Emercom Tech S.L. – Avís legal\nAquest lloc web pertany i és gestionat per Emercom Tech, SL\nEls continguts d’aquesta web, incloent, entre altres, imatges, logotips, gràfics, animacions, textos o aplicacions informàtiques, qualssevol que sigui el seu format, llenguatge de programació i forma de representació, així com el nom de domini www.emercom.eu són propietat del Titular, o bé ha adquirit els corresponents drets dels seus propietaris, i estan protegits per les lleis i tractats internacionals en matèria de propietat intel·lectual i, si s’escau, industrial, així com per la normativa reguladora dels noms de domini.\nEn navegar per aquestes pàgines, de forma automàtica vosté facilita al servidor de la web informació relativa a la seva adreça IP (identificador únic per a la transmissió de paquets entre ordinadors connectats a Internet), data i hora d’accés, l’hipervincle que li ha reenviat a aquestes, el seu sistema operatiu i el navegador utilitzat. Sense perjudici que l’Agència Espanyola de Protecció de Dades (en endavant, AGPD) considera la IP com a dada de caràcter personal, el Titular no pot obtenir per si sol, ni té intenció de fer-ho a menys que se li causi algun perjudici, informació sobre el titular de la connexió a Internet a la qual correspon. Aquestes dades seran guardades i utilitzades únicament per al control i realització d’estadístiques d’accés i visites a la web, i en cap cas seran comunicats o cedits a tercers.\nEn cas que vosté estableixi algun tipus de comunicació amb el Titular, ja sigui per telèfon, fax, correu ordinari o electrònic, les seves dades seran guardades i incloses en un fitxer propietat del Titular, amb la finalitat de respondre a la seva consulta, suggeriment o queixa, informar o prestar el servei sol·licitat. Fora dels casos legalment establerts, les seves dades no seran comunicades ni cedides a tercers sense el seu consentiment exprés. Aquest fitxer es troba convenientment inscrit en el Registre General de l’AEPD i sobre ell s’apliquen les mesures tècniques, legals i organitzatives establertes en la normativa sobre protecció de dades de caràcter personal per evitar qualsevol accés, alteració, pèrdua o tractament no autoritzats. Se li informa, així mateix, que les dades facilitades a un advocat en l’exercici de les seves funcions es troben protegits pel secret professional.\nTé vostè Dret a accedir a l’anomenat fitxer per consultar les seves dades, rectificar-les o cancel·lar-les, així com a oposar-se a tot tractament respecte dels mateixos, amb les excepcions i límits establerts en la legislació aplicable. En cas que desitgi exercir aquests drets, dirigeixi al Titular una sol·licitud signada a l’adreça indicada en la secció Contacte d’aquesta web, acompanyant fotocòpia del seu DNI o document equivalent. Al lloc web de l’AGPD té a la seva disposició models de formularis i més informació al respecte.\nPer a més informació sobre l’ús de eliminar aquestes cookies consulti les seccions:\nEls continguts d’aquest lloc web s’ofereixen amb una finalitat informativa i divulgativa. No constitueixen ni substitueixen un assessorament professional, pel que el Titular s’eximeix de qualsevol responsabilitat, directa o indirecta, que pogués derivar de l’ús o aplicació de la informació d’aquesta web fora dels seus propòsits. En cas que requereixi assessorament jurídic, contracti els serveis d’un advocat especialitzat.\nEls enllaços (hipervincles) o continguts de tercers que apareixen en aquesta web, entre ells els comentaris al bloc, es faciliten amb la finalitat d’ampliar la informació o indicar un altre punt de vista. La seva inclusió no implica l’acceptació d’aquests continguts, ni l’associació del Titular amb els responsables dels mateixos, pel que rebutja tota responsabilitat en relació amb els mateixos, així com pels danys que poguessin causar-se per qualsevol motiu en el seu sistema informàtic (equip i aplicacions), documents o fitxers. El Titular només podrà ser responsable per aquests continguts conforme al que estableix la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic, en cas que, havent tingut coneixement efectiu de la seva il·licitud o que lesiona els béns o interessos d’un tercer, no elimini o bloquegi els corresponents continguts.\nEl Titular no garanteix la fiabilitat, disponibilitat o continuïtat d’aquest lloc web ni dels seus continguts per motius tècnics, de seguretat, control o manteniment del servei, per fallades degudes al servidor que allotja els continguts o d’altres intermediaris o proveïdors, per atacs contra el sistema informàtic, ni per qualsevol altres motius que es derivin de causes que escapin al seu control, pel que rebutja qualsevol responsabilitat, directa o indirecta, pels mateixos.\nVI- Modificacions i Actualizacions\nÚltima versió: 18 febrer 2015


Es busquen 200 treballadors per als hotels medicalitzats | betevé\nEs necessiten cambrers d'hotel, tant per als establiments amb malalts, com per als que acullen personal mèdic\nSandra Mestres | Dissabte, 28 de Mar del 2020, a les 16.39\nLa conversió dels hotels de la ciutat en “hotels medicalitzats” està agafant volada a la ciutat com una de les mesures per parar el cop del coronavirus i poder atendre tant els malalts lleus de covid-19 com també allotjar aquell personal mèdic que ho necessiti. Per això i davant l’augment de la llista dels equipaments que s’estan sumant a la iniciativa, es fa una cerca de 200 treballadors per poder cobrir la plantilla necessària per als hotels que reobriran amb aquesta nova funció la setmana vinent.\nSegons Iñaki San Esteban d’eHDEuropa -i part de l’equip que està coordinant el sistema de recursos humans i metodologia dels hotels medicalitzats de Barcelona-, es prioritzarà “la selecció d’aquelles persones que provinguin del sector de l’hosteleria”. Ara mateix, ja hi ha un centenar de persones fent de cambrers d’hotel en cinc establiments i el perfil és tant de gent jove com més gran. Tot el procés de disseny per reclutar aquests empleats s’ha treballat i coordinat amb el Consorci Sanitari de Barcelona.\nLes funcions d’aquests treballadors\nSan Esteban explica que a aquests “cambrers d’hotel” se’ls demana fer el manteniment de les habitacions -neteja, airejar-les- i també servir el menjar per a les persones allotjades. A més, afegeix que també es busca un altre perfil: el de recepcionista, ja que “cal que alguns tinguin formació específica a l’hora de configurar les claus magnètiques que s’usen” també en aquests hotels medicalitzats.\nA tots ells, se’ls explica el protocol d’actuació i se’ls fa una formació per poder desenvolupar aquestes tasques. A més, tots ells “van protegits de dalt a baix” per treballar, segons explica San Esteban. L’empresa ha posat una direcció de correu a disposició dels treballadors interessats en treballar-hi. (operacions@ehdeuropa.com)\nEls hotels medicalitzats de la ciutat\nAra mateix ja hi ha cinc hotels medicalitzats a la ciutat: el Cotton House -el primer a sumar-se a la iniciativa- el Catalonia Barcelona Plaza, el Praktic Bakery, l’Alimara i el Pullman Skipper. Els tres primers allotgen pacients de coronavirus, mentre que els dos últims ja ha començat a rebre personal sanitari.\nLa setmana vinent, la previsió és que s’hi sumin tres més: l’hotel Princess Barcelona, l’Expohotel Sants i el Melià de Sarrià.\nLes xifres del Gremi d’Hotels de Barcelona\nJustament, aquest divendres el Gremi d’Hotels de Barcelona ha actualitzat la xifra d’habitacions posades a disposició de les autoritats sanitàries dins el marc del projecte “Hotels Salut”. Ha ofert 2.500 habitacions repartides per arreu de la ciutat. Amb el Consorci Sanitari de Barcelona s’ha decidit que cada hotel tindrà un hospital de referència.\nAquest divendres, la Generalitat va anunciar que la funció dels hotels medicalitzats s’amplia a Barcelona i que també allotjaran avis i àvies de residències que presentin símptomes lleus de la covid-19. Els primers a reubicar-los seran 160 persones grans que viuen en geriàtrics.


