“No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” | CARLES RIBERA | Entrevista | La República\n“No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” + “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” E-mail\nEurodiputat i conseller a l’exili\nToni Comín, al Parlament Europeu. C.R..\n“No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” “No ens rendirem a canvi de la nostra llibertat” E-mail\nEspanya és l’única democràcia europea que no s’ha construït sobre la derrota del feixisme. I això té conseqüències, com el món de la justícia i Vox”\n“L’Estat és qui treu benefici de la taula de negociació, generant la percepció a Europa que el conflicte català s’està resolent”\n“De la negociació amb l’Estat, tant si s’aconsegueix un acord com si no, el moviment independentista no en pot sortir més dèbil del que hi ha entrat”\n“L’acte de Perpinyà no serà un bany de masses pel president Puigdemont”\n“No pagarem un preu polític a canvi de la llibertat. No renunciarem a l’autodeterminació de Catalunya a canvi de la nostra llibertat”\nToni Comín ens rep al seu despatx del Parlament Europeu, en una àrea de passadissos on també podem saludar Carles Puigdemont i Clara Ponsatí, ja en plena activitat parlamentària normalitzada.\nCom els han rebuts al Parlament?\nEstem tenint una acollida cordial, en molts casos millor que cordial, i de manera bastant transversal, no només amb els grups amb els quals hi ha una afinitat més òbvia, en grups en què ja teníem amics. També estem tenint una acollida molt amable de gent del grup liberal, del socialista o del popular. I un tracte exquisit per part de la presidència, que està protegint els nostres drets de manera inequívoca.\nHan començat l’activitat diplomàtica per exposar el cas català?\nSí, però l’hem de fer sense explicitar-la, perquè si no activem tota la contracampanya dels partits espanyols.\nQuina relació hi ha amb els parlamentaris espanyols?\nVol dir que si es troben pels passadissos no se saluden?\nAmb els del grup socialista sí que hi ha una relació de passadís correcta, de parlar al bar. Amb els del grup Popular, Vox i Ciutadans, no n’hi ha.\nS’ha sentit incòmode en algun moment per aquesta hostilitat?\nEn absolut, segurament s’han sentit més incòmodes ells que nosaltres, perquè en la nostra arribada van tenir una actitud poc elegant i gens respectuosa. Tant Vox, com Ciutadans com el PP. Van mostrar una mica la seva cara d’energúmens, i això també està bé, perquè la gent a Europa coneix aspectes que no coneixia d’ells.\nComplica les coses el fet que hi hagi espanyols que presideixin comissions clau, per exemple en el cas de Cs, la del seu suplicatori?\nQue presideixin comissions no vol dir que les controlin. D’altra banda, la batalla del suplicatori és una batalla amb tres fronts. Primer, cal distingir la batalla política de la batalla de la votació, la legal. Segona qüestió, la batalla legal, la de la votació, és molt difícil de guanyar, tot i que nosaltres no donem cap batalla per perduda. I, tercer, en la batalla política, aquí sí que s’està confirmant la nostra hipòtesi que és una oportunitat claríssima per obrir un debat sobre l’estat de dret a Espanya i els dèficits de la democràcia espanyola. Gràcies al suplicatori estem podent explicar el relat, cert i demostrable, que la cúpula del poder judicial espanyol no va fer la transició. A l’Estat espanyol, la transició és incompleta, hi ha instàncies que la van fer per homologar-se a una democràcia europea i hi ha instàncies que encara no l’han fet. I quan expliques això amb exemples concrets, molta més gent de la imaginable, no de les esquerres sinó del centre i de la dreta europea, o se n’adonen o corroboren allò que imaginaven.\nAixò no va d’independència?\nMés enllà de la independència, estem posant sobre la taula que Europa té un problema que es diu Espanya, un estat molt gros que no compleix els estàndards d’un estat de dret. I això permet posar en evidència una dada històrica molt important per a Europa: de tots els feixismes i règims totalitaris de dretes que hi va haver a Europa en el segle XX, l’únic que no ha estat derrotat és l’espanyol. Espanya és l’única democràcia que no s’ha construït sobre la derrota del feixisme. Nosaltres estem servint perquè Europa recordi que Espanya és l’excepció i que aquesta excepció té unes conseqüències. Vox, per exemple, és un símptoma d’aquesta excepció. Jo explico als diputats alemanys i francesos que Espanya és l’únic país on hi ha un partit feixista i constitucionalista alhora. Perquè té l’única Constitució que té restes franquistes, i per això Vox pot defensar sense contradiccions el franquisme i la Constitució.\nLa via europea és la bona per a la causa catalana?\nÉs un front necessari.\nPerò no suficient. Perquè Catalunya és a Catalunya.\nAquesta causa la podem guanyar, però s’ha de lluitar en diversos fronts alhora, cap per si mateix és suficient.\nNo estem parlant de cinquanta fronts. Són tres o quatre. Un és el front judicial internacional. Un altre, el front institucional internacional. El front de les institucions espanyoles n’és un altre, tot i que crec que és menys important del que realment és. I el front de la mobilització ciutadana, de la confrontació cívica i pacífica, de la desobediència civil, acompanyat del front de les institucions catalanes.\nEls fronts més dèbils, que coixegen més, semblen el front ciutadà i de les institucions catalanes?\nDesprés de la sentència es va demostrar que la gent hi és. Hi ha momentums en què, amb una indignació legítima, la gent es mobilitza més. Però hi ha d’haver una tensió més constant i una preparació més deliberada i rigorosa, centrada en les dificultats objectives que hi ha, financeres, psicològiques, polítiques, emocionals, materials. Hem de ser capaços de gestionar aquestes condicions.\nEl Tsunami ha estat un fracàs?\nEm costa entendre les raons que han anat guiant l’evolució del Tsunami. Quan s’ha aturat, per què? Quan s’ha reactivat, per què, amb quins objectius? Les mobilitzacions han de tenir uns objectius precisos i s’han de mantenir activades fins que aquests objectius s’aconsegueixin. Es tracta de tenir clar, més enllà dels objectius de màxims, quins són els objectius parcials que associem a cada mobilització.\nNo està una mica despistat, l’independentisme de base?\nLa gent ha de tenir clar per a quin objectiu és cada mobilització. Com l’experiència històrica demostra, les mobilitzacions es poden mantenir si s’obtenen fruits. Podem dir que hem aconseguit fer asseure a la taula el govern espanyol, perquè el sit and talk era l’objectiu del Tsunami. No sé si era aquest, l’objectiu. Jo crec que la gent no va anar a l’aeroport per això.\nAixí doncs, el sit and talk no volia dir la taula de negociació?\nSí, però jo entenia que estava associada a la fi de la repressió. I en aquest àmbit hi ha hagut pocs progressos. Llavors no sé per quina raó el Tsunami s’ha d’apagar. I si anem a una taula de negociació amb el govern espanyol, per anar-hi amb una posició de força s’haurien de donar unes condicions molt clares. La primera, que la part catalana tingui una estratègia compartida, cosa que ara no passa. I la segona, que la mobilització social estigui molt viva. Tot el que no sigui això és asseure’s a la taula en una posició de debilitat molt gran.\nQuina necessitat té l’Estat espanyol d’asseure’s a negociar si ja s’ha vist que passant el corró repressiu no passa res?\nL’Estat espanyol és qui treu, d’entrada, benefici de la taula de negociació, perquè genera la percepció a Europa que el conflicte català s’està resolent. Això és molt útil per al govern de Pedro Sánchez. La deriva autoritària d’Espanya podia ser eficaç en l’àmbit intern, però en l’internacional no era gens popular. La taula li serveix per restaurar la seva reputació.\nI per a Catalunya el resultat continua sent zero.\nUna de les parts ja està cobrant beneficis sense ni tan sols haver-se assegut a la taula. Perquè la gent a Europa et diu: “Que bé! El conflicte català s’està resolent!”, tot i que nosaltres sabem perfectament que no s’està resolent res. Però et diuen: “Home, si els independentistes heu investit Pedro Sánchez deu ser que s’està resolent el problema. I si a sobre feu una taula de negociació, és que això ja està encarrilat.” S’ha aconseguit crear el miratge que això és la negociació política que resoldrà el conflicte. Des del punt de vista català, és un problema molt gros.\nI què cal fer?\nPer asseure’s en una taula de negociació, cal fer-ho amb molta intel·ligència, perquè si no generes una mena d’inèrcia natural en què cal arribar a un acord tant sí com no. No ens aixecarem fins que aconseguim un acord. Es genera una narrativa que cal aconseguir un acord a qualsevol preu. I hem de ser molt clars en això: per a l’independentisme no és vàlid qualsevol acord. Hem de dir abans d’entrar que tenim tot el dret del món a posar les nostres línies vermelles.\nQuines línies vermelles?\nUn acord que ens permeti avançar de manera demostrable, encara que sigui parcialment, cap a l’autodeterminació i cap a l’amnistia. Un acord que no ens acosti a l’autodeterminació i a la fi de la repressió no és un acord vàlid. I una altra cosa imprescindible és que d’aquesta negociació, tant si s’aconsegueix un acord com si no, el moviment independentista en surti més fort i no pas més dèbil que quan hi ha entrat. Seria un mal negoci que aquesta taula, independentment que acabi en acord o no, ens debiliti.\nLa negociació té la dificultat afegida que hi ha d’haver unes eleccions pel mig. Això pot ajudar a refermar la posició catalana, o ho pot complicar?\nLes eleccions són una oportunitat de regenerar i clarificar la situació. Han de servir perquè aquesta vegada cada opció independentista expliqui més clarament quin és el seu full de ruta. I que la gent triï amb més coneixement de causa. I que serveixi per identificar on està l’hegemonia independentista. Aquestes eleccions eren inevitables. No es pot continuar fent veure que no passa res, sostenint l’insostenible.\nPerò ajudaran a establir una unitat estratègica negociadora, o ho complicaran tot encara més?\nDe moment, el tema de les eleccions ha servit per impedir que ens dediquem al que ens hauríem de dedicar, que és construir una estratègia unitària. El que s’està fent és centrar els partits independentistes en la batalla per l’hegemonia que, com he dit des del primer dia que vaig arribar a l’exili, és el gran error de l’independentisme. S’ha prioritzat el debat per l’hegemonia en un moment en què tocava prioritzar la confrontació amb l’Estat.\nTé algun sentit una taula de negociació amb l’Estat abans de les eleccions? Amb una part on no se sap qui mana, on no hi hagi un interlocutor vàlid i validat, de què serveix negociar?\nL’interlocutor no necessàriament ha de ser plural, si hi ha una estratègia comuna, amb pressió al carrer, per saber què es va a negociar a aquella taula. Si no es donen aquestes condicions, i amb una figura neutral internacional que pugui fer de notari, no servirà per a res.