L’estiu 2017 a les unitats d’informació catalanes\nData de publicació: 10 juliol 2017 per COBDC | Escrit a: Notícies\nL’arribada de l’estiu, amb el temps d’oci i desconnexió, és l’oportunitat perquè les unitats d’informació esdevinguin un espai lúdic i de coneixement per als usuaris habituals, per als visitants i per captar-ne de nous. A més d’adequar alguns serveis a les necessitats, adapten l’agenda d’activitats a aquestes característiques.\nAlguns dels exemples en el nostre territori són:\nBiblioteca Just M. Casero (Girona). De l’1 de juliol al 14 d’octubre. Exposició vivencial: «Shhh!… Contes de nit», complementada amb tallers sobre els contes de nit a les biblioteques Antònia Adroher, Ernest Lluch, Just M. Casero i Salvador Allende, de la província de Girona.\nBiblioteques de Girona. De l’1 de juny al 15 de setembre. IV Concurs d’Instagram «Els camins del teu viatge», on els usuaris han de publicar una fotografia de les carreteres, els camins o els carrers per on viatgin aquest estiu. La fotografia guanyadora serà la imatge del cartell del cicle «A la carretera» de l’any següent.\nCentral de Biblioteques de Tarragona. De l’1 de juny al 15 de setembre. Aquest projecte d’estiu actiu a la biblioteca, anomenat «Pirates més enllà de la llegenda», proposa fins a 28 activitats programades per a tot tipus de públic.\nBiblioteca Pere Anguera (Reus). Del 7 d’agost al 4 de setembre. Biblioteca chillout amb músics. Una sessió musical amb quatre músics locals que han publicat disc en el darrer any, i on comentaran quins han estat els referents musicals i literaris per realitzar-los.\nCentral de Biblioteques de Lleida. De l’1 de juliol al 30 de setembre. Bibliocurses o curses lectores, que s’adrecen als infants i joves, en què han de superar diferents proves a través de la lectura de llibres adients a la seva edat. Ho organitzen les biblioteques d’Alcarràs, Alpicat, Balaguer, Cervià de Les Garrigues, Les Borges Blanques i Tremp.\nBiblioteques de Barcelona. Fins al 13 de juliol. El Grec i les Biblioteques. El director del Grec, però també alguns artistes que formen part de la programació del festival, s’envolten de llibres per parlar sobre els espectacles que presenten o sobre temes que hi tenen a veure.


Holiday home Græmvej 89 Ulfborg Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Holiday home Græmvej 89\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Ohuse, Holiday home Græmvej 89 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Holiday home Græmvej 89 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa.\nL'ambient de Holiday home Græmvej 89 es reflexa en cada habitació. aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera, plat de dutxa, rentadora són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Holiday home Græmvej 89 la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Ohuse.


'O que arde', premi a Canes i ara nominada als Goya\t'O que arde', premi a Canes i ara nominada als Goya\n‘Lou Reed, mila esker’. Moltes gràcies, Jonan Ordorika\nEl 27 d'octubre farà sis anys de la mort de Lou Reed. Un dels homenatges pòstums més autèntics i sincers és el disc 'Lou Reed, mila esker' · És interpretat i cantat per músics del País Basc, encapçalats per l'enginyer de so i admirador de l'artista Jonan Ordorika\nMolta gent té gravat a la memòria el dia que va morir Lou Reed. Aquell dia, Jonan Ordorika va sentir la necessitat d’homenatjar-lo. Un any després, en format CD i vinil, ja era al carrer Lou Reed, mila esker (‘Lou Reed, moltes gràcies’), un projecte nascut de l’ànima i el sentiment de Jonan Ordorika, qui va aglutinar molts dels millors músics i cantants del País Basc, en un bell i sobri homenatge a un dels més grans poetes del rock.\nÉs un tribut de fan, del nen que va descobrir el món a través de la música, els ritmes i les paraules de Lou Reed. És un tribut al mestre, al millor. I un tribut, també, a una relació d’amistat que va anar creixent amb els anys entre en Lou i en Jonan. A ell li agrada precisar, però, que, en el fons, de qui és molt amic és de Fernando Saunders, el baixista i mà dreta de Reed.\nFernando Saunders, Jonan Ordorika i Lou Reed, a un camerino de L’Auditori de Barcelona.\nDes dels vuit anys, Ordorika comprava els seus discs, seguia per mig món els concerts de Lou Reed i va arribar a reunir una important col·lecció de centenars de discs, fotografies, singles, còpies pirates, llibres, rareses, etc., que va arribar a sorprendre Lou Reed mateix. Saunders va ser el nexe entre tots dos i va propiciar que es trobessin moltes vegades, que Lou Reed anés de convidat a casa seva a Azkarate, que Ordorika anés a festes privades i concerts especials a Nova York i, com ja explicarem, arribessin a compartir l’amor per les muntanyes del País Basc, la gastronomia i els productes de la terra, com ara les quallades de Betelu. ‘Special iogurts’, que en deia Lou Reed.\nJonan Ordorika (1967) era fan seu des que havia sentit, a vuit anys, Transformer, el primer disc de Lou Reed que va portar a casa un dels seus germans, el cantautor Ruper Ordorika. Es va passar dos anys sencers escoltant-lo, com li han recordat els seus germans tota la vida. Transformer (1972) és el segon disc en solitari del novaiorquès després dels anys de la Velvet Underground i conté algunes de les seves grans obres, ja clàssiques, com ara ‘Walk on the wild side’, ‘Perfect day’, ‘Vicious’ i ‘Satellite of love’.\nFirma de Lou Reed al disc ‘Transformer’ que Jonan Ordorika guarda des dels vuit anys.\n‘Si sóc tècnic de so i m’agrada tant la música és per Lou Reed’\n‘Jo sóc el petit de set germans. Tots portaven música a casa i jo l’escoltava amb ells. Transformer em va fascinar. M’hi vaig enganxar molt. Una mica massa i tot. I això que les lletres no era per a nens de vuit anys. Però la música… Quina cançó? Segurament ‘Walk on the wild side’, encara que ‘New York telephone conversation’ té una música que sembla molt infantil’, m’explica Ordorika des d’Azkarate, on viu i té l’estudi de so, Estudios Katarain.\n‘Si sóc tècnic de so i m’agrada tant la música és per Lou Reed. Ho tinc molt clar. I amb això, t’ho dic tot’, em confessa. ‘Sóc un mitòman i no me n’avergonyeixo, encara que avui no sigui benvist. M’agrada col·leccionar coses, que me les signin, tenir-les, encara que després no serveixi per a res, però aquí són. Puc presumir que tinc una bona col·lecció’. Conney Island Baby (1975) és el primer disc que Ordorika es va comprar amb els seus diners. Va haver d’anar a Biarritz a comprar-lo, perquè aquells anys a l’estat espanyol encara no era fàcil accedir a segons quins productes culturals internacionals. No li va agradar gaire al principi, perquè ell era molt de Transformer: ‘Aquest es passava una mica, era diferent… Però avui és un dels meus discs preferits. Té discs que m’agraden més, i uns altres menys; però si els comparo amb altres de la seva època que els deixaven molt bé, sempre m’agrada més Lou Reed.’\nUn dels primers acostaments importants d’Ordorika al seu ídol i la seva banda va ser a Barcelona, a les Festes de la Mercè de 1998. Lou Reed feia un concert acústic gratuït davant la catedral, durant el Barcelona Acció Musical (BAM). Jonan Ordorika va llogar una habitació a l’Hotel Colon davant l’escenari. A més de gaudir del concert, hi va anar amb un amic seu, fotògraf esportiu, habituat a fer fotografies a llarga distància, que va fer un bon reportatge fotogràfic. Dues de imatges il·lustren aquest article. Unes fotografies molt bones que, ben aviat, van ser definitives en aquesta història.\nAquell concert memorable va aplegar unes divuit mil persones, deien els organitzadors, tres vegades més que no les cinc mil que s’esperaven. Va començar amb ‘Sweet Jane’ i va acabar amb ‘Walk on the wilde side’. Hi havia quatre pantalles gegants i la catedral il·luminada feia de teló de fons.\nEn aquella gira, van fer quatre concerts per l’estat espanyol. Ordorika va assistir a tots. A la plaça de braus d’Alcúdia va aconseguir un contacte per colar-se a la prova de so. ‘M’agrada molt veure-les perquè és el meu ofici i, a més a més, s’hi veuen moltes coses. Aquell dia vaig conèixer Lou Reed. Els seus músics eren per allà i jo els vaig mostrar les fotografies de Barcelona perquè me les signessin. Lou Reed no hi era. Quan va acabar el concert, els músics em buscaven. Jo era per allà, és clar, com a bon fan, a veure si queia alguna cosa. Em van trobar i em van ficar a dins perquè Lou Reed volia veure’m. Va ser la primera vegada. Em va dir que les fotografies eren molt bones, les va signar, i ja està. Res més. A mi em tremolaven les cames, ser amb Lou Reed als camerinos era una passada!’\nFernando Saunders i Lou Reed, en un concert.\nEl començament de l’amistat amb el baixista Fernando Saunders\nEn la ronda estatal del disc Ecstasy (2000), Ordorika va assistir a cinc dels concerts. Al Kursaal de Donosti va aconseguir lloc a primera fila. En acabar, va mostrar al baixista que duia un exemplar d’un disc seu en solitari. ‘No tenia res a veure amb Lou Reed. És, per dir-ho així, una miqueta xaró, soul tou, i Reed és tot el contrari. Ells eren íntims. En Fernando era la seva mà dreta. I jo, com a bon mitòman, tenia el seu disc. En treure el disc perquè me’l signés, em va dir que anés als camerinos. Vam xerrar, vam fer una cervesa, jo li vaig explicar que a casa feia discs… Vam congeniar.’\nAquell estiu, Ordorika enregistrava un disc del seu germà Ruper Ordorika. Es va atrevir a escriure a Fernando Saunders per demanar-li si hi volia col·laborar. El baixista va acceptar i va presentar-se a Azkarate a l’agost per tocar el baix en el disc de Ruper. Sorpresa. El lloc li va encantar i des de llavors va visitar-lo gairebé cada any. Gràcies a Saunders, Ordorika anava de convidat a tots els concerts de Lou Reed, entrava als camerinos, parlava amb ells. ‘En Lou ja em coneixia, però jo intentava no ser una paparra, ni demanar-li fotos, perquè sabia que això el molestava molt. Potser per això mateix ell va començar a sentir-se a gust amb mi i ens vam anar coneixent millor.’\nSaunders i Jonan es van fer bons amics. Com que el baixista sabia que Jonan era un fan incondicional de Lou Reed, feia tant com podia per posar-los en contacte. L’informava de coses. Li aconseguia invitacions. En alguns concerts, el deixava estar entre bastidors. Fins i tot li va regalar el baix que tocava amb Lou Reed, que Jonan guarda amb amor al seu estudi amb el flycage de The Lou Reed Band. Quan Jonan viatjava a Nova York s’allotjava a casa de Fernando. El van convidar a la festa privada del disc The Raven (2003), basat en contes i poemes d’Edgar Allan Poe, va prendre copes amb artistes que havien col·laborat en el disc com Julian Schnabel, que havia fet la portada, Laurie Anderson, David Bowie i Willem Dafoe.\n‘Quan faig memòria m’adono que sí que vaig estar amb Lou prou vegades i en concerts força importants. Són moments que tenen el seu valor. Almenys per a mi’, recorda Jonan Ordorika, que també va assistir convidat a un concert a Roma el dia de l’aniversari de Lou Reed. I després van anar a sopar. A Barcelona també va sopar amb ell i el seu mestre de tai-txi. ‘Barcelona era per a ell la millor ciutat d’Europa’, recorda que solia dir Lou. També va assistir al St. Ann’s Warehouse, on va enregistrar el Berlin, novament, en directe. Van ser cinc concerts. Jonan va anar-hi el primer dia i el darrer. David Bowie era al seu costat. Després ho van celebrar en una festa privada.\nFernando Saunders, Jonan Ordorika i Lou Reed.\n‘Jonan, em portes el millor iogurt del món’\nLou Reed era diabètic i a això s’atribueix la seva permanent mala jeia amb la premsa i els treballadors dels concerts. ‘La meva impressió –diu Jonan– és que la imatge que tenia d’ogre i bord amb vosaltres, els periodistes, li agradava, i ho feia veure més que no ho era. A mi em va semblar un paio molt intel·ligent i amb molt sentit de l’humor. Ara, també era molt estrella. Les coses com siguin. Tota la vida ha fet què ha volgut i allò que ha demanat ho ha tingut al moment. Un dia a casa meva em va demanar a quina hora sopàvem. Li vaig dir que a les vuit trenta. I ell: “No, a les nou.” I era a casa meva! Però això són ximpleries…’\nA Azkarate i Betelu s’hi fan unes quallades molt famoses. Fernando Saunders les havia tastades i li agradaven molt. Lou Reed s’hi va afegir quan en va tasta una. En deia ‘iogurts especials’ i sempre que podien en demanaven a Jonan Ordorika, que anava a tots els concerts, tant si era a París com a Madrid, amb les quallades de Betelu sota el braç. ‘Jonan, em portes el millor iogurt del món’, li deia Lou Reed. ‘La darrera vegada que va ser a Sant Sebastià, a l’hotel Maria Cristina, li vaig dur les quallades que m’havia demanat. Vam pujar tots dos a la suite. Ell duia les quallades amb molt de compte. Va buidar la nevera de la suite i les hi va dipositar com si fossin un tresor delicat. A Nova York, també hauria volgut que li’n portés, però les quallades són molt sensibles; si es mouen molt, es fan malbé i amb l’avió, imagina’t…’\nQuadre de José Ordorika amb Fernando Saunders i Jonan Ordorika.\nCap de setmana de Lou Reed a Azkarate, a casa de Jonan\nJuny del 2006. Lou Reed i la seva banda tocaven al Primavera Sound i a Madrid. Després tenien tres dies lliures i tocaven a Londres. ‘Fernando em va trucar per demanar-me si podien venir a casa meva a passar els dies lliures. Jo, encantat, és clar. És sorprenent que un tipus com aquest vulgui anar a casa d’un estrany com jo. Bé, del tot, no li era estrany, però… I sí, es van presentar aquí. Ell, Fernando, el seu Master Ren de tai-txi i Czelsko, que a l’època feia coses amb samplers amb ells.’\n‘El Master Ren Guang Yi, jo ja l’havia conegut sopant amb ells a Barcelona. M’havia sorprès perquè em pensava que era un paio com Kung Fu, un mestre savi d’aquests que leviten i són vegetarians. Al sopar, molt seriós, va demanar xai i vi. Curiós. Més tard, Lou em va dir que són guerrers. Feia de mestre de tai-txi, sí, però sospito, que també li feia de guardaespatlles’, explica Jonan.\nVan ser dos dies tranquils, entre amics, ho van passar molt bé, recorda Jonan. ‘En Lou posava la música que li agradava, va jugar amb els meus fills, vam anar a dinar a Tolosa, al restaurant d’un amic, i s’hi va afegir el meu germà Ruper. Li agradava molt menjar i menjar bé. Es veia a pler. De fet, en un dels tres llibres de fotos de l’artista, l’anomenat Romanticism, en blanc i negre, va publicar una foto de la muntanya que hi ha al costat de casa de Jonan, el Balerdi. ‘No ho diu, però és així. Que en un llibre de Lou Reed surti Azkarate, no està gens malament, eh!’\nQuan demano a Jonan el perquè de la connexió de Lou Reed amb Euskal Herria, em respon que deu ser la mateixa que amb Catalunya, amb Itàlia, Espanya i França. Aquí és molt més famós que als EUA. ‘Aquí –diu– vull subratllar que tots hem conegut abans Lou Reed que la Velvet Underground. Jo crec que els joves d’ara i tot el moviment indie són més de la Velvet. Nosaltres, no. Jo sóc del 67, més jove que la generació Lou Reed, però sóc una cosa rara perquè el vaig conèixer a vuit anys’, afirma.\nI de músic a músic, què t’emociona més d’ell?, li demano: ‘El fraseig, encara que molts diuen que no canta, la simplicitat de la seva música i les emocions que origina, aparentment, amb tan poc. És inigualable. És el número u. La canya m’agrada, però allò que més admiro d’ell no és precisament això, sinó tots els temps mitjans, les emocions, la tristor i els ambients que origina. Per a mi, és únic. I ja està. Per això en sóc tan fan!’\nLa darrera vegada que Lou Reed li va trucar va ser des de Madrid. Hi presentava un llibre de fotos o una exposició. El va convidar a sopar. Jonan hi hauria anat encantat, però no va poder ser. Tenia feina, anava cap a Barcelona per muntar un concert del seu germà. ‘És una pena que tindré sempre’, confessa.\nLa banda de Lou Reed, a casa de Jonan Ordorika, a Azkarate.\nLou Reed, ‘mila esker’. Un acte d’amor etern\nTornem al començament de l’article i el tanquem amb el millor fruit de la relació entre Lou Reed, Jonan Ordorika i els músics d’Euskal Herria: Lou Reed, mila esker. És, com ells han dit alguna vegada, un acte d’amor etern que es va gestar en un any a partir de la mort de l’artista. Un any en què el seu mestratge, la seva figura, la seva música i les seves lletres van ser més presents que mai a Azkarate, en l’esperit de Jonan Ordorika i els seus amics i col·legues. Un any de creació, d’esforç i talent, de sentiment.\nLa primera cosa que va fer Jonan va ser assegurar-se la qualitat musical amb el suport entusiasta dels seus amics Paco Loco i Fernando Saunders, mà dreta de Lou. Amb ells la base musical era més que garantida. Després van venir les lletres. ‘Tan important com la música en Lou Reed, explica Jonan, són les lletres, calia pensar en un bon traductor i bon músic. No es tractava simplement de traduir-les, sinó també d’adaptar-les. Calia encaixar les lletres en èuscar en les melodies de les cançons. Em vaig decidir per Txema Murugarren, bon coneixedor de l’anglès i l’èuscar, escriptor i cantant.’\nDesprés van venir més qüestions difícils i alhora gratificants per a Jonan. Com tries deu cançons si t’agraden totes, com poses deu cares i deu veus a les cançons, com fas la tria entre tants grans cantants d’Euskal Herria, com elegir ‘només’ –remarca Jonan– alguns dels grans instrumentistes i amics que té pel món. Malgrat les dificultats, l’entusiasme dels artistes i l’esperit del projecte van ser molt gratificants, perquè per a Jonan ‘treballar en qualsevol projecte que faci olor de Lou Reed ja és, per si mateix, un plaer’.\nHi van participar deu vocalistes: el seu germà Ruper Ordorika, Andoni ‘Delirium Tremens’, Txuma Murugarren, Anti & Alvaro ‘El inquilino comunista’, Petti, Maddi Oihenart, Evaristo, Gorka Urbizu (Berri Txarrak), Gari y Anari. I músics com Paco Loco i els de la banda de Lou Reed: Fernando Saunders (baixista), Jane Scarpatoni (violoncel·lista), Mike Rathke (guitarra). O els bascs Arkaitz Miner, Txus Aramburu, Karlos Aranzegi, Iñigo Muguruza, Tapia i Leturia i Rafa Rueda, entre més.\nLa portada de Lou Reed, mila esker és un quadre que va fer un altre dels germans Ordorika, Jose, a partir de fotos del músic. A Lou Reed el va colpir. La primera cosa que va fer quan va entrar a casa de Jonan a Azakarate va ser fotografiar aquesta obra.