Enric I. Canela » Blog Archive » Barcelona lluitarà pel Mobile World Congress\nBarcelona lluitarà pel Mobile World Congress\nEl Govern ha oficialitzat avui el seu suport institucional a la candidatura de Barcelona per convertir-se en la Mobile World Capital entre 2013 i 2017. El Consell Executiu ha aprovat avui la signatura d’un conveni de col·laboració entre el Govern de la Generalitat, a través del Departament d’Empresa i Ocupació, el Govern espanyol, a través del Ministeri d’Indústria, Turisme i Comerç, i l’Ajuntament de Barcelona, pel qual les tres administracions es comprometen a donar suport conjunt a la candidatura de Barcelona. Es calcula que la designació generaria un impacte anual de 375 milions d’euros.\nÉs una bona notícia que el Govern aposti decididament per aquest esdeveniment Mobile World Congress (MWC) que indubtablement pot contribuir a millorar l’àmbit de les enginyeries. Esperem que la candidatura de Barcelona s’imposi a les tres rivals Paris, Milan i Munich.\n2 respostes a “Barcelona lluitarà pel Mobile World Congress”\na 14 juny 2011 a les 9:43 Rosa Nuria\nHola Enric Com estas fa temps que se poc de tu la veritat es que tampoc entro massa als blogs com pot veure amb la sanitat en tenim com deia la meva padrina “un bull” no se si ens en sortirem. Suposo que continues rebent tots els temes d’universitat i recerca si no es així avisa Una abraçada\na 14 juny 2011 a les 9:47 Enric I. Canela\nJo bé, més feina de la que vull. Ja veig que la cosa està ben embolicada.\nHo rebo tot, moltes gràcies. I et cito al bloc de tant en tant.


Pintors, fusters i jardiners per un dia\nEnviat per marta el Ds, 23/03/2013 - 15:30\na punt per començar.JPG\npintant bancs tots.JPG\nels directors d'obra.JPG\npreparant els pneumàtics.JPG\nemmasillant sera una pissarra.jpg\ncassoleta als arbres.JPG\ngesamins seguim creixent.JPG\noriol i gesamins.jpg\nPares i mares de l'Escola Sinera hem treballat plegats per dotar l'escola d'equipaments per als patis 146.08 KB\nEls arbres del davant de l'escola els reguen els alumnes i creixen de meravella 163.79 KB\nA punt per començar. Hem comprat els bancs sense tractar i els hem pintat amb un oli especial perquè no es facin malbé 153.6 KB\nDes de l'escola van considerar que era millor que els bancs fossin mòbils. Els hem col·locat una estructura per equilibrar-los 162.8 KB\nAquesta paret serà una pissarra. Avui l'hem deixada a punt per pintar en la pròxima sessió 150.56 KB\nEls més petits han fet una mica de "cassoleta" a aquests arbres perquè sigui més fàcil regar-los 177.21 KB\nEn Carles i en Josep Maria han estat els caps d'obra 143.4 KB\nNeteja de pneumàtics. Ben col·locats seran un joc d'equilibri 166.31 KB\nHa calgut un tercer tensor perquè els gesamins que vam plantar el curs passat ho demanaven 123.75 KB\nDesprés del tensor, ha calgut ajudar-los 64.82 KB\nL'Oriol, el president de l'AMPA, fent créixer un gesamí 119.08 KB\nAvui ha estat un matí molt productiu a l'Escola Sinera. Convocats per l'AMPA, pares i mares hem començat l'endreça dels patis de l'escola després d'haver superat el procés de planejar sobre paper (plànols i diners) com han de ser el espais exteriors de lleure per als nostres fills. Avui tocava arremangar-se: hem pintat els bancs, els hem col·locat uns llistons per equilibrar-los, hem preparat les parets per pintar-les de pissarra, hem netejat pneumàtics que es convertiran en jocs d'equilibri... i això ha estat només el començament!\nD'altra banda, reprenent la feina a la façana que vam fer l'any passat, hem col·locat un altre tensor perquè els gesamins continuïn creixent i embolcallant de verd el camí cap a l'escola. Hem donat feina als més petits, que han fet "cassoleta" als arbres del pati, perquè creixin bé i facin una bona ombra quan tornin els mesos de calor. Ells també han estat els encarregats de regar-los, els de dins de l'escola i els de fora, que creixen més ufanosos des que s'han integrat en els torns de reg per part de l'alumnat.\nL'èxit més gran d'aquest projecte de l'AMPA és aprofitar al màxim la feina dels pares i mares i així reduir la despesa econòmica, de manera que una inversió econòmicament impossible d'entrada esdevingui una realitat. Contribuïm d'aquesta manera a fer créixer una nova economia social en la qual no tot es paga amb diners.\nDavant les retallades, aquest és un exemple que una altra manera de fer les coses és possible. En el projecte patis de l'Escola Sinera, com diria Ferran de Pol, "entre tots ho farem tot".\nContenta d'haver-hi estat!


