marc de l’European Social Science History Conference (#ESSHC2016), que tindrà lloc a València entre el 30 de març i el 2 d’abril. Es tracta d’un “mega-congrés” d’Història en el qual participen més de 2.500 investigadors arribats fonamentalment d’Europa, tot i que també en trobareu estatunidencs i canadencs. Per sota de la mega-infraestructura del congrés hi ha les sessions monogràfiques que acullen temes i cronologies força diverses, tot i que la major part són d’època contemporània i de temàtica social. No penseu, per tant, que el treball es perd en la generalitat. Tot el contrari, són reunions de treball concentrades en un espai molt breu de temps, normalment 3-4 hores. Que una trobada científica d’aquestes dimensions tinga lloc a València és una passada. Per utilitzar un símil futbolístic, és una mena de final de la Champions league. I, a més, tenim un equip local en el camp! Allí estarem nosaltres, donant el bo i millor que tenim.\nL’altra novetat que vos avancem ara, que potser vos interessarà més, pertany al vessant divulgatiu. Estem treballant en un nou llibre, que com ja havíem anunciat és la segona part del nostre “Fer Harca. Històries medievals valencianes”. Ja tenim escollits la major part dels capítols que en formaran part, i estem acabant de preparar alguns que seran inèdits. De fet, el llibre portarà algunes sorpreses. Sobre la data de llançament, estarà segur a les llibreries abans de l’estiu, però ja anirem dient-vos llocs i dates de presentació (si voleu que el Grup Harca vaja a la vostra biblioteca o llibreria podem parlar-ne mitjançant un correu privat a harcamedievalistes@gmail.com o a través del nostre facebook).\nAllò que també torna ara és el nostre blog. Com veieu ens hem traslladat, hem renovat l’aparença, i ja estem migrant el contingut de l’anterior blog al nou servidor. A partir de la setmana vinent, doncs, ací estarem, puntualment, cada dimarts, amb noves històries medievals valencianes.\nAcí acaba tot? No, és clar que no. Tenim algunes coses més preparades per a vosaltres, però això ja arribarà, no cal precipitar-se.\nSalut! i recordeu #ferharca


El 'ressò acústic' de les tortugues ajuda a elaborar el seu cens - Campus de Gandia Ciencia\nTecnologia 10 March, 2015 igic, Isabel Pérez, mar, oceanogràfic, ressò acústic, tortugues marines\nEls sonars i les sondes acústiques s’utilitzen habitualment per a detectar i quantificar bancs de peixos, fins i tot per a identificar espècies. No obstant açò, a penes hi ha treballs en els quals s’estudien les tortugues amb aquestes eines, probablement per la falta d’interés comercial. Ara, un equip d’investigadors del Campus de Gandia i de Oceanogràfic estan desenvolupant una nova configuració per a un sonar d’escombratge lateral que permet descriure quin és el «ressò acústic» procedent de la tortuga, cosa que facilitaria l’elaboració de censos d’aquesta espècie.\nEl sonar d’escombratge lateral sol emprar-se per a detectar objectes situats sobre el fons marí. El processament de les dades que registra proporciona una imatge d’aquest, que es forma a partir de les ombres dels objectes que conformen un cert relleu en el fons. Aquesta configuració s’ha provat amb tortugues, però tot indica que els resultats no són massa bons, i fins i tot quan es dóna la presència de tortugues sobre el sòl aquestes solen confondre’s amb roques.\nLa nova configuració del sonar proposada situa l’emissor quasi a la superfície, orientant el feix com una cortina per sota d’aquesta. «Observem les dades acústiques abans de rebre el primer ressò del fons; d’aquesta manera, la nostra proposta permetria detectar exemplars que es troben no solament sobre terra sinó les que es troben nadant en la columna d’aigua, una cosa totalment nova», apunta Isabel Pérez, investigadora del Campus de Gandia.\nCaracteritzar la resposta acústica de les tortugues i distingir-la d’altres espècies permetria identificar, localitzar i comptar els individus, proporcionant una eina molt útil per a les associacions, grups científics i administracions responsables; açò contribuiria a la realització de censos de tortugues marines amb un cost mesurat i millorant els censos que es fan en l’actualitat, basats en les dades de captures accidentals i d’albiraments aeris.\n«La utilització d’aquesta metodologia de detecció de les tortugues marines mitjançant acústica activa pot resultar una eina molt valuosa, tant per a la detecció primerenca, com per a obtenir les primeres estimacions del nombre d’aquests animals en llocs d’alta concentració com les platges on ponen», destaca José Antonio Esteban, responsable del Departament de Recerca de l’Oceanogràfic.\nEls investigadors de la UPV han realitzat ja les primeres mesures que arrepleguen senyals acústics de tortugues vives nadant en mar obert, aprofitant soltes d’animals recuperats per part de l’ARCA del Mar de l’Oceanogràfic de València.\nLa sonda acústica emet, captura i processa els ressons produïts, la intensitat dels quals depén de la grandària i nombre dels peixos, per exemple, però també de l’espècie, perquè la seua constitució és un element fonamental a l’hora de dispersar el so. En el cas de la tortuga s’espera que la seua especial anatomia (closca, pulmons, etc.) provoque un ressò major que el produït per grans peixos i diferent en la seua estructura del que produiria un dofí o altres mamífers marins.\nEl Campus de Gandia, a través de l’IGIC, fa 4 anys que treballa en la detecció, marcatge i cens de diferents espècies marines en col·laboració amb diferents institucions nacionals i internacionals per a millorar el control d’espècies, determinar alguns aspectes claus de la biologia i el comportament.


Mirades. Les àvies i els avis també són xarxa - Rosa Sensat\nA ca la iaia hi anàvem sempre els diumenges. A vegades ens hi quedàvem a dormir el cap de setmana. Havent dinat, un cop tot recollit, la iaia s’asseia a la seva cadira de vímet del menjador a reposar. Jo m’asseia a la cadira del costat i, quan tothom ja havia escampat la boira, ella tornava a la cuina amb les seves passes silencioses, obria l’armari, agafava la caixa rodona de llauna amb flors i n’extreia quatre galetes maria, dues per a ella i dues per a mi. Un parell de tallets de xocolata i totes dues ens ho posàvem a la boca ben de pressa perquè ningú ens descobrís. Després jo corria al terrat a jugar. Era el nostre secret. Amb les meves germanes i cosines en devia tenir d’altres de secrets que jo no sabré mai. Quan es feia fosc i m’enyorava de la meva mare, recolzava el cap sobre la seva falda i ella m’acaronava els cabells amb les seves mans suaus i arrugades. Res m’hauria consolat més. Quan he passat llargues temporades lluny de casa i de la família, les àvies de passes silencioses i amb les mans suaus i arrugades sempre m’han reconfortat, m’han fet sentir segura, cuidada, fora de perill.\nEls meus nebots tenen una devoció gairebé religiosa pel seu avi i les seves àvies. I no només això: els avis són unes persones diferents quan estan amb ells. Només importa l’ara i l’aquí. Que riguin, que juguin, que mengin, que descansin, que estiguin tranquils, que no estiguin tristos, que estiguin bé. Existeix un fil invisible que uneix els grans amb els petits, un fil que va teixint un vincle fort, segur, incondicional, màgic.\nA la I Jornada de Plans Educatius d’Entorn de les Comarques Gironines es va presentar una pràctica educativa anomenada Sofà de lectura que es porta a terme a Banyoles i en la qual alumnes de Secundària, famílies i el casal de la gent gran, de manera voluntària, ofereixen models lectors a alumnes d’Infantil de les escoles de la ciutat. De l’exposició, el que més em va cridar l’atenció va ser el fet que per a molts nens i nenes nouvinguts que han deixat els avis i les àvies als seus països d’origen, l’estona que comparteixen amb les persones grans del casal de la gent gran són estones que van més enllà del fet lector, són estones de pau, de confort, de refer vincles, de sentir-se cuidats, valorats, de conèixer el nou entorn i noves maneres de fer.\nEls infants que arriben a les nostres aules procedents d’altres països venen carregats amb una motxilla plena de pors, d’absències, de dubtes, d’expectatives. Han de fer un dol, han d’aprendre una llengua, han de tornar a construir la seva xarxa, reconstruir la seva identitat. En la majoria dels casos, l’escola no té els recursos suficients per atendre totes les necessitats emocionals que presenten. I no només les dels infants que han viscut un procés migratori: són molts els nens i nenes que viuen situacions familiars, econòmiques i socials complexes.\nDeia el sociòleg i educador Jordi Collet a la mateixa Jornada que l’escola no hauria de ser una entitat independent de la comunitat, dels pobles, barris, ciutats; els infants no haurien d’anar a l’escola i a les famílies no se les hauria de convidar a participar de l’escola. L’escola ho som tots: famílies, barri, veïns, administracions, entitats, serveis… Tots, en una única xarxa educadora. Si això fos així, si les escoles no tinguessin portes ni parets, i els avis i les àvies poguessin compartir espais amb els infants i joves, els beneficis de la seva presència els serien realment significatius. Maria Jesús Comelles a Àvies i avis que malcrien… i eduquen (Eumo Editorial) escriu que les persones grans són figures cabdals per als més petits perquè:\nSón transmissors d’afecte, de valors i de coneixement.\nPosseeixen la memòria històrica i la traslladen als infants.\nAporten experiència professional i dominen el saber pràctic.\nEls avis i les àvies cuiden, estimen i acompanyen, «busquen tota mena de recursos que assegurin el benestar dels néts». I ho fan amb un valor afegit: «la tendresa, la sensació que fa pensar que el temps passa a poc a poc, el ritme amb què parlen, la selecció d’urgències i com es deixen algunes de les exigències de casa per més endavant».\nL’escola del segle XXi no hauria d’ensenyar coses (quan els alumnes en surtin deu o quinze anys més tard, tot el que hagin après ja haurà quedat obsolet). L’escola hauria d’acompanyar i guiar en la descoberta del món, en l’establiment de vincles segurs i en la construcció d’una identitat forta i sana. I en aquest sentit, comptar amb la complicitat de les persones grans de la comunitat pot esdevenir fonamental: no exerceixen cap nivell d’exigència als infants perquè no senten cap pressió, viuen el present i els transmeten la tranquil·litat, la seguretat i l’estabilitat que necessiten. Construeixen, en definitiva, vincles segurs i relacions positives que permeten als infants créixer psicològicament de forma òptima, construir una personalitat equilibrada, millorar l’autoestima, l’autoconcepte, aprendre models de relació, de socialització. I sentir-se cuidats, valorats, estimats, escoltats, segurs, són necessitats bàsiques que cal tenir cobertes necessàriament per poder dur a terme qualsevol altre procés d’aprenentatge.\nTanmateix, en una societat cada vegada més envellida i individualista, amb cada vegada més persones grans soles, aquesta interrelació generacional comporta també molts beneficis: l’estima, l’afecte, l’amor que els avis i les àvies aboquen als infants i, especialment, el que ells els retornen, els permet sentir-se útils, necessaris, importants, els permet estar encara actius, sentir-se valorats i estimats, la qual cosa millora la seva autoestima, el seu autoconcepte i el seu benestar.\nLa simbiosi entre infants i gent gran és necessària i urgent, pels beneficis mutus que comporta, per garantir la qualitat de vida de petits i grans, i per a la construcció d’una societat sana que cuidi, que respecti, que acompanyi les persones al llarg de tota la vida. La meva iaia ja fa molts anys que no hi és però a l’armari de la cuina de casa no hi falta mai la caixa de llauna rodona plena de galetes maria i una tauleta de xocolata.