Pedraforca la muntanya del Berguedà - Casa Rural - Casa Baluard Casa Rural – Casa Baluard\nPedraforca és una muntanya màgica, conquista a les persones que la poden veure i qui la puja s’enamora de la seva bellesa. Està situada entre Saldes i Gósol, a l’alt Berguedà. El seu punt més alt té una altitud de 2.506 metres. La seva peculiar forma de forca: els seus dos cims i els pollegons, estan separats per un gran coll, l’Enforcadura. La vista més coneguda i popular del Pedraforca és la del seu vessant oriental, des de la vall de Saldes. El massís del Pedraforca es troba situat al Parc Natural del Cadí-Moixeró i està catalogat com a Paratge Natural d’Interès Nacional per la seva gran riquesa biològica i geològica. Hi ha vàries rutes per poder fer el cim.\nLa ruta de la tartera des de Saldes és espectacular pels indrets que es van passant. Es deixa el cotxe en l’espai habilitat del mirador del Gresolet. S’agafa el camí pel bosc fins arribar al refugi de Lluís Estasen. Davant del refugi hi ha un plafó informatiu i els indicadors que marquen diferents rutes: de la tartera i del verdet. El camí a seguir és molt clar, amb el pas del temps hi ha passat molta gent i està marcat de forma natural. Per evitar confusions aquesta ruta està marcada amb unes ratlles blanques i groges. Es va seguint el camí ascendent pel bosc. Quan ja no hi ha arbres es va pujant pel costat de la tartera fins arribar a l’enforcadura. En aquest moment es pot veure banda i banda de la muntanya, per un costat Gósol i per l’altre Saldes. El camí segueix marcat per pujar el cim més alt de la muntanya. El descens es fa pel mateix lloc.


L'Ajuntament recupera una tradició ancestral que aquest any espera superar el seu rècord de participació\nRastre de pots en El Puig. EPDA\nCom cada 5 de gener, les xiquetes i els xiquets del Puig de Santa Maria reben els Reis Mags d'Orient d'una manera original i divertida: recorren els carrers i places del municipi arrossegant enfilalls de pots i llaunes buides, amb l'objectiu de cridar l'atenció de Ses Majestats perquè no passen de llarg i deixin allí els seus regals.\nÉs el que es coneix com els rastres de pots, una tradició ancestral local que havia quedat en desús i que l'Ajuntament porta recuperant des de 2010. Dels 15 xavals que van participar en la seua primera edició s'ha arribat als més de 250 joves inscrits per a la de 2018, en què s'espera la participació de més de 300 i superar el rècord de l'any anterior.\nAquest any, per segon consecutiu, els "rastres" es realitzaran a partir de les dotze del matí, per separat de la tradicional cavalcada reial vespertina. "Els nens que participaven en ells no podien gaudir plenament de la cavalcada i hem decidit separar les activitats perquè tothom puga participar en totes dues", explica la regidora de Festes Maite Sánchez.\nAixí, a les dotze del matí d'aquest 5 de gener, centenars de nens i nenes del Puig s'arremolinaran a la plaça de l'Ajuntament amb els seus rastres de pots per arrossegar pels carrers i les places més emblemàtics de la localitat. S'espera que Ses Majestats atenguen la seua crida i isquen al balcó de l'Ajuntament a les sis de la tarda, des d'on faran la tradicional Cavalcada Reial.\nPuig reis mags


Octubre | Web oficial de l'Ajuntament de Sant Jaume de Llierca\nConeix totes les activitats i actes que s’han realitzat el mes d’octubre a Sant Jaume de Llierca\nFotografies del dissabte 5 d’octubre de 2019 del mercat setmanal a la Plaça Major de Sant Jaume de Llierca.\nEi, has vist quines carbasses i quines figues tan maques?\nI t’has fixat en aquella parada de roba?\nQuè faràs aquest dissabte al matí. Cada dissabte a la Plaça Major de Sant Jaume de Llierca celebrem el nostre mercat setmanal perquè hi pugis comprar i remenar tot el que et faci falta. Vine i compra productes de proximitat!!\nEl passat dimecres 23 d’octubre es va dur a terme l’activitat “Què cal saber del dolor?”.\nUna xerrada molt amena i clara a càrrec del Consell de Col·legis Farmacèutics de Catalunya, on hem ofert a la nostra gent més gran aclariments i més informació sobre alguns aspectes d’interès en el sector dels medicaments, dolors i hàbits saludables per tal de portar una vellesa en plenitud.\nEn acabar hem fet tertúlia i un petit refrigeri.\nEl dinar de socis de l’AE Sant Jaume celebrat aquest diumenge 20 d’octubre va ser un èxit, amb l’assistència de prop de 200 persones.\nLa Junta va tenir unes paraules d’agraïment als aficionats, socis, ajuntament, jugadors i equip tècnic per dur a terme el futbol a Sant Jaume de Llierca.\nSense cap mena de dubte una gran diada i un dia per recordar en la història del Club. Gràcies a tots per assistir-hi, anem-hi Sant Jaume!\nJa podeu mirar l’entrevista de l’Alba Agustí, pubilla de la Garrotxa i del nostre municipi el 2018, durant el marc de la Fira de Sant Lluc d’Olot.\nTambé van participar a l’acte Emma Roca i Arió Bretxa, publilla i hereu de Sant Jaume de Llierca 2019\nClica aquí per veure l’entrevista (a partir del minut 44.14 – Imatges d’Olot TV)\nEl dimarts, 15 d’octubre, a les 19.300 h, la Sala de Plens de l’Ajuntament de Sant Jaume de Llierca va acollir la Sessió Extraordinària del Ple en resposta a la sentència del Tribunal Suprem i per demanar l’amnistia per a les persones preses polítiques catalanes i en defensa del dret d’autodeterminació.\nEl passat divendres 4 d’octubre a les 19.30h a l’Espai el Fil es va dur a terme la presentació del llibre Campanes i campanars de la Garrotxa de Xavier Pallars. En la mateixa presentació l’autor va explicar quines campanes hi ha al nostre municipi, ens mostrarà fotografies i detalls tècnics com les inscripcions, mides, autor i any de fosa.