Informació – NODE Garraf\nEL GARRAF MULTIPLICA ELS PUNTS D’INFORMACIÓ TURÍSTICA\n12 nous establiments han rebut les plaques d’acreditació com a punts d’informació turística de la comarca. En el mateix acte, a la biblioteca Santiago Rusiñol, a Sitges, s’han lliurat les renovacions als que ja ho eren l’any anterior. D’aquesta manera, el Garraf ja compta amb un total de 29 Punts d’Informació Turística acreditats. Miquel Forns, […]\nEl 10 de maig va tenir lloc la darrera acció del programa Punts d’Informació Turística del Garraf. Un total del 29 empreses i entitats de la comarca van participar en el ja anual Fam Trip del Garraf, un petit trip de reconeixement del territori, atractius i empreses que conformen la comarca del Garraf. El programa […]\nCREACIÓ DE SINGERGIES DINS DEL PROGAMA PUNTS D’INFORMACIÓ TURÍSTICA\nLa segona sessió del projecte Punts d’Informació Turística de la comarca va tenir lloc dimecres 7 de març al Càmping Vilanova Park. Els assistents, més de 30 persones provinents d’empreses del sector públic i privat de la comarca, van presentar la seva empresa de manera dinàmica a l’estil “elevator pitch”, on en un curt espai […]\nEl passat dimecres 21 de febrer va tenir lloc a l’hotel Dolce Sitges la primera sessió formativa per a totes aquelles empreses o entitats interessades a esdevenir Punt d’Informació Turística de la nostra comarca. Un total de 19 empreses van participar en aquesta primera jornada liderada per Diputació de Barcelona i Node Garraf. El desplegament […]\nInformació en xarxa!\nEl desplegament del projecte Punts d’Informació Turística a començat avui a Cubelles. #PITsGarraf2017 #garrafturisme Setze persones de les 14 empreses i serveis participants, s’han trobat al restaurant Cal Tala de Cubelles, per fer la primera de les cinc sessions que ofereix el programa Punts d’Informació Turística al Garraf. L’activitat empresarial del participants és de naturalesa diversa, des d’empreses […]\nPer tercer any treballarem en el desplegament del projecte de Diputació de Barcelona Punts d’Informació Turístic (PITs). L’objectiu general del projecte és dotar a les comarques d’un major nombre de punts d’informació turística (siguin entitats públiques o equipaments/serveis turístics privats) que ajudin a complementar el servei d’atenció al turista/visitant i disposin de les eines per informar, orientar i acompanyar al turista/visitant en la seva estada. Amb aquesta […]\nAvui, el Museu del Ferrocarril de Catalunya ha acollit la 4a sessió del Projecte Punts d’Informació Turística que estem desenvolupant per primer cop a la comarca del Garraf. El projecte té com a objectiu, facilitar i millorar la coordinació i la informació que s’ofereix des dels establiments que fan funcions de punts d’informació turística de […]\nSessió gratuïta adreçada a emprenedors Si t’has plantejat emprendre i vols reforçar les teves capacitats i habilitats emprenedores vine el dia 20 de setembre de 9.30 a 13.30 h a Nivell 10 i t’ajudarem a potenciar-les. Cal formalitzar la inscripció seguint el següent enllaç: Formulari d’inscripció Trobareu més informació en el document adjunt i a www.sitges.cat/tema a tema/promoció econòmica Programa\nNODE Garraf crea un nou banc\nL’àrea de Turisme de NODE Garraf acaba de presentar la primera entrega d’una col·lecció d’imatges fotogràfiques que s’han realitzat als sis municipis de la comarca, aquesta vegada a vista de dron. Les fofografies s’exposen en format de cub de grans dimensions. Quatre de les sis cares mostren les vistes d’una o altra població, mentre […]\nEl 25 d’abril NODE Garraf organitzarà a l’Hotel MiM de Sitges una jornada sobre reputació online i gestió d’opinions i continguts amb la presència de responsables de Booking.com i ViventialValue. Destinada a aprofundir en el posicionament de continguts online dels negocis turístics comptarà també amb experts en web i xarxes socials de la Diputació de […]\nNODE Film Clúster · Costa Barcelona\nLa darrera masia centenària de Sitges, vinyes de l’Edat Mitjana, el port pesquer de Vilanova… Descobriu-ho al Benvinguts a Pagès al Garraf\n3-5 de juny de 2017 – www.benvingutsapages.cat • Visites gratuïtes a més de 225 explotacions agràries, ramaderes i pescadors d’arreu de Catalunya, els dies 3, 4 i 5 de juny • Més de 200 restaurants amb menús de proximitat, 215 allotjaments amb ofertes especials de cap de setmana i 170 activitats complementàries a totes […]\nNODE Garraf, conjuntament amb els gremis d’hosteleria de la comarca, i el LAB Turisme de la Diputació de Barcelona, van presentar el dimarts, 9 de maig, a l’Hotel Calípolis de Sitges l’eina Tourist Data System (TDS). Aquesta plataforma està impulsada per la Diputació de Barcelona de la mà Parc Científic i Tecnològic de Turisme i […]\nComença una nova edició dels Tallers de Turisme\nEl programa ofereix 10 sessions formatives de temàtiques diferents repartides per tota la província de Barcelona. Podeu consultar aquí tot el program a de Tallers de Turisme. NODE Garraf col·labora en el programa, i facilita l’acolliment a la comarca 3 sessions formatives a la comarca: 30 de maig | Geomàrqueting a la teva empresa o destinació […]\nEl Garraf obre les seves portes, benvinguts a pagès\nEnguany es torna a editar la inicitiva Benvinguts a pagès, que tindrà lloc a tot Catalunya els propers dies 3, 4 i 5 de juny. De nou les explotacions que es sumen a la inciativa obiran les seves portes per donar la benvinguda a visitants que vulguin descobrir la seva activitat. Al Garraf, enguany hi […]\nNODE presenta el nou web dels polígons del Garraf\nL’Agència de Desenvolupament NODE Garraf acaba de presentar el nou espai web en el qual s’exposa l’oferta de sòl i sostre industrial disponible als polígons d’activitat econòmica de la comarca. Es pot veure a https://nodegarraf.cat/poligons-dactivitat-economica L’eina internètica aplega les aplicacions més avançades per oferir a l’usuari una informació exhaustiva, pràctica i molt visual. Des […]\nL’olor de cuina marinera va omplir la tarda de l’Agromercat de Sant Pere de Ribes\nAquest cap de setmana el Garraf bullia en activitats, el Conte Va, l’Agromercat, el Vade Fires… una agenda ben plena i variada per a gaudir de la comarca. El dissabte a la tarda, a les 18h, l’olor de cuina marinera es va anar escampant per la plaça Marcer de Sant Pere de Ribes, una […]\nVilanova i la Geltrú ja és oficialment Destinació