Existeixen més de 500 milions d'explotacions agrícoles familiars arreu del món (FAO. Sergey Kozmin).\nLes Nacions Unides ha declarat el 2014 Any Internacional de l'Agricultura Familiar (AIAF) per posar de relleu l'enorme potencial dels agricultors familiars per eradicar la fam i conservar els recursos naturals.\nTant als països desenvolupats com als països en desenvolupament, més de 500 milions d'explotacions familiars –definides com aquelles la gestió i la mà d’obra de les quals depenen principalment dels membres d'una família–, produeixen aliments que nodreixen milers de milions de persones. En molts països en desenvolupament les granges familiars representen una mitjana del 80% de les explotacions agrícoles.\n"En optar per celebrar l’AIAF, reconeixem que els agricultors familiars són figures clau per donar resposta a la doble urgència que afronta el món avui dia: la millora de la seguretat alimentària i la conservació dels recursos naturals, en línia amb els Objectius de Desenvolupament del Mil·lenni”, va afirmar el Director General de la FAO, José Graziano da Silva, en l’acte de llançament de l’AIAF celebrat a la tardor ."Res s'apropa més al paradigma de la producció alimentària sostenible que l'agricultura familiar”, va afegir.\nAmb la celebració de l’AIAF, l’ONU pretén reposicionar l'agricultura familiar de manera que ocupi un lloc prioritari en els programes nacionals i regionals de desenvolupament i animar als governs que fomentin polítiques per recolzar l'augment de la productivitat de les explotacions familiars.


Projecte educatiu | Espai La Milana\nLes vostres demandes en el nostre projecte\nCercles de Criança\nTastets de cuina Km0\nL’EXPERIÈNCIA DELS PRIMERS TASTETS DE CUINA KM0 2014/15\nTastets en imatges\nEl nostre projecte global és ambiciós perquè espera satisfer a la comunitat familiar però en essència és molt senzill i simple. No hem inventat res però hem procurat capgirar l’enfoc i el tarannà que, en general, podeu trobar en els espais no formals. Entenem que darrera un simple espai d’entreteniment per nens i nenes nosaltres podem aportar un projecte professional i pedagògic que els beneficiï i reconforti encara més. Per a nosaltres la clau és aquesta: aprofitar moments distesos i propers per treballar el desenvolupament positiu dels infants. A més introduïm, de manera transversal l’educació emocional per poder parlar de sentiments i sensacions obertament amb el grup. Tractem de forma natural i propera els nostres estats d’ànim per crear un clima acollidor i per poder-nos expressar sense tenir por ni vergonya. Ens oblidem de les etiquetes, dels noms i dels conceptes que defineixen les persones per centrar-nos plenament en ells i en el que volen expressar.\nD’altra banda ens sembla que combinar un espai acadèmic (esforç, pensament, reflexió, concentració…) amb un espai lúdic (joc, diversió, desconexió, sociabilització…) ajuda a que nens i nenes es sentin més còmodes i receptius. Apostem doncs per oferir espais on la infància pugui dissenyar amb molta autonomia els seus propis aprenentatges així com activitats que els hi permetin desenvolupar al màxim les seves capacitats i vocacions per tal d’afrontar-se a la vida amb més èxit.\nTambé treballem, en la mateixa línia de projecte amb els i les joves però oferint continguts més flexibles i puntuals adaptats a les seves demandes. Apostem per cursos de formació, per espais de trobada per a l’orientació i per activitats que els facin reflexionar envers temes o qüestions que trobem adients. Les activitats es poden desenvolupar en el nostre espai en horaris adaptats o puntualment en espais externs.\nDes de La Milana no entenem la modernitat sense l’autenticitat, no entenem el progrés sense la senzillesa i no entenem l’educació sense les emocions.\nProjectes adreçats a les famílies\nEspai proper que ens uneixi a les famílies per poder-les ajudar a resoldre problemàtiques, preocupacions i qüestions entorn els seus fills i filles així com fer-les participar activament en el projecte i les activitats de La Milana per empoderar-les com a pares, mares o referents dels nens i nenes. Volem facilitar espais de joc i temps lliure al conjunt de la família.\n–Programa de formació. Les famílies tenen ganes de participar en espais on puguin aprendre, debatre i obtenir recursos per a les seves vides personals. Planifiquem xerrades, cursos, tallers monogràfics,…\n–Assessorament i orientació familiar. Facilitem espais de trobada i confiança per treballar qüestions que afecten a pares i mares. Mediació de conflictes, tractament de problemàtiques en l’aprenentatge del fill o filla, orientació en habilitats i recursos per a l’aprenetatge, preocupacions, etc.\n–Espai compartit. Oferim activitats que puguin fer tota la comunitat familiar especialment els caps de setmana. Creiem en la importància de compartir temps i espais en família i promovem activitats adequades a les vostres necessitats i interesos.\n– Joc actiu. Pensem que la nostra sala de joc pot ser molt útil a les famílies per anar-hi a jugar amb els nens i nenes en el seu temps lliure.\nProjectes adreçats a institucions i professionals\nTenim interès per apropar-nos a persones i intstitucions interessades en el nostre projecte per tal d’oferir formacions i recursos en l’àmbit educatiu i social. Projectes adreçats a: escoles, centres educatius, professionals, entitats de lleure…\nPer a més informació contacteu amb nosaltres a espailamilana@gmail.com\n2 thoughts on “Projecte educatiu”\nTANIA ESTEVE COTS ha dit:\n14 Abril 2015 at 20:49\nM’interessaria saber quines activitats feu extraescolars i poder-me apuntar per tal de rebre informació de totes les activitats que dueu a terme. Segur que m’apuntaria a forces activitats!\nEspai La Milana ha dit:\n21 Abril 2015 at 16:02\nHola Tania, si vols passa’ns un correu electrònic a espailamilama@gmail.com i t’informarem de tot, moltes gràcies.\n872500703 Fix 699280534 Helena 697248119 Anabel espailamilana@gmail.com\nHorari d'atenció al públic: de dilluns a dijous de 9h a 12,30h.