Empresa sector sanitari - Ecogesa\nEmpresa consolidada en el sector de la salut que ven els seus productes a més de 50 països del món mitjançant una xarxa de distribuïdors.\nLa propietat i els directius volien treballar en aquells aspectes més crítics relacionats amb el compliance penal que havien estat identificats en una fase prèvia de diagnòstic. L’empresa no es va plantejar tenir la certificació, però volia reduir el nivell de risc als quals estaven exposats.\nECOGESA ha liderat diversos tallers amb els responsables de l’empresa en els que s’han treballat aspectes com:\nDefinició de les responsabilitats per a la presa de les decisions més importants.\nL’elaboració del codi de conducta de l’empresa.\nEstabliment de mesures contra la corrupció.\nPolítica, bones pràctiques i controls en el procés de compres.\nRevisió dels contractes amb els socis per incorporar clàusules de compliance penal.\nIntegració d’aspectes de compliance en la selecció i avaluació de proveïdors i la resta de socis de l’organització.\nGestió de reclamacions en la sospita de conductes irregulars.\nLes conclusions han permès a l’empresa:\nAclarir totes les responsabilitats relacionades amb les decisions pertinents (aprovació d’inversions, nivells d’autorització de les compres, etc.).\nEducar al personal sobre la importància de complir amb les lleis i reglaments aplicables.\nDelimitar les responsabilitats amb els socis de negoci, a través dels nous contractes acordats.\nEstablir les bases per una certificació del seu sistema de gestió.


Els nostres alumnes del grau en direcció d’empreses tecnològiques, Iñaki Morton, Alvar Vila, Cerni Besoli, Berta Montilla, Eduard Aguilera, Raymond Castello, Anna Ramon, Dario Pineda i Marina Alegret, participants en el projecte de l’ONU National Model United Nations (NMUN), han guanyat el segon premi en el concurs de video.\nAquesta és la tercera vegada que guanyem aquest premi. Els estudiants competien enfront de més d’un centenar d’universitats que participaven en la conferència de NMUN d’aquest any a Nova York. En els vídeos els estudiants comparteixen el més destacat de la seva experiència i les sol·licituds són revisades per un comitè que examina diversos aspectes com la qualitat, la creativitat i el contingut. Precisament aquest any ha estat extremadament difícil escollir els guanyadors perquè van rebre un gran número d’entrades de vídeos. Finalment el jurat va decidir atorgar una beca addicional a cada un dels guanyadors. Els estudiants d’ADE de La Salle-URL han obtingut 500 dòlars pel video produït. Gràcies a aquest vídeo es pot mostrar d’una manera única la conferència del NMUN a futurs delegats amb ganes de participar en aquesta fantàstica experiència.\nLa Salle Universities pone en marcha la 8a edición de su concurso internacional para pre-universitarios


Jordi Cuixart – IDEES\nJordi Cuixart i Navarro és empresari, activista i president d’Òmnium Cultural. Format professionalment en mecànica per l’Institut Escola Industrial de Sabadell, és director general d’Aranow Packaging Machinery, empresa dedicada a fabricar maquinària d’embalatge flexible. El seu activisme social i cultural lligat al catalanisme el va dur l’any 2015 a la presidència d’Òmnium Cultural, entitat de la qual n’és soci des del 1996. Des de l’octubre del 2017 es troba en situació d’empresonament arran dels fets ocorreguts entre el setembre i l’octubre del mateix any, emmarcats en el procés d’independència de Catalunya. El Tribunal Suprem espanyol, en la sentència dictada en la causa especial 20907/2017, el va condemnar per un delicte de sedició a una pena de 9 anys de presó i inhabilitació. Ha publicat diversos llibres, entre els quals Tres dies a la presó: Un diàleg sense murs (2019) o Ho tornarem a fer (2019).\nEnfortir la democràcia és inajornableRevista IDEES Núm. 45


Charly Pushi i Oriolet Junqui, by Quim Pedret\nAquest text d’unes ratlles més avall, està fet després de donar aquesta matinada la meva opinió en aquest mur i la meva web, sobre el ‘tuit’ d’en Carles Pushi en relació la feina (molt ben feta, per cert) de l’Oriolet a dins del judici-farsa-burla que es fa a Madrid.\n“Amics ús agraeixo el fet que llegiu les meves ‘parrafades’,sermons o les meves ‘Quimicullunades’ o les meves frases més o menys ocurrents, o no.\nEl fet que escrigui per mi i no pas par un diari, que sempre té una línia editorial, em dóna llibertat.\nUna opció política i les seves autodisciplines, un sistema de govern, una religió o ser fanàtic d’un club de futbol, no dóna molt de marge per opinar lliurement o cap marge’\nÉs allò de no tinc al clatell allò de ‘qui paga mana’ o ‘si tens el cull llogat, no seu quan vol’ escric el que em bé de gust. I crec que mai ha sigut, ni és ofensiu.\nPer això sempre veieu que els que estan ‘llogats’ es posen la frase ‘políticament correcte’. Jo no ho soc i m’agrada no ser.ho.\nJa vaig dir fa dos dies que segurament molesto al poder i al polític i ser així em dóna menys guanys materials, però tinc més pau interior. També aguantar les ‘cullunades’ de molts polítics et dóna el cel. Aguantar-me a mi, ja és una altra cosa.\nJo amb respecte opino sobre qualsevol cosa de l’àmbit d’aquesta societat i quan “m’estimo molt” opino sobre mi (i ni deu em duu la contaria)\nNo tinc cap opció política declarada, si tinc amics a la política i fora d’ella i simpaties. Amb això no descobreixo res i potser poc importa Oi?\nL’edat fa ser crític amb tot, inclòs amb mi mateix. També dona llibertat sense cap mena de por.\nL’edat no et permet llepar el cul.o ensabonar a ningú. Mai ho he fet.\nL’edat et diu que demanar favors no serveix per res.\nL’edat no ens dóna anys (igual si, però no gaires)\nL’edat m’ha donat la maduresa d’adonar-me que tot és efímer i relatiu i que ‘aquí’ estem de passada.\nL’edat té un gran avantatge, ja que si no tens al cap idees fixes, ni enemics, mai tindràs l’obligació has de saludar o no per força o d’escriure bé o amb qui ha de ser més tou o més vehement.\nSi demà em trobo al Carles, on sigui, el saludaré correctament, de la mateixa manera que ho faré amb l’Oriol, igual com ho faig amb tots vosaltres, ja que ells (alcaldes i altres ‘bestioles’) no són més que vosaltres.\nCríticar no vol dir ‘criticar i esgarrapar, sinó solament opinar SEMPRE que vulguis o puguis i sense ofendre a ningú\nRecordo que anys enrere també vaig fer una crítica molt dura al que llavors era President i després de comentar-li a ell en persona, em va dir: ‘Quim, estàs en el teu dret i deure com a ciutadà de dir públicament el que creguis que faig malament en l’àmbit polític’ El que es diu en privat, és privat.\nNo tots entenen això, Per això va sortir allò tan suat i negatiu: ‘O estàs amb mi o estàs contra mi’ i insisteixo, la majoria de polítics no accepten una crítica, alguns ni crítica negativa, ni crítica positiva.\nElls (els polítics) estan per servir al poble, no a inrevés, si no és així que marxin a casa i que passi el següent.\nAmics que tinguem un bon cap de setmana, esperem que a la fi els beneficiats de TOT puguem ser TOTS. O sigui, els d’aqui, els que han vingut del nord o del sud, vulguin el millor per Catalunya, el nostre i el seu país.\nJa teniu paciència! (jo amb vosaltres també)\nBy admin • Politica • 0 • Tags: Carles Pushi, Charly Pushi, no a inrevés, Oriolet Junqui\nQuan l’Oriol afina, en Carles piula, by Quim Pedret\t‘Quan el pensament és una pedra encastada en un cervell de guix’, Quim Pedret


COAA | BonDia Diari digital d'Andorra.\nInici / COAA\nOferir temàtiques actuals, aprendre dels exemples de fora i aportar idees per respondre als neguits de la població en matèria d'habitatge són algunes de les finalitats del cinquè cicle de conferències que organitza el Col·legi d'Arquitectes d'Andorra (COAA).\nLlegir més sobre Mirar els problemes socials des de l'arquitectura, finalitat del cicle de conferències del COAA\nEdificis destinats a habitatges a Andorra la Vella.\nDl., 18/11/2019 - 02:00\nLa dificultat per obtenir les dades relatives al parc immobiliari del país ha estat una constant des que l’accés als pisos de lloguer s’ha tornat més difícil per a gran part de la població.\nLlegir més sobre El COAA recorda que el Govern també té dades sobre l’habitatge\nZaira Nadal, degana del Col·legi d’Arquitectes es va reunir ahir amb el raonador.\nDv., 26/10/2018 - 03:25\nEl COAA s’ofereix a participar en l’estudi sobre el preu del lloguer\nLa degana del Col·legi Oficial d’Arquitectes, Zaida Nadal, va ser ahir la protagonista de les rondes de contacte que està mantenint el Raonador del Ciutadà, Marc Vila, per tal d’estudiar la problemàtica del preu de l’habitatge.\nLlegir més sobre El COAA s’ofereix a participar en l’estudi sobre el preu del lloguer\nEl ministre d’Ordenament Territorial, Jordi Torres, i la degana del Col·legi Oficial d’Arquitectes, Zaida Nadal, signen el conveni.\nDv., 27/04/2018 - 00:45\nEl COAA assessorarà el Govern en diversos aspectes tècnics\nEl ministre d’Ordenament Territorial, Jordi Torres, i la degana del Col·legi Oficial d’Arquitectes d’Andorra (COAA), Zaira Nadal, van signar ahir a la tarda un conveni mutu de col·laboració en diversos aspectes.\nLlegir més sobre El COAA assessorarà el Govern en diversos aspectes tècnics