de Turisme Familiar (DTF). El conseller d’empresa i Ocupació de la Generalitat de Catalunya, Felip Puig, va lliurar ahir a la tarda la certificació a l’alcaldessa de Vilanova i la Geltrú, Neus Lloveras, en un acte que es va celebrar a l’Espai Far. La trobada també va […]\nL’Storytelling va captar l’atenció dels assistents\nDe la mà de Juantxo Llantada, vam aprofundir en l’Storytelling, dit d’un altre manera en l’art de crear i utlitzar els relats, les històries per captar l’atenció de l’usuari a la xarxa. Van ser 4 hores, al llarg de les quals va mantenir l’atenció dels assistents. Molta informació, molt concentrada, que ara podem posar a la […]\nDes de l’àmbit de turisme de Node Garraf treballem per a fomentar el desenvolupament econòmic del Garraf a través de l’activitat turística. Oferim eines al sector per millorar la competitivitat, dinamitzar les empreses, cooperar, fomentar els contactes, treball en xarxa i cooperació en la gestió, activitat i promoció turística del territori i les empreses i […]\n1.- INTRODUCCIÓ L’accés a aquest web es troba condicionat a la lectura i acceptació prèvies per part de qualsevol usuari dels termes, condicions, comunicacions, advertiments i la resta d’avisos legals que es contenen en aquestes clàusules. L’accés i ús posterior d’aquest web per part de l’usuari implicarà la seva conformitat de forma expressa, plena i […]\nLa tramitació de les activitats i la finestreta única empresarial\nEl proper dijous 25 de setembre a la Masia d’en Cabanyes, seu del Consell Comarcal, a les 9:15h. es celebrarà una Jornada de treball oberta, organitzada per NODE Garraf, el Consell Comarcal del Garraf i el Consorci per l’Administració Oberta de Catalunya.\nNode Garraf participa en la Convenció de Creuers Seatrade Med 2014\nNode Garraf participa en la Convenció de Creuers Seatrade Med 2014, del 16 al 18 de setembre de 2014 a Barcelona, a l’stand de Ports de la Generalitat, del Centre de Convencions de Fira de Barcelona.\nDissabte 2 d’agost es va inaugurar a Sitges el primer Mercat de la Terra que es farà de forma estable a Espanya\nSlow Food del Garraf i Penedès va organitzar aquesta primera cita del Mercat de la Terra als jardins de la Societat Recreativa El Retiro. Les trobades estan programats per repetir cada primer dissabte de mes. El proper Mercat de la Terra es presentarà en el mateix lloc el pròxim 6 de setembre, a la tarda.


Quaderns Crema | Xavier Serrahima: el racó de la paraula\nMarcia de Vermont. Conte d’hivern, Peter Stamm, Quaderns Crema, 2020\nData de l'entrada 16 de novembre de 2020\nSense comentaris a Marcia de Vermont. Conte d’hivern, Peter Stamm, Quaderns Crema, 2020\nMarcia de Vermont. Conte d’hivern, Peter Stamm\nD’un Nadal a un altre\nQue Quaderns Crema té el bon costum de publicar bons llibres és tan evident que potser no caldria ni esmentar-ho. Em temo, tanmateix que sí, que sí que cal, ja que no són pas tantes les editorials que porten anys en l’ofici i han estat capaços de mantenir, amb alguna que altra davallada, un nivell d’exigència tan alt.\nSobretot quan la seva ànima mater,\nl’inoblidable Jaume Vallcorba Plana —a qui Llàtzer Moix definí com “el millor editor de la seva generació, tant en llengua catalana com castellana, al recordatori que en va escriure a La Vanguardia—, se n’anà allí d’on ningú no en torna i el vaixell que sempre havia menat tan bé podria haver perdut el rumb.\nA banda d’obres que podríem anomenar de pes, de tant en tant, en la seva col·lecció “Mínima Minor”, ens ofereix petites troballes. En general, llibres breus, que es poden llegir d’un sol cop si disposes d’un parell d’hores de tranquil·litat per endavant. Llibres que, potser per això, podem pensar que no són res de l’altre món o que tenen poc a oferir-nos. Com si llargària i vàlua fossin, necessàriament, sinònims.\nMarcia de Vermont. Conte d’hivern, de Peter Stamm, traduït per Marina Bornas Montaña (en castellà, de José Aníbal Campos) és un d’aquests petits llibres. Un d’aquests petits llibres que va creixent a mesura que els llegeixes. A mesura que t’adones que, dient poc, estan dient molt. Que t’adones que aquesta història, on conflueixen dues festes de Nadal, una d’actual i una altra que va tenir lloc ja fa temps —“aquell Nadal tan llunyà” (p. 10); “Havien passat ja trenta-tres anys” (p. 39)—, és molt més del que sembla ser.\nI, sobretot, diu molt més que no sembla dir. Més exactament, que, com succeeix amb la colossal Katherine Mansfield —i amb això no pretenc, en absolut equiparar l’autor suís amb l’autora neozelandesa: poc que l’ajudaria—, una cosa és el que explica i una altra, ben diferent, la que no explica, la imatge, idea o pensament que fa via per darrera o per sota d’ella. De ben diferent però de molt més essencial: la història explícita ens parla d’una vida; la invisible o implícita, de totes les vides.\nNo cometré, per descomptat, tampoc l’error d’explicitar el que Stamm no ha volgut explicitar, atès que suposaria fer-li a ell un pèssim favor i, als lectors i lectores, un de més greu, encara.\nEm limitaré, com a simple apunt, a acabar aquesta breu anàlisi amb tres transcripcions que, un cop llegida l’obra —i només un cop llegida!; malament rai, si aporten gaire llum, abans!…—, potser podran servir d’algun ajut: “cada decisió que prens destrueix centenars de possibilitats” (p. 50); “volia avançar, continuar endavant en comptes de mirar enrere cap a un passat que, de totes maneres, ja no es podia canviar” (p. 59); “em vaig imaginar una altra vida, una vida que hauria pogut tenir però que ja se m’havia escapat” (p. 68).\ndilluns, 16 de novembre del mmxx\nEtiquetes anàlisi literària, art, Conte d’hivern, Conte de Nadal, Creative Commons, crítica, crítica literària, cultura, Editorial Acantilado, escriure, Jaume Vallcorba Plana, literatura, literatura en català, llegir, llibres, Marcia de Vermont, Marina Bornas Montaña, narració, nota de lectura, orcid.org/0000-0003-3528-4499, Peter Stamm, prescipció literària, Quaderns Crema, relat, ressenya literària, traducció de Marina Bornas Montaña, traducción de José Aníbal Campos, Xavier Serrahima\nData de l'entrada 9 de maig de 2020\nSense comentaris a Els ullastres de Manhattan, Ponç Pons\nEl que, des del meu punt de vista, és un dels millors llibres de viatges que s’ha publicat en la darrera dècada, El primer estel del capvespre a Angkor, el seu autor, Josep M. Ferrer-Arpí, l’encertava del tot en afegir un subtítol que posava el matís en que es tractava de 40 destins i, alhora, de 40 viatges interiors. Per què viatjar és anar a un altre lloc, desplaçar-se, però, sobretot, desplaçar-nos nosaltres, fer desplaçar —i, per tant, canviar— el nostre jo. Viatjar és veure, veure món, però, alhora, suposa veure amb altres ulls el nostre món; el nostre món extern i el nostre món interior.