\nDes de l’exili vostès temen que els acords de la taula referents a la repressió se centrin a resoldre el tema de la presó i n’excloguin els exiliats?\nNosaltres no vam venir aquí a buscar beneficis personals, vam venir aquí a combatre, a seguir el combat, perquè ens semblava una obligació després de la DUI. Per tant, qualsevol mesura que serveixi per alliberar els presos jo l’aplaudiré. Qualsevol progrés cap a la llibertat dels presos ens semblarà bé.\nEncara que això no signifiqui cap avenç per als que estan a l’exili?\nSi anem a una taula de negociació hi anem per intentar guanyar la batalla del respecte al dret a l’autodeterminació de Catalunya. Si algú vol plantejar la taula com una manera d’obtenir la llibertat d’una part dels represaliats, sempre ens n’alegrarem, però el que no farem nosaltres és pagar un preu polític a canvi de la llibertat. No renunciarem a l’autodeterminació de Catalunya a canvi de la nostra llibertat. L’Estat segurament intentarà plantejar la negociació amb l’estratègia de rendició a canvi de presos. Ha posat de manera indirecta sobre la taula una reforma del delicte de sedició. Si això ha de servir perquè els nostres companys, que hem de recordar clarament que són innocents, tornin abans a casa, no serem nosaltres qui hi anirem en contra. Però el que no acceptem personalment és que el fruit d’aquesta taula pugui ser la fi de la repressió a canvi de renunciar a la independència. També et diré una cosa. Les taules de negociació que han tingut èxit al món no han començat amb escenificacions públiques, sinó amb negociacions prèvies que han desembocat en l’anunci de la creació de la taula quan la cosa ja estava madura.\nVol dir que hi està havent negociacions discretes?\nEntenc que no és el cas, per això dic que estem fent les coses d’una manera una mica estranyes. Crec que pot acabar sent una operació de màrqueting de la qual traurà benefici només una de les parts. Hem de vigilar, insisteixo, que no ens acabi debilitant.\nDissabte vinent a Perpinyà hi haurà una altra demostració de força. L’acte l’organitza el Consell per la República. Hi ha qui diu que serà un acte de JuntsxCat o un bany de masses del president Puigdemont.\nEl Consell en aquests moments és la taula més transversal que hi ha a l’independentisme. És més transversal que el govern. I és una taula bastant ben avinguda. Tot el que ha fet el Consell ho ha fet amb voluntat de transversalitat. Ara bé, cal tenir en compte que l’acte de Perpinyà té un argument, que és celebrar el retorn a terres catalanes del govern que es va haver d’exiliar. Per desgràcia, només podem tornar els que som eurodiputats. Aquest acte no és un bany de masses per al president Puigdemont. D’entrada, hi serem també la consellera Ponsatí i jo mateix. Hi serem tots tres. Entenem que és complicat, però si vinguessin les exiliades de Suïssa seria el mateix, tindrien el mateix rol que tindrem nosaltres en aquest acte. També volem que aquest acte sigui un moment de reconeixement a la gent que està patint la repressió i, per tant, ha d’estar protagonitzat no només per nosaltres, que estarem allà físicament, sinó també pels presos, pels exiliats que no hi seran, pels represaliats, per la gent que ha estat a la presó, per la gent dels CDR, per la gent de les mobilitzacions de després de la sentència del 14 d’octubre i per tots els joves que han passat dies a la presó. I la manera de fer-ho és venint a Catalunya sense risc de ser detinguts. I denunciar la repressió que segueix molt viva. Seguim tenint presos i exiliades que no poden trepitjar la Catalunya Nord sense córrer riscos. Per tant, no serà un bany de masses de Puigdemont. També serà un dia per reconèixer i agrair a la Catalunya del Nord tot el que està fent els últims anys. L’1-O no s’hauria fet sense ells, hi està havent una revifada del catalanisme molt forta i els lligams fraterns s’estan veient més que mai.\nHi ha hagut alguna dimissió al Consell de la República, justament a la Catalunya Nord.\nEstic molt agraït a tots els companys que estan treballant de manera desinteressada i molt compromesa per tirar endavant aquesta delegació, que va ser iniciativa seva. El Consell ho va veure molt clar. Jo vaig ser el primer que va insistir que tota l’estructura del Consell fora del Principat l’havíem de començar allà. Avui tenim peticions per fer-ho a les Illes, al País Valencià… A més, a poc a poc hem d’anar construint tota la nostra xarxa internacional més enllà dels Països Catalans. Vam acollir la proposta de la Catalunya Nord de manera entusiasta, i agraeixo la feina a gent com en Josep Bonet, que ara n’és el president, a Joan-Lluís Lluís i a tota la gent que hi està participant.\nEl Consell per la República va néixer com un projecte molt ambiciós, però encara no té prou suport de la ciutadania. No s’ha explicat bé? Per què el suport popular no passa dels 90.000 inscrits actuals?\nSi es mira des del punt de vista de les inscripcions, 90.000 persones pagant una quota representen la segona entitat més gran que tenim avui en l’àmbit independentista, tot i que no és una entitat, és una institució. Però mirant les persones inscrites, és la segona més gran i només amb un any de vida. Si el que ens preocupa és la xifra d’inscrits, jo poso en valor que ens estem acostant a la ratlla dels 100.000 inscrits en un lapse de temps relativament ràpid. No hi ha cap altra organització que hagi obtingut tant suport en tan poc temps. Crec que el Consell està fent el procés que jo creia que faria.\nQuin procés és?\nÉs una planta que neix d’una llavor que es diu 1 d’octubre. El Consell té una llavor molt sòlida, molt poderosa. Aquesta és la principal garantia que té el Consell com a projecte. I d’aquesta llavor, continuant amb la metàfora botànica, en neix una planta que pot acabar esdevenint un arbre molt fort. Preveia que el creixement seria molt ràpid, o progressiu? Jo preveia progressiu. El que ens dona la mesura és comparar si respecte del trimestre anterior estem més forts políticament, més avançats en termes de definició del projecte tècnic, del projecte polític. I en l’últim any, el Consell no ha parat d’avançar. És una planta modesta que es va fent gran al ritme previst.\nNo és molt lent, el ritme previst?\nÉs veritat que a mi m’agradaria anar més ràpid. Segur. Però també és veritat que disposem de l’estructura tècnica de què disposem. Tinguem en compte diverses coses. Una, fa un any i mig, fins i tot es posava en dubte que el Consell acabés existint. Ara això ningú no ho discuteix. Fa mig any, molta gent posava en dubte que es poguessin superar els tres dígits. Ara estem a la frontera dels tres dígits, dels 100.000 inscrits. Fa tres mesos encara no es coneixia el pla de govern del Consell. Ara és un document públic, publicat i pedagògic que serveix per contestar a la pregunta que durant molt temps ha fet la gent: “Què fa el Consell?” Els primers mesos vam haver de donar una resposta a la pregunta “què és el Consell”?\nPer a qui no ho tingui clar, què és?\nÉs la institució republicana. Tenim institucions, però són autonòmiques, i quan intenten actuar en clau republicana, o bé les suspenen, o bé les mateixes institucions, el Parlament i el govern, no s’atreveixen a avançar per l’amenaça de la repressió. Tenim entitats republicanes, però són privades. Per tant, hi havia un forat institucional després de l’1-O, si ens en creiem el mandat. D’acord, no és un mandat efectiu, jurídic, però és un mandat polític.\nI la resposta a “què fa”?\nTreballar per fer efectiu el mandat de l’1 d’octubre. Que esdevingui un mandat jurídic. Com? Pla de govern. És el document que tenim. Ara començarem a desplegar els projectes que es preveuen. Per tant, la planta va creixent. Després de Perpinyà posarem en marxa el primer procés participatiu.\nSobre que anirà el procés participatiu?\nSobre el pla de govern. Als gairebé 100.000 inscrits els direm: us posem sobre la taula el full de ruta i volem saber el vostre punt de vista. També serà la manera que la gent conegui millor el pla de govern.\nEl maig del 2018 li vaig fer una entrevista en què li acabava preguntant com s’imaginava al cap de deu anys. La resposta va ser aquesta: “Espero poder passejar-me pel país veient acabades algunes de les reformes que vam començar a impulsar des del Departament de Salut ara fa dos anys i que estan a mitges, algunes de les quals necessiten més temps. I vull pensar que d’aquí a deu anys la República serà una realitat. Que, per tant, haurem tornat, entre altres motius, perquè ja haurem aconseguit que hi hagi la República, que és bona per a tots. Que és bona per als que la volen i també per als que avui no la volen. I això és la nostra tranquil·litat, saber que és un projecte que beneficia tots els catalans. Que la nostra tornada sigui un símbol de la nostra victòria, de la victòria dels republicans. Perquè és una victòria del país. Jo vull posar la nostra tornada al servei d’aquest esclat d’alegria col·lectiva. De dir que hem guanyat i farem un país millor.” D’aquests deu anys, ja n’han passat gairebé dos. Com es veu d’aquí a vuit anys?\nEm ratifico en la resposta, paraula per paraula.\nacció i reflexió\nToni Comín i Oliveres (Barcelona, 1971) és un home d’acció, com demostra la seva incansable batalla des de l’exili pels drets polítics i l’autodeterminació de Catalunya, però també un polític que posa negre sobre blanc reflexions a la realitat que li ha tocat viure. Els lectors de La República fa més d’un any que poden llegir en lliuraments quinzenals les “Cartes des del cor d’Europa” en què Comín reflexiona sobre el cas català en el marc internacional, una sèrie que va començar l’octubre del 2018 amb un escrit amb títol premonitori, El cas català: allà on Europa es juga l’ànima, i que està previst que arribi a la trentena d’articles aquest proper mes de març.\nL’ACTE DE PERPINYÀ\nCom es presenta l’acte de Perpinyà?\nÉs un repte molt gran en l’àmbit logístic. Per a Perpinyà, acollir un nombre de gent tan gran és complicat. Com explica el president Puigdemont, des de la retirada de l’any 39, per Perpinyà segurament no hi havia passat tanta gent un\nLa capacitat de mobilització és alta.\nMolt. Per a nosaltres aquest acte té una motivació molt personal. Ens permetrà retrobar gent a qui per circumstàncies personals els és difícil agafar un avió i venir a Brussel·les, persones estimades que no hem pogut veure durant dos anys. D’altra banda, la gent ho està entenent com una anticipació del que algun dia serà el nostre retorn al Principat. L’objectiu de l’Estat espanyol era tancar-nos a la presó i, si no podia ser, neutralitzar-nos políticament a l’exili. Aquest acte serà el contrari. No només no estem políticament morts, sinó que estem més vius que mai. La prova d’això és que som eurodiputats, que tenim immunitat, que podem circular per Europa. També és una manera d’explicar a l’Estat que ells han perdut i nosaltres hem guanyat.\nLa República 22-02-2020, Pàgina 10