l\_’Avi | Altre lloc Blocat | Xarxa de blocs catalans\nEscampo la boira\nPublicat el 2 gener 2007 per avi\nHe decidit marxar.\nDe fet la decisió es pot dir que gairebé estava pressa des de fa dos mesos.\nQuan Blocat, va començar a fer llufa em fa agafar un rampell, vaig obrir un altre bloc i vaig estar a punt d’engegar-ho tot a pastar fang.\nDesprés, ja una mica més calmat em va semblar que tenia que donar una mica més de temps.\nLes coses, com sabeu, no han millorat molt, més aviat han empitjorat. He aguantat aquests mesos, amb totes les dificultats que de sobres són conegudes per tots vosaltres. Com que vull continuar gaudint de la comunitat blocaire, he cregut convenient canviar de casa, per evitar les emprenyamentes i els mals rotllos que m’agafaven.\nAixí doncs espero que continueu visitant la meva nova casa i que continuem la relació fluida que tenim amb tots.\nLa meva nova adreça és: http://avi-ninotaire.blogspot.com\nCollons de dia dels innocents!\nPublicat el 29 desembre 2006 per avi\nSort que els temps han canviat, ja que fa anys, en un dia com avui, la gent es dedicava a fer llufes (el típic ninotet de paper) i las penjava a l’esquena de la primera bona persona que trobaven.\nDurant temps, jo vaig ser la primera bona persona, que els meus “amics” del carrer van trobar per penjar-me la llufa.\nEl primer any, quan vaig tornar de jugar al carrer, carregat amb el ninotet a l’esquena, el meu pare em va mirar i em va dir:\n– Nano, ja te l’han fotut. A veure si ets més espavilat\nEl segon any, quan vaig tornar carregat, de nou amb el collons de ninot penjat a l’esquena, el meu pare em va dir:\n– Què? És que cada any te l’han de fotre?… Espavila, nano, espavila…\nEl tercer any, me la van tornar a fotre.\nJo ja vigilava, ja. Però entre un, l’altre, l’altre i l’altre… patapam! me la clavaven. Quan vaig arribar a casa, el pare em va mirar de dalt a baix i em va dir:\n– Tomba’t Jo, que era un nen obedient, em vaig tombar i allà, darrera la meva esquena, estava penjada la llufa de cada any.\n– Ja te l’han tornat a penjar… Aquest nen està atontolinat. Has vist? mama, has vist?, ton fill és el “pito” del sereno, li foten la llufa i ell, torna a casa tan tranquil. És incapaç de fer res. Què passa? És que no saps agafar als nanos aquells i fotra’ls-hi un joc d’hòsties perquè et respectin? Jo pensava, entre mi, “un joc d’hòsties, ui com es nota que no els coneix. Intento fotra’ls-hi un joc d’hòsties i de la pallissa que em donen acabo dormint a l’hospital i, la veritat, perquè et posin un ninotet enganxat a l’esquena, tampoc val la pena jugar-se el físic”. És clar que el meu pare no pensava com jo\n– El nostre fill – li deia a ma mare – ens ha sortit un cagat. És un nena. No serà pas invertit ( gran paraula que feien servir en aquella època per designar als homosexuals). És clar!… mariquita! El nen ens ha sortit mariquita. Només ens faltava això.\n– Voleu deixar al nano d’una puta vegada! La veu del meu avi va ressonar com un tro dins del menjador de la casa.\n– Tu, Joan, no t’hi fiquis – Va dir la meva avia\n– Que no m’hi fiqui?. No veus com estan tractant al pobre nano?. Vine, xavalet! Jo em vaig sentir salvat per l’avi Joan. Corre-cuita, em vaig posar al seu costat, mentre agafava fortament la seva mà. L’avi em va dur a una espècie de despatx que tenia i que no deixava entrar a ningú sense el seu consentiment i molt seriosament em va dir:\n– Mira, xavalet, no facis cas del teu pare, a cops de puny no es solucionen les coses. Quan algun xulo et fa alguna cosa, és d’intel·ligents no seguir-li el joc. Has de actuar fent tot el contrari del que ell espera. Potser a la gent amb poques llums el semblarà que ets un cagat, però a la llarga et respectaran. Les paraules de l’avi Joan, em van enfortir. Així doncs vaig decidir fer tot el contrari del que els nanos del carrer esperaven de mi.\nA l’endemà, em van enviar a comprar. Només sortir al carrer, em vaig treure l’abric, de la butxaca vaig treure la llufa i la vaig col·locar a l’esquena. Amb tota la dignitat que vaig saber aparentar em vaig passejar per el carrer. Els “amics” em miraven estranyats, però van ser incapaços de dir-me res.\nA l’altre dia, santornemi, abric fora, enganxada de llufa i a jugar al carrer. Els “companys” seguien incapaços de badar boca.\nL’endemà, altre cop vaig fer la cerimònia d’enganxar-me la llufa per sortir al carrer.\nLa història va durar fins el dia de Reis. En sortir al carrer, amb la llufa penjada, a jugar amb els juguets que m’havien deixat els Reis, el “Xirri”, el capitost del carrer ( perquè era el més ganàpia i el més bruto) em va dir:\n– Portes la llufa a l’esquena\n– Ja ho sé\n– I perquè no te la treus?\n– Perquè no em molesta. Al contrari, m’agrada\n– Tu estàs pirat, oi Avi?\n– No. Per què?\n– Perquè a mi m’emprenyaria que em posessin un ninot de paper enganxat a l’esquena\n– És que tu i jo som diferents, “Xirri”. A mi no em molesta gens. Al contrari trobo que em fa diferent.\n– Està boig! – Va dir cridant als altres nanos – L’Avi està com un llum…\nJo vaig seguir gairebé fins a final de gener, enganxant-me el ninot cada vegada que sortia de casa. Fins que un dia vaig deixar de fer-ho. Aquest dia el “Xirri” em va mirar i em va dir:\n– I la llufa?\n– S’ha fet malbé… A veure si la d’aquest any em dura més.\nAquell any i els següents, no em van posar cap més ninot penjat a l’esquena.\nUn dia em vaig assabentar que el “Xirri” va dir:\n– A l’Avi no li fotem cap més llufa, perquè com que al paio li agrada portar-la al damunt, no té gràcia. Ah i vigileu amb ell, que em sembla que està venat i un dia se li poden creuar els cables i fotre’ns una cara nova.\nQuanta raó tenia el meu avi Joan. Als cretins i curts de gambals se’ls guanya amb intel·ligència\nPublicat el 21 desembre 2006 per avi\nEl meu blocaire invisible és la MADUIXETA.\nJo, vaig estar pensant: Què se li pot regalar a una noia com la Maduixeta?. I com que a mi sempre m’ha agradat fer regals útils, he decidit regalar-li un magnífic:\n– Majordom “multifuncions” marca ACME –\nQue la Maduixeta es compra uns pantalons “pitillo” i la gent se li enfot… O bé va a la perruqueria i li tenyeixen malament els cabells… Doncs el majordom ho soluciona\nQue la Maduixeta perd la xapa de “No More Dramas”, el majordom li busca allà on sigui\nI així, infinitat de coses. Espero, de tot cor, que et sigui molt útil\nPer què ho fas això?\nPublicat el 20 desembre 2006 per avi\n– Per què ho fas?…\nAquesta ha estat la pregunta del soci.\n– Què dius?\n– Que per què ho fas tot això?\nEll estava acabant unes coses i jo estava preparant l’amic invisible blocaire.\n– Cal una resposta concreta?\n– Sí. M’agradaria saber que cony té tot això del blocs, perquè a la teva edat, dediquis tant de temps a escriure i ara estiguis engrescat preparant una cosa per una persona que ni coneixes\n– Home, no la conec personalment, però mitjançar el seu bloc, m’he fet una imatge de com és i…\n– I? I, què?. Tot aquest món és per a gent jove i tu, desenganya’t, ja tens una edat. Collons, que d’aquí tres mesos seràs avi. Tu creus que encara estàs per anar fent el passerell per internet i per els blocs?\n– I, per què no?\n– Què perquè no puc anar fent el passerell amb el bloc?. Oi que compleixo amb la feina?. A més, soci, aquest és un món especial. On trobes gent de tota classe, tot tipus de feina i condició. I a on, és cert, que els cops de mà que et donen quan estàs fotut són virtuals. Però cops de mà, a la fi. I malgrat que només sigui durant uns moments, i ha gent que fa els teus problemes, seus. Per això estic dins del món blocaire. D’acord, va començar com un joc, però ara els trobo a faltar. Quan a tu et van operar de les hèrnies, em van enviar missatges d’ànim. Quan coneguts et van trucar per interessar-se per la teva salut?… Cap. Els quatre amics de sempre i para de comptar.\n– I les emprenyades que agafes perquè aquesta conya va malament. Eh?… et compensen?\n– Suposo que sí, si no ja ho hauria engegat tot a rodar.\n– Mira, Avi, no t’entenc, però veig que en el fons ets feliç i això és el que importa oi?\n(Conversa mantinguda entre el soci i jo, avui)\nPublicat el 12 desembre 2006 per avi\nDesprés de la tempesta sempre ve la calma. Doncs bé, sembla que ja ha arribat la calma.\nEn JJ. ja treballa. No a ple rendiment però va fent i en F. per fi ha acabat el curru fort que tenia i ha pres el relleu d’en J. i meu. Així doncs, si no passa res de nou, ja torno a reprendre la meva vida normal.\nPer això, per començar aquesta reentré ho faré amb un post una mica poti-poti, és a dir que hi ha de tot, com en una bona botica.\nEn primer lloc, vull donar les gràcies a la família blocaire per el suport moral que m’heu donat. Fins i tot en Gatot es va oferir per donar un cop de mà en la feina, cosa que és molt d’agrair.\nEn segon lloc, malgrat que no he escrit res en tot aquest temps, m’han seguit passant coses. Coses que em serviran per anar fent nous posts.\nEn tercer lloc, us he de dir que, malgrat la feinada, he gaudit fent de “negre” d’en JJ. Fins i tot m’ha donat satisfaccions personals. L’altre dia vaig coincidir amb un company de professió i xerrant, xerrant, em va comentar que li va agradar una de les columnes que en JJ. fa al diari.\n– Cony!, vaig riure i tot. Té cops amagats en JJ. Semblava talment que no l’hagués escrit ell… – Em va dir.\nI jo vaig pensar:\n– Collons és clar que semblava que no l’hagués escrit ell, com que la vaig escriure jo.\nEn quart lloc, us explicaré un secret. Al JJ. li havien encarregat un llibre, que sortirà per Sant Jordi i que és un llibre del denominats “d’autoajuda”. Es tracta d’un manual per deixar de fumar. Anirà firmat amb un nom estranger i la seva distribució serà majoritàriament per a grans superfícies comercials. Bé, el curiós del cas és que, en JJ, havia recopilat un munt de documentació i l’havia començat a escriure. Després, el va seguir en J. Aquest me’l va passar a mi i ara l’acabarà en F. Un cop acabat, en JJ. el revisarà i cap a l’editorial. El més collonut del cas és que l’abril sortirà al carrer un llibre amb consells de com deixar de fumar, escrit per tres individus que tots tres fumen. En J. i F. cigarretes i servidor puros.\nEn cinquè lloc, sé que us dec encara l’anècdota de l’alcaldessa. No patiu que la tindreu.\nEn sisè lloc, he decidit donar un tomb a la qüestió del blocaire invisible. És a dir, jo, en comptes de donar pistes sobre quin és el meu/meva blocaire invisible, aniré deixant cada dia una pista sobre un blocaire que no m’ha tocat, així si encerteu qui és, ja el podreu descartar.\nLa primera pista: És un/a blocaire que tinc enllaçat/enllaçada\nI per últim, una qüestió personal. Fer un recordatori a la feina dels correctors/editors de texts dels diaris, revistes i editorials, que amb una paciència infinita van esmenant les errades que fem els que treballem en mitjans de comunicació. Gràcies al seu anònim treball, els que signem articles, acudits, llibres semblem molt més espavilats i bons escriptors del que som. Ells, ens corregeixen faltes, puntuacions, ens treuen i posen comes i fins i tot ens canvien frases, perquè el nostre treball llueixi. Aquesta feina la fan per a tothom. Per a gent amb nom i per a gent amb menys nom. Així doncs gràcies. Sense la vostra feina sens veuria massa el llautó als que anem “d’escriptors” i “intel·lectuals”.\nQuadre d’en Cases, versió Avi\nPublicat el 8 desembre 2006 per avi\nMira-te’l com s’ha quedat.\nAmb aquest semblant tan seré, amb aquesta posa tant relaxada. Fins i tot sembla que no sigui ell. Vist així no té la pinta del ferotge empresari que fa trontollar a tothom qui s’oposa a les seves decisions i als seus desitjos.\nQuants polítics han acotat el cap davant d’ell, temorosos de que mogués els fils i els fes caure en desgràcia. Quants col·legues l’han temut a l’hora de fer-li la competència i quants que s’han volgut enfrontar-se a ell, han acabat arruïnats.\nQuè dirien els seus treballadors si el veiessin ara?. Ell, que sempre s’ha passejat ple d’arrogància per la fàbrica i que mai li ha tremolat el pols si ha hagut de despatxar a algú. Encara que fos per un detall insignificant. Per alguna petita cosa que no se li hagués fet el pes.\nAiii!. Mira quina cara de bona persona que posa. Qui diria que és el ferotge senyor Feliu Forcadell. L’amo. L’hereu de la gran fortuna dels Forcadell.\nD’aquella fortuna feta per son pare Cinto, que va marxar a Cuba amb una mà al davant i l’altra al darrera i que amb deu anys és va convertir en un dels grans terratinents de l’illa. Amb astúcia, pocs escrúpols i treball, va aconseguir ser el propietari de diversos negocis.\nEl vell només parla de les plantacions de sucre i fusta de Matanzas i de les bones relacions que sempre ha tingut amb altres “indianos” catalans i dels negocis que muntat junts. Però mai ha parlat de que molta part de la seva fortuna la va fer amb el trasllat i la compra venda d’esclaus. Ho sé, perquè un dia vaig escoltar que ho comentava amb veu baixa.\nGràcies a Cuba els Forcadell han viscut i viuen com a reis. És clar que jo no em puc queixar, des que em vaig casar amb el Feliu que no m’ha faltat de res. He tingut tots el capricis que he volgut, menys l’estimació del meu marit.\nÉs el problema que tenen els matrimonis de conveniència. Un Forcadell, i molt menys l’hereu, no es podia casar amb una noia qualsevol, tenia que ser una dona molt jove, que fes goig a les festes. Que se la pogués lluir com un trofeu i als meus pares, els va faltar temps per donar-me en matrimoni.\nAi, Feliu, Feliu… tu m’has deixat de banda però jo ja m’he sabut espavilar soleta.\nTot el carinyo i, perquè no dir-ho, el sexe que em falta amb tu, el tinc ben cobert amb el Néstor.\nMai sabràs prou com t’estic d’agraïda que el portessis de Cuba, per que fes les feines de mosso aquí a casa. Gràcies a ell, per fi els Forcadell tindran un nou hereu. Sí, estic embarassada. Però es clar no t’ho podia dir, perquè malgrat que els demés no ho sàpiguen, tu i jo sabem que ets impotent. Seqüeles de la malaltia que vas agafar de jovenet.\nPer això quan vaig saber la notícia del meu embaràs, em vaig afanyar en aconseguir el verí, que t’he posat a la tassa de cafè i que ha fet efecte ràpid.\nSembla talment que dormis.\nTothom dirà que ha estat un atac de cor i per tothom el nen que porto dins serà el teu fill pòstum i el nou hereu. Arraconaré totalment a ton pare i jo portaré els negocis, amb l’ajut d’en Néstor.\nUmmm! El Néstor, ell sí que és un home. Atractiu, fort, amb aquella pell tan bruna… Bruna?… Ai, ai, ai, que el nen em sortirà mulat.\nCom ho explicaré a la gent jo ara?\nCom coi no ens vam adonar!\nPublicat el 28 novembre 2006 per avi\nVa ser el dijous al vespre que em va trucar el soci\n– En JJ ha tingut un infart\n– Què cony estàs dient?\n– M’acaba de trucar la seva dona que se l’han endut a l’hospital.\n(En JJ. és aquell guionista de còmic que a més de fer guions per a França, una columna en un diari, i escriure llibres d’encàrrec, es dedica a adaptar diàlegs per a pel·lis porno)\n– No fotis, no fotis, no fotis…\nAquestes noticies sempre costen d’assimilar. Sobretot si a la persona que li passa, té més o menys la teva edat. Any més, any, menys.\n– He quedat amb en J. que demà al matí l’aniríem a veure. Vindràs, oi, Avi?\n– És clar… I la D. Com està?\n– T’ho pots imaginar. A part de l’ensurt, no ha parat de bramar en tota l’estona que he estat parlant amb ella per telèfon.\n– Redeu, redeu, redeu… Ens estem fent vells, soci. D’això, a quina hora heu quedat?\n– A les nou, en el bar de l’hospital\n– Molt bé. Allà estaré. Per cert… Has trucat al F.\n– Sí, però ja saps que està a Girona i té una feinada de collons. M’ha dit que dissabte, així que lliuri una feina que està acabant, baixarà cagant hòsties…\n– D’acord. Fins demà.\n– Com cony, no ens vam adonar\n– Què dius, soci?\n– Que com cony no ens vam adonar que en JJ estava tan fotut…\n– No ho sé…\n– És igual, ja parlarem demà.\nA l’endemà a les nou, entrava al bar de l’hospital. En una taula estava assegut en J.\n– Ei, com va?\n– Collons! ja ho veus, Avi… Acollonit…\n– Acollonit? Per què?\n– Coi, perquè el dia menys pensat podem ser tu, o jo, o el soci, o l’F…\n– Hòstia, nano, m’estàs animant el dia. Eh?\nLlavors va arribar el soci\n– Què, pugem?\n– Saps l’habitació?\nVam anar a l’habitació.\nEra una habitació en la que hi havia dos llits. En un hi havia un home, que portava al nas aquell tub d’oxigen que es veu en les sèries de la tele. L’altre llit estava buit. En la cadira del costat del llit estava la dona d’en JJ i la germana d’aquest.\n– Hola. Gràcies per venir. En aquests moments és quan més es necessita la família i els amics.\n– Com està?\n– Bé. Millor. Ara li estan fent unes proves. Al final no era un infart\n– No. Segons diuen els metges, va ser un atac d’ansietat. Segurament demà o demà passat ja anirem a casa. Ara, però els metges m’han dit que ha de fer molt de repòs. Es veu que últimament estava sotmès a molta pressió… I… i … jo no me’n vaig assabentar!\nLa dona d’en JJ. es va posar a plorar. Entre els tres i la germana d’en JJ vam intentar consolar-la.\n– Vinga, va, dona. Ja veus que dintre de la desgràcia, encara tot ha sortit prou bé.\n– I si no pot treballar. Què serà de nosaltres? Eh?\n– Coi, D. Que només és un atac d’ansietat.\n– Sí, Avi. Però m’han dit els metges que ha de fer un temps de repòs. I mentre ell reposa, de què viurem? perquè amb el meu sou no arribem\n– No t’amoïnis, que entre tots et donarem un cop de mà – Va dir el soci – Oi?\n– És clar! – Vam respondre en J i jo.\nAquesta és una de les grans putades de la professió. Si no treballes, no cobres. I els calers que et donen per estar de baixa, després d’estar pagant tota una vida els autònoms, són tant miserables que no pots fer front a gairebé cap despesa. Ja ho deia en Perich: “Quan em foto malalt, a més d’estar fotut, com que no puc treballar, no cobro ni cinc”.\nAixí que ens vam oferir per fer entre tots la feina d’en JJ , perquè aquest continués cobrant igual. En sortir de l’Hospital el soci, que té unes grans dots d’organització, va distribuir la feina d’en JJ, entre en J, l’F i un servidor.\nEn F. farà els diàlegs de les pel·lis porno. I en J i jo, ens tornarem fent la columna del diari i els guions per a França . És a dir, que ara estem fent la nostra feina quotidiana i més la que hauria de fer en JJ.\nAixò m’ha retallat el meu temps. No puc fer la meva passejada matinal, ni dedicar-me al bloc. Ara tot just em queda una mica de temps lliure per compartir amb la Maria. Les hores de dormir cada cop són més escasses i la joventut cada cop queda més lluny. Per això, aniré penjant post i us faré comentaris quan pugui.\nMentre estàvem en el bar, distribuint-nos les feines d’en JJ. Vaig comentar:\n– Ara tot està molt bé. Però quan de temps podrem aguantar aquest ritme?\n– Com a molt dos mesos- Va dir en J.\n– Bé dos mesos, ja és prou temps perquè en JJ es recuperi…- Va dir el soci – Però a mi el que més em preocupa és: com , coi, no ens vam adonar de lo malament que estava. Mira, que ara pensant-ho, ens va anar deixant senyals. Primer que es pensava que s’havia quedat impotent. Després quan li va agafar la dèria que D. l’enganyava i la volia seguir per arreu per descobrir-li l’amant. Després de tantes pistes que va deixar i nosaltres en Bàbia.\n– Soci, a vegades hi ha gent que ens demana ajuda a crits i som tan pallusos que no sabem veure més enllà del nas\n(Ara que tinc un moment aprofito per penjar aquest post. Ja que no sé quan podré tornar a escriure)\nEl súmmum del mal gust!\nPublicat el 21 novembre 2006 per avi\nDiumenge vam sortir amb la Maria. Jo, per qui no ho sàpiga, sóc home de pixera fluixa. És a dir, a la que porto uns quants quilometres haig de parar per buidar la bufeta. Abans que m’ho dieu, ja us ho dic jo. No és una qüestió de pròstata. És una qüestió d’ansietat. Bé, això és el que em va dir una vegada una amiga meva psicòloga.\nAixí doncs, portàvem una estona dins del cotxe quan li vaig dir a la Maria que a la que trobés un lloc per parar, parés que aniria a canviar l’aigua del canari.\nEn un revolt, va veure un lloc i va parar. Vaig sortir del cotxe, vaig caminar una mica, més que res per no esquitxar les rodes del cotxe, fins arribar a un bon arbre on vaig poder buidar.\nMentre anava fent anava mirar al meu entorn i una cosa em va cridar l’atenció.\nUn pom de flors lligar a una de les tanques de la carretera.\nAlgú havia seguit aquest costum que darrerament s’ha posat de moda Cada cop que hi ha un accident mortal a la carretera, i fins i tot a la ciutat, els familiars i amics del difunt lliguen un pom de flors al lloc on va passar la tragèdia. Alguna d’aquestes ofrenes florals van acompanyades d’una foto. El problema és que la major part de les vegades els que han posat les flors, ja no tornen més a canviar-les i les flors es panseixen i s’assequen amb la qual cosa dóna la sensació que el mort ha quedat oblidat.\nDes de les primeres vegades que ho vaig veure, sempre he cregut que és una pràctica exhibicionista, ja que penso que el dol s’ha de dur dins i els morts no s’obliden mentre hi hagin persones que els recordin.\nUn cop acabada la feina, m’hi vaig acostar i em vaig quedar de pasta de moniato.\nLes flors eren de plàstic. Era el súmmum del mal gust . Vaig trobar que era tant hortera això com posar una sevillana de plàstic damunt del televisor.\nAstorat vaig tornar al cotxe. La Maria em va dir:\n– Què has fet amb tanta estona?. Què has pixat gota a gota?\n– No, he anat a veure un monument al mal gust\nLa Maria em va mirar i amb la ma va picar damunt del seient de l’acompanyant al temps que em deia:\n– Va, puja i… cordat la bragueta que encara perdràs el pardal\nNighthawks, versió Avi\nPublicat el 20 novembre 2006 per avi\n(Seguint l'experiència col·lectiva encetada per l'Onix, aquí us deixo la meva versió del quadre.)\nEl silenci omplia cada racó del bar.\nNomés es podia escoltar, de tant en tant, el soroll de les copes de vidre quan picaven damunt del taulell.\nEls tres clients bevien en silenci, sense esma, com ho fan els cansats de tot i de tots.\nVic, un policia alcoholitzat a qui tothom coneixia com el falcó, va cridar al cambrer\n– Joe, un altre – Va dir mentre alçava el got buit.\nEn Joe, amb parsimònia va agafar l’ampolla de whyski i va anar a on estava el Falcó, i va començar a omplir de nou el got.\n– Qui és aquella rosa del vestit vermell, Joe?\n– No ho sé, Vic, porta una bona estona aquí sense dir res, només bevent Martinis\n– I, el paio d’allà, que només fa que mirar al fons del got?\n– Tampoc sé qui és. Ha arribat amb aquell cotxe vermell d’allà fora, s’ha assegut i s’ha dedicat a prendre Burbons\nDe sobte la dona es va aixecar i va anar al Juke-Box. Va treure un níquel, el va introduir a la màquina, va remenar els botons i va tornar al seu lloc, mentre que del tocadiscs sortia una música que envaïa el fred local.\nVic, el Falcó, va agafar el seu whisqui, es va alçar i va anar a seure al costat de la dona.\n– Mmmm! “Nena, quan em donaràs una oportunitat” de Jimmy Reed. Bona elecció, senyoreta. Per cert, sabies que en Jimmy i jo som del mateix poble. De nens havíem jugat plegats… Aiiii!, el bo d’en Jimmy!. Estigui on estigui, cada any, per el meu aniversari em truca per felicitar-me…\n– No és en Jimmy Reed\n– Com dius?\n– Que ni la cançó és “Nena, quan em donaràs una oportunitat”, ni el cantant és en Jimmy Reed.\n– Estàs confosa, maca. Ja ho crec que és en Jimmy Reed. Coneixeria aquesta cançó i la seva veu d’una hora lluny.\n– Doncs deus necessitar que et treguin els taps de cera de les orelles, perquè el que està sonant és “Tornar de nou” cantada per Sonny Boy Williamson.\n– Mira, nena, a mi no tractis de prendre’m el pel.\n– La senyoreta té raó En sentir això, Vic, va girar i va mirar a l’home que estava assegut a la barra amb la vista fixada a l’interior del got\n– Què has dit?\n– Que la senyoreta té raó, qui canta és Sonny Boy Williamson – va respondre l’home, sense moure la vista del fons del got.\n– Escolta’m, tu, espavilat, acàs hi entens de música?\n– Una mica. Sóc músic. Toco el piano al “Dollar Club”\n– Ah, sí?… Doncs no deus ser tant bon músic, quan confons a un xixarel·lo com en Sonny Boy Williamson amb en Jimmy Reed\n– I, ara a tu quina mosca t’ha picat, Joe. També hi vols posar cullerada?\n– Ei, Vic, no t’emprenyis ara amb mi, però és que tenen raó, qui canta és en Sonny Boy Williamsom.\n– Ui, el que em faltava. Un cambrer intel·lectual\n– No t’ho prenguis malament, Vic, però si vas a la màquina i mires l’etiqueta veuràs com estàs equivocat.\n– Jo no haig de mirar res. Amb la meva oïda en tinc prou Mentre el Falcó i el cambrer parlaven, la dona es va aixecar i va anar a seure al costat de l’home que mirava al fons del got.\n– Deu ser molt interessant això de tocar el piano en un club. Cada nit deus conèixer un fotimer de gent.\n– El que conec cada nit és un munt d’encontres i desencontres…\nLa dona va cridar al cambrer\n– Joe, sisplau, un altre Martini\n– Ara mateix, senyoreta\nTot just quan en Joe tenia la botella de ginebra a la mà, va sonar un tret\nI la Juke Box va explotar\nTots es van quedar callats mirant en Vic, que estava dret amb la pistola a la mà fumejant\n– I, ara tots m’acompanyareu a comissaria! – Va cridar el Falcó\n– Però per què? – Va mig protestar en Joe\n– Tu, per tenir el bar obert sense respectar l’horari de tancament imposat per l’alcalde…\n– Tu, per tenir el cotxe mal aparcat i amb un fanal trencat\n– Però si tots els fanals estan bé – va protestar l’home que mirava el fons del got\n– No t’amoïnis que, ara quan sortim, segur que en tindràs un de trencat\n– I jo? Perquè haig d’anar a la comissaria jo? – va dir la dona\n– Tu per meuca… Apa, espavilant que no tinc tota la nit…\nMentre sortien tots al carrer camí de la comissaria, Vic el Falcó va exclamar alçant molt el to de veu:\n– I si jo dic que el que canta és Jimmy Reed, és que és Jimmy Reed, collons!\nPublicat el 15 novembre 2006 per avi\nL'enllaç és aquest: Alepsi\nlclmviphnv en Sí, tinc una mica de mala llet…ves que hi farem\najawqnbvxa en Una revetlla com les d’abans…\narxwjvsvdl en Totes les masses piquen…\ncxbmhvcfux en Fauna diversa: Els Torracollons