Un clàssic de la cuina valenciana\n1 sípia mitjana i la melsa\n6 gambes mitjanes\nallioli al gust\n360 g de fideus\n1 l de Caldo per a Fideuà Aneto 100% Natural\nFideuà amb Caldo Aneto\nEn una paella gran poseu una mica d´oli de gira-sol i afegiu-hi els alls laminats.\nSalteu les gambes a la paella 2 min, traieu-les i reserveu-les en un plat.\nIncorporeu-hi els fideus i daureu-los fins que siguin ben rossos. Han de quedar força marrons. Traieu-los de la paella i reserveu-los en un plat.\nTalleu la sípia a trossos petits i daureu-los a la mateixa paella. Sofregiu-los una bona estona, uns 10 min, han de quedar els trossos molt daurats i cruixents.\nMentrestant, escalfeu el caldo al foc.\nIncorporeu a la paella la sípia la melsa, també tallada, i sofregiu-la uns 3-4 min.\nAfegiu-hi els fideus torrats i remeneu-ho bé.\nAfegiu-hi el caldo calent, d'entrada poseu-hi 900 ml, rectifiqueu-ho de sal i coeu-ho 2 min.\nEscalfeu el grill del forn a 210 ºC\nIncorporeu-hi les gambes i coeu-ho 2-3 min més, fins que els fideus estiguin grenyals.\nPoseu la paella al forn i acebeu-ho de coure fins que els fideus quedin cap amunt i secs\nPresenteu la fideuà acompanyada d'allioli al gust.


Un paradís a la ciutat de Barcelona amb jardí privat i piscina\nEstem encantats de presentar-vos aquest petit oasi a la ciutat de Barcelona. Situat a Av. Vallcarca, en un entorn privilegiat trobem aquesta planta baixa de 169 m2 , 115 m2 de terrassa i piscina piscina privada.\nSi alguna vegada has volgut viure en una casa fora de Barcelona per experimentar la sensació de desconnexió, però ets un enamorat de la ciutat, has trobat la teva llar. Estàs en un emplaçament molt ben comunicat amb transport públic, metro i líneas d´autoús junt a la Clínica Delfos. Ho tens tot, estar en una ciutat com Barcelona, però en el teu recés de pau.\nEn els 115 m2 exteriors pots gaudir d´una meravellosa terrassa a la qual fer molta vida. Podràs tenir una sortida on veus verd, poder esmorzar, dinar, berenar, sopar, llegir, o simplement relaxar-te és un autèntic luxe.\nDes de la terrassa s´accedeix a la piscina per unes escales. Quantes persones tenen una piscina privada a Barcelona? és un privilegi que ara pot ser teu.\nL´habitatge és tot exterior i molt lluminós, té 3 habitacions dobles que donen a exterior, 2 banys complerts, 1 suitte amb sortida a la terrassqa, un ampli saló menjador amb ximeneiai sortida a la terassa. Té una cuina molt maca i funcional, amb zona d´aigues i una habitació de servei amb bany.\nEl pis està totalment equipat i amb totes les comoditats, perquè estigueu molt a gust tant a l´exterior com a l´interior: dispossa de calefacció i aire acondicionat. Està totalment equipat i amb totes les comiditats, perquè estiguis molt a gust tant a l´exterior com a l´interior: disposa de calefacció i aire acondicionat. A més, si ets dels que els hi encanta tenir la seva llar ordenat el pis te armaris empotrats perquè tot estigui al seu lloc. També inclou 2 plaçes de parking i traster.\nÉs un pis ideal per a tot tipus de persones, parelles o famílies. Els nens gaudiràn i jugaràn moltísim tant en la terassa com al parc infantil que té l´edifici.\nSi vols saber més sobre aquest habitatge i poder-la visitar només has de contactar amb la nostra assessora Vicky Fargas, ella t´acabarà d´informar sobre tot el que necessites.\n24-d’octubre-2018 | Etiquetas: immobiliària barcelona


Operacións Bàsiques al Laboratori Químic. Extracció. Fonament de la Tècnica\n9. EXTRACCIÓ > 9.1. fonament de la tÈCNICA\nMuntatge a reflux\nObtenció de gasos\nManipulació tubs d'assaig\nL’extracció amb dissolvents és la tècnica de separació d’un compost a partir d’una mescla sòlida o líquida, aprofitant les diferències de solubilitat dels components de la mescla en un dissolvent adequat. Constitueix una de les tècniques de separació de compostos més emprada al laboratori químic.\nEn un laboratori químic, és freqüent utilitzar mescles complexes de diferents compostos. Gairebé sempre que es duu a terme una reacció de preparació d’un compost determinat, és necessari separar aquest producte de la mescla de reacció on hi poden haver subproductes formats en la reacció, sals o altres impureses. Així, al laboratori químic la separació i la purificació del producte desitjat són tan importants com l’optimització de la seva síntesi, amb la qual cosa, a més a més de millorar les condicions de reacció buscant un alt rendiment de formació del producte desitjat, s’han de plantejar processos eficients de separació que permetin una recuperació màxima del producte a partir de la mescla de reacció. L’extracció és una de les tècniques més útils per a fer-ho.\nLa separació d’un compost per extracció es basa en la transferència selectiva del compost des d’una mescla sòlida o líquida amb altres compostos cap a una fase líquida (normalment un dissolvent orgànic). L’èxit de la tècnica depèn bàsicament de la diferència de solubilitat en el dissolvent d’extracció entre el compost desitjat i els altres compostos presents a la mescla inicial.\nEl principal objectiu de l’extracció és separar selectivament el producte d’una reacció, o bé eliminar les impureses que l’acompanyen en la mescla de reacció, gràcies a les seves diferències de solubilitat en el dissolvent d’extracció escollit.


Sanitat treballa amb la hipòtesi (comptant familiars de contagiats confinats) d'uns 500 casos actuals - Poble Andorrà\nSanitat treballa amb la hipòtesi (comptant familiars de contagiats confinats) d’uns 500 casos actuals\nEl ministeri no comptabilitza de cara al públic els que viuen amb positius, però sí ho fa a nivell intern, més enllà dels asimptomàtics desconeguts\nEl nombre de positius que s’ha facilitat és de 224, però el ministeri de sanitat, segons les fonts sanitàries consultades, treballa amb uns 600 casos com a mínim. Els números del ministeri passen perquè hi ha 224 casos confirmats dels quals 179 són a casa confinats i 45 a l’hospital. Als familiars dels positius no se’ls hi fa proves i Sanitat ja dona per fet que la gran majoria estan infectats, per la facilitat de contagi. Ni se’ls fa proves perquè saturarien el sistema ni hi ha capacitat per allotjar els positius per separat de la família. A efectes pràctics se’ls compta a tots com a infectats, com a dada de treball per saber on estem aproximadament. És un peatge que tots els països del món han fet i que no reflecteixen en el número de positius. Els familiars només passen a entrar en la categoria pública de positius en cas que presentin símptomes d’una certa entitat. El ministre va explicar públicament que els positius confirmats “s’ha de comptar tal i com es fa actualment” i que cap país arriba a la base. S’esperarà a que passin els períodes de quarentena i vagin sortint de la sospita. El problema, segons fonts sanitàries, és que en aquest cas la quarentena ha de ser del doble perquè no saben en quin moment s’ha pogut contagiar el familiar i per tant fins que no acaba la quarentena del primer positiu no comença a comptar la de la resta. I ara anem als números. A una mitjana de dos persones amb cada contagiat (parella i un fill o una persona gran) són uns 360 familiars convivint, més els 180 contagiats confinats i els 40 a l’hospital. Això seria prop de 600, però es pot reduir a una hipòtesi d’uns 500 perquè no tots els familiars es contagiaran. I de les persones d’edat avançada o patologies prèvies que ho conviuen sí que se’ls hi fa el text, tot i que el problema és si tornen a la convivència amb els contagiats quan encara no ha acabat la quarentena.\nEn realitat sanitat pensa que de contagiats encara n’hi ha més perquè cal tenir en compte tots els asimptomàtics o els que tenen símptomes lleus i ho han dit, però l’únic que els hi han dit es que es quedin a casa, no surtin i evitin interacció social i només comuniquin si tenen complicacions en els símptomes. Però posar ja tots aquests al cistell de positius fa impossible el càlcul. Però només cal recordar el que Joan Martínez Benazet ha recordat diferents cops en roda de premsa: mentre a d’altres països es creu que només hi ha un 20% dels positius en el comptatge públic a Andorra es pensa que és un 40%. S’aniria més enllà dels 500.\nQueixes en alguns casos\nLes múltiples queixes que es recullen per la xarxa per aquesta situació (o que s’han fet al SAAS o a l’hospital i fins i tot als telèfons de contacte facilitats per Govern) no es pot solucionar perquè les constants peticions de proves no es podrien atendre. Sanitat però té tan clar que els compta com a positius que inclou els familiars que viuen amb els contagiats dins del grup que rebrà la medicació previst d’hidroxicloroquina i azitromicina. Tal i com va explicar Martínez Benazet, El primer grup serà per als greus, el segon per als positius lleus confinats i el tercer per als familiars de positius. “No es contempla per a la població en general” va dir el ministre. L’últim grup objectiu són els que conviuen amb els contagiats perquè en realitat estan dins del comptatge de positius. I és per aquest motiu que és tan important que es disposi de la comptabilitat paral·lela de casos considerats positius perquè s’ha de tenir en compte quins recursos poden ser susceptibles de ser mobilitzats (com l’hidroxicloroquina i l’azitromicina) en cas que sigui necessari. És cert però part dels familiars, segurament els nens, poden ser positius però amb unes possibilitats molt petites de tenir una afecció greu.\nBenazet ha admès “un increment progressiu de casos” que “s’anirà moderant en els propers dies i setmanes” i ha matisat que “en algunes persones és difícil trobar la traça epidemiològica més enllà dels focus localitzats”. LA progressió del comptatge real (el que inclou els familiars) pot acabar espantat perquè a cada cas se li ha de sumar una mitjana de dos més.\nIniciativa per fer ventiladors mecànics amb impressores 3D\nJover espera que l'emissió de deute públic de 125 milions al 0,75% d'interès tingui "una bona acollida"