El Govern no té intenció de retirar la llei turística i demana «esforç» als grups per arribar a acords\nLa portaveu del Govern, Pilar Costa, ha declarat aquest divendres que l'executiu no té intenció de retirar la llei que regularà el lloguer turístic i ha demanat un «esforç» als grups parlamentaris perquè arribin a un acord.\nAixí s'ha expressat Costa durant la roda de premsa posterior al Consell de Govern en resposta a una pregunta dels mitjans sobre la falta de suports parlamentaris per aprovar el text aquest juliol. Costa ha defensat que aquesta llei és «necessària» per regular aquesta activitat a les Illes i ha confiat que els grups parlamentaris «negocien en les ponències fins al darrer moment perquè pugui haver-hi el màxim acord possible».\nLa portaveu ha admès que Podem -un dels partits que donen suport al Govern- no ha garantit el seu vot però espera que pugui canviar d'opinió per a la votació definitiva. Costa també ha reconegut que «no hi haurà acord al 100 %» però ha desitjat que s'intenti consensuar a«l màxim »la nova regulació. Així mateix, ha fet una «crida a la responsabilitat» als grups parlamentaris.


AVÍS LEGAL | sombici\nSomBici us dóna la benvinguda\nUtilitzar els serveis de SomBici significa que estàs d’acord amb les condicions detallades a continuació. Queda reservat el dret de SomBici a canviar, modificar, afegir o suprimir qualsevol part d’aquest document les actualitzacions del qual o revisions queden reflectides en la data que s’indica al final del mateix.\nSi us plau, llegeix detingudament aquest document abans d’utilitzar el lloc Web de SomBici o accedir als seus serveis relacionats.\nSomBici és una SCCL, Societat Cooperativa Catalana Limitada, considerada d’iniciativa social i sense finalitat de lucre.\nCarrer Eusebi Güell, 93 baixos 2ª\n08830 – SANT BOI DE LLOBREGAT (el Baix Llobregat-Catalunya-España)\nNIF UE: ESF66395302\nSol·licitada la inscripció al registre de cooperatives de la Generalitat de Catalunya el 31/10/14.\nDes d’aquest moment sempre que s’esmenti SomBici i les seves marques o productes, s’entendrà que les obligacions legals corresponen a SomBici, SCCL.\nAquest lloc Web està adaptat a la Llei Orgànica 15/1999, de Protecció de Dades de Caràcter Personal de l’Estat Español. Qualsevol informació o dada personal remesa per l’usuari podrà quedar incorporat als sistemes d’informació de SomBici.\nLa informació només s’utilitzarà per aquelles finalitats especificades en els formularis d’enviament de dades i/o per mantenir informat a l’usuari de les activitats de la cooperativa i de les novetats que siguin del seu interès. Aquests formularis incorporen les exigències establertes per l’esmentada Llei Orgànica 15/1999 i en el reglament de desplegament segons Reial Decret 1720/2007, de 21 de desembre.\nPart de la informació personal sol·licitada des del formulari de reserves i mitjançant el formulari que tots els participants de qualsevol sortida han d’emplenar i signar obligatòriament abans d’iniciar el trajecte ve demanada per la companyia d’assegurances amb la qual SomBici té contractada, voluntàriament, la pòlissa d’assegurança col·lectiva d’accidents personals. Per aquest motiu, SomBici resta obligada a mantenir un registre anual dels assegurats que serà destruït i iniciat de nou un cop renovada la pòlissa anual. Només en cas d’accident, SomBici podrà estar obligada a facilitar a la companyia d’assegurances les dades personals que tindrà en custòdia per tal de verificar la identitat de la persona assegurada i així facilitar l’accés a les prestacions i cobertures que hi pertoquin.\nMitjançant la indicació de les seves dades, i de conformitat amb allò que s’estableix a l’article 6 de la L.O.P.D., vostè estarà atorgant consentiment inequívoc a SomBici per que procedeixi, en compliment de les finalitats esmentades en cada cas, a l’accés i tractament de les dades personals facilitades.\nSomBici treballa per garantir la protecció de la seva intimitat a Internet. Per aquest motiu s’ha elaborat una política de confidencialitat que regula l’ús de la informació personal facilitada. La nostra política de privacitat està subjecta a actualitzacions sense previ avís pel que recomanem consultar la nostra normativa amb regularitat.\nEn qualsevol moment vostè podrà exercitar els drets d’accés, rectificació, oposició i, si escau, cancel·lació, comunicant-ho per escrit amb indicació de les seves dades a SomBici al domicili anteriorment esmentat.\nSomBici es responsabilitza de la protecció de totes les dades personals facilitades voluntàriament o rebudes durant els processos de dipòsits monetaris a compte, pre-compra, compra, facturació i cobrament dels serveis. Per dades personals entenem nom, adreça o qualsevol altra informació personal facilitada. SomBici garanteix que les dades facilitades per les persones no seran compartides amb particulars o empreses.\nTotes les pàgines que apareixen al web de SomBici estan subjectes a drets de propietat intel·lectual i industrial de la pròpia SomBici o de tercers titulars de les mateixes. Això inclou la idea, redacció, disseny, estructura i programació dels continguts elaborats directament pel personal de SomBici.\nLes imatges, vídeos i altres materials que apareixen al web formen part de les activitats de SomBici i/o de treballs realitzats per a clients que han autoritzat el seu ús en el lloc web i han estat produïdes per la pròpia empresa i/o pels seus socis, empleats o col·laboradors. Els noms i marques d’empreses o institucions que figuren al web pertanyen als seus diferents propietaris i apareixen al web com a referències de clients i/o proveïdors de SomBici i dels seus socis.\nTots els elements que apareixen al web de SomBici (textos, imatges, gràfics…) estan subjectes també a drets de propietat intel·lectual i industrial de la pròpia SomBici o de tercers titulars dels mateixos.\nNo està permès publicar els continguts del web de SomBici en altres webs, siguin particulars o comercials, ni la seva inclusió en publicacions i la seva comunicació pública fora del web de SomBici si no es té el consentiment per escrit de SomBici, SCCL.\nEl nom SomBici, el seu lema “Llobregat – Delta” i els seus grafismes són marques propietat de SomBici, SCCL.\nL'usuari es compromet a fer un ús correcte de tots els continguts i serveis del web i no modificarà ni danyarà, de cap manera, les dades, els programes o els documents del web, ni hi introduirà cap mena de dispositiu lògic o seqüència de caràcters que pugui afectar el sistema informàtic del web, inclosos els mitjans de protecció i de seguretat.\nSomBici no es fa responsable dels possibles danys o perjudicis deguts a interferències, omissions, interrupcions, virus informàtics, avaries o desconnexions d'aquest sistema electrònic, motivats per causes no imputables a SomBici. Tampoc no es fa càrrec dels retards o blocatges deguts a deficiències o sobrecàrrega de línies telefòniques o a sobrecàrrega del sistema d'accés a internet o dels altres sistemes electrònics, ni dels danys causats per tercers amb intromissions il·legítimes fora del control de SomBici.\nSomBici declina tota responsabilitat sobre el contingut de pàgines externes, propietat de tercers, accessibles amb enllaços facilitats per la seva web. Tampoc no serà responsable de cap error, irregularitat o inexactitud dels continguts publicitaris que apareixen a la seva web: aquesta responsabilitat pertany únicament als anunciants o patrocinadors.\nL'usuari es compromet a fer servir adequadament els continguts i serveis. En el cas de fòrums i xats, els participants accepten els principis de no-incitació a la violència i de no-discriminació per raó de sexe, edat, religió, origen nacional, discapacitat o orientació sexual i s'han d'abstenir d'insultar o d'emprar un llenguatge ofensiu.\nSomBici no assumeix cap responsabilitat derivada, o que se'n pogués derivar, de la utilització que els usuaris facin de les informacions i continguts d'aquesta pàgina web.\nSobre la suspensió del Web\nSomBici es reserva el dret de suspendre temporalment, i sense necessitat de previ avís, l’accessibilitat de les seves Pàgines Web en raó de l’eventual necessitat d’efectuar operacions de manteniment, reparació, actualització o millora de les mateixes.\nSant Boi de Llobregat, 1 de novembre de 2014


Sense sortir de casa: parlam amb diverses ciutadanes de Manacor sobre l’inici del confinament - CENT PER CENT\nSense sortir de casa: parlam amb diverses ciutadanes de Manacor sobre l’inici del confinament\nCom vivim el confinament? Quines sensacions ens crea i que és allò que més enyoram? La gent el compleix o ens ho prenem a la lleugera? Continuam treballant des de casa? Tenim rutines establertes? Què ens preocupa més, de tot el que vindrà en haver acabat el confinament? Tot plegat ho comentam amb diverses persones perquè ens expliquin com porten l’aillament social, la clausura a l’habitatge, les noves rutines i el teletreball.\n“Els primers dies no m’ho acabava de creure, sembla una pel·lícula”\nAina Panyella, estudiant de batxillerat a Porto Cristo explica que “els primers dies no m’ho acabava de creure, sembla una pel·lícula” i el fet de no poder tornar a veure els amics o no anar a l’Institut l’angoixava. Diu que els primers dies, la gent no creia “sobretot els joves però ara ja sí”. En el seu dia a dia Aina explica que combina l’estudi amb les tasques de casa, escolta molta música i mira sèries o pel·lícules i també s’ha proposat fer exercici físic els capvespres. També toca la guitarra o l’ukulele i intenta mantenir el contacte amb les amigues a través d’Skype i els vespres fan jocs de taula en família. Finalment, explica que li fa una mica de por la situació i espera que no hagin de perdre massa classes i que no acurcin les vacances d’estiu però que ara “el més important és la salut de tothom”.\n“Sense deixar de banda el que està passant, intent ser positiu”\nMiquel Sansó treballa en el món del màrqueting digital i continua la seva feina des de casa. “Faig feina al matí i l’horabaixa intent centrar-me amb altres activitats, lectura, pel·lícules i activitats esportives” diu Sansó que explica també que ha recuperat el contacte amb amics amb qui feia temps que no xerrava. “Visc el confinament de manera escèptica, sense saber cap on prendre tot. Pens que tot plegat és molt més gran del que ens mostren els mitjans” afirma Sansó. Tot i així, explica que “sense deixar de banda el que està passant, intent ser positiu i establir nous hàbits que pugui mantenir un cop s’hagi acabat el confinament. “Enyor el contacte social amb la gent, fer esport a l’exterior i anar a prendre un bany o passejar per la natura” diu Sansó que també explica que la qüestió econòmica el preocupa perquè creu que s’arrossegarà a mitjà i llarg termini.\n“Sent angoixa per pensar que hi ha dones confinades amb els seus maltractadors”\n“En qualque moment ho visc com quelcom irreal però també amb una gran responsabilitat social i cívica per no contagiar i no contagiar-me” diu Antònia Matamales, ja que afirma que està en un grup de risc. A més, explica que la sensació més dura és haver perdut el contacte diari amb la seva família i amistats. Matamalas diu que “sent angoixa per pensar que hi ha dones confinades amb els seus maltractadors, també pens en les prostitutes i les persones refugiades, ja que malgrat tot seguim rebent notícies penoses des de Lesbos”. D’altra banda, parla d’una sensació d’agraïment cap a les persones que fan feina “de neteja, sanitaris o als supermercats” així com a les persones que s’han ofert a ajudar-la en el dia a dia. Matamales explica que segueix una rutina d’exercici, lectura, pel·lícules, notícies i contacte amb les amistats.\n“La crisi s’intenta resoldre pensant més en l’Ibex35 que no en la salut de les persones”\nCarles Juan fa feina d’informàtic i ja està acostumat a teletreballar. Ell ha mantingut la jornada laboral de vuit hores però sí “el temps lliure que tenc, que és el que dedicava a l’oci i a l’esport no el puc tenir i aquests moments són més complicats passar-los a casa” diu Juan. A més, explica que el que més enyora és el contacte humà, “ poder fer el cafè amb una conversa, la cervesa amb els amics o la sobretaula amb la família”. D’altra banda, explica que està preocupat per la situació econòmica: “No tant a nivell personal, que també es veurà ressentida, sinó a nivell global. La crisi s’intenta resoldre pensant més en l’Ibex35 que no en la salut de les persones. Veiem com es faciliten els ERO i ERTO. A més, la crisi d’habitatge que patim es veurà agreujada sense mesures efectives en contra dels desnonaments. “El que està clar és que la sortida a aquesta crisi, com hem comprovat amb la del 2008, s’intentarà fer per la via neoliberal. Dependrà de nosaltres també com ho encarem”.\n“Enyor la vida social més enllà de la pantalla del mòbil”\nMarina Padilla actualment està a l’atur i prepara oposicions però afirma que aquesta situació ha fet que no rendeixi de la mateixa manera a l’hora de concentrar-se. “Si abans matí i tarda era a la biblioteca ara sempre trob millors coses a fer” diu Padilla. A més, explica que és complicat no sortir de casa i mantenir el confinament sobretot quan la seva parella, amb qui comparteix pis, ha de sortir per treballar. “Tot i que ell va alerta estic igualment exposada a contagiar-me”. Així mateix és conscient que “la cosa va de reduir contactes amb altres persones i això fa la majoria de gent, almanco del meu redol”. D’altra banda, explica que no segueix una rutina horària perquè creu que probablement no la compliria però sí que procura estudiar el matí i el capvespre i cuinar. “Per sort puc sortir a treure el ca i em pega una mica l’aire”. Padilla afirma que “enyor la vida social més enllà de la pantalla del mòbil i no tenir la sensació de rebre constantment notícies alarmants”.\n“Estic esperançada perquè sé que és per una bona causa”\nCatalina T. Gayà és professora i està teletreballant, Ara amb les avaluacions a tocar afirma que té contacte amb la resta del professorat a través d’aplicacions electròniques. Així mateix, Gayà explica que viu el confinament amb molta paciència però també diu que “estic esperançada perquè sé que és per una bona causa” i té esperances que la situació no s’allargui massa més dels quinze dies inicials que es van proposar. Gayà explica que els avantatges del confinament són que no s’ha d’aixecar tant de matí, pot berenar asseguda, té temps de fer feines de la casa i també llegeix molt. Així i tot, enyora molt poder sortir i veure les seves amistats. D’altra banda, pel que fa a la qüestió econòmica, diu que la preocupa, no tant a nivell personal però sí a escala global “sobretot pels autònoms i els petits empresaris i també per la part del turisme perquè, hi visquis o no, a tothom li toca de ben a prop” afirma Gayà.\n“Estam aprenent molt de les noves tecnologies”\nJoana Maria Ramis és mestra a Sa Torre i explica que ara per ara se sent tranquil·la amb el confinament: “Si tenc la necesitat d’anar a comprar, em fa més respecte per la presència policial que no pel contagi, ja que per tot s’han posat en marxa les mesures proposades pel govern”. D’altra banda afirma que continua treballant i que “estam aprenent molt de les noves tecnologies: fem la feina des de casa, a través del drive” i també intenta marcar unes rutines:“ faig feina des de casa, cuin més i faig entraments en línia”. A més, explica que també “faig videoconferències amb la gent que enyor i no pot tenir contacte directe, cosa que abans no feia”. Finalment Ramis explica que creu que hi haurà una recessió econòmica però “esper que ens ajudin a solucionar-ho una mica”.\nPosam el punt de mira sobre els controls sanitaris que el Govern de les Illes Balears va disposar a ports i aeroports dies abans de l'inici de les festes de…\nEl producte local, en expansió\nFotografia de portada: La Nave Nodriza Varen començar enfocats només en la producció del producte propi l’any 2010 i poc temps després obriren el primer establiment de distribució a Porreres.…\nMateu Marcé preveu ampliació de places i nous horaris per a les escoletes públiques de 0-3 anys, mentre Amanda Fernández lamenta que Manacor reclama pocs ajuts per a escolarització en…\nprevious post: El grip del 1918 a Manacor\nnext post: “El Llenguado m’ha ajudat a descobrir que el català és una llengua molt rica i a vegades no ens n’adonem”