Cel de qualitat | Parc Astronòmic Muntanyes de Prades\nLa qualitat del cel de les Muntanyes de Prades i el Montsant ha merescut la certificació per part de la Generalitat de Catalunya com a Espai de Medi Nocturn Protegit. A Catalunya trobem dues àrees amb Punt de Referència de la Qualitat Lumínica: el Montsec, on s’ubica el Parc Astronòmic del Montsec (PAM), i el Parc Natural del Montsant i les Muntanyes de Prades, on s’ubica el Parc Astronòmic de les Muntanyes de Prades (PAP).\nL’any 2020, la Fundació Starlight, institució creada per l’Instituto de Astrofísica de Canarias i la Consultora Corporación 5, pionera a nivell internacional en la certificació dels indrets foscos més espectaculars per a l’observació del cel nocturn, la promoció de l’astronomia i la protecció dels cels foscos, inicia el procés de certificació de les Muntanyes de Prades i el Montsant com a Destinació Turística Starlight. Aquesta certificació acredita que tots els municipis que la integraran, de 4 comarques de Tarragona, gaudeixen d’uns cels nocturns d’excel·lent qualitat, amb una foscor per sobre 21 mag/arcsec2, protegits de la contaminació lumínica i aptes per a desenvolupar-hi activitats turístiques basades en aquest recurs natural.\nDes de l’any 2018 l’entitat Astroprades porta a terme estudis de camp per tal d’acreditar l’excel·lent qualitat dels cels nocturns de les Muntanyes de Prades. Des de l’any 2019 es prenen mesures de foscor del cel de forma sistemàtica. Un exemple n’és el projecte Mesurem la Foscor, en col·laboració amb Meteoprades, que des de dalt del cim del Tossal de la Baltasana (sostre comarcal del Baix Camp) registra dades de foscor en temps real gràcies a un aparell SQM (Sky Quality Meter). Els resultats dels primers estudis de la qualitat del cel nocturn van ser presentats a les V Jornades del Bosc de Poblet (octubre 2018). En aquesta publicació es presentaven els excel·lents índexs de foscor i estabilitat de l’atmosfera (seeing) obtinguts durant mesos d’observació i mesures, gràcies a la col·laboració amb astrònoms amateurs del camp de Tarragona com Daniel Trueba (Associació Astronòmica de Torroja del Priorat). Els resultats destacaven la idoneïtat del Pla de la Guàrdia com un dels millors emplaçaments de la Península per a la ubicació d’un observatori astronòmic científic i de divulgació, el Centre Astronòmic de les Muntanyes de Prades (CAMP).\nEl cel nocturn de Prades, poble situat a 1.000 m d’alçada en un petit altiplà, ofereix uns indicadors de transparència i estabilitat atmosfèrica ben superiors respecte altres zones situades a menys alçada dins aquesta mateixa àrea privilegiada. L’estabilitat de la imatge (seeing) se situa en valors estables al voltant de 1” d’arc a la zona escollida per a la construcció del CAMP, al Pla de la Guàrdia (1.130m d’alçada). Aquest és un dels trets diferencials amb altres cels foscos de Catalunya i altres punts de la Península Ibèrica.\nGràcies a l’orografia local, la circulació de l’aire al Pla de la Guàrdia és laminar i es produeix de forma freqüent el fenomen de mar de núvols. Aquest també el trobem en altres indrets on hi ha instal·lats observatoris de primer nivell mundial (com per exemple el Roque de Los Muchachos, La Palma – Canàries). Les boires i núvols provinents de Cornudella i La Febró envolten el Pla de la Guàrdia escolant-se pel coll d’Albarca i per la vall del Riu Prades respectivament. Aquest fenomen deixa el Pla de la Guàrdia destapat de núvols i amb una circulació d’aire laminar per sobre seu. Aquesta característica, juntament amb l’orografia local, fa que els valors de seeing en el punt escollit siguin molt superiors als que li correspondrien per alçada. Les mesures que s’han fet demostren la gran qualitat del cel per a poder portar a terme estudis de recerca científica d’alta qualitat i amb elevada resolució. Els valors arriben a situar-se per sota els 0,5” d’arc de mitjana les millors nits de l’any.\nEls nivells de foscor al Pla de la Guàrdia se situen en uns valors que arriben a 21,5 mag/arcsec2. A l’entorn del nucli urbà de Prades la foscor supera valors de 21 mag/arcsec2. Per altra banda, la zona occidental del Parc Astronòmic de les Muntanyes de Prades, corresponent al Montsant, registra els valors de foscor més elevats, entre 21 mag/arcsec2 i 21,5 mag/arcsec2.\nA nivell orogràfic, el Pla de la Guàrdia gaudeix d’unes característiques que n’afavoreixen els seus valors de foscor. La presència de la Serra de la Mussara al sud-est i la Serra de la Llena al nord-oest, bloquegen la contaminació lumínica directa sobre el Pla de la Guàrdia, fet que li confereix unes condicions de foscor excel·lents tot i la seva relativa proximitat a les zones poblades de Tarragona i Lleida.