Llei General d'Educació - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLlei General d'Educació\nLa Llei General d'Educació de 1970 va ser impulsada per José Luis Villar Palasí, Ministre d'Educació Espanyol des de 1969.\nAquesta llei va establir l'ensenyament obligatori fins als 14 anys amb l'EGB, Educació General Bàsica, estructurada en dues etapes. Després de superar aquesta primera fase de vuit cursos l'alumne podia accedir al BUP, Batxillerat Unificat Polivalent, o a la llavors creada FP, Formació Professional. Amb aquesta llei es va reformar el sistema educatiu des de la primària fins a la universitat, adaptant-lo a les necessitats d'escolarització. L'Educació General Bàsica o EGB, consistia en 8 cursos d'escolarització obligatòria dividits en tres cicles:\nPrimer cicle: 1r i 2n d'EGB\nSegon cicle: 3r, 4t i 5è d'EGB\nTercer cicle: 6è, 7è i 8è d'EGB.\nLlengua, matemàtiques, ciències naturals, ciències socials, idiomes estrangers (generalment anglès o francès), plàstica, religió o ètica i educació física eren les assignatures del tercer cicle d'EGB que finalitzava als 14 anys. Un cop finalitzat l'ensenyament bàsic existien dos camins: FP i BUP.\nEl Batxillerat Unificat Polivalent (BUP), de tres anys de durada, eren els estudis secundaris posteriors a l'EGB. Posteriorment es realitzava el Curs d'Orientació Universitària (COU) com últim pas abans de començar estudis universitaris.\nEn primer de BUP s'estudiava llengua, matemàtiques, ciències naturals, història, anglès, francès, música, dibuix tècnic, religió o ètica i educació física.\nEn segon de BUP les assignatures eren literatura, matemàtiques, física i química, geografia, llatí, anglès, francès, religió o ètica, educació física i EATP (elecció d'una assignatura entre les ofertes per cada centre, algunes de les assignatures ofertes eren electricitat, disseny, teatre, informàtica, segon idioma estranger, labors de la llar, fotografia, etc.).\nEn tercer de BUP les assignatures obligatòries eren història, filosofia, idioma estranger, religió o ètica, educació física i EATP. Els alumnes havien de triar entre l'opció de ciències (descartant una assignatura de les següents quatre: Física i química, biologia i geologia, matemàtiques i literatura) o lletres (descartant una de les següents assignatures: Literatura, Llatí, Grec i Matemàtiques).\nJa en el Curs d'Orientació Universitària (COU) l'alumne podia triar entre dues branques de ciències (opció biosanitària i tècnica) i dues de lletres (Ciències Socials i Humanitats). En tots els cursos, tant a EGB com a BUP, a les Comunitats Autònomes amb més d'una llengua oficial s'estudiava, com assignatura obligatòria, la llengua vernacla (i, en altra assignatura a part a escollir entre les de lletres de tercer de BUP, la literatura en aquesta llengua).\nAquest sistema educatiu va ser derogat i substituït progressivament pel de la LOGSE de 1990. Els sis primers cursos d'EGB corresponen a l'educació primària obligatòria i els dos últims de l'EGB i els dos primers de BUP corresponen a l'Educació Secundària Obligatòria. La principal diferència és que amb l'actual sistema els alumnes passen a l'Institut d'Educació Secundària l'any que compleixen 13 anys, amb dos menys que en l'anterior sistema. Per bé que l'escolarització obligatòria s'estengué amb la LOGSE als setze anys.\nSeminari de Pedagogia\nReferències anteriors i posteriors a la llei\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Llei_General_d%27Educació&oldid=19628090»\nLleis educatives d'Espanya\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 4 feb 2018 a les 22:29.


Data de publicació: 17/07/20 15:55 h\nSubministrament de 35 ordinadors de sobretaula per a l'Institut Municipal de l'Habitatge i Rehabilitació de Barcelona (IMHAB) amb mesures de contractació pública sostenible (Exp. 20-010).\nData de publicació: 18/06/20 16:30 h\nData de publicació: 18/06/20 12:45 h\nServeis de direcció facultativa de les obres de rehabilitació i adaptació funcional i dels serveis de valoració de la situació socioeconòmica dels habitatges acollits al programa d'arranjament d'habitatges de persones en situació de vulnerabilitat corresponents a la convocatòria de 2018. EXP.112/19\nData de publicació: 02/06/20 20:59 h\nControl tècnic sobre els materials de les obres promogudes per l'IMHAB. EXP.050/19\nData de publicació: 02/06/20 20:50 h\nServeis de seguiment, avaluació i revisió del Pla pel Dret a l'Habitatge de Barcelona 2016-2025 i el seu encaix amb la planificació estratègica local i supralocal per a Gerència d'Habitatge a l'Ajuntament de Barcelona (exp. 099/19)\nControl tècnic sobre els fonaments, l'estructura, els tancaments, les cobertes i les instal·lacions de les obres promogudes per l'IMHAB. RXP.048/19\nData de publicació: 05/03/20 10:50 h\nServeis de gestió, creació, redacció, actualització i manteniment tècnic tant del web d'habitatge com del seu contingut periodístic, gràfic i audiovisual (Exp. 100/19)\nData de publicació: 20/02/20 14:53 h\nServeis per a la direcció de les obres de la rehabilitació cromàtica i millora de l'eficiència energètica de la promoció d'habitatges del Pg. de la Vall d'Hebron, núm. 78, de Barcelona, promoguda per l'Institut Municipal de l'Habitatge i Rehabilitació de Barcelona.\nData de publicació: 11/02/20 11:24 h\nServeis informàtics per a la construcció i mantenimient del sistema d'informació associat a la gestió de serveis d'habitatge de barcelona i la contratació dels serveis d'una oficina tècnica per al seguiment i control de la construcció del sistema d'informació\nEsmenat en data: 05/02/20 15:29 h