La revista Newsweek inclou l'Hospital de Sant Joan de Déu de Manresa entre els cent millors d'Espanya - Regió7\nLa revista Newsweek inclou l'Hospital de Sant Joan de Déu de Manresa entre els cent millors d'Espanya\nLa publicació nord-americana situa el centre en la 73a posició en un cens de 700 hospitals\nREDACCÍÓ | MANRESA\n22·04·21 | 12:17\nImatge d'atenció a l'Hospital Sant Joan de Déu, d'Althaia, a Manresa Arxiu Particular\nL’Hospital de Sant Joan de Déu de Manresa ha estat inclòs en la llista dels cent millors hospitals d’Espanya, segons un rànquing elaborat per la prestigiosa revista Newsweek en col·laboració amb Statista.\nEl centre ha estat reconegut en la 73a posició en un cens de 700 hospitals d’arreu de l'Estat. La bona valoració arriba després de més d’un any en què els professionals de la Fundació Althaia han hagut de fer un esforç sense precedents per atendre a tots els seus pacients, compaginant l’atenció habitual amb tota l’activitat que ha generat la pandèmia de la covid-19, que ha tingut una alta incidència a les comarques de referència de l’hospital manresà.\nAquest reconeixement arriba després que a finals d’any la Fundació Althaia fos guardonada en la segona edició dels Premis BSH - Best Spanish Hospitals Awards®, que reconeixen l’excel·lència hospitalària a través de més de 250 indicadors d’eficiència, adequació i qualitat assistencial.\nEn concret, la institució va rebre la distinció de millor hospital espanyol de referència en la categoria anomenada ‘Categories diagnòstiques de la dona’. Els factors que més van influir a l’hora de premiar Althaia van ser els bons resultats en la cirurgia sense ingrés, en baixes taxes de complicacions intrahospitalàries, reingressos urgents, mortalitat, o l’estada mitjana, en bons resultats en els indicadors de qualitat d’atenció als parts, neoplàsies de mama i úter i altra patologia genital femenina.\nL’aposta d’Althaia per la qualitat també va quedar recentment palesa amb l’assoliment del reconeixement del segell EFQM 400+, una distinció internacional que posa en valor la qualitat dels serveis que ofereix la institució i la feina ben feta dels seus professionals.\nEl segell EFQM és un reconeixement que concedeix el Club Excel·lència en Gestió com a representant oficial a l’Estat espanyol de la Fundació Europea per la Gestió de Qualitat (EFQM). A Catalunya només una quinzena d’organitzacions tenen aquest reconeixement, de les quals 7 són de l’àmbit sanitari.\n1 Programa doble L'univers en miniatura de No-No\n2 Com robar un país\n3 Els guardians de la nit -Kimetsu no Yaiba- La pel·lícula: El tren infinit\n4 Zog i els doctors voladors, i altres contes sobre l'afecte i la cura\n5 L'arbre de les cireres


Doctora, em fa mal la llengua – Xalandria\nQue un fet com aquest generi polèmica és un altre exemple ben clar de l’existència d’un conflicte lingüístic i, en conseqüència, d’una situació de minorització de la llengua catalana. És evident que, en un context de normalitat, ningú no trobaria estrany que a un treballador de l’administració pública se li demanàs que fos competent en les diferents llengües oficials del lloc on ha de desenvolupar la seva professió. Però, la nostra llengua, no només no es troba normalitzada al seu territori sinó que qualsevol passa que s’intenta fer per revertir aquesta situació troba tot tipus d’impediments, començant per un marc legal que no hi ajuda gens, com tampoc no ho fa que algunes opcions polítiques es dediquin a convertir aquest tema en una arma electoral, destinada a crear un estat de crispació social d’on intenten pouar vots. Que haver de conèixer la llengua catalana sigui un requisit per poder treballar a la sanitat pública illenca segui causa de polèmiques és un efecte col·lateral dels intents de recuperar part del terreny perdut en matèria lingüística durant la passada legislatura, el quadrienni ominós, quan els governants autonòmics van retallar tot el que van poder les polítiques favorables al català. Encara pagam les conseqüències d’un període tan nefast.\nMalauradament, per molt avesats que puguem estar als xous dels bombers piròmans de torn, la situació no deixa de ser sorprenent, perquè allò que es discuteix en aquesta ocasió és (com tantes vegades) tan senzill i tan lògic, que sobta que alguns n’intentin fer un cavall de batalla, de tot plegat. Fins i tot, i açò és lamentable, la regulació dels requisits lingüístics dels treballadors del sector sanitari han generat una discussió interna entre les forces polítiques que, es suposa, són favorables a la normalització del català. Esperpèntic. I tot per un afer que no deixa de ser res més que un tràmit administratiu, una actuació amb què no es fa res més que fer complir el marc legal vigent, allò que marca l’Estatut d’Autonomia i la Llei de Normalització Lingüística, les quals, evidentment, s’adiuen amb el marc de referència, la Constitució, que posa les bases a partir de les quals es poden legislar els usos lingüístics dins de les fronteres de l’estat.\nEn primer lloc, l’Estatut, a l’article 4, marca l’oficialitat autonòmica de la llengua catalana (al costat de la castellana, que ho és de tot l’estat). També, cita el dret que tots els ciutadans de les illes tenen de conèixer-la i d’emprar-la (sense que puguin ésser discriminats per açò) i, finalment, estableix que «les institucions de les Illes Balears garantiran l’ús normal i oficial dels dos idiomes, prendran les mesures necessàries per assegurar-ne el coneixement i crearan les condicions que permetin arribar a la igualtat plena de les dues llengües quant als drets dels ciutadans de les Illes Balears». D’aquí en deriven, en tant que «mesures necessàries», les que regula la Llei de Normalització Lingüística, a l’article 8 de la qual podem llegir que «els ciutadans tenen dret d’usar la llengua catalana, oralment o per escrit, en les seves relacions amb l’administració pública a l’àmbit territorial de la comunitat autònoma.» Sembla clar i lògic que a la llei es prioritzin els drets dels administrats, perquè les institucions estan al seu servei (de fet, n’emanen). Així, en el cas concret que ens ocupa, s’entén que el sistema sanitari públic ha de fer possible a la gent que decideixi expressar-se en català, per exemple davant del metge, que ho pugui fer amb les mateixes condicions de què gaudeix qui decideixi fer-ho en castellà.\nPer açò, sembla lògic que, per poder garantir els drets lingüístics dels usuaris, es demani com a requisit per fer feina en la sanitat pública (que és administració autonòmica) un certificat de la competència lingüística en les dues llengües oficials de la comunitat. Alerta: no només en català. Per poder treballar en qualsevol administració de l’estat, cal saber obligatòriament la llengua castellana. Per dir-ho emprant els mots d’aquells que són contraris a la normalització, el coneixement del castellà és una imposició. Açò vol dir que, per no saber la llengua de Cervantes, alguns molt bons professionals (nord-americans, suecs, noruecs, russos…) no podran fer feina mai aquí, no només a les Illes sinó a la resta de l’estat, culpa de l’obsessió impositiva del castellà.\nM’explic. Com que en presentar-se a un concurs públic per poder treballar a l’administració autonòmica només es demana la certificació de coneixements de català, més d’un obvia que saber castellà també és un requisit, i no pas un mèrit, per poder fer-hi feina. Aquí cal recordar que, per accedir a aquests llocs de feina, cal tenir la nacionalitat espanyola. I, per molt estrany que pugui semblar, la Constitució, en el seu article tercer, considera una obligació de tots els súbdits de la corona el coneixement de la llengua castellana («Tots els espanyols tenen el deure de conèixer-la i el dret d’usar-la»). Per açò, qui vulgui obtenir, a posteriori, la nacionalitat espanyola, haurà d’acreditar un certificat A2 de coneixements de castellà (sempre que no provengui d’un lloc on aquesta sigui llengua oficial). L’obligació no deixa de ser insòlita (al món, només una altra constitució fa el mateix, la de Bulgària). Però és el que hi ha. I té conseqüències legals importants: per exemple, en un judici, un ciutadà amb nacionalitat espanyola no pot al·legar desconeixement de la llengua. A la pràctica, idò, el carnet d’identitat és una mena de títol de coneixements lingüístics del castellà.\nEn canvi, com que el coneixement i l’ús del català, en alguns indrets d’Espanya, és només un dret i, per tant, no implica deures, per poder certificar que qualsevol persona que vulgui treballar a l’administració n’és competent, i fer efectiu així el que diu la llei sobre els usos lingüístics a la funció pública, no queda més remei que certificar-ne els coneixements tot recorrent al marc europeu comú de referència per a les llengües (les famoses i conegudes lletres i nombres: A1, A2, B1…). Així, i d’acord amb el perfil del lloc de feina a què s’opti, s’exigira un determinat nivell de competència lingüística (més elevat quan major sigui la categoria laboral). Sembla molt senzill, no? I lògic. Idò, ja veieu la perversitat que s’amaga darrere de qui es dedica a embullar la troca amb aquest tema.\nEntenc que el personal mèdic provinent d’altres comunitats autònomes espanyoles (metges, infermers…) sap, en primer lloc, que arriba a treballar a un indret amb dues llengües oficials i que, segon, en tant que funcionaris són servidors públics, és a dir, estan al servei dels ciutadans. A més, parlam de persones que tenen un nivell d’estudis prou elevat i que, per tant, no han de passar gaire pena per aprendre, en poc temps, una nova llengua, romànica, força propera al castellà, la qual cosa els permetrà de fer molt millor la seva feina. Vist així, l’aprenentatge de l’idioma amb què es senten més còmodes una part molt important dels seus pacient no deixa de ser un imperatiu moral: demostren, amb aquesta actitud, que són uns molt bons professionals, perquè cerquen millorar l’atenció als seus pacients.\nJa ho he dit abans: som, senzillament, davant d’un afer de tràmit administratiu. Es tracta de fer complir la llei, el marc de la qual es desprèn de la Constitució espanyola i es concreta en l’Estatut d’Autonomia i la Llei de Normalització Lingüística. La llei. Per açò no deixa de ser sorprenent (de fet, no ho és gens) que el rebuig polític a la decisió de convertir en requisit el coneixement de la llengua catalana per poder accedir a llocs de feina de la sanitat pública vengui precisament d’aquells que han fet del compliment estricte i escrupolós de la llei una mena de mantra (que són capaços de repetir 155 vegades cada dia en les seves oracions). D’aquells que han fet del patriotisme constitucional una religió dogmàtica. També pot ser, però, que hi hagi lleis que s’han de complir més que no pas unes altres. Si no s’acaten o es critiquen, no passa res, perquè segurament són de segona o tercera categoria (per exemple, totes aquelles que els centenars de càrrecs polítics imputats per corrupció no han respectat). Deu ser açò. I jo que no me n’havia entemut.\nEtiquetes: llengua, normalització, sanitat