"Som una empresa familiar, i això ens distingeix i enorgulleix, ens fa actuar amb seny i ens agrada presentar-nos sempre com una empresa de serveis, compromesa amb els nostres clients i amb el treball ben fet"\nAquests són els principis de l´empresa familiar ampostina CartoDelta.\nCartodelta SL ha aconseguit recentment la Certificació integrada ISO 9001 i Norma ISO 14001. El certificat ha estat acreditat per BUREAU VERITAS Certificació, primera entitat privada de Certificació a Espanya, baix acreditació ENAC per al seu centre d’Amposta, Tarragona, dedicat al Disseny, Fabricació, Comercialització i Venda d’envasos i embalatges de cartró.\nVa ser pionera en les nostres terres en implantar un Sistema integrat de Gestió i de Medi Ambient. Actualment és un dels líders en el seu sector, compta amb una quota de mercat molt important tant a nivell de Catalunya, com d’altres comunitats, i una quota de mercat diversificada entre clients locals, provincials, nacionals i inclús de la UE i Llatinoamèrica. Amb representació en diverses zones arreu del país.\nCompta amb unes instal•lacions de 12000 m², la inversió constant en noves infraestructures, en millorar el procés i mitjans productius permeten a l´empresa estar preparats per a dissenyar, fabricar i comercialitzar qualsevol mena d´envàs o embalatge de cartró ondulat al mercat nacional o internacional.\nLa cura del treball ben fet i el compromís amb els interessos dels seus clients son l’eix del treball i inspiració, des de la seva formación l’any 1991.\nDurant tots aquests anys ha anat creixent tant en nombre de clients com en il•lusió i en projectes conquerits. Els clients s’han beneficiat d’una atenció i bon tarannà durant tots aquests anys. I així pretén continuar treballant amb el mateix entusiasme i dedicació, per continuar oferint aquests i d’altres serveis, per suposat, sempre aportant el major valor afegit amb la seva relació amb Cartodelta SL.


El Palamós guanya confiança - Empordà\nEl Palamós guanya confiança\nEls gols de Feixas i Makaay a les acaballes de cada part asseguren tres punts vitals per a la permanència a Tercera\nBayona va deixar a zero la porteria en el seu últim partit a Palamós. aniol resclosa\nTriomf vital cap a la permanència definitiva, els tres punts d'ahir valen el seu pes en or perquè els de Mármol fugen de la dissetena plaça i s'enfilen fins a la quinzena. La quarta victòria del curs a casa ha de servir per rematar la feina diumenge vinent davant un Rubí ja descendit i evitar, d'aquesta manera, estar pendent dels descensos compensats. El més important és que el degà depèn d'ell mateix.\nDoble comiat. Un ja era sabut: ahir Joan Bayona es va acomiadar per la porta gran: victòria, no va encaixar gol i, en el temps afegit, va ser substituït per ser acomiadat per l'afició. L'altre comiat, aquest inesperat, va ser el d'un altre dels grans del futbol català: Jordi Matamala, qui també va anunciar que deixa el club i, molt probablement, també la pràctica del futbol.\nEls de Mármol arribaven a l'últim partit a casa obligats a guanyar i així ho van fer amb dos gols a les acaballes de cada meitat. La primera ocasió del matx va néixer de les botes d'Agi. L'ex del Lloret, fent gala de la seva velocitat, va marxar de tothom fins que va ser objecte d'una clara falta al límit de l'àrea. El xut de Lladó, però, va marxar per sobre del travesser d'Aroca (min. 12). La rèplica dels osonencs va anar a càrrec d'Óscar Uroz (m. 18 i 21), però les magnífiques intervencions del protagonista d'ahir, Bayona, van evitar el gol dels visitants.\nEn l'última acció del primer temps, Aleix Feixas va resoldre un u contra u amb Aroca fent el seu tretzè gol de la temporada (9 amb el degà i 4 amb el Peralada).\nLa segona part va transcórrer sense massa ocasions i els de Mármol van controlar en tot moment els atacs d'un Manlleu que buscaven a Palamós el punt que els assegurés la permanència. Al minut 89, una assistència de Marçal Lladó des de la línia de fons va ser rematada a l'interior de la petita per Makaay fent pujar el definitiu 2-0.