Urgent: El gest de Sánchez amb l'independentisme després de la inhabilitació de Torra\nSánchez mou fitxa: El govern espanyol ja ha iniciat la tramitació dels indults\nEl ministre de Justícia, Juan Carlos Campo, ja ho va anunciar fa uns dies al Congrés dels Diputats\nper Gerard Recasens dimarts, 29 de setembre 2020 - 09:10h\nEl govern espanyol ha iniciat aquest dilluns la tramitació dels indults als presos. | Cedida\nMentre a Catalunya, aquest dilluns, 28 de setembre, tots els focus estaven posats en la inhabilitació de Quim Torra, a Madrid el govern espanyol iniciava amb discreció un dels processos més importants dels darrers temps en clau catalana. L'executiu de Pedro Sánchez donava el tret de sortida a la tramitació dels indults als presos independentistes, tal com ja va anunciar el passat dimecres, en seu parlamentària, el ministre de Justícia, Juan Carlos Campo.\nEl govern espanyol comença a tramitar els indults\nSi Campo va dir que aquesta setmana començarien els tràmits, el cert és que el govern espanyol ha complert els 'tempos' i, tan sols començar-la, s'hi ha posat. Segons avança 'El País', el Ministeri de Justícia demanava dilluns al Tribunal Suprem informes sobre els nou condemnats: aquest és el primer pas necessari per iniciar la tramitació dels indults.\nAixí doncs, el tribunal presidit per Manuel Marchena haurà de redactar un informe individual per a cadascun dels líders socials i polítics del procés empresonats, on constarà la part de la condemna que ja han complert, la seva conducta després de l'aplicació de la pena i si hi ha indicis de penediment respecte els delictes comesos. Un cop enllestits els informes, seran remesos al Ministeri de Justícia: cal remarcar, però, que el posicionament del Suprem no és vinculant en la decisió, que pertany exclusivament al govern central. Ara bé, és cert que el Consell de Ministres sol obeir el que diuen els jutges, en aquest sentit.\nEntre sis i deu mesos de tràmit\nEl govern espanyol, doncs, ja ha fet el primer pas per atendre les peticions d'indult per als presos —presentades per l'advocat Francesc Jufresa—, i que podrien acabar, en el millor dels casos, en l'atorgament de la mesura de gràcia per als empresonats. Ara, però, tan sols s'ha obert la tramitació d'aquests indults, un acte al qual l'executiu està obligat. El procés s'allargarà entre sis i deu mesos i per tant, la decisió sobre si se'ls concedeix o no el perdó de la pena arribarà entre finals de març i la primera meitat de l'estiu de 2021.\nÚltima hora: El moviment desesperat de Torra per salvar-se de la inhabilitació\nMilers de treballadors catalans reben la millor notícia del govern espanyol\nJustícia Presó Govern Espanyol\nTe que ser amnistia, no indult


Els CAP locals milloren els seus horaris d’atenció sanitària per als mesos d’estiu ·\nRedacció 20 juliol 2017 1 min read\nEnguany els Centres d’Atenció Primària locals han millorat els seus horaris d’estiu. I és que el consistori ha arribat a un acord amb el Servei Català de la Salut per millorar aquests horaris d’atenció sanitària.\nEl CAP Pinetons, que fins l’any 2016 tancava durant el mes d’agost, tornarà a obrir durant aquest mes. A més, tant el CAP Pinetons com el CAP Farigola enguany només obriran pel matí, de 8 a 15h, del 31 de juliol fins l’1 de setembre, mentre que l’any passat l’horari reduït s’estenia del 25 de juliol al 9 de setembre. Aquesta ampliació d’horaris permet descongestionar els serveis d’atenció primària que ofereixen el CAP Ripollet i el CAP II, que continuaran oferint els seus horaris habituals i acolliran els pacients que s’adrecin al servei sanitari fora dels horaris d’obertura dels CAP Pinetons i Farigola. Així, des del consistori volen donar resposta a la demanda dels veïns de seguir tenint servei sanitari durant l’estiu.\nPrevious: Ripollet per la Independència resol dubtes sobre el referèndum al Centre Cultural\nNext: Es projecta un skatepark de 1.000m2 i una nova zona humida al parc Pinetons


15 països d'arreu del món implementen el vot per Internet gràcies al 'software' d'una empresa catalana\nEls mexicans del Districte Federal residents a l'estranger podran anar a les urnes 'on-line' el proper 1 de juliol\nACN Barcelona 08/03/2012 12:53\nDels 17 països que ja han implementat el vot electrònic, 15 ho han fet gràcies al 'software' de Scytl, una empresa catalana que va néixer el 2001 com a 'spin-off' de la Universitat Autònoma de Barcelona i que s'ha convertit en líder en el sector. Actualment, Scytl està treballant amb el vot des de l'estranger a l'Assemblea Nacional de França, a les primàries de 12 estats dels EUA i al govern de Mèxic Districte Federal, a més d'altres projectes de vot electrònic a Bòsnia, Sud-àfrica, l'Índia, el Regne Unit, Noruega i Suïssa. El vot electrònic suposa una reducció de costos, més rapidesa en el recompte i un augment de la participació, factors que han contribuït al ràpid creixement de Scytl.\nEl conseller delegat de la companyia, Pere Vallès, ha explicat en una entrevista amb l'ACN que gràcies al "mercat d'expansió" de Scytl l'empresa no es veu afectada per la crisi. Des del 2004 ha vist augmentar el seu volum de negoci en un 70% anual. La companyia té 170 treballadors, dels quals 100 són a la seu central de Barcelona i els 70 restants estan repartits a les oficines dels Estats Units -n'hi ha dues-, Grècia, la Índia i el Canadà.\nTot i que l'empresa líder del sector és de Barcelona, cap administració catalana ni espanyola ha implementat encara el vot electrònic. A casa nostra, Scytl sí que ha facilitat eleccions 'on-line' en el sector privat i en universitats.\nEls 'chilangos' poden demanar el vot electrònic fins al 15 de març\nEl proper 1 de juliol els mexicans estan cridats a les urnes per triar nou president i, en 15 dels 32 estats de la República, també per escollir cap de govern. Com és habitual, els mexicans residents a l'estranger -a Catalunya en són 7.500- poden emetre la seva butlleta per correu postal. Com a novetat, els 'chilangos' -els originaris del Districte Federal de Mèxic- podran escollir 'on-line' el cap del seu estat, gràcies al software de Scytl. Es tracta d'una prova pilot que, si funciona, s'estendrà a tots els comicis mexicans en un futur. El termini per demanar el vot electrònic acaba el 15 de març, i es pot fer donant-se d'alta a la pàgina web www.votachilango.org.mx.\nAmb els objectius de promocionar aquesta nova modalitat de vot i de conèixer l'empresa que en desenvolupa el software, dos consellers electorals de l'institut electoral del Districte Federal de Mèxic són aquests dies a Barcelona. Si l'experiència amb els 'chilangos' funciona, "això pot portar-nos a que els legisladors canviïn la llei mexicana i permetin que es faci servir el vot electrònic també per a les eleccions a la presidència, fet que abaratiria els comicis", ha assenyalat en declaracions a l'ACN el conseller electoral Ángel R. Díaz Ortiz.\nLa votació 'on-line' s'iniciarà el proper 28 de juny a les vuit del matí (hora mexicana) i acabarà el dia 1 de juliol a les sis de la tarda (també hora mexicana). Un cop tancats els col·legis electorals, "els primers resultats que tindrem seran els de la urna virtual", ha explicat el conseller electoral mexicà Néstor Vargas Solano.