Catalunya aixeca a Vic la seva primera Copa Amèrica d'hoquei patins La República\nCatalunya aixeca a Vic la seva primera Copa Amèrica d’hoquei patins\nA la tercera va la vençuda. Després d’arribar en dues ocasions a la final de la Copa Amèrica d’Hoquei Patins i veure com l’Argentina s’enduia el títol en les dues ocasions, la selecció catalana ha trencat el malefici (3-0) i aconseguit aixecar per primera vegada la copa. I ho ha fet a casa, a Vic, que en aquesta ocasió era la ciutat que acollia el campionat. Amb un marcador més modest que el que ha deixat en els partits anteriors, però sense permetre ni un sol gol dels argentins, la quadribarrada ha guanyat clarament la final a la que arribava després d’apallissar totes les seleccions a les que s’ha enfrontat. L’alegria no ha pogut ser completa, ja que la selecció femenina -que també disputava la final contra l’Argentina- ha perdut per 1 a 2.\nLa selecció catalana d’hoquei patins -formada pràcticament en la seva totalitat per jugadors que també són la base de la selecció espanyola- havia aconseguit còmodament fer-se un lloc, per tercer cop consecutiu, a la final de la Copa Amèrica. Des del seu debut a la competició contra l’Equador, Costa Rica, Xile i Uruguai han patit l’allau de gols dels catalans.\nAquesta tarda, a les sis, la selecció ha mesurat les seves forces contra l’Argentina, que sempre havia aconseguit arrabassar-li el títol a la final. L’any passat, la selecció albiceleste va endur-se el títol gràcies a un gol d’or marcat a la pròrroga.\nL’equip guanyador de la copa ha estat: Sergi Fernández, Panadero (1 gol), Ordeig, Torra (1) i Titi Roca (1), a més a més de Gual, Bancells, Bargalló i Rocasalbas.\nEl públic ha celebrat l’èxit al crit de ‘Una nació, una selecció!’.\nEn la modalitat femenina, ha estat Argentina qui s’ha imposat a Catalunya per 1 gol a 2.


El Festival Terra de Trobadors de Castelló d’Empúries d’enguany celebra els 25 anys com un dels esdeveniments culturals més importants de Catalunya – elgarrotxi.cat\nEl Festival Terra de Trobadors de Castelló d’Empúries d’enguany celebra els 25 anys com un dels esdeveniments culturals més importants de Catalunya\nEl XXV Festival Terra de Trobadors de Castelló d’Empúries, que tindrà lloc els dies 10 (tarda), 11, 12 i 13 de setembre de 2015, estarà dedicat al temps del comte Hug II (1078-1116) i a la vila de Castelló com a nova capital del comtat d’Empúries. És per això que la temàtica d’aquesta edició se centra en la segona meitat del segle XI, quan Castelló esdevé la capital del comtat i la seu comtal, aspectes tractats en gran part en anteriors edicions del festival.\nEl comte Hug II d’Empúries va néixer vers l’any 1035; era primogènit i successor del comte Ponç I i d’Adelaida de Besalú, els gegants de Castelló d’Empúries. Encara que no hi ha plena unanimitat per part dels historiadors, en temps del comte Hug II es considera que es va traslladar la capitalitat del comtat definitivament des de l’antiga Empúries a la vila de Castelló, la nova villa Castilionis Impuriarum.\nÉs també a final del segle XI quan apareix el trobador més antic conegut en llengua occitana, Guilhem de Poitiers (1071-1126), IX duc d’Aquitània, de qui es conserven onze composicions trobadoresques.\nEl XXV Festival Terra de Trobadors celebrarà també els 25 anys d’un dels festivals culturals de recreació històrica més antics i més importants, que ha esdevingut al llarg dels anys un esdeveniment cultural de referència a Catalunya i que destaca pel rigor acadèmic, cultural i històric, i per la implicació i el treball del gran nombre d’entitats i associacions que hi participen.\nPer a la 25ena edició del festival la Coordinadora Municipal del Festival Terra de Trobadors ha escollit com a imatge promocional una il·lustració manuscrita medieval amb intèrprets i instruments de música medieval, procedent del Codex Manesse (Universitat de Heidelberg).\nL’endeutament de l’Ajuntament de l’Escala s’ha reduit cinc milions en vuit anys


Relat "El cicle de satisfacció de les necessitats"\nInici > detall del relat: El cicle de satisfacció de les necessitats\nEl vampir no podria haver somiat d'anar a parar a un indret millor, si és que concedim als vampirs la capacitat de somiar. Enmig de tanta gent, ningú repararà en els seu hàbits nocturns, i per quan les desaparicions es tornen evidents i algú alarme la capitana, ja estaran fent escala a Santiago de Cuba i podrà desaparéixer durant alguna de les visites a terra ferma.\nHa anat a parar al Dark Lady per casualitat. De fet, és el seu primer viatge per mar tot i que, això sí, l'estrena ha estat de luxe. Més que un camarot, les dependències són una suite ornada amb tot de rams de flors exòtiques i cistells de fruites tropicals. Pels finestrals d'estribord, -res d'ulls de bou-, ha pogut contemplar en més d'una ocasió les manades de dofins solcant el mar. Ahir fins i tot li va semblar albirar a prop de l'horitzó una balena amb la cria. I és que no sabem del cert si els vampirs somien, però el que és seguríssim és que la seua vista abasta un radi de visió considerablement més ampli que el que ens ha estat concedit als ulls humans. I contràriament al que hom creu, sí que poden romandre desperts durant el dia, però ho han de fer en un lloc tancat i protegits de la llum directa del sol per un vidre o una cortina.\nLi ha fet la ullada a una dona vídua d'uns cinquanta anys. Anit va entropessar intencionadament amb ella just en el moment que l'orquestra atacava El Danubi Blau , de manera que la forma més natural de disculpar-se semblara convidar-la a ballar el vals. Els vampirs, a més d'una extraordinària visió, posseeixen la facultat de desplaçar-se pel sòl sense a penes tocar-lo, amb la qual cosa l'experiència del ball esdevé un exercici fascinant. I així, lliscant encisadorament enmig la pista al so dels compassos de Strauss, s'ha assegurat la devoció de la vídua i un àpat sens dubte suculent.\nDurant el sopar de gala, el vampir i la dona seuen a la taula de la capitana. Tot i que la major part dels homes llueixen sobris esmòquings, ell s'ha abillat amb un vestit fosc amb el coll d'estil Mao que torna més esvelta encara la seua figura. La dona ha optat per un vestit drapejat de seda negra amb l'escot de barca. S'ho pot permetre, té els muscles bonics, els pits rodons aplegats en un si provocador, la pell bronzejada sense arribar a semblar colrada. Aquesta dona fa tant de goig que el vampir comença a salivar.\nAh, quina nit més càlida, més estrellada, més perfecta que llueix a la volta del cel confosa amb la negra superfície marina com si foren un tot! Repenjada a coberta en una barana propera al castell de proa, la vídua li ha parlat al vampir de les seues empreses, dels fills ja emancipats, de les ganes de gaudir la vida un cop superat el dol pel marit difunt. Ell se l'escolta i li va donant petites informacions personals amb comptagotes, per tal que ella no el prenga per un home hermètic però alhora se senta protagonista de la conversa. Els vampirs tenen una gran intuïció, de manera que pot percebre que la intimitat ha pujat uns quants graus, els suficients com per a atansar-se suaument a la dona, recolzada d'esquenes a la barana, i passar-li les mans pels muscles i pels braços en un delicat exercici de carícies. La sent fremir, endevina com tanca els ulls i somriu mentre se li dilaten lleugerament les aletes de nas... A mesura que els batecs augmenten per l'excitació, l'olor de la sang a través de la dolça i vellutada epidermis femenina es torna més perceptible. Li encanta l'olor de la sang de les dones madures en general i el d'aquesta en particular. Olor a serenitat, a experiència, a desinhibició... Una delícia que el seu cos sol agrair amb digestions plaents.\nHem d'aclarir que els vampirs mascles són capaços d'experimentar ereccions. Com un tribut a la vida mortal, la seua pell també té memòria. D'altra banda, el cervell rèptil fa les mateixes funcions que abans d'esdevenir no-morts, tot i que les funcions reproductives sí que es veuen afectades pels canvis metabòlics i per això els vampirs no poden engendrar fills. I en aquest agradable formigueig all baix ventre, amb la pulsió de fer seu el cos veí, el vampir es deixa dur per l'instint sexual i opta per ajornar unes hores la satisfacció de l'altre instint, el de la fam.\nNo donarem detalls dels procediments preliminars d'un vampir en un acte sexual, atés que els humans, sobretot si són homes, es podrien sentir frustradorament acomplexats. Acudirem, això sí, al recurs de la hipèrbole per a assenyalar que els dos amants gaudeixen tant, que han fet estremir fins i tot les sòlides i gegantines quadernes del poderós Dark Lady. Primer, en unes apassionades evolucions in situ, després, al camarot de la dona.\nHan brindat, contents i satisfets, molt satisfets, a la zona de coberta on havien iniciat tan íntim contacte, i ara riuen amb els esguards lluents pel recent plaer. Si algú passara a prop d'ells, copsaria immediatament quin tipus de felicitat vénen de regalar-se. Però no hi ha ningú: és tard, de matinada. Llavors el vampir torna a acostar-se a la dona vídua, la mira amorosit, amb els seus ulls hipnòtics del color de les avellanes, l'encisa, l'extasia... I a poc a poc, subtilment, li clava els ullals al coll, no sense abans haver llepat la zona amb cura. Els vampirs poden segregar voluntàriament una substància anestèsica que juntament amb la hipnosi sol facilitar la col·laboració de la presa en el procés d'alimentació. En acabar, llença el cos inert de la dona per la borda. S'adona que encara somriu.\nDemà mirarà d'intimar amb una escriptora de bestsellers que li van presentar la nit del ball. Si les seues novel·les li agraden, potser ajorne l'àpat o el canvie per alguna altra suculenta presa. Els vampirs solen ser voraços lectors.\nLa piràmide del desig[Ofensiu]\nfranz appa | 02-07-2009\nTot i la meravellosa descripció quasi etològica de la conducta dels vampirs -aquesta espècie tan menystinguda- i la molt aconseguida narració de la seducció en particular, quasi que voto pel paràgraf final com a perla oculta dins l'embolcall fascinant del relat.\nS'hi diu, allí, molt més del que sembla, ja que queda establerta la prioritat de la literatura sobre la carnalitat directa del sexe. I no m'explico més per no aixafar la lectura completa del relat.\ngypsy | 15-06-2009\nEns narres la història d'un vampir del nostre temps. El dibuixes seductor i divertit. Molt encertades les explicacions sobre els costums i capacitats dels vampirs a mesura que avança el relat.\nEns agrada el paràgraf on diu: "Ah quina nit més càlida, més estrellada...", ens apropa als personatges com si els tinguéssim al davant. Genial quan dius que els vampirs mascles experimenten ereccions i que són magnífics amants que acomplexarien a qualsevol mascle mortal - no vampir. Que llunyans dels vampirs que sortien a les pel·lícules de fa anys quan se'ls dibuixava golafres i barroers quan tenien la sang a prop. Hi trobem un regust feminista, quan parles del sopar de gala a la taula de la capitana. Ja era hora que hi haguessin dones capitanes de vaixell, ni que sigui en els contes!\nI quina delicadesa per part del protagonista de segregar una substància hipnòtica abans de clavar-li els ullals a la vídua. És un vampir, però també un gentleman com una catedral i una persona culta i llegida.\nL'estructura pensem que és molt equilibrada, es llegeix amb fluïdesa malgrat has apurat el límit de les mil paraules. Els mots clau ben col·locats i la teva prosa és un luxe pels sentits en qualsevol registre i en aquest conte divertit i original ho fas ben palès.\nmedusa i gypsy