₯ 🥇 Els 10 Millors Llançadors Beyblade de 2021 🥈\nEls Millors Llançadors Beyblade de Novembre 2021\n🔥 Els 3 Millors Llançadors Beyblade\n*Beyblade - *Xcalius X4 *Burst Turbo *Slingshock (*E4735EL2)\nCada paquet d'iniciació d'aquest assortiment inclou una baldufa *Beyblade *Burst Turbo *Slingshock i llançador amb rotació dreta/esquerra *Slingshock\nTots els consells de rendiment en aquest assortiment de carrils van des de la manera d'anell de batalla a la manera *Slingshock, inspirat en la temporada 3 de la sèrie d'animi *Beyblade *Burst\nIntensifica la batalla amb la tecnologia per a desplaçar-se pels carrils en un estadi *Beyblade *Burst *Slingshock *Beystadium (s'embeni per separada; subjecte a disponibilitat)\n*Takara *Tomy *Beyblade *Burst B-39 *Bey *Launcher *White *by *Takara *Tomy\nNo col·loquis peces petites en la boca, ja que existeix risc d'asfíxia.\nLes fotos de l'embalatge i les imatges poden diferir lleugerament del producte real.\n*Beyblade- Llançador *Switchstrike (*Hasbro *E0724EU4)\nLlançador *Beyblade *Burst *Evolution Dual *Threat\nCompatible amb les baldufes *Beyblade *Burst que giren cap a la dreta o cap a l'esquerra\nLlançador de corda amb una empunyadura ampla\nCompatible amb baldufes *Beyblade *Burst, que es venen per separat\nRequereix l'estadi *Beyblade *Burst, que s'embeni per separat\nAqui trobarás Els Millors Llançadors Beyblade durant el black friday al millor preu\nSi aquestes buscant comprar Llançadors Beyblade però no tens clar quin comprar has arribat al lloc ideal!\n🤑 El Llançador Beyblade Més Barat\n*Bey *Blade - Espasa (*Hasbro *E7710ES0)\nBALDUFA DE COMBAT, COMPETÈNCIA *BEYBLADE *BURST: Baldufa de tipus ataqui *Sword *Valtryek V5 D69 TH05 amb gir a la dreta de *Beyblade *Burst *Rise *Hypersphere, llançador amb gir esquerra *Hypersphere\nESCALA I ATACA: La punta de rendiment *Hypersphere està dissenyada per a escalar la paret vertical i combatre en la vora; Es requereix estadi *Beyblade *Burst *Hypersphere; es venen per separat\nACONSEGUEIX UNA VICTÒRIA TRIOMFAL: Aconsegueix que els teus rivals caiguin amb la tecnologia *Hypersphere; Combat en un estadi *Beyblade *Hypersphere i entra en combat per a més moments èpics d'explosió\nCOMPETEIX EN COMBAT *DIGITALE: Escaneja el codi en l'estrat d'energia de la baldufa *Beyblade *Burst *Hypersphere; activin la baldufa en el combat, combina-la amb altres peces; aplicació *Beyblade *Burst\nBALDUFA PERSONALITZABLE AMB XIP *GT: La baldufa ve amb xip *GT amb gir a la dreta en l'estrat d'energia; Intercanviable amb altres baldufes compatibles amb xip *GT amb gir a la dreta\nT'agradaria veure característiques i fotos de Llançadors Beyblade que facin més fàcil triar? Aquí trobaràs la millor selecció. T'informem del preu, opinions i caracteristicas perquè puguis comparar Els Llançadors Beyblade disponibles en Novembre del 2021 .\nBusquem totes les Gangues perquè puguis trobar el millor preu i no paguis mes del compte. Si estas interessat en una llista amb Els millors Llançadors Beyblade veu directament a elles prement aqui!\n✅ El Millor Llançador Beyblade Calitat - Preu\n*Takara *Tomy *Beyblae *Burst *SuperKing B-166 *Bey - Llançador (llarg)\nUn nou llançador per a girar a l'esquerra que emet espurnes reals amb trets de potència.\nAutèntic *Takara *Tomy\n📋 Les nostres llistes 2021 de Els Llançadors Beyblade\nAqui trobaras les nostres llistes amb Els Llançadors Beyblade que considerem millor en el mercat, posarem la informacio detallada per a que puguis comprar amb tota la informacio que necessites\n🎖 TOP 10 Llançadors Beyblade\n*infinitoo *Beyblade *Burst Baldufes | Joc de virolles de Combat de giroscopi de Metall de 8 Peces 4D *Fusion *Model *Burst *Evolution *Combination Sèries amb 3 llançadors de Joguines per a nens\n✅ 【Conjunt d'actualització 2020 de 8 virolles de súper combat】 Hi ha 8 virolles de batalla. Tenen un disseny diferent i habilitats diferents, inclosa la capacitat d'atac i la longevitat. Pots sentir l'alegria de lluitar en el teu joc.\n✅ 【Durabilitat i equilibri】 Les baldufes de combat *infinitoo tenen una excel·lent durabilitat i equilibri, són molt potents, una resistència meravellosa i un aspecte genial. Gira durant molt de temps i guanya atac, defensa i resistència.\n✅ 【Maneres de desafiament múltiple】 Desafiament únic: colpejar l'obstacle; Duel: executa la teva hàbil estratègia; Batalla en equip: treball en equip, atac combinat.\n✅ 【*system Sistema 4D】 #divers maquinari, roda dividida, accionament dinàmic. Sistema d'acceleració de balanceig, acceleració simple i contínua, major temps de rotació; Sistema d'agarri, agarri simple i convenient. Pots gaudir de les vacances. Aconsegueix la virolla més poderosa. Veu i baralla.\n✅ 【Regal perfecte】 Ideal per a una col·lecció o com a regal per als teus fills, és un gran joc de pis, juga amb la teva família o amics, un regal perfecte de Nadal / aniversari per a nens. Material: plàstic + aliatge. Paquet inclòs: 8 x baldufa de combat + 3 x pispo + 8 x adhesiu.\n*KESOTO Ciclisme de sala *Top *Launcher Llançador de Corda de Doble Direcció Accessoris de Joc de *Gyro\nColor: com a imatges mostrades\nGrandària (*LxWxT): Aprox. 24 x 7.5 x 4 cm / 9.45 x 2.95 x 1.57 polzades\nAquest llançador de corda de doble direcció i agarri ajuden a llançar la teva *Gyro bé i donen un bon rendiment\nB *Blesiya Llançador de Corda de Baldufa de Batalla Doble Direcció Joc de Diversió per a Nens\nAquest llançador de cadena de doble direcció i agarri ajuden a llançar el seu ciclisme de sala *Top bé i donar un bon rendiment.\n100% nou i amb alta qualitat. Això és d'un fabricant de tercers no el *Takara *Tomy o Hasbro.it és embalatge *opp, no paquet original.\nGrandària (*LxWxT): Aprox. 24 x 7,5 x 4 cm / 9,45 x 2,95 x 1,57 *pulgadasCompatible amb totes les sèries de ràfegues d'abelles Esquerra i Dreta *Bey *Battling *Top.\nDeixa-ho esquinçar amb *Bey *Burst, la tercera generació de la popular franquícia *Bey *Battling *Top.*her --- Amb el llançador de l'Espasa Sagrada i el llançador de cable de tracció bidireccional, tiri suaument, el giroscopi està ple de potència, la qual cosa fa que sigui més fàcil i més estalvi de mà d'obra per a jugar el giroscopi.\nPer als nostres clients tenim una experiència més agradable a la nostra botiga, oferim un servei post-venda més complet, nosaltres 100% *MONY *BACK sense cap raó.\n*Beyblade - Llançador (*Hasbro *B9510EU4)\nMillor llançament! Inclou cordill dentat de 22 cm.\nPer a ús amb baldufes *Beyblade *Burst i estadi *Beyblade *Burst, que es venen per separat; subjectes a disponibilitat\nUtilitza l'App *Beyblade *Burst per a jugar i crea divertides combinacions!\nEscaneja el codi del *Supergrip *Launcher per a desbloquejar el seu corresponent llançador digital en l'app *Beyblade *Burst!\n*Yeleo *Trosetry *Gyro, 4D *Speeding *Launcher Velocitat de gir *Top *Launcher, Joguina per a nens( Rojo)\nMarca: Yeleo Trosetry\n*Beyblade- Precisió *Strike *Launcher, Multicolor (*Hasbro *E3630EU4) , color/model assortit\n*Beyblade Precisió *Strike *Launcher\n*Beyblade *Riptide *Blast Set (*Hasbro *E5566EU4)\n*Beyblade *Riptide *Blast Set\n*KESOTO Llançador de Corda Bidireccional per a Joguina de Llançament de Baldufa + Agarri Blava\nAquest llançador de corda de doble direcció i agarri ajuden a llançar el teu bé i donen un bon rendiment\n*perfeclan 3 *Unids Llançador de Cadena de Doble Direcció per a Joguina de Baldufa *Girocompás *Gyro *Burst\n100% nou i amb alta qualitat.\nAquest llançador d'entenimentades ajuda a llançar la teva baldufa bé i dóna un bon acompliment\nLlançador de doble adreça: girant el bloqueig de la direcció cap a l'esquerra o cap a la dreta per a llançar la teva baldufa\nGrandària (L x W): Aprox. 12.5 x 7.5 cm / 4.92 x 2.95 polzades\n*Takara *Tomy *Beyblade *Burst B-99 *Bey *Launcher L *Clear *White\nNo es fiqui en la boca peces petites, ja que existeix risc d'asfíxia.\nLes fotos i il·lustracions del paquet poden diferir lleugerament del producte.\n6 anys o més.\n💯 Comparativa de Llançador Beyblade\n*Bey *Blade- *Ponza i Llançador *Phantazus P2 (*Hasbro *E1058ES0)\n*OBEST Baldufes amb Llançador Joguines Conjunt, 6 *Gyro Ciclismes de sala de Metall i *Launcher d'automàtic, Regals o Joguines per a Nens\nB *Blesiya Llançador de Cordes Doble Direcció Plàstic per a Llançament de Baldufa\n*Beyblade *burst B-41 *starter *Wild *Wyvern .V.O\n*Toygogo Llançador De Cordes De Metall *Fusion *Brust De 3 Peces (Gir Esquerre I Dret) I Agarri per a Accessoris De Virolla\n*Beyblade-Estadi Turbo *Rail, edat recomanada: 8 anys i més, Talla Única (*Hasbro *E3629EU4)\n*Takara *Tomy *Beyblade *Burst B-109 *Launcher *Grip\n*Takara *Tomy *Beyblade *Burst B-99 - Llançador (grandària L), transparent\n*3T6B Baldufes amb Llançador Conjunt, 4 *Gyro *Spinners i 2 Turbo *Burst i Disc de Batalla Set, per a Regal de Vacances d'Aniversaris Nens\n*perfeclan *Bey *Blade *Burst *Launcher Esquerra Dreta Bidireccional *Wire *Launcher *Bey *Blade *Burst *Gyro Accessoris per a Jocs


La concessió amb SABA per les zones blaves acaba el mes d’abril de l’any que ve\n17/02/2021 - 15:45h\nSABA reclama 485.000 euros per pèrdues produïdes per la Covid-19 ja que durant l’estat d’alarma l’ajuntament va anul.lar l’obligació de pagar per estacionar\nEl ple de l’Ajuntament de Vilafranca ha aprovat aquesta setmana allargar un mes i 23 dies la concessió a SABA pels aparcaments de la Rambla i el de Cal Rondina, així com les zones blaves. I és que durant l’estat d’alarma del mes de març, el consistori va anuŀlar l’obligació de pagar per estacionar a les zones blaves demanant a SABA el tancament de les màquines expenedores de tiquets.\nPosteriorment, SABA va presentar un escrit demanant la compensació de les pèrdues per la zona blava d’aquell període més una compensació també pels menors ingressos de març a maig als aparcaments com a conseqüència de l’estat d’alarma. Tot plegat suma uns 485.000 euros, cosa que el govern municipal no està disposat a pagar. Així, el ple ha rebutjat compensar econòmicament l’empresa, però sí que ha decidit allargar la concessió uns dies.\nL’acord es va tirar endavant amb tots els vots a favor excepte el de la CUP, que va votar-hi en contra perquè considera que el que s’ha de fer és municipalitzar el servei, cosa que fa anys que demanen. Tot i votar-hi a favor, en el mateix sentit es van expressar des d’ERC i Vilafranca en Comú, els quals també van insistir en la necessitat de començar a parlar d’una municipalització del servei, ja que la concessió acabarà l’abril del 2022 i creuen que s’ha de fer una previsió. L’oposició va destacar que quan SABA té beneficis, aquests no repercuteixen en la ciutadania, però, en canvi, sí que volen compensacions quan no guanyen diners, cosa que no veuen justa ni creuen que s’hagi d’acceptar.\nEl ple, entre altres punts, també va aprovar de manera inicial el Reglament Municipal Regulador de Prestacions Econòmiques de Caràcter Social de l’Ajuntament per tal de donar més transparència als ajuts que es donen des del consistori. Alguns dels grups van afirmar que no estaven d’acord amb alguns aspectes i que es reservaven per fer aŀlegacions al dictamen perquè es tinguessin en compte de cara a l’aprovació final. Tots els grups van votar-hi a favor menys la CUP, que lamenta que tots els processos estiguin vinculats a l’empadronament de la persona a la vila, cosa que no consideren justa.\nJa en l’apartat de mocions se’n va aprovar una per unanimitat presentada per ERC per a la no industrialització i degradació dels espais agraris i forestals a causa de la instal·lació de plantes fotovoltaiques i parcs eòlics a la comarca.\nTambé es va aprovar una de la CUP de suport als encausats al Pertús que va comptar amb els vots a favor de JxV, ERC, VeC i CUP. El PSC no va votar i Ciutadans va votar-hi en contra. A més, també va tirar endavant una moció de suport a l’amnistia, que va comptar exactament amb els mateixos vots. De nou, el PSC no va votar. També la CUP va presentar d’urgència una moció de suport al raper Pablo Hasél, que es va aprovar amb els suports de tots els grups municipals excepte el de Ciutadans, que hi va votar en contra.\nFinalment tots els grups municipals van portar a aprovació–a petició dels treballadors i treballadores de la fàbrica Robert Bosch– una moció que demana posar en marxa tots els mecanismes que siguin necessaris per a la reconversió industrial de l’empresa de Castellet i la Gornal, amb la idea de mantenir l’ocupació dels prop de 300 treballadors actuals.\nJudit Benages | 20/01/2021 - 18:19h