Josep-Miquel Sanmiquel i Planell – Història de Sabadell S.XIX-XX\nAcadèmia Catòlica Bàndol nacional Empresaris i industrials Falange Pedagogs\noct. 8, 2016 Josep Miquel Sanmiquel i Planell\nSabadell, 9 de febrer de 1920 – 10 d’agost de 2010\nMilitant del Frente de Juventudes des del 1939 i de Falange des del 1941, va ser Conseller Local del Movimiento i Tinent d’Alcalde i Delegat dels Serveis d’Ensenyament entre 1946 i 1951 i entre 1974 i 1978.\nFill d’una nissaga d’importants empresaris tèxtils de Sabadell, el seu pare era Joan Sanmiquel Casablancas i la seva mare Enriqueta Planell i Fonolleda. L’avi de Miquel Sanmiquel va iniciar la nissaga d’industrials tèxtils el 1876. Primer fabricant mantes i bufandes, i després teixits de llana i cotó, més endavant va ser membre del Gremi de Fabricants i seria President de la Cambra de Comerç entre el 1909 i el 1910. El 1916 es va associar amb Jaume Carulla Serret i el 1917 l’empresa va passar a anomenar-se Sanmiquel i Carulla, S.L. El 1928 en morir, l’empresa l’heredar el pare de Miquel Sanmiquel, Joan M. Sanmiquel Griera, que el 1955 va convertir l’empresa en Sanmiquel S.L. El 1954 Josep-Miquel Sanmiquel es va incorporar a l’empresa, fins a l’any 1979 que l’empresa va haver de tancar.\nJosep-Miquel Sanmiquel va ser membre del Consell Administratiu de la Caixa d’Estalvis de Sabadell; i l’any 1961 va ser nomenat Prohom del Gremi de Fabricants.\nJosep-Miquel Sanmiquel continuà la influència de la família a la ciutat. Igual que el seu pare, estudià primària als Escolapis de Sabadell. Estudià Comerç a l’Acadèmia Miralles de la mateixa ciutat, i dos cursos equivalents a la Llicenciatura d’Economia a l’Escola d’Alts Estudis Mercantils de Barcelona de 1936 a 1940. Formà part del grup promotor del Club Racó de Sabadell que pertany a l’Opus Dei, juntament amb Joan Argemí i Fontanet i Joan Gambús. Participà a les activitats de la Parròquia Concepció i d’Acció Catòlica.\nEn l’àmbit empresarial i professional, va ser un dels creadors de les Agrupacions Professionals Narcís Giralt o l’Institut Sallarès i Pla per a formar joves empresaris tèxtils, que es va fundar el 1947, l’any 1943, fou nomenat secretari del Patronat de l’Escola de Professionals del Comerç de Sabadell, i encarregat de la Càtedra de Legislació Mercantil Espanyola fins el 1951. De l’any 1948 fins el 1962 va ser Director de l’Escola Industrial d’Arts i Oficis de Sabadell. Va ser membre de la Junta Promotora de l’Institut Sallarès i Pla d’Estudis Tècnics i Socials del Gremi de Fabricants de Sabadell.\nParticipà en nombroses entitats d’àmbit cultural i esportiu de la ciutat, com la Fundació Bosch i Cardellach, exercí com a President de l’Acadèmia de Belles Arts de 1967 a 1972, President de la Junta Gestora del Centre d’Esports Sabadell i Conseller d’Honor del Club Natació Sabadell. Així mateix, participà activament en organitzacions catòliques com el Club Racó de Sabadell, Acció Catòlica, i fundà l’Associació Caps de Família per defensar els valors familiars tradicionals i un concepte cristià de la vida i de l’home, posteriorment aquesta associació esdevindria el “Círculo de Estudios de Sabadell” (CES), des del 1987 la seva seu es troba al carrer de Joan Plans numero 25 de Sabadell; en Josep-Miquel Sanmiquel va ser-ne President a partir del 1988. De 1980 fins a 1995 va ser professor de tecnologia i ètica del Centre d’Estudis Ramar-2. Del 1967 fins el 1972, president de l’Acadèmia de Belles Arts de Sabadell. Des de 1952 fins el 1958 va ser membre numerari de la Fundació Bosch i Cardellach (Institució de caràcter cultural, creada sota la tutela de l’alcalde Josep Maria Marcet l’11 de novembre de 1942, que passaria a ser Fundació el 1945) i posteriorment en continuà vinculat activament.\nFotografia a Rafael Maria Aparicio, fundador de Ramar-2 i el professor Josep-Miquel Sanmiquel. Reportatge al Ramar-2, “Diari de Sabadell” 9 de març de 1991\nLa seva influència a la ciutat, no es va aturar durant els últims anys de la seva vida, i tot i el seu passat franquista, rebé diversos guardons com el premi Cambra al Mèrit Empresarial el 2003, el premi Tenacitat 2003 de les Agrupacions Professionals Narcís Giralt, i la Medalla de la Ciutat al Mèrit Educatiu de l’ajuntament de Sabadell. D’altra banda, participà en diversos mitjans de comunicació locals com la ràdio, la televisió i el “Diari de Sabadell”. Al morir l’Ajuntament va declarar un dia de dol ciutadà. Sanmiquel, al morí cedí la seva col·lecció d’obres als museus municipals de Sabadell.\nArxiu Històric de Sabadell (AHS), fons Ricard Simó i Bach.\nAlavedra Bosch, Josep. Josep-Miquel Sanmiquel, un home de Sabadell (1920-2010). Comissió Homenatge a Sanmiquel, 2011. p.86.\nLuque, Miquel. A. Sabadell ret homenatge a un exregidor franquista. El Punt Avui (20 d’octubre del 2011).<http://www.elpuntavui.cat/ma/article/2-societat/5-societat/465592-sabadell-ret-homenatge-a-un-exregidor-franquista.html> [Consulta 8 d’octubre del 2016]


Presó i 1.440 euros de multa per conduïr ebri i agredir un policia - Diari de Terrassa\nPresó i 1.440 euros de multa per conduïr ebri i agredir un policia\nAnava pàl·lid, suós, plorós, repetia paraules, li feia olor l’alè a alcohol, li costava mantenir la verticalitat. Estava embriac, anava al volant d’un turisme i l’havia parat la Policia Municipal de Terrassa. No bufo més, va venir a dir. I no va bufar més que la primera vegada, en la prova d’orientació. Després va colpejar la mampara del cotxe patrulla, va amenaçar a agents i va propinar una empenta a un d’ells. Ha estat condemnat a quinze mesos de presó, a quatre anys sense carnet i a pagar 1.440 euros en multes. Els fets van ocórrer en el 2018. L’acusat conduïa un cotxe per la carretera de Matadepera. Es trobava sota els efectes de l’alcohol, segons la Justícia.\nTenia les facultats disminuïdes per una ingestió etílica que "minvava considerablement la seva capacitat per a manejar els mecanismes de direcció, control i frenat del vehicle" i que augmentava el temps de reacció "davant esdeveniments imprevistos en aquesta conducció, amb pèrdua de reflexos i de capacitat visual". Tot això, amb el consegüent risc "per a la resta d’usuaris de la via pública".\nEl va parar una dotació de la Policia Municipal. Els agents van apreciar amb claredat els símptomes d’embriaguesa. La sentència del jutjat penal número 3 de Terrassa que va condemnar a l’acusat en primera instància va afirmar que el conductor presentava halitosi alcohòlica, mirada vetllada, ulls enrogits i brillants, sudoració, pal·lidesa, comportament agressiu i insultant, i estava plorós i irrespectuós i exaltat, amb variacions sobtades d’actitud i parla tan repetitiva com inintel·ligible i incoherent.\nEs movia de manera descoordinada, amb falsa apreciació de distàncies i una verticalitat costosa, gairebé impossible.\nEls agents li van instar a realitzar les proves d’alcoholèmia. Primer, la d’orientació. Aquesta sí que la va fer, amb un resultat de 0,96 mil·ligrams. Però no va fer cap més. Es va negar "oberta i reiteradament" a efectuar més tests reglamentaris. No, no anava a fer cap prova més. Els policies li van advertir que aquella negativa era constitutiva de delicte, però no va haver-hi manera.\nSe’l van emportar a Prefectura en un cotxe patrulla. Segons la sentència, el detingut va colpejar la mampara del vehicle i va voler acoquinar als guàrdies. Es veurien fora, els va dir, i a un li va advertir que "vigilés amb la seva esposa". Una vegada fora del cotxe, va acabar propinant una empenta a un agent, sense provocar-li cap lesió.\nEl jutjat penal número 3 de Terrassa va condemnar el processat a una pena de dotze mesos de multa, amb quota diària de 12 euros (4.320 euros), i a quatre anys sense carnet, pel delicte de conducció sota la influència de begudes alcohòliques. Per la negativa a sotmetre’s a les proves la pena era de nou mesos de presó i dos anys i sis mesos de privació del permís de conduir. La resolució establia també sis mesos de presó per un delicte d’atemptat.\nL’infractor ha vist reduïda la seva pena en fase d’apel·lació, perquè l’Audiència Provincial ha estimat parcialment el recurs que va plantejar la seva defensa. Aquesta havia al·legat la falta de proves suficients per a la condemna, però el tribunal tomba aquest argument: diu que la prova indiciària està correctament valorada. El cotxe circulava en ziga-zaga, amb molta lentitud, i va ser això el que va cridar l’atenció dels policies. El tribunal destaca també els símptomes externs, aquella halitosi, la parla pastosa i vacil·lant, els canvis d’humor, i el resultat de la primera prova d’alcoholèmia, l’estimativa.\nPer tant, segons l’Audiència Provincial, l’acusat va cometre els fets imputats. No obstant això, el recurs plantejava també la desproporció de la quota de multa (12 euros al dia, durant 360 dies) i el tribunal admet l’al·legació. El sospitós rep al mes 900 euros d’una pensió per incapacitat permanent, i té embargats 300 euros per a fer front al pagament de pensions alimentàries. És a dir, percep al final uns 600 euros al mes. Als magistrats els sembla més ajustada a les circumstàncies una quantia de 4 euros, la qual cosa demanava l’acusat. En un altre cas, difícilment podria pagar "sense posar en risc la seva pròpia subsistència".\nEl tribunal rebutja, però, la part del recurs que considerava indegut condemnar al reu per desobediència, per no bufar, però torna a donar la raó a la defensa quant al delicte d’atemptat. Queda provat que el conductor va assestar una empenta a un dels agents, però la sentència entén que l’acció "no va tenir l’entitat suficient com per a integrar el delicte d’atemptat i sí el de resistència menys greu".\nL’acusat va ser maleducat, va picar de peus, va insultar i va donar una empenta, es presumeix que lleu, al guàrdia. I va ser detingut sense mostrar oposició. Ni tan sols va haver-hi forcejament, subratlla el tribunal. El sospitós no va escometre a l’agent, sinó que va incórrer en un acte reactiu "de molt baixa intensitat", motivat per l’embriaguesa. Va ser la seva una reacció instantània i immediatament reprimida i controlada pels agents. El reu no va voler menyscabar la integritat física del policia.\nQueda absolt del delicte d’atemptat i condemnat, en el seu lloc, i amb la circumstància atenuant d’embriaguesa, per un delicte de resistència, a la pena de sis mesos de multa amb quota diària de 4 euros: 720 euros. La pena per la negativa a bufar baixa de nou a sis mesos de presó i la multa per la conducció sota els efectes de l’alcohol es rebaixa de 4.320 a 1.440 euros.\nTemes:Acusat, Amb, Delicte, Els, Euros, Més, Mesos, Pena, Per, Seva, Tribunal