Pot petit, bona confitura: de novembre 2013\nAquesta cabana la podem veure a l'alçada de " El Perdigó " siguen propietat avui dia de cal PEP del PUÇA.\nPublicat per pot petit bona comfitura a 9:34 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: El Perdigó, Llorenç, Pep del Puça\nUN OLI MOL BO\nAquesta es l'oliva que tenim a la nostra Comarca, la oliva ARBEQUINA, del fruit de aquesta oliva en surt un dels olis mes bons del mon.\nEtiquetes de comentaris: Arbequines, Llorenç, Oli\nTEMS DE COLLIR OLIVES\nPels voltants de Santa Caterina se comence la collita d'olives al nostre poble -Llorenç- quest any ens van donar permís per començar el dissabte die 16 però, ves per on, unes bromes que passaren els hi va venir de gust de deixar caure uns cuants litres d'aigua , en total uns 105 litres i es clar, se na retrassat una xiqueta la collita, però tampoc passa res, encara queden mols dies.\nPublicat per pot petit bona comfitura a 8:34 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Collita d'olives, Llorenç, Santa Caterina\nAquesta botella de vi Gotim Bru del Castell del\nRemei, va ser un obsequi per les persones que vam\nformar part de la 3ª Trobada de Familias. I podem\nllegui una bonica poesia, escrita per la meva\ngermana i dedicada a tots els assistents.\nEtiquetes de comentaris: 3ª Trobada de Familias, Castell del remei., Vi\nUN BONIC PUNT DE LLIBRE\nAquesta poesia esta escrita per la meva germana Conxita.\nPublicat per pot petit bona comfitura a 11:18 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Castell del remei., Poesia., Punt de llibre\nSempre he dit, i es veritat, que m'agrada el poble de Llorenç, que estimo Llorenç i que estic orgullosa de viure a Llorenç, un petit i bonic poble del Urgell on, si volem, podem viure molt feliços i tranquils.\nTot i això ni ha coses que al meu veure son una mica injustes, crec que ens falta una mica d'informació per par de les autoritats, perquè ens o mereixem i perquè TOTS som POBLE.\nCrec que les flors del carre, siguin del poble o siguin de les cases se tendrien que respecta, si tallem esquinços mal tallats, aquella planta es pot malmetre.\nNo voldria ofendre a ningú per ficar aquesta entrada, es la meva manera de pensar i le volgut introduir al meu Blogger.\nPublicat per pot petit bona comfitura a 11:45 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Ajuntament, Flors, Llorenç.\nAquestes passades Festes de Tot Sans amb anat a donar un tom pel poble que baix néixer -Vilves- de tan en tan ens agrada de visitar lo, també vam fer la visita al Cementiri, allí tinc enterrada la meva padrina, es un Cementiri petit, com el poble, però molt ben cuidat també com el poble, a tots els carrers ni pots trobar un raconer ple de flors, es per això que baix voler ferme aquesta fotografia, llàstima que es feia fosc i no va poder quedar massa be.\nPublicat per pot petit bona comfitura a 10:28 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Flors, Vilves\nSOPAR DE TOT SANS\nPa amb tomata, pernil i formatge, castanyes, moniatos i panellets, tot això regat amb un bon vi i cava, pels mes menuts uns bons refrescos. Així es com vam celebrar la festa de Tot Sans al nostre petit poble, tots junts i amb harmonia.\nEtiquetes de comentaris: Llorenç, Tot Sans


Radio Catalunya - L'ESTAT DEL TERROR: EL SUPREM DEMANA MÉS PERSECUCIÓ POLÍTICA DELS CDR I ENTITATS SOBIRANISTES\nL'ESTAT DEL TERROR: EL SUPREM DEMANA MÉS PERSECUCIÓ POLÍTICA DELS CDR I ENTITATS SOBIRANISTES\nEl jutge del Tribunal Suprem Pablo Llarena intensifica la persecució de l’independentisme en la causa que té oberta i per la qual ja ha ampliat els encausaments a Artur Mas, Marta Pascal, Marta Rovira, Anna Gabriel i Mireia Boya. A més, ha citat a declarar diversos testimonis, com ara els ex-consellers Jordi Jané, Neus Munté, Meritxell Ruiz, Jordi Baiget i l’ex-director general dels Mossos Albert Batlle. Ho ha fet en una providència feta pública avui en què, a més, demana a la policia que intensifiqui la investigació dels comitès de defensa de la República (CDR), i específicament de les reunions que es van fer a Sabadell, el 14 d’octubre; a Igualada, el 21 d’octubre, i a Manlleu, el 4 de novembre.\nA més, Llarena posa la mirada damunt de l’Associació de Municipis per la Independència i la seva presidenta, Neus Lloveras; i també damunt de l’ANC i Òmnium i les declaracions que van fer Jordi Sànchez i Jordi Cuixart en les diades del 2015 i el 2016. No només això: demana els documents dels estatuts de l’AMI i documentació de l’entitat d’estudis sobre les conseqüències penals que hi podria haver sobre els funcionaris. També demana els pagaments de l’IVA per part de l’AMI a l’Agència Tributària Catalana i les fórmules per a prometre càrrecs públics.


Del 11 al 17 de Març es va dur a terme el Sven Nys Mallorca Training Camp amb rutes per tota la geografia de Mallorca de la mà de Sven Nys i els nostres guies locals. El lideratge de Sven Nys, el clima i el millor escenari de tot Europa com és Mallorca, van fer d'aquest training camp un esdeveniment d'èxit.\n7 dies per endavant , molts quilòmetres, però moltes ganes i motivació per afrontar el Sven Nys Mallorca Training Camp. DIA 1: El Puig de Randa coronat pel Santuari de Cura donava el tret de sortida a l'Sven Nys Mallorca Training Camp. El vent de cara ens va complicar l'anada, però també va provocar que en tornar fóssim literalment com un tret.\nDIA 2: Orient i Coll d'Honor ens estaven esperant per a la segona etapa del training camp. La tranquil·litat de la ruta juntament amb el preciós dia que vam tenir va fer-ne una ruta genial.\nDIA 3: El port de muntanya favorit de Sven Nys a Mallorca és el Coll de Sobremunt i com no podia ser d'una altra manera, comencem el dia pujant-lo. Només va ser el primer dels ports de muntanya del dia ja que el tercer dia amb 132 quilòmetres i 3.300 metres de desnivell era el dia més exigent. 6 hores de ciclisme a fons amb el paisatge més espectacular de Mallorca. Els grups 2 i 3 van anar al Coll de sa Batalla.\nDIA 4: Després de 3 dies de rutes exigents tocava el “Recovery Day”. Una curta sortida de 45 km amb una destinació final immillorable: un pa amb oli a primera línia de platja a Ca’n Picafort, a San Remo Café. Els que es van quedar amb ganes de més es van decidir per unes carreres fins a l'hotel.\nDIA 5:El far de Formentor era l'escenari elegit per a aquest cinquè dia. Tot i que el fort vent va obligar a escurçar la ruta, el trajecte cap al far de Formentor es va veure recompensada pel brillant sol que ens va acompanyar. Després d'un cafè reconfortant era el moment de tornar cap a l'hotel i recuperar forces per al que ens esperava l'endemà.\nDIA 6: Sa Calobra ens estava esperant per això calia agafar forces de bon matí per gaudir al màxim de la ruta. Amb 115 quilòmetres i 2000 metres de desnivell semblava un dia exigent. L'aproximació a la Calobra va ser tranquil·la, on cada participant de l'Sven Nys Mallorca Training Camp portava el ritme a les pujades i s'esperaven per a les baixades. En arribar al Coll del Reis va començar la festa ja que cada ciclista va afrontar la pujada a la seva manera. Això sí, en arribar a dalt va tocar la foto de grup de la victòria. Mallorca Training Camp no podia acabar millor que a Artà, bressol de Mallorca 312, amb l'ascensió a l'Ermita d'Artà. Des de dalt de l'Ermita es pot apreciar la Badia d'Alcúdia en tota la seva esplendor. Un cop a Artà tocava la parada obligatòria al cafè S’Almudaina, el darrer avituallament de Mallorca 312 i on la prova cicloturista es converteix en festa més que mai. La traca final no podia ser cap altra que celebrar l'èxit del Sven Nys Mallorca Training camp amb una cervesa ben freda.