\nAquesta idea, que no tots els que escriuen llibres de viatges comparteixen, la té no ja clara, sinó claríssima Ponç Pons, quan, en fer un viatge a Nova York, decideix iniciar un dietari. Un dietari que acabarà convertint-se en un llibre molt recomanable: Ells ullastres de Manhattan, que va publicar Quaderns Crema el mes de març, però que el maleït coronavirus ha impedit que pogués arribar a les llibreries en el moment que li hauria correspost. Per fortuna, tan aviat com les distribuïdores tornin a poder treballar, l’hi trobareu.\nDic, expressament, “per fortuna” per què, si deixem de banda el seu intent de “plasmar i fer reviure els principals successos de la illenca història menorquina” (pàg. 24), que, segons el meu modest parer, donen lloc a un poemari tan llarg com no gaire (per no dir, ben poc) reeixit, el llibre ens submergeix, ja des del seu primer paràgraf —“Són vuit hores inacabables d’estar tancat a l’avió, on un cerca totes les postures possibles per seure còmode o dormir” (pàg. 7)— en el goig de viatjar, de llegir, d’estimar i, sobretot, de pensar.\nDe pensar, i, el que és molt més important, en aquest món on sembla que la discrepància estigui prohibida, pensar per un mateix. Pensar, que és dir —i dir-se. I, per als poetes, no cal dir-ho, dir és escriure —i escriure’s. Dir(-se), escriure(‘s) i repetir(-se), per exemple: “aquesta vegada no m’he d’enyorar” (Íd.), conscient com és de la seva insularitat, de la seva menorquitat; que Menorca i ell són una i la mateixa cosa. Que, com assenyalava molt bé Pere Quart allí on vagi, si no vol morir d’enyorança, el que haurà de fer és d’enyorança viure.\nD’aquesta enyorança íntimament viscuda que el du, suposo que inconscientment, a comparar-ho tot amb la seva illa, que converteix Menorca en la seva vara de mesura. Si, per poder apamar el món, l’Acadèmia Francesa de les Ciències va crear, l’any 1971, el metre basant-se en la distància entre el Pol Nord i l’Equador, a Ponç, li cal la mida de Menorca —“una illa que té quaranta-set quilòmetres de llarg i vint d’ample” (pàg. 11)— per “comparar” (pàg. 77), per poder apamar el món —més exactament, la resta del (seu) món, per què el seu món és i només pot ésser Menorca: “lluny d’aquí, enmig del mar, hi ha un petit fragment del paradís i […] nosaltres, na Roser i jo, menorquins de tot cor, som dos dels seus illòmans habitants” (pàg. 19).\nI tot, absolutament tot, hi és en relació: “Cap monstre de ciment, per sumptuós que sigui,/ té la gràcia eixerida dels llocs emblancats,/ les barraques de pedra i les casetes de mar” (pàg. 29); “Ser illenc et marca per a tota la vida, és com un senyal, un estigma” (pàg. 31); “Viure tranquils, sense presses, de forma humana i natural” (pàg. 33); “jo aquí em sent més menorquí que mai” (pàg. 37); “El clima i el paisatge urbà condicionen el tipus de vida i modelen, crec, fins i tot el pensament” (pàg. 39); “L’Empire State és més alt que la nostra santuària muntanya central del Toro” (pàg. 43); “em mir aquesta espessa aglomeració de gratacels amb ulls d’un nen d’un petit poble d’una illa, i duc dins del cor l’estimada imatge dels turons i dels ullastres menorquins” (pàg. 52); “jo estic fet de la matèria de què està feta la nostra illa” (pàg. 78).\nCom tot és en relació —i ací és on conflueixen els dos grans nexes del ser (heideggarià) de Ponç: menorquitat i necessitat d’expressió— amb la poesia, l’escriptura i l’art. Per què, de la mateixa manera que Descartes existia per què pensava, el d’Alaior existeix per què escriu, per què li cal escriure, per què només escrivint viu de veritat, viu més.\nPerquè és, perquè ha d’ésser, en el més endins de l’endins, en essència, “poeta sense remei ni perdó” (pàg. 19), perquè només “l’art autèntic regenera” (pàg. 21), perquè “el món d’un escriptor […] és la seva biblioteca” (pàg. 29), perquè “[escric] perquè si no em moriria” (pàg. 32), perquè “la poesia és el sol d’un dia d’hivern i la paraula clau sempre és passió” (Íd.), perquè “l’escriptura és una mena de passió ontològica que em salva de la buidor i del neguit” (pàg. 48), perquè “quan [l’entorn] m’és estrany o conflictiu, em construesc amb l’escriptura un secret refugi existencial” (pàg. 86), perquè “la meva [passió] és la literatura” (pàg. 92).\nI és per tot això, perquè en la sang de les seves venes menorquitat i poesia flueixen de la mà, que qualsevol viatge que pugui fer, a Nova York o qualsevol altre lloc, és, per damunt de tot, un viatge “[d’]exploració i de descoberta de l’interior d’un mateix” (pàg. 14). Viatjar “serveix de ben poc si en tornar no has après res sobre el món, la vida, els altres i, sobretot tu mateix” (pàg. 55). I, quan viatgem, si sabem, és clar, com Ponç Pons, fer-ho amb els ulls i el cor ben oberts, “en el fons veim el que duim dins” (pàg. 94).\nSi García Lorca fou un poeta en Nueva York, ell és, per damunt de tot, un poeta menorquí (i alhora, i indissociablement, un menorquí poeta), a Nova York i arreu. Un illòman menorquí —per emprar els seus mots— que pot desplaçar-se a d’altres llocs, que vol fer-ho per conèixer món i per conèixer-se ell mateix, però que mai no podria viure en aquests “altres llocs on la gent corre per no arribar enlloc” (pàg. 78), on, en mirar per la finestra, no puguin la natura i la vida deplegar-se davant dels seus ulls: “Aquí no veig el cel” (pàg. 85).\nI és per això, per trobar-se ell mateix, més exactament, per no perdre’s, per mantenir ben viva la seva doble condició de menorquí i de poeta, de poeta i de menorquí, que va escriure aquest diari que ara comparteix amb nosaltres: “per situar-me, centrar-me, per saber on sóc i no perdre’m, per viure cada instant conscient, per no deixar de ser a Menorca mentre exploram Nova York, però sobretot per què els dies escrits són més viscuts” (pàg. 24).