2018 – Sala de Lectura Antoni Margarit\n24 d’octubre. Dia de la Biblioteca\nDes de l’any 1997, cada 24 d’octubre es commemora el Dia de la Biblioteca. La proposta sorgeix de l’Associació Espanyola d’Amics del Llibre Infantil i Juvenil, recolzada pel Ministeri de Cultura, en record de la destrucció de la Biblioteca de Sarajevo, incendiada el 1992 durant el conflicte balcànic.\nLa iniciativa va néixer per a traslladar a l’opinió pública la importància de la biblioteca com a lloc de trobada dels lectors de totes les edats amb la cultura, i com un instrument de millora de la formació i la convivència humana.\n“Les biblioteques estan plenes d’idees, potser és la més perillosa i poderosa de les armes”.\n–Sarah J. Maas–\nAutor bibliotecaPublicat el 24 octubre 2018 21 gener 2019 Categories 2018Etiquetes Dia de la Biblioteca\nEl 18 de setembre ens deixà Marceline Loridan-Ivens, una de les poques supervivents de l’holocaust que encara seguien en vida.\nSi us interessa saber qui era i què va fer aquesta gran dona podeu consultar la pestanya NOTÍCIES d’aquest blog.\nAutor bibliotecaPublicat el 19 setembre 2018 21 gener 2019 Categories 2018, Dones, Escriptor/aEtiquetes escriptor/a, Loridan-Ivers, supervivent\nMOLT BON ESTIU\nBenvolguts/es usuaris/es la Sala de Lectura estarà de vacances fins al 10 de setembre.\nTot i així no deixeu de fer una ullada a la nostra pàgina de Facebook que es continuarà actualitzant amb la freqüència de sempre.\nAutor bibliotecaPublicat el 31 juliol 2018 21 gener 2019 Categories 2018Etiquetes estiu, vacances\nI per la Festa Major…\nAutor bibliotecaPublicat el 17 juliol 2018 21 gener 2019 Categories 2018, Activitats culturals, Escriptor/a, Festa Major, XerradaEtiquetes Festa Major, Milà i Fontanals


L’Apunt d’en Pere: Infraestructures Zero. – Castellvilarenc.info\nL’accident ferroviari del passat dimarts a Vacarisses, ha posat de manifest, un cop més, que les nostres infraestructures són a hores d’ara, molt lluny de ser bones i és que els diferents governs, tant de l’estat Espanyol com el de la Generalitat, no han estat capaços de solucionar ni aportar cap inversió per disposar d’unes carreteres, vies de tren dignes del segle XXI.\nCastellbell i el Vilar és un municipi molt ben comunicat; és ben cert, de totes les infraestructures que hi ha al terme municipal només s’en salva els Ferrocarrils de la Generalitat.\nTenim una C-55 que fa pena que, com ja vaig dir el passat diumenge, s’ha convertit en un autentic carreró sense sortida.\nTenim una estació de la Renfe molt abandonada, que fa molta por i parlant d’aquesta companyia ferroviària de Rodalies, els trens segueixen trigant una hora fins a Barcelona, com fa 100 anys amb revolts entre Castellbell i Terrassa, on els maquinistes han de reduïr la velocitat i algunes estacions molt properes entre sí, em refereixo a les 2 estacions de Vacarisses.\nPerò dimecres vam veure una imatge que últimament no es veia: la d’Alcaldes de pobles veïns junts, en un minut de silenci i que contrasta amb la de la concentració de la C-55 de fa poques setmanes, on només es va veure l’alcaldessa Montserrat Badia.\nAra tots han sortit en tromba davant dels mitjans de comunicació on es queixen del mal estat de la línia de rodalies i un cop més, s’obliden del nyap de la C-55. Per això, seria bo que es queixessin de totes les infraestructures que tenim, si de veritat volem que les tinguem dignes del segle que vivim.\nI és que tenim unes infraestructures Zero.\nOne Reply to “L’Apunt d’en Pere: Infraestructures Zero.”\nplataforma ciutadana no més morts a la C-55 ha dit:\n27/11/2018 a les 08:11\nLa gran diferencia: Rodalies i la R4 són competència de l’Estat Espanyol, a ells els correspon posar-hi solucions, per això els nostres polítics es fan la foto que queda molt bé. La carretera C-55 està en mans de la Generalitat de Catalunya (el nostre govern) que té el deure i la responsabilitat de portar endavant el seu desdoblament, per això alguns es posen de perfil o directament ja no s’acosten a la foto, per no enfadar els seus amos de partit. Quins interessos foscos s’arrosseguen des de fa molta anys amb la C-55? per què són tant obedients la majoria de polítics del “nostre territori” i per què que abans defensen els interessos dels seus dirigents, que els dels habitats d’aquesta Catalunya Central?


COMG - El COMG lliura dues beques MIR més, una amb Anima - Protección de Datos\nEl COMG lliura dues beques MIR més, una amb Anima - Protección de Datos\nEl COMG ha lliurat dues beques MIR més, una de les quals ha estat gràcies a la col·laboració amb l'empresa Anima - Protección de Datos. La segona beca ha estat finançada íntegrament pel COMG. Els dos afortunats han estat la Dra. Cèlia Caula i el Dr. Josep Iglésias, respectivament.\nLa Dra. Caula és especialista en cirurgia general i farà la rotació a l'Hospital Chris Hani Baragwanth, a Johannesburg (Sud-Àfrica). El Dr. Iglésias és especialista en cardiologia i ha fet la rotació a l'Icahn Mount Sinai Hospital de Nova York.\nAquestes dues beques MIR se sumen a les 3 ajudes ja lliurades pel COMG, en col·laboració amb Banc Sabadell i Caixa d'Enginyers.\nLes beques MIR financen l'estada de metges per fer la seva rotació en algun hospital de referència, nacional o estranger, per a completar la seva formació. La Junta de Govern del COMG, assessorada pels caps d'estudis de les comissions de docència, fa la resolució de la convocatòria i selecciona els beneficiaris d'aquestes beques segons les peticions rebudes.


Mesures preventives davant el COVID-19 - Nart Clínica Dental\n1 1- Reforcem el rentat de mans\n2 2- Mètodes de protecció de barrera:\n3 3- Glopeigs amb dos col·lutoris previs:\n4 4- Ús del dic de goma i instrumental rotatori amb sistemes anti-retorn.\n5 5- Neteja i desinfecció de superfícies de treball i de l’aire.\n6 6- Atenció de les urgències prèvia visita concertada, sense acompanyant.\nA causa de la situació actual generada pel brot de coronavirus COVID-19, Nart Clínica Dental Barcelona romandrà oberta per realitzar tractaments dentals d’urgències.\nEl nostre centre compleix amb tots els controls d’esterilització exigits per a la pràctica de la activitat odontològica i segueix les mesures del Ministeri de Sanitat i l’OMS (Organització Mundial de la salut).\nNart Clínica Dental Barcelona ha implementat i reforçat les mesures de seguretat pels professionals sanitaris amb l’ús de mascaretes FFP2, a més de l’ús de guants estèrils, bata impermeable i barret sol ús i, protecció ocular ajustada. Com sempre es procedeix a un minuciós rentat de mans abans i després d’atendre el pacient odontològic, i totes les superfícies de treball són sempre immediatament netejades i desinfectades sota les normes de desinfecció i esterilització habituals en el nostre centre, controlades per espores.\nA la situació epiemiológica que ens trobem caldrà que el pacient respongui telefònicament o a la clínica dental del següent qüestionari:\nTé febre o ha tingut febre en els últims 14 dies?\nHa tingut problemes respiratoris (tos) en els darrers 14 dies?\nHa viatjat a països de risc en els últims 14 dies?\nHa estat en contacte amb algunes persones amb confirmació del coronavirus o amb simptomes?\nUn cop respost, el dentista d’urgències podrà disposar de les millores eines per decidir si tractar al pacient amb les mesures indicades o demorar el tractament durant 14 dies.\nA Nart Clínica Dental Barcelona prenem les següents mesures preventives per a la seguretat del nostre equip i pacients:\n1- Reforcem el rentat de mans\nReforcem el rentat de mans abans i després d’atendre al pacient primer amb aigua sabó i l’aplicació d’un producte alcohòlic. Es facilita al pacient l’ús de rentat de mans amb aigua i sabó i amb gel hidroalcohólic abans i després del tractament.\n2- Mètodes de protecció de barrera:\nA Nart Clínica Dental proporcionem als nostres treballadors d’urgències, tots els EPIS necessaris: guants, ulleres de protecció i pantalles, barrets i roba de treball (bates quirúrgiques d’un sol ús). A més, s’utilitzen les mascaretes FFP2.\n3- Glopeigs amb dos col·lutoris previs:\nNart Clínica Dental ofereix un col·lutori de peròxid d’hidrogen al 3% i un col·lutori de cetilpiridini (CPC) al 0,05% durant 1 minut, per disminuir la càrrega viral.\n4- Ús del dic de goma i instrumental rotatori amb sistemes anti-retorn.\nS’ha comprovat que l´ús del dic de goma permet reduir un 70% la càrrega viral present en els aerosols generats pels procediments dentals. L’instrumental rotatori de Nart Clínica compta amb un sistema de vàlvules anti-retorn que permet evitar el risc d’infecció creuada.\n5- Neteja i desinfecció de superfícies de treball i de l’aire.\nEs reforcen els protocols de desinfecció de totes les superfícies de treball amb productes a base d’hidrogen 1000 mg / L de clor, esperant 30 minuts i després s’esbandeix amb aigua neta.\nTots els residus generats procedents de pacients s’eliminen com a residus mèdics, i són lliurats a un proveïdor autoritzat.\nNart Clínica Dental disposa a més d’esterilitzadors d’aire amb tecnologia ultraviolada i ozó que funciona de manera contínua per garantir la desinfecció de l’aire en entorns amb activitat mèdica.\n6- Atenció de les urgències prèvia visita concertada, sense acompanyant.\nEl control de pacients a la sala, després del triatge telefònic, mantenint la distància de seguretat és essencial per evitar infeccions creuades. Tot el material de la sala d’espera ha estat retirat.