kika's log: de maig 2016\nPublicat per kika a 9:54 a. m. 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per kika a 9:13 a. m. 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per kika a 8:11 p. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nstardate: anant pel món\ntrobes coses estranyes, com ara:\nstardate: només 100 metres?\n100 metres. això diu l'autor, i a més a més puntualitza que ja hi som en els últims 100 metres. o sigui que segons ell falten menys de 100 metres. tant de bo!\naquest llibre fa una explicació del procés bastant completa. hi he trobat a faltar els punts més difícils d'explicar per la gent que ens ho mirem des de baix. i és en que el fons el llibre fa un tracte mooolt diplomàtic, deixa a tots (tots!) els protagonistes, com a veritables herois. massa PC pel meu gust.\nper altra banda, hi ha molt poca cosa que pugui resultar nova per algú que hagi estat al tanto de les notícies durant els últims anys. jo diria que és només un bon resum dels telenotícies.\nara bé, jo considero que està super ben escrit. hi ha moments que et sembla que llegeixes poesia. la narració tan sentida i viva fa que la història resulti molt emotiva. això és bonic, i dóna gust de llegir.\nM'imagino a Oriol Junqueras a Siurana, la petita pàtria de Sales. Un camí nu porta al petit cementiri, en l'esquifida feixa de gespa humida que s'obre a l'abisme de parets rectilínies. La vida suspesa en el vaivé de les hores, davant de la buidor il·limitada. Totes les solituds del món són a Siurana, el poble impàvid, petri, dur com un bon soldat. Una arquitectura que és el resultat d'un alluita ferotge i muda entre les pedres i el silenci. Gairebé una atmosfera enclastada a la terra, sense estridències, sense grans gests inútils. I és que només el més senzill pot ser viscut plenament. Carreus, finestrals i merlets per on creix la molsa entre les esquerdes. Muntanya, roca, aigua, cel. Aquesta és la resposta de Siurana a la constant lluita per una identitat. Aquest és el missatge de la roda del temps: la pedra, en la seva duresa, resisteix. Aquest és el lloc que va triar Joan Sales en l'hora de la partença de la pàtria.\nQue deixin de rodar com hàmsters folls en la rodeta que Espanya ha tingut l'amabilitat de posar-nos en la seva gàbia, i que pensin com sortir-ne.\ncites dins el llibre:\nL'home té una tendència irrefrenable a treballar amb desinterés i per espontani impuls pels altres homes, per la humanitat, pel racó de terra on viu, pel poble on ha nascut. Amb la comunió humana hi tenim el comú denominador de sentiments genèrics. Hi ha quelcom en l'home que el lliga d'una manera irrenunciable a una voluntat de perfeccionament col·lectiu, a un ideal al qual sacrifica el més pur i noble de la seva vida. A la petita comunió que és la pàtria, el seu racó de món, hi està vinculat per un complex de realitats més tangibles i concretes, que formen la mentalitat, la raça, la terra, la història, la llengua, la voluntat conjunta. És un sentiment pregon, que ve de l'arrel de l'ànima, fatal i indestructible. Servint-lo, l'home serveix la llei del seu destí.\nLa corda greu, Carles Pi i Sunyer\nPreguntareu: "Per què l'acció directa? Per què segudes, marxes i altres? Potser no és el de la negociació el millor camí?" Teniu raó d'empènyer per la negociació. De fet, això és el que realment es proposa l'acció directa; l'acció directa no violenta tracta de crear una crisi tan gran, i originar una tensió igual de gran, que una comunitat que s'ha negat constantment a negociar es veu obligada a fer front a aquest problema. Tracta de dramatitzar tant la qüestió que ja no pot ser desconeguda per cap concepte. Podrà semblar estrany que jo citi la creació d'un estat de tensió com a part del treball que incumbeix al resistent no violent. Però he de confessar que no m'espanta la paraula tensió. Mai no he deixat d'oposar-me a la tensió violenta, però existeix una classe de tensió no violenta constructiva, necessària per al creixement [...] La meta del nostre programa d'acció directa radica a crear una situació tan pletòrica de crisi que desemboqui inevitablement en la sortida negociadora. El nostre estimat Sud s'ha mantingut massa temps tancat en un tràgic esforç de viure monologant en lloc de dialogar.\nCarta des de la presó de Birmingham, Martin Luther King\nstardate: l'iceta del serrat\ncada vegada es superen més a ells mateixos:\nstardate: sorprenentment bonica\ntinc la impressió que les pelis franceses o bé són molt bones o bé avorridíssimes. segurament tenia un mal record de la última però aquesta me l'ha fet superar i molt.\nés tendre, divertida, dramàtica i profunda. els actors fan una gran feina i el guió és excepcional.\nl'endemà de l'agradable sorpresa, continuava pensant-hi ... fins que me la vaig tornar a posar. i va ser tan bona com la primera vegada.\nstardate: proposta d'horaris de treball\nhi ha estudis que sugereixien que els majors de quaranta anys haurien de treballar només tres dies a la setmana.\nno tothom hi estarà d'acord. sobretot aquells que passats els 70 no volen deixar de treballar. però a mi em sembla una idea fantàstica. i potser també aniria bé com a solució al problema de l'atur.\nde fet, penso que el que seria òptim és que els horaris de treball anessin disminuint amb l'edat. perquè quan ets jove tens molta energia, i no et costa tant treballar dies i hores seguits. però això amb l'edat es fa cada cop més costa amunt.\nper tant, jo diria que dels 20 al 40 anys es podria treballar 5 dies a la setmana, dels 40 als 50 es podria treballar 4 dies a la setmana i dels 50 endavant 3 dies a la setmana.\ni els sous? doncs penso que es podrien adaptar als horaris. tenint en compte que les promocions, i per tant els augments de sous es produiexen amb l'edat, això sol ja fa que els sous per hora treballada siguin més grans per la gent més gran. per tant proporcionalment, la diferència de salari total no seria tan gran entre joves i vells.\nper altra banda, les despeses, aquelles que no són luxes ni capritxos, i la necessitat de l'estalvi, disminueixen amb l'edat, per tant la gent gran no té tanta necessitat d'acumular-la diners.\nun descobriment que podria estar d'acord amb mi:


Òmnium, acusació popular a la causa per la violència de l'1-O a Barcelona | NacióDigital\nÒmnium, acusació popular a la causa per la violència de l'1-O a Barcelona\nL'entitat independentista denuncia de nou l'Estat davant organismes internacionals perquè s'investiguin les càrregues policials\nper Jordi Velert Irles , Barcelona, 30 de setembre de 2020 a les 12:56 |\nMarcel Mauri, vicepresident d'Òmnium, lamenta la | ND\nÒmnium Cultural es presenta com a acusació popular contra mig centenar de policies nacionals a Barcelona per actuacions violentes l'1 d'octubre del 2017. L'entitat independentista ha estat admesa a la causa del jutjat número 7 de Barcelona, que investiga les càrregues policials a la capital catalana. "Seguirem estant al costat de totes les víctimes", ha proclamat Marcel Mauri, vicepresident de l'entitat independentista.\nL'associació ha fet l'anunci davant l'Escola Oficial d'Idiomes de Drassanes, un dels punts de votació l'1-O; i ha afegit que s'està coordinant amb advocats de Girona, Mataró i Manresa per decidir si sol·licita personar-se en causes similars en aquests municipis.\nÒmnium, Iridia i Alerta Solidària han documentat 1.066 víctimes de les càrregues de l'1-O, segons ha explicat Mauri. S'han presentat 633 denúncies, 298 de les quals a Barcelona, i hi ha a hores d'ara 13 causes obertes per aquesta qüestió. Per poder prendre part dels procediments i acusar els responsables dels excessos policials, l'entitat que presideix Jordi Cuixart es personarà a les causes obertes a Girona, Mataró, Manresa i altres ciutats catalanes. "Estarem al costat de totes les víctimes", ha explicar Mauri.\nL'entitat lamenta el paper de la fiscalia\nEl dia abans de l'aniversari de la votació de l'1-O, Òmnium també ha anunciat la presentació d'una denúncia a l'Estat davant el Tribunal Europeu de Drets Humans (TEDH), el Consell d'Europa i l'ONU perquè s'investiguin les càrregues policials de l'1 d'octubre. "La violència no pot quedar impune", ha argumentat el vicepresident de l'entitat independentista, Marcel Mauri. La voluntat d'Òmnium és que els responsables policials i polítics de les càrregues seguin al banc dels acusats, que els afectats rebin una indemnització i que la violència policial no es repeteixi.\nL'entitat denuncia la manca d'una investigació efectiva i la impunitat dels autors, i recorda que així ho van reconèixer l'Alt Comissionat per als Drets Humans de l'ONU, l'Organització Mundial contra la Tortura i Human Rights Watch. Òmnium també ha recordat el paper del Ministeri Fiscal, que va qualificar de "lleu" la violència policial, i el fet que en alguns casos hagi demanat processar víctimes denunciants.\n"Tres anys després, els responsables de l'operatiu continuen impunes. Espanya té l'obligació d'investigar les càrregues policials", ha solemnitzat Mauri en un acte en què ha intervingut per videoconferència l'advocat internacional d'Òmnium, Olivier Peter. L'advocat ha apuntat que amb la denúncia davant organismes internacionals l'entitat busca el reconeixement dels excessos policials, la indemnització dels afectats i la garantia que no es repeteixin fets similars.\n"Tot i que l'Estat sabia que hi havia mil persones ferides, cap jutjat va obrir d'ofici una investigació", ha lamentat l'advocat, que ha precisat el dret internacional obliga els estats a investigar quan hi ha funcionaris públics implicats en casos de violència. "L'Estat està transmetent un missatge d'impunitat als autors", ha criticat.\nLa sindicatura de l'1-O denuncia una persecució per la seva tasca com a acadèmics\nAixí va legitimar «El País» la violència policial de l'1-O\nEl jutjat dona per tancada la instrucció de la querella per les càrregues de l'1-O a Girona, Aiguaviva i Sant Julià de Ramis\nPolítica, Òmnium Cultural, Tribunal Europeu de Drets Humans, càrregues policials, Marcel Mauri, Policia Nacional espanyola, Olivier Peter, Jordi Cuixart, 1 d'octubre, 1-O, Òmnium


Un ramat d’oficis, un ofici de ramats - Revista D'estil - Revista de petits grans plaers\n"Des dels seus inicis, l’ofici de pastor va ser indispensable per a la supervivència de les petites comunitats."\nDe tots els oficis que la Humanitat ha inventat, cap es pot arribar a considerar tan antic, i que encara perduri, com el de pastor. En esdevenir les persones sedentàries, l’agricultura i la ramaderia es convertiren en eines fonamentals per mantenir alimentats els poblats. Al voltant de quatre mil·lennis abans de Crist ja s’havia començat a establir l’ofici a la zona de pastures d’Àsia Menor.\nLa Humanitat havia descobert que les ovelles, especialment manses, es podien domesticar i conduir amb relativa facilitat, comparat amb tot el que podien aportar: llet, per a l’alimentació bàsica; carn, també per a l’alimentació; i llana, perfecta per abrigar-se bé a l’hivern. Així doncs, des dels seus inicis, l’ofici de pastor va ser indispensable per a la supervivència de les petites comunitats. A mesura que les poblacions creixien, els pastors cada cop ampliaren més i més els ramats per aconseguir abastir la demanda que s’havia format. Amb els segles, quedaria relegat a un ofici rural, més proper a la naturalesa, si bé el comerç d’ovelles i els seus productes derivats sempre ha arribat a les ciutats des d’aleshores.\n"El coneixement del pastor no només es basava en les ovelles, sinó que s’ampliava fins a camps tan diversos com l’herbologia, la medicina, la meteorologia o, fins i tot, la geologia."\nPasturatge i herbologia, i medicina, i meteorologia...\nAviat els pasturatges es van estendre per tot el Vell Continent, i els pastors foren els primers coneixedors dels prats i les planes d’arreu, al mateix nivell que els guardaboscos ho eren dels boscos i les muntanyes. El coneixement del pastor no només es basava en les ovelles, sinó que s’ampliava fins a camps tan diversos com l’herbologia (el coneixement de plantes i d’arbres i la seva comestibilitat), la medicina (l’aplicació de les plantes en matèria medicinal), la meteorologia (el coneixement del clima de les regions, la interpretació de si el cel i el vent portaven pluja o un dia sec) o, fins i tot, la geologia (el coneixement de les zones i la fertilitat del sòl, per saber si el pasturatge seria fructífer o no). Tot un pou de coneixements que tenia un principal inconvenient: la soledat. Els pastors sovint es passaven els dies fora de casa i només hi tornaven per dormir, o ni tan sols això, perquè, a vegades, durant diverses nits dormien al ras. Aquest fet els ha fet ésser considerats popularment com a figures solitàries, tot i dur a terme un ofici bàsic per a la societat.\nTot i així, era tanta la importància de la ramaderia ovina que la religió cristiana –i totes les que se n’han derivat, com els catòlics o els protestants– utilitza encara la metàfora dels pastors com a guies espirituals de les persones, com a líders del ramat que necessita d’algú que cuidi d’ell. I també s’utilitza la metàfora del ramat d’ovelles manses en les consignes que s’oposen al sistema capitalista.\nPerò, què se n’ha fet, de l’ofici? Avui dia encara perdura i, si bé l’enorme varietat de productes dels mercats potser els ha fet perdre rellevància en la societat, les ovelles no descansen. Alienes al temps o a les festivitats dels homes, necessiten pasturar i caminar durant el dia per poder seguir aportant els productes que durant segles hem aconseguit d’elles. El que és segur que, mentre hi hagi ovelles, hi haurà qui se’n faci càrrec.