\ndivendres, 8 i dissabte 9 de maig del mmxx\nEtiquetes art, art cultura, Creative Commons, crítica, crítica literària, cultura, diari íntim, dietari, Dietari ínti, Els ullastres de Manhattan, escriure, literatura, literatura en català, llegir, llibre de viatges, llibres, Menorca, nàlisi literària, nota de lectura, orcid.org/0000-0003-3528-4499, Ponç Pons, prescipció literària, Quaderns Crema, ressenya literària, Xavier Serrahima\nData de l'entrada 11 de juny de 2019\nSense comentaris a Cartes d’un polemista (1907-1973), Eugeni Xammar\nEscric perquè no sé / puc callar\nSovint ens planyem, amb (una) certa raó que som —per dir-ho en mots del Lluís Llach cantant, un país petit, massa petit per assolir depèn de quin cim. Per més obvi que sigui això, molt em temo que el que som, per damunt de tot, tant políticament com, encara més, culturalment —i, per tant, literària— és un país empetitit, molt empetitit.\nUn país amb una mirada (i una visió) tan curta que tan sols hi cap un/a poeta, un/a novel·lista, un/a dramaturg/a (i un/a sociòleg/a, un/a economista, un/a compositor/a…). En la majoria dels casos, que s’atipen, afablement (i mesella) de la mà què els dóna de menjar —mà que mai no deixen de llepar, de llepar i de llepar, amb canina fidelitat.\nDins aquest ambient, no és gens estrany que una figura cabdal com la d’Eugeni Xammar, de qui ara Quaderns Crema publica Cartes d’un polemista (1907-1973), no hagi assolit el reconeixement que, pels seus mèrits, li correspondria. Com bé assenyala Xavier Pla, encarregat de l’edició d’aquest volum que aplega les cartes conservades que escriví el periodista barceloní, Xammar mantingué, al llarg de tota la seva vida una “posició de franctirador” que “el va acabar situant […] en terra de ningú” (pàg. 51), atès que “la seva oratòria contundent i agressiva i el seu individualisme ferotge el van anar deixant marginat entre les diverses famílies polítiques enfrontades” (Íd.).\nÉs precisament aquesta situació transfonterera —en el més ampli sentit del terme: geogràficament, però també (i sobretot) reflexiva, ideològica— el que converteix en més atractives la majoria de les seves cartes; les que ens el fan més actual; més necessari que mai: on són, també avui, els intel·lectuals que naveguen entre aigües, que gosen dir el que pensen sense obeir les consignes dels partits?; els que no depenen de la mà (de les mans) que els alimenten?; i, els pocs que hi ha, els que, aïllats de tot i sense presència als mitjans públics de comunicació, segueixen dient el que pensen, qui se’ls escolta?\nQui podia, en els seus anys més prolífics i reeixits, escoltar-se la veu sempre pugnaç i incòmoda d’un dels tres, juntament amb Josep Pla i Gaziel, periodistes més lúcids, brillants i intel·ligents del segle XX català? D’aquell que, a diferència del seu amic empordanès, mai no acceptà renunciar als seus ideals o sotmetre’s a la ignomínia d’un estat franquista que convertí tant Catalunya com la llengua catalana en l’enemic a destruir. D’aquell qui no tan sols escrivia sempre el que pensava, que no es callava res, sinó que ho feia amb aquella seva congènita ironia, que convertia en sosa càustica tot el que tocava: “La pròxima guerra —comenta a Enric Jardí, l’any 1923— costarà almenys quatre milions de morts, però tots els principis de la llibertat, del dret i de la justícia quedaran salvats” (pàg. 99).\nCom pot comptar amb gaire suport qui considera —i ho demostra en cada línia que redacta— que, si et creixen pèls a la llengua, cal tallar-se’ls a cop de destral? Qui retrata, amb una mordacitat que no admet moderació ni limitació, tot el que l’envolta, siguin realitats o persones. Qui converteix la sinceritat, la necessitat de dir el que pensa, en un principi intransgredible. “¿Creieu —demana a Carles Rahola, el 1930— […] que ens manquen novel·listes? Jo crec que ens en sobren i crec, demés, que estem condemnats a que ens en sobrin tota la vida” (pàg. 125).\nUna mordacitat que, com qualsevol bon humorista digne d’aquest nom, s’aplica en primer lloc a ell mateix —“un article meu […] em donarà un gran crèdit perquè demostrarà que sóc un home capaç de preveure el passat” (pàg. 219)— per apuntar-la, acte seguit, a qualsevol altre. Principalment, a tots aquells que, segons el seu parer, no han estat capaços de mantenir la dignitat nacional que exigia la repressió i l’opressió franquista: “En Sagarra ha tornat a Espanya[….]. […] a la comèdia del catalanisme, […] representava el paper de poeta nacional. El seu exili voluntari hauria hagut de durar, em sembla, tant com durés la persecució de la llengua catalana. No era veritat gairebé res a casa nostra, estimat Sugranyes. Ara ho estem veient” (pàg. 163).\nPer més que gran part de les cartes de la dècada dels anys 50 acabin esdevenint un xic feixugues, pel fet que se centren quasi exclusivament, i amb (molt) més detall que no caldria, en la seva feina com a traductor, la lectura d’aquest recull epistolari xammarià és del tot recomanable.\nEn primer lloc, per recobrar, de primera mà, la imatge d’un temps i d’un país passat; en segon, perquè, en aquest món nostre on la continuada aplicació lisèrgica del que és políticament correcte ens està anestesiant, res és més convenient, per desvetllar-nos del nostre empegueïment dogmàtic que algú com ell, que només sap escriure amb el punyal entre dents: “Jo escric amb salfumant i, qui no li agradi, que ho deixi” (pàg. 500).\nI, en tercer lloc, i potser més important, perquè, com conclou amb molt d’encert el seu epíleg Amadeu Cuito: “els que el llegeixin amb la mateixa llibertat d’esperit que ell professava, a més de treure’n profit, s’ho passaran molt bé” (pàg. 569).\ndissabte, 25 de maig del mmxix\nPublicat a La Llança, el 6 de juny del 2019\nAquesta anàlisi literària de “Cartes d’un polemista (1907-1973), d’Eugeni Xammar” de Xavier Serrahima està subjecta a una llicència de Reconeixement-NoComercial-SenseObraDerivada 4.0 Internacional de Creative Commons\nEtiquetes anàlisi literària, art, Cartes, Cartes d’un polemista (1907-1973), correspondència, Correspondència Xammar, Creative Commons, crítica, crítica literària, cultura, El Nacional, epistolari, escriure, Eugeni Xammar, La Llança, literatura, literatura en català, llegir, lletres, nota de lectura, Notes de lectura, orcid.org/0000-0003-3528-4499, Publicat a La Llança, Quaderns Crema, ressenya literària, Xavier Pla, Xavier Serrahima\nData de l'entrada 11 de juliol de 2018\nSense comentaris a Un estiu, Francesc Parcerisas\nViure en els altres\nEn un apunt de l’any 1953 dels seus Diaris —que tant de bo alguna editorial de casa nostra afrontés la genial temeritat d‘oferir-nos en català— Witold Gombrowicz escriu (tradueixo del francès): “La característica d’aquesta religió, com d’altra banda de qualsevol religió, és no admetre mai el dubte, rebutjar el saber”. Per més que ho pugui semblar, no es refereix a cap religió entesa com a tal, sinó a la dels poetes, més exactament, a la religió de certs poetes, la d’aquells que admiren per prescripció i no pas per gust o inclinació pròpia.