Continental Ride Tour Anti-Puncture Negre, Bikeinn\nDescripció Continental Ride Tour Anti-Puncture\nDimensió: 28 x 1 ¼ x 1 ¾\nContinental Ride Tour Anti-Puncture és un producte que pertany a la categoria de Cobertes dins de la secció de Rodes i cobertes a la botiga de ciclisme bikeinn. No esperis més i descobreix totes les avantatges i promocions que t’ofereix la comunitat de bikeinn. Quins són els principals avantatges de Continental Ride Tour Anti-Puncture? Aquest producte està especialment dissenyat per proporcionar-te el màxim confort i fer-te gaudir del teu esport favorit: ciclisme.\nCaracterístiques Continental Ride Tour Anti-Puncture


Relat "Records d'aquella que vaig ser"\nInici > detall del relat: Records d'aquella que vaig ser\nRecords d'aquella que vaig ser\nUn relat de: kukutxa (nana)\nM'estiro al llit, quan de sobte\nTanco els ulls i m'envaeix.\nTota l'habitació, tots els racons,\nqueden absolutament submergits en el passat.\nSentiments reviuen, no sé ben be el perquè.\nIntento no entristir-me, intento evitar aquell sentiment\nintento esborrar el record que tan em porta a la deriva.\nPena i ràbia contra un temps perdut o contra un temps dolorós.\nAquells llits, aquell menjar, aquells matins, aquelles nits inacabables, sola i més sola.\nLa nena de 7 anys, em visita,\nEm diu que se sent sola.\nSola davant un cim costós.\nPerò jo miro, hi veig gent al seu voltant\nmalgrat això, ella se sent sola.\nAra les dues, arraconades, abraçades i endinsades en el passat obscur, vesem llàgrimes, dins d'una bombolla on només les dues hi podem estar,\non només les dues podem decidir,\non només les dues podem fer que rodoli,\nper tirar endavant i acceptar el que hem viscut.\nSoles, però juntes.\nJuntes fins trobar-nos a la noia del futur.\nSol_ixent | 04-01-2006\nJo no sé de què va la història, però també vull dir-te que el teu relat m'ha agradat molt. Que és colpidor i directe, però està ben escrit.\nBahía22 | 23-12-2005\nDoncs, jo no puc ni dir-te això, perquè ni tan sols vaig passar tot això al teu costat. I potser no t'ho creuras però de vegades hi penso i t'asseguro que m'hagués agradat poder-hi ser, i compartir amb tu aquells moments, poder-te animar i poder-te suplicar que lluitessis com ho vas fer. Jo et vaig conèixer als 8, ja m'hagués agradat coneixer-te abans...però no va poder ser!\nNi tampoc puc entendre que el record el proboqui aquell dolor, perquè com tu dius hauries d'estar orgullosa de tu mateixa i això t'hauria de fer veure que pots arribar a on vulguis, perquè tu tens força per lluitar...\nNomés dir-te que si et sents sola alguna vegada com aquella nena de 7 anys, no dubtis en demanar-me ajuda. I si és a la nit, quan ja tothom està dormint, saps que el meu mòbil està encès, i si necessites estar sola per trobar-te amb la nena, dona-l'hi les gràcies de part meva, per gràcies a ella t'he conegut i ja saps com ha sigut això d'important per mi. Gràcies a ella també he conegut a la Mire, i a molta gent més. I gràcies a ella ara jo puc gaudir i disfrutar de vosaltres i de TU! Ella fa que ara jo no em senti sola, i que si m'hi sento, sàpiga que tinc tres persones amb les que puc comtar sempre.\nJa saps, que m'agradaria haver estat allà,...agraeix a la vida tot el que et dona, però sobretot agraeix-t'ho a tu mateixa, perquè es gràcies a tu que ara estàs aqui entre nosaltres i que has de ser feliç!\nJo estaré sempre al teu costat,\nmirare | 22-12-2005\nno se què dir-te la veritat.\nNo et puc entendre, evidentment, però si que ho he viscut amb tu...\nQuan de sobte la "Meva Anna" (la "Teva Anna" com diu ma mare) desapareix de la meva vida.\nQuan de sobte vec i noto que ja, amb 7 anys formaves una part de mi, i no et tenia.\nAra tot això, ho tens en un raconet de la memòria, i que de tant en tant, t'apareix, com tu dius, la nena que ens va fer patir a tots.\nPer això, tu, dona gràcies, a qui sigui, que jo te les donaré a tu, per estar aqui de nou amb mi.\nMirem la foto i que veiem? Un paisatge cremat, de tantes coses i una planta que aguanta, malgrat tot.\nA vegades no sé com poden sortir aquestes coses, que sé que jo després no m'acabo del tot de creure, perquè és molt dificil portar-ho a un mateix, i és facil escriure-ho i esxpressar-ho. Realment ho penso i escribin't-ho, en deixo constància, per després quan necessito llegir-ho, veig que realment ho penso i que m'ho he de creue.\nSovint crec que em penso massa les coses i que somio molt però que seria aquest món sense els somnis? M'encanta, posar-me música a la meva habitació (bona música) estirar-me al llit, tancar els llums i els ulls i....... clash....... somiar. Inventar projectes, cercar opcions.\nSalma no ploris, lluita\nLa barca atracada\nLa font d'or\nUn somni per una realitat\nI la gent que no té això que?\nNomés nosaltres podem fer, decidir i canviar\nDistancies tan tan i tan grans....\nEls sense ànims\nEl bolso que valia el sou del meu pare


Els grups de Preferent que juguen per anar als Campionats de Catalunya no han pogut començar millor per al CP Congrés-La Sagrera Es Mou, ja que els quatre equips classificats que han jugat aquest passat cap de setmana (l'infantil B va ajornar el seu partit) han arrencat amb victòria.\nEl Júnior A dirigit per Dani Setién ho va fer guanyant amb autoritat per 8-2 al Sant Just, un equip que té a les seves files a tot un campió del món sub20 com Joan Pujalte i que va ser superat del primer a l'últim minut pel nostre equip.\nTambé autoritària va ser la victòria del Juvenil A de Març Grau, que va guanyar per un contundent 0-5 a la pista del CH Olot amb quatre gols d'Iňaki Cabezas.\nL'Infantil A de Lluís Miravitlles també va guanyar el seu primer partit, per 4-1 contra el Caldes C, igual que l'Aleví A de Carles Siscart, que va debutar amb una golejada per 8-1 contra el Vendrell A.\nAssolit el 4 de 4 en un gran debut, aquest dijous l'Infantil B de Ferran Cussó buscarà la victòria a la pista de l'Arenys de Munt A per signar un il·lusionant 5 de 5.\nEl CP Congrés és un dels únics 8 clubs de Catalunya que ha classificat com a mínim un equip per categoria a Preferent. El Caldes lidera el rànquing amb 9 equips, seguit pel Veltregà i l'Igualada amb 7, el Reus Deportiu, el Manlleu i el Congrés amb 5, i el Barça i el Cerdanyola amb 4.