La patrona de Benissanó és la Verge del Fonament que es venera, des de 1699 en la Parròquia dels Sants Reis. Podem dir que aquestes festes, en les quals a més es festeja a la Verge dels Dolors i a Sant Josep, comencen en l'última setmana d'agost i s'estenen pràcticament fins a la primera quinzena del mes de setembre. Tots els anys a mitjan mes d'abril té lloc la proclamació de la Reina Major de les Festes. Aquest acte que comença amb la recollida de les Dames d'Honor i dels Clavaris de la Verge del Fonament, finalitza amb un excel·lent sopar. D'igual manera, a la fi d'aquest mes, té lloc la proclamació de la Reina Infantil, en una acte emotiu, i en el qual participen les dames d'honor infantils.\nDes de Finals d'Agost s'organitza la Setmana Esportiva, en la qual es realitzen els campionats de Futbol-Sala, Truc, Parxís,... Té lloc també la Presentació de la Regina Major de les Festes i la seua Cort d'Honor i la Presentació de la Regina Infantil i la seua Cort d'Honor.\nDes de l'1 al 6 de Setembre: Pregó de Festes, Entrada de la Murta, amb la tradicional desfilada de carros i cavalleries engalanades, Festival de Bandes, Novena en Honor a la Verge del Fonament, Cavalcada (Amb la participació de les quatre clavaries), Ball amb orquestra, parc infantil, cucanyes i xocolata per als més xicotets, jocs Tradicionals,Nit Mora, vaquetes i bou embolat, que tenen un destacat protagonisme en aquests dies, Concursos de Paelles, tradicional “Sopar al Carrer” en el qual tots els veïns trauen les taules al carrer, passant més tard els clavaris a repartir begudes i aperitius, teatre, tir i arrossegament i PlayBacks.\nEl 7 de Setembre, les Clavaries, així com totes les penyes del poble, assisteixen a la Gran Ofrena de flors a la Patrona: la Verge del Fonament. Aqueixa mateixa nit tenim actuacions de PlayBacks o Revetla.\nEn les festes religioses de Benissanó cal destacar, com no, la Festa del 8 de Setembre dedicada a la seua Patrona, LA VERGE DEL FONAMENT, festa presidida pels Clavaris de la Verge que cada any, en finalitzar la festa es trau la llista que l'any següent va a realitzar la festa a la Patrona. El 8 de Setembre té lloc la Tradicional “despertà”, el rosario de l'Aurora, la eecollida de Clavaris, Regina i la seua Cort d'Honor, Solemne Missa, mascletà, processó , castell de focs artificials i revetla o varietats.


Literatura japonesa contemporània\nAprofitant el desè aniversari de la posada en funcionament dels cursos de japonès pràctic a la UOC, la Biblioteca ha elaborat aquest monogràfic per a donar a conèixer alguns dels noms més destacats de la literatura japonesa, i al mateix temps ampliar els recursos disponibles de la UOC amb l’ús del fons documental de Casa Àsia.\nSelecció de recursos de la Biblioteca de la UOC\nSelecció de recursos de la Biblioteca de Casa Àsia\nKokoro (1914) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEl Sensei lluita per entendre els misteris de l’amor i el destí a partir de les confessions que expressa, lentament, al jove deixeble. Són secrets tràgics i indiscrecions de joventut amb un rastre de culpa, que deixen entreveure el canvi cultural profund d’una generació a la següent, que va caracteritzar el Japó al començament del segle XX.\nL’amant perillosa: al sud de la frontera, a l'oest del sol (1992) l'enllaç s'obre en finestra nova\nLa novel·la se centra en l’amistat d’infantesa entre en Hajime i la Shimamoto, forjada escoltant discos en tardes solitàries. La marxa de la família d’ella va crear un buit que ell, ara a la trentena, va omplir amb una vida estable, dona, dues filles i la propietat de dos locals de jazz a Tòquio. L’aparició de la Shimamoto al seu bar encén els sentiments que en Hajime enyorava tant.\nAl sur de la frontera, al oeste del sol (1992) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEl cielo es azul, la tierra blanca: una historia de amor (2001) l'enllaç s'obre en finestra nova\nLa Tsukiko ha arribat a convèncer-se que no està feta per a l’amor, fins que troba el seu vell mestre de japonès. Entre ells s’estableix un lligam per a combatre la solitud, i es produeix un acostament de dos enamorats. Ell recorda la dona que el va abandonar i ella, un antic company de classe.\nAlgo que brilla como el mar (2003) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEn Midori, en Hanada i la Mizue viuen una existència precària al modern Tòquio. El primer suporta el pes de la família, el segon es vesteix de dona per a sentir-se menyspreat i la seva amiga lluita contra la indiferència de tothom. És una novel·la que crea un pont entre els costums ancestrals i les noves modes.\nCasa Àsia l'enllaç s'obre en finestra nova\nLa mediateca de la Casa Àsia conté disset mil títols en diferents suports accessibles des del seu catàleg en línia amb l’opció de préstec. La causa principal de la Casa Àsia és contribuir a un millor coneixement entre les societats de l’Àsia i el Pacífc amb Catalunya i l’Estat espanyol. És un espai de comunicació intercultural en què es pot trobar tota mena d’informació relacionada amb aquesta àrea geogràfica. Fundada l'any 2001, es troba al pavelló de Sant Manuel, dins del recinte modernista de Sant Pau de Barcelona.\nVita Sexualis: el aprendizaje de Shizu (1909) l'enllaç s'obre en finestra nova\nÉs una reflexió sobre el descobriment sexual, amb tocs d’humor, en què apareixen geishes i cases de te, gravats pornogràfics japonesos o relacions homosexuals juvenils. A despit d’aquest decorat, el que interessa a l’autor és el paper que té el sexe en la vida humana. Aquesta novel·la va ser publicada el 1909 i censurada tres setmanes després de sortir publicada.\nEl precepto roto (1906) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEl protagonista és el professor Ushimatsu Segawa, que pertany als eta. Amaga els seus orígens per una promesa que va fer al seu pare i per mantenir el seu estatus dins la societat. El debat entre defensar la seva posició o bé exposar el seu secret i sentir-se lliure és la línia principal de la novel·la. Aquesta pertany al corrent del naturalisme japonès, en què es troben constantment els conceptes oposats, com el bé i el mal o la tradició i la modernitat.\nRetrato de Shunkin (1933) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEls fets ocorren l’últim terç del segle XIX i queden emmarcats per la infantesa de la Shunkin, que després de quedar cega abandona la dansa i excel·leix en la interpretació d’instruments de corda. En Sasuke atén els seus desitjos i converteix l’atenció a la Shunkin en l’objectiu de la seva vida. La relació entre aquests dos personatges, de servent i senyora per a la societat i d’amor entre ells dos, és la base de la novel·la.\nEl lagarto negro (1934) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEs tracta d’un duel de colossos entre l’infal·lible i immortal detectiu que l’autor ha utilitzat en diverses obres, Kogorō̇ Akechi, i la sensual i pèrfida madame Midorikawa, que vol aconseguir la joia més preuada del Japó. El detectiu haurà d’aguditzar les facultats per a espatllar els plans de la femme fatale Midorikawa. L’autor combina el pulp americà, els detectius anglesos com Sherlock Holmes i un toc d’humor.\nPaís de nieve (1937) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEn Shimamura se sent atret pel país de la neu, pel seu estil de vida tradicional i la bellesa del paratge a l’hivern. Però també hi torna cada any per la Komako, bella i vulnerable alhora, que creix davant seu mentre ell fuig d’un matrimoni fosc a Tòquio. A aquesta parella de personatges s’hi afegeix la Yoko, que viu a la mateixa casa que la Komako. Aquests personatges són les tres arestes que formen un triangle amorós pertorbador.\nIndigno de ser humano (1948) l'enllaç s'obre en finestra nova\nRepudiat per la seva família després d’un intent de suïcidi, malviu dibuixant tires gràfiques i amb l’ajuda de les dones que s’enamoren d’ell a despit del seu alcoholisme i de l’addicció a la morfina. La història fa un gir quan una d’aquestes dones pren la veu narrativa i ens relata la vida d’en Yozo però des d’un punt de vista molt diferent.\nLa mujer de la arena (1962) l'enllaç s'obre en finestra nova\nAquesta zona de dunes amaga un llogarret mig sepultat per la sorra. El professor és convençut per la dona que li deixa passar la nit a casa seva perquè es quedi per sempre amb ella. Els habitants d’aquesta zona han declarat la guerra a la sorra que els amenaça de sepultar les cases, i la seva dèria és mantenir-la a ratlla. El professor se n’adona i vol sortir d’aquest captiveri, però al mateix temps la rutina diària el lliga.\nEl pabellón de oro (1956) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEn Mizoguchi és un jove poc agraciat i acomplexat per la seva tartamudesa, envaït per tràgics pensaments. La seva única fascinació és el pavelló d’or de Kyoto, on el seu pare és monjo. En Mizoguchi hi entra de novici i el temple es converteix en una obsessió que li impedeix tenir altres relacions i afectes. Per a recuperar la llibertat haurà de destruir el pavelló d’or.\nEl rumor del oleaje (1954) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEn aquesta comunitat, les dones se submergeixen per recollir ostres o altres tipus de marisc, mentre els homes fan altres tasques a terra. La bellesa de l’illa, els costums estrictes i la dura vida dels pescadors són el decorat que veu néixer l’amor entre una bella jove i un pescador.\nThe Tokyo Zodiac Murders: Detective Mitarai's Casebook (1981) l'enllaç s'obre en finestra nova\nLa història comença una nit nevada de 1936 quan un artista és apallissat fins a la mort al seu estudi de Tòquio. Deixa un testament en què es descriuen els plans per a construir Azoth, la dona ideal, a partir de diferents parts del cos de noies joves. Diversos cossos són trobats segons les dades astrològiques deixades per l’artista. El detectiu Kiyoshi Mitarai i el seu ajudant seran els que en trauran l’entrellat.\nAzul casi transparente (1976) l'enllaç s'obre en finestra nova\nEls protagonistes viuen a prop d’una base nord-americana, consumint tota classe de drogues, assistint a concerts i organitzant orgies per als soldats ianquis. Ambientada a la meitat de la dècada dels setanta, aquesta obra va ser distingida amb el premi Akutagawa.


Troben sense vida una tortuga en perill crític d'extinció a nivell mundial - Zona Rural - Altanto!! Revista\nPartits polítics Soses Massalcoreig DAAM empreses delictes Catalunya Unió Pagesos mobilitzacions ciutadanes Festa Major futbol Aitona Lleida Mossos d'Esquadra festes i celebracions ajuntaments agricultura, fruticultura, ramaderia Torres de Segre centres educatius Alcarràs handbol Seròs sindicat agrari Generalitat crisi econòmica\nTroben sense vida una tortuga en perill crític d'extinció a nivell mundial\nL'animal va quedar atrapat en un sistema de pesca per capturar pops i va morir ofegada\nTècnics del Departament de Medi Ambient i Habitatge amb la col·laboració de membres dels Bombers del Grup d'Actuacions Especials (GRAE subaquàtics), van rescatar ahir sense vida un exemplar de tortuga llaüt (Dermochelys coriacea) a la costa del Garraf. L'animal, d'uns dos metres de longitud i més de 400 kg, es trobava atrapat en un sistema de pesca que s'utilitza per capturar pops situat davant el port d'Aiguadolç a Sitges. L'exemplar estava situat a 725 metres de la costa i per fer efectiu el rescat va caldre una grua del port per treure-la de l'aigua.\nA Catalunya, la tortuga llaüt es considerava una espècie desapareguda. De fet, és la segona vegada que un exemplar d'aquesta espècie s'ha albirat a les costes catalanes. La primera va ser fa més de 10 anys davant del delta de l'Ebre.\nDurant la segona quinzena de juliol es va començar a observar aquest exemplar a la costa del Garraf entre Sitges, Vilanova i Calafell. La tortuga s'alimenta principalment de meduses i precisament les embarcacions de l'Agencia Catalana de l'Aigua (ACA) que s'encarreguen de la neteja de les aigües del litoral la van anar detectant durant les darreres setmanes. Precisament des de l'ACA, es va notificar diumenge que la tortuga portava una boia enganxada i per tant era de més fàcil localització. A banda de la recerca efectuada per les embarcacions de l'ACA, els tècnics de Medi Natural van decidir localitzar-la pensant que la boia podria danyar-la, mitjançant un transecte específic de recerca per les costes del Garraf. Després d'intents de detecció des de terra amb telescopis i òptica especialitzada, ahir a les 10:24 es va poder localitzar atrapada en un art de pesca que s'utilitza per capturar pops. Tot sembla indicar que la tortuga hauria quedat enganxada a la corda que lliga l'art entre el fons i la superfície i hauria mort ofegada. Probablement la mala mar dels últims dos dies no hauria ajudat a mantenir-la amb vida.\nExemples com aquest constaten la necessitat de seguir aprofundint en la conservació del nostre medi marí i de les espècies que el poblen, i seguir analitzant les interaccions entre les activitats humanes i la fauna i els hàbitats que mirem de recuperar.\nMés notícies sobre " animals , Catalunya "