Portada > Publicacions > Actes de jornades > 10es Jornades Catalanes d'Informació i Documentació > Comunicacions - Gestió\nComunicacions - Gestió\nBloc sobre Gestió\nArticle a text complet L'aportació de la gestió de la informació i el coneixement en la conflictologia\nEn el món contemporani els conflictes formen part de la nostra vida quotidiana. La cerca de solucions sovint passa per indagar en les arrels profundes, en l’evolució i els canvis que han anat generant la situació. La disciplina de la conflictologia va sorgir primer als EEUU i més endavant a nivell internacional. Hi intervenen professionals de diferents àmbits temàtics, que dediquen llur recerca teòrica i activitat pràctica a la comprensió i resolució d’aquells conflictes plantejats a petita o a gran escala a les comunitats humanes.\nPodem definir els conflictes en relació amb el coneixement que en tenim. La societat de la informació obre noves possibilitats en la resolució dels conflictes, donada la facilitat en l’accés a la informació i les possibilitats de difondre-la ràpidament. És en aquest sentit que l’aplicació de la metodologia de la gestió de la informació i l’ús adequat de les eines de gestió del coneixement, poden ser útils per intervenir d’una forma efectiva en les diferents fases del plantejament, mediació i negociació que integren la disciplina de la resolució de conflictes. Aquesta és una ciència orientada cap a la seva aplicabilitat directa mitjançant tècniques i estratègies d’intervenció concretes.\nArticle a text complet Biblioteques d’art: Organització en xarxa\nAnna Planet Rabascall\nAmb l’objectiu d’ajustar-se a les propostes d’estructuració del Sistema Bibliotecari de Catalunya s’inicia la creació d’una xarxa de biblioteques d’art. La xarxa tindrà com a eines bàsiques de suport un catàleg col·lectiu, procediments de gestió i polítiques de servei unificats per tal d’evitar duplicar tasques repetitives, aconseguir un estalvi de recursos i donar uns millors serveis als usuaris. El catàleg col·lectiu s’integrarà en el Catàleg Únic de Catalunya passant així a formar part del Sistema Bibliotecari de Catalunya.\nS’exposa la metodologia que es segueix i el treball que s’està portant a terme amb la fusió de dos centres: la biblioteca del MACBA i el centre de documentació «Alexandre Cirici» (CDAC).\nArticle a text complet Els camins per arribar a Bolonya: documentació, aprenentatge i CRAI\nPilar Cid Leal, Remei Perpinyà i Morera, Maria José Recoder i Sellarès\nEl nou Espai Europeu d’Educació Superior que propugna la Declaració de Bolonya i que hauria d’estar implantat a l’Espanya al 2010, provocarà canvis importants en el model d’aprenentatge universitari que coneixem. Es fa especial èmfasi en la necessitat que els estudiants aprenguin a treballar en equip i que s’habituïn a l’autoaprenentatge, perquè a la societat de la informació és impensable que qualsevol persona no hagi de seguir formant-se al llarg de la seva vida. Per impulsar la filosofia de Bolonya les universitats compten amb alguns instruments bàsics com: les biblioteques universitàries, els CRAI (Centres de Recursos per l’Aprenentatge i la Investigació), els campus virtuals, la documentació digital i els productes pensats específicament per als alumnes o per als professors i investigadors. Per a que tot sigui adequat a les necessitats de la comunitat universitària convé que estiguin pensats amb la col·laboració interdisciplinària de tots els col·lectius que participen en aquesta tasca, entre els que hem de destacar docents i bibliotecaris-documentalistes.\nArticle a text complet CÀNTIC: el catàleg d’autoritats de noms i títols de Catalunya\nImma Ferran Augé, Marta Tort Pascual\nLa comunicació que presentem té com a objectiu difondre entre els professionals de Catalunya el projecte cooperatiu Càntic, el catàleg d’autoritats de Catalunya. El 25 d’octubre de 2005 la Comissió Assessora de Catalogació, òrgan consultiu de la Biblioteca de Catalunya en matèria de catalogació, acorda crear el catàleg d’autoritats de Catalunya que ha de permetre normalitzar els punts d’accés dels catàlegs bibliogràfics, millorant la comunicació entre els diferents catàlegs i sobretot afavorint la cerca i la recuperació de la informació. Concebut en dues fases, la primera inclourà els registres de noms i títols autoritatius per a les biblioteques catalanes. L’elaboració del Càntic es realitzarà de forma cooperativa entre les biblioteques que hi participin i funcionarà en base al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya gestionat pel Consorci de Biblioteques Universitàries de Catalunya. Liderat per la Biblioteca de Catalunya, el Càntic donarà tracte especial als noms catalans ja que en pretén ser la font principal d’informació també fora de Catalunya.\nDisseny i implementació d’un sistema de gestió dels documents d’arxiu en una empresa constructora: estudi d’un cas\nEs descriu el procés de disseny i implementació d’un sistema de gestió dels documents d’arxiu en una empresa d’edificació i obra civil, i com s’han aplicat els principis i directrius definits a la norma ISO 15489, Información y documentación. Gestión de documentos, per a dur a terme l’organització de l’arxiu central. La implantació d’un sistema de gestió de documents implica la definició de la política i les estratègies d’actuació, la determinació de les responsabilitats, l’estructuració dels processos documentals i la creació d’eines de gestió de l’arxiu (quadre de classificació, calendari de conservació i accés, inventari de l’arxiu). En aquest projecte s’ha emprat la metodologia de disseny i implementació que proposa la norma ISO 15489, estructurada en vuit etapes des de la investigació de l’entorn organitzatiu i els factors ambientals fins a la revisió posterior a la implementació.\nGestió documental i arxiu en una empresa: disseny i implantació del sistema de gestió\nJosé Alberto Alonso i Beatriz Piera\nLa norma ISO 15489, Information and documentation - Records management estableix els principis generals per a la gestió dels documents a les organitzacions i proporciona una metodologia per al disseny i implementació d'un sistema documental. Aquesta norma està emparentada amb les normes de la família ISO 9000, que defineixen els requisits per a la implantació de sistemes de gestió de la qualitat i que promouen l'adopció d'un enfocament basat en processos. La gestió documental és un procés de suport transversal i orientat als clients (tant interns com externs). Per aquesta raó, els procediments de gestió documental formen part del sistema de processos d'una organització i afecten l'empresa en el seu conjunt. La norma ISO 15489 planteja la necessitat de establir polítiques i designar responsables. És fonamental que les organitzacions estableixin, documentin i mantinguin polítiques, procediments i pràctiques de gestió documental i especifiquin les atribucions de les unitats encarregades de dur a terme cada funció o activitat.\nL'aplicació de l'esquema de la «piràmide documental» per donar forma escrita a aquests procediments i directrius ens resultarà de gran utilitat, ja que ens permet concretar els elements més específics a partir d'uns principis generals. Per tal de dur a terme un programa de gestió documental que doni suport a les activitats de l'organització i compleixi amb l'entorn legal i normatiu, aquesta norma proposa un seguit de principis. A més, defineix els processos i controls documentals que s'han de tenir en compte en el disseny i implementació d'un sistema de gestió documental, ja sigui un sistema documental basat en paper, electrònic o mixt.\nLectura pública i mercat editorial: el Sistema d’Adquisició Bibliotecària, com a punt de partida\nJordi Llobet, Eva Rivera\nPresentació de l’estructura i el balanç de funcionament del Sistema d’Adquisició Bibliotecària (SAB), un projecte desenvolupat durant l’any 2005 des de l’Àrea de Biblioteques del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya en el marc del Programa de Suport a l’Edició en Català.\nEl SAB és l’expressió d’una nova línia d’ajuts al llibre en català que es basa en un procediment centralitzat d’adquisicions d’obres bàsiques destinades a cooperar en el desenvolupament de les col·leccions de les biblioteques públiques de Catalunya. L’Àrea de Biblioteques ha articulat els procediments i els circuits d’informació entre els editors i els bibliotecaris a través de dos espais: un espai de trobada on es defineixen les línies estratègiques de cooperació; i un espai virtual, a través del qual es gestionen tots els processos de treball.\nEl projecte aplega els interessos i els esforços del camp bibliotecari i del sector editorial per tal d’assolir un objectiu que comparteixen: la promoció i la difusió del llibre i de la lectura en català.\nLa norma ISO 15489, nucli dels sistemes de gestió integrats d’una organització\nEls darrers anys s’ha apostat per la convergència dels elements comuns dels diferents sistemes (qualitat, medi ambient, seguretat i salut laboral, principalment) que poden existir en una organització, en els que la documentació i la seva gestió juguen un paper clau essent el suport de gestió dels diferents sistemes, on es plasmen les formes d’operar d’una organització i s’hi troba la informació que permet el desenvolupament de tots els processos i la presa de decisions. En aquest context integrador, els sistemes de gestió documental i la norma ISO 15489 tenen un paper rellevant. Tanmateix, caldrà resoldre alguns equívocs que s’han difós i perpetuat per manca de professionals de la gestió documental en aquest àmbit, entre d’altres.\nPlanes, programas y proyectos en bibliotecas públicas: propuesta de automatización\nMoisés Reguera Campillo, Neus Montserrat Vintró\nSe adapta a las bibliotecas públicas la estructura habitual de los planes, programas y proyectos, realizándose una propuesta de automatización, a través de una base de datos relacional en Access, para su creación integrada; se ejemplifica su funcionamiento con un proyecto sobre interculturalidad, anteriormente realizado por los autores, y se desarrolla otro sobre gestión medioambiental, específicamente creado para la ocasión.\nPlanificación estratégica: propuesta de aplicación en una Unidad de Información de la Administración\nTeresa Pérez Gracia\nSe resalta la importancia de la planificación, y se analizan las características diferenciadoras de la UI. Su confección permite sistematizar y plasmar el análisis de la organización y las propuestas de mejora. Se evalua la situación actual. El análisis del entorno externo nos permite establecer las oportunidades y amenazas, mientras que el análisis interno pone en evidencia los puntos fuertes y débiles del servicio documental.\nDel cruce de las cuatro variables del DAFO (debilidades y amenazas, fortalezas y oportunidades) se derivan unas líneas estratégicas que se concretan en una serie de metas y objetivos.\nEstos objetivos concretan que se quiere conseguir, los beneficios que proporcionarán, el plazo en el que se quieren alcanzar y las acciones necesarias para lograrlos. Se incluye un resumen ejecutivo que establece la misión y visión del servicio, concreta los objetivos operativos y estratégicos, y la temporalización del mismo.\nSistema de catalogació georeferencial\nPatricia Russo Gallo, Joan Carles González González, Carme Montaner García\nEl suport digital ha entrat amb força en el món de la cartografia El mapa —majoritàriament en suport paper— ja no és exclusivament un objecte sinó també una base de dades georeferenciada, a partir de la qual és el propi usuari que decideix quins elements del mapa vol visualitzar. Descriure totes les tipologies en un sol catàleg és un dels reptes que tenen plantejades les cartoteques al segle XXI.\nLes noves eines utilitzades per a la descripció de documents, incorporen noves funcionalitats. En el cas de la cartografia, destaca la possibilitat de georeferenciar, es a dir, incloure les coordenades extremes del mapa com un element més de la descripció bibliogràfica. La utilització d’un mapa digital de base, que forma part del catàleg i que serveix de base de referència d’aquesta informació, permet fer cerques gràfiques i/o cerques combinades que s’han revelat una bona eina per a la consulta de catàlegs de cartografia en línia.\nLa Cartoteca de l’Institut Cartogràfic de Catalunya conscient del canvi substancial que viu la cartografia així com les seves eines de descripció, inicià a finals de l’any 2003 un projecte de catalogació de mapes que integri la informació bibliogràfica, la georeferenciació i la reproducció digital dels documents cartogràfics de diferents tipologies. L’objectiu és oferir un catàleg en línia que permeti diversos sistemes de cerca i també la visualització del document.El nostre objectiu és que aquesta eina arribi a ser una plataforma de relació i intercanvi d’informació entre els centres especialitzats (cartoteques, biblioteques, etc.) i els seus usuaris.\nMètodes pedagògics per a la innovació docent en l’adquisició de competències informacionals dins l’ensenyament superior\nConsol García Gómez, Marta Roca Lefler, Sílvia Sunyer Lázaro, Josep Vives i Gràcia\nL’Espai Europeu d’Ensenyament Superior (EEES)obre un nou marc docent centrat en l’aprenentatge, el paper actiu dels estudiants i, en la importància de l’adquisició de competències per desenvolupar la capacitat d’aprenentatge al llarg de la vida. És en aquest model d’aprenentatge que les biblioteques universitàries poden esdevenir un component essencial formant els estudiants en l’adquisició de competències informacionals que necessiten com per a usos docents, i en futur, com professionals.\nEl repte és doble, col·laborar en la formació dels futurs titulats però fent-ho, a més a més, a través de mètodes d’aprenentatge actiu. En els darrers anys, els bibliotecaris formadors del Servei de Biblioteques i Documentació (SBD) han estat rebent formació de l’Institut de Ciències de l’Educació (ICE) de la UPC sobre nous mètodes pedagògics: mètodes de resolució individuals i verificació en grup, coavaluació, eines tipus «webquest», aprenentatge basat en problemes (PBL), el dossier d’aprenentatge de l’estudiant, etc.\nEn aquest treball es presentaran alguns d’aquests mètodes que han estat posats a la pràctica en les activitats formatives amb reconeixement de crèdits que ofereixen les biblioteques de la UPC. Els resultats pel que fa a l’aprenentatge i al nivell de satisfacció de l’estudiant han estat excel·lents i posen de manifest que aquests mètodes d’innovació docent són molt vàlids per a garantir l’adquisició de les competències informacionals.\nXarxa de les biblioteques especialitzades de la Generalitat: reglamentació, planificació estratègica i apostes de futur\nCarme Alvira, Anna Rom, Antònia Ardanuy, Francesca Baltà, Gemma Serra, M. Lluïsa Berasategui, Mònica Ortega, Maite Cuende, Montserrat Grabulós, Marta Puig, Pilar Roqué, Fidel Bellmunt, Carme Sans, Pilar Triadó\nAquesta comunicació exposa l’organització de la xarxa de les Biblioteques Especialitzades de la Generalitat en el marc del Sistema bibliotecari de Catalunya. A partir de la publicació de l’Acord de Govern del 20 de juliol de 2004 sobre biblioteques (Acord per a la millora i modernització del Sistema Bibliotecari de Catalunya en el període 2004-07), i del document de treball Accions per l’estructuració del sistema bibliotecari de Catalunya elaborat pel CBUC l’octubre de 2004, les Biblioteques Especialitzades de la Generalitat estableixen un Document marc, aprovat per l’Assemblea General de les Biblioteques Especialitzades de la Generalitat el 6 de maig de 2005, en el qual es proposa elaborar un pla estratègic per als propers anys i un Reglament de funcionament intern. L’elaboració, aprovació i aplicació d’aquests dos documents, en l’entorn d’organismes dependents de l’Administració, és un esforç important per formar part del Sistema Bibliotecari de Catalunya i del projecte del Catàleg Unificat de Catalunya, amb els canvis i avantatges que suposarà per als usuaris, tant els actuals com els potencials, d’aquesta Xarxa. Compartir aquesta experiència en el marc de les Jornades, pot obrir línies de treball per a la constitució de noves xarxes de biblioteques especialitzades a Catalunya i dins l’estructura del sistema bibliotecari de Catalunya.