\nLlegir Un estiu, de Francesc Parcerisas, Quaderns Crema, maig del 2018, m’ha recordat aquest passatge. Imagino que l’associació ve donada, en primer lloc, per alguns dels seus comentaris sobre l’església catòlica, així com per la seva condició de poeta, però sobretot per l’exercici d’alliberament —gairebé gosaria dir, de despullament; de posar son cœur au nu, per dir-ho a la manera de Baudelaire— al quals s’ha lliurat, amb un descomplexament i un coratge tan desacostumat com d’agrair. Ens diu / escriu allò que li ve de gust i com li ve de gust dir-ho, sense preocupar-se gens pel «què pensaran?» o pel «què diran?».\nÉs precisament aquesta naturalitat —que no cal confondre per res amb espontaneïtat, amb deixar volar la ploma tal com raja, car escriu amb una cura extrema, posant atenció fins als més (en teoria) ínfims detalls— el que, juntament amb la seva bellíssima i tan sensual i sensitiva, rememorativa, recreativa prosa poètica, el que crec que confereix major valor al seu diari. El que ens permet a nosaltres, lectors, abocar-nos al rierol d’aquesta obra seva per contemplar-hi el reflex d’un Narcís que —força més humà i generós que el grec— té molt més d’interès en les imatges dels altres que no pas en la seva.\nPerquè si bé és cert que en aquest seu retrat d’un artista ja no gens adolescent que ens brinda parla d’ell, de les seves inquietuds i pensaments, ho és, encara més, que parla dels altres. De tots aquells altres (amics íntims, familiars, coneixences acostades) que, per la seva proximitat, ell no sent ni ha sentit mai com a tals; d’aquells (en teoria) altres que fa la impressió que sent com a més propis, com a més part de la seva vida —m’arriscaria a dir, de la seva pell, de la seva carn, del seu jo-en-el-món, del seu ésser-en-el-mon— que a ell mateix.\nAixò és (em sembla) tan cert que las majoria de les reflexions que destil·la el volum —reflexions tan i tan ben estructurades, amb un final que les culmina, conclou i arrodoneix amb tant d’encert, que sovint fan la impressió més d’articles de premsa que no pas d’apunts de diari— provenen, o, almenys, s’inicien del seu contacte amb els altres.\nAmb els altres o amb aquest altre tan fet seu, tan íntimament sentit com a propi, com a part consubstancial, indissociable del seu jo, com és el món natural: les platges, el mar, el camp…\nEl paisatge entès —sentit, gairebé respirat— com a part integrant de la seva ànima; com el lloc on se sent més lliure i més alliberat, més ell mateix: “Un d’aquests dies, després d’una bona estona de lectura, em vaig ficar al mar per refrescar-me. Unes braçades, unes capbussades, uns minuts fent el mort i uns quants més deixant-me bressar per les onades o arrossegar-me per la mica de corrent”; “M’agradaria arrelar en aquest moment, ser aquesta aigua poc fonda, aquests còdols llepats pel temps, aquesta nit de llum i de festa que s’entrellaça amb la ranera suau de l’aigua que s’arrissa i se’m cargola als turmells amb una escuma diminuta, sense tenir necessitat de cap mena de consciència feixuga de res” (la transcripció és llarga però crec que imprescindible).\nSerà, doncs, a través —més aviat, a partir— dels altres, de la relació que hi estableix (una relació no ja pregona sinó absoluta: no pot entendre les amistat ni els amors mai com a mitges tintes; en elles ho dóna tot i ho exigeix tot; s’hi aboca com si no hi hagués res més al món; com si tot en depengués; i per a ell, sens dubte, en depèn) que veurà, viurà i maldarà per entendre el món.\nPer entendre’l o, com a mínim, per acceptar-lo, per mirar d’adaptar-s’hi, d’anar-hi encaixant encara que sigui una mica, d’anar reduint el dolor que les nafres d’un món que, a mesura que passen els anys i perd els amics —raó i sentit de la seva existència, del seu jo compost— va escolant-se-li entre les mans.\nUn diari, esplèndid, que, en conclusió, ens parla, amb una veu inflamada i alhora amorosida, dúctil i flexible, preciosa i precisa, de tot i de no-res; d’aquest no-res que ho és tot; de les petites grans coses que, malgrats tots els malgrats, converteixen la vida de tots i cadascun del nosaltres en el més inesperat i meravellós dels viatges.\ndimecres, 11 de juliol del mmxviii\nEtiquetes anàlisi literària, art, crítica, crítica literària, cultura, diari, dietari, escriure, Francesc Parcerisas, literatura, literatura en català, llegir, llibres, nota de lectura, Quaderns Crema, ressenya literària, Un estiu, Un estiu Francesc Parcerisas\nData de l'entrada 14 de juny de 2018\nSense comentaris a Citacions literàries de Vals, Francesc Trabal\nCitacions literàries de Vals, de Francesc Trabal\n* De la poca-solta a la gràcia hi ha tan poc!\n(© Francesc Trabal, Vals, Quaderns Crema, 2015, pàg. 11)\n* La personalitat no s’adquireix a dinou anys en les noies.\n(© Francesc Trabal, Vals, Quaderns Crema, 2015, pàg. 70)\nEtiquetes citacions, citacions literàries, Citacions literàries de Francesc Trabal, Citacions literàries de Vals, Francesc Trabal, Quaderns Crema\nData de l'entrada 23 de maig de 2018\nSense comentaris a Novel·les (II), Francesc Trabal\nMar enllà, amb el vent a les veles\nQue som —amb República o no, amb presos polítics o no— un país estrany em sembla tan evident que no cal ni comentar-ho. Tan estrany que seguim creient-nos que, pel que a la cultura es refereix, n’hi ha ben bé prou amb parlar, de tard en tard, dels Catalans Universals i posar-se a dormir com si ja tinguéssim tota la feina feta; com si només comptessin ells, com si, un cop morts, ens poguéssim permetre oblidar els grans artistes i autors que ens han precedit; com si hi hagués algú, fora de les terres de llengua catalana, que els reivindiqués per nosaltres.\nUna de les millors idees que ha tingut darrerament Quaderns Crema —a banda de recuperar les seves brillants cobertes— ha estat la de reivindicar una figura clau de la literatura, i, sobretot, de la narrativa catalana: Francesc Trabal. El setembre de l’any passat va publicar el primer volum de les seves novel·les, i aquest febrer, el segon: Novel·les (II), que inclou conjuntament les seves dues darreres obres: la més coneguda i valorada, Vals (1935) i la més desconeguda i menystinguda, Temperatura (1947).\nLlegir-les seguides —deixant entre l’una i l’altra, no cal dir-ho, l’espai de temps necessari per pair-les degudament, a fi que les seves enriquidores llavors fructifiquin com cal dins nostre— és un d’aquells rars plaers que cap bon amant de la literatura no s’hauria de permetre del luxe de perdre’s.\nEn primer lloc, perquè l’autor sabadellenc dominava com ben pocs la llengua catalana —gairebé gosaria dir que la mestrejava. La llengua catalana i l’escriptura, aquesta noble i difícil art, tan negligida des de fa un temps, que permet bastir mons meravellosos damunt d’un bon grapat de paraules. I no pas de paraules exquisides, extretes del diccionari com si féssim arqueologia, com el més estrany i més inusual fos més valuós, sinó les de cada dia. Les paraules i expressions del català “que es parla” que defensava Joan Sales.\nLlegint-lo fa la sensació que tot sigui fàcil. Cada frase, quasi cada paraula, sigui tan natural, tan obvia —gairebé gosaria dir, tan necessària— que no podria ésser cap altra; que és aquella i només aquella la que calia escriure; que qualsevol altra estaria fora de lloc. Una sensació que potser sembla que sigui fàcil d’obtenir però que, en realitat, és la més difícil de totes: no hi ha res més complicat que escriure amb senzillesa.\nI això Trabal —que no acostuma a ésser definit en cap manual acadèmic ni com a model de llengua ni, el que és encara (molt) més greu, de llengua literària— ho aconsegueix amb una naturalitat esfereïdora; talment com si escrivís tal com raja. I ho aconsegueix, fins i tot, quan no dubta en subvertir les convencions narratives. Quan, per exemple, se serveix d’expressions populars: “la devoció més cara [del seu marit] era «marcar» —allò que se’n diu «marcar»”.\nEl problema —em refereixo, al problema per al seu reconeixement— és precisament aquesta seva naturalitat, aquesta seva facilitat per escriure, per dir el que vol dir com si no hi hagués cap altra manera de fer-ho. Aquesta sensació que té el lector que no s’està endinsant en una obra literària sinó en una mena de fet viscut, com si, en comptes d’estar llegint-la, fos algú altre, amb una enorme facilitat de paraula, un narrador de la vella escola, dels vespres a la vora del foc, qui la hi llegeix en veu alta. O, més exactament, com si, enlloc de llegir-la, veiés la novel·la en una pantalla de televisor o de cinema.\nCom que costa tan poc llegir-lo, com que llisca i flueix amb tanta suavitat, sense que ni ens n’adonem —si tens temps per endavant i ningú no t’interromp, pots llegir cinquanta o seixanta pàgines d’un glop sense ésser-ne conscient—, tendim a desvalorar-lo. Incapaços d’apreciar el que tenim al davant, per un funest malentès que confon simplicitat amb facilitat, podem caure en la temptació d’afirmar —com tan sovint s’ha dit d’un altre artista genial, Joan Miró— que “això no té cap mèrit! Ho podia escriure qualsevol, fins un nen!”.\n(A aquells que ho creguin així, només se m’acut dir-los: “Prova-ho. A veure com te’n surts”. O recordar-los una de les més enginyoses frases de Grouxo Marx a Duck Soup: “Si fins un nen de quatre anys podria entendre aquest informe correu a buscar-me’n un, perquè jo no sé ni per on començar a llegir-lo.”).\nTrabal converteix l’escriptura en un exercici de llibertat —i d’alliberament—, vola, s’envola al seu lliure albir, i fa volar i envolar els seus lectors, duent-los per allí on vol. Deixant-se guiar per la inspiració del moment, es diverteix tot divertint-nos. I fent-ho, ens fa avinent una realitat que tendim a no tenir present: que no hi ha res més seriós que l’humor, que el riure —i el somriure— no tan sols aporten llum i claror allí on no n’hi ha sinó que desvetlla la intel·ligència; ens ajuda a superar el son dogmàtic —i cloroformitzador— de tanta literatura amb ànsies —ínfules, més aviat— de transcendència.\nEn aquest món cultural nostre d’avui en dia, on regna la literatura domesticada, on hi ha qui vol fer creure—i el que és pitjor, hi ha qui s’ho creu— que es pot ensenyar a escriure, que l’art és més qüestió de recepta i de feina col·laborativa que no pas el fruit del cor, de l’ànima i de la veu de cada creador, on tots està pautat, on els llibres s’assemblen tant que podrien ésser un de sol, on deixar-se anar sembla haver esdevingut la primera regla intransgredible, la seva prosa és una alenada d’aire fresc. Una benvingut vendaval rejovenidor que ens transporta als orígens de la literatura i de la narrativa, on el goig i el joc de la veu i la paraula eren la raó i la justificació de tot.\nQuant tants i tants teòrics escriptors entenen la literatura com una navegació a motor, a marxes curtes i amb la mà sempre a punt per llançar l’àncora, l’autor de Quo vadis, Sànchez? s’endinsa en l’oceà de la literatura, i de cada novel·la, en un petit llagut amb les veles esbatanades, que acull els vents i dansa amb les ones. Que sap, molt i molt bé, on vol anar, però que, mentre dura la travessia, es deixa portar: “Zeni s’enfilà damunt la cua d’aquest estel llampant que enlairà Helena amb el vent sincer de les seves paraules”; “la ciutat era plena de gent cridant l’adéu amb la veu muda dels mocadors semblava que aquelles ales, a mesura que el tren partia, se n’anaven al cel per allargar el comiat”; “un vaixell a la bona de Déu, a la dula, navegava tot xiulant amb les ancores darrere l’esquena, com aquell que no té deutes amb ningú”.\nPerquè, malgrat que la fascinació de la seva escriptura de vegades ens pugui fer dubtar, malgrat que permeti que sigui el vent qui infli i faci bategar les veles, malgrat que durant la travessia s’entretingui fent escales, sempre és ell qui segueix al timó; qui sap on vol anar i com hi vol anar. S’allibera, i ens allibera, però sempre ho té tot molt controlat. Es deixa dur pels impulsos, no li sap greu, ans al contrari, fer marrada, però, per més que pugui fer aquesta impressió, res d’essencial és casual o improvisat, en la seva narrativa.\nI, encara menys, l’estructura. Com els títols de les seves obres, el seu esquelet està no ja pensat, sinó pensat i repensat. Vals no seria Vals sense els seus capítols i els subtítols dels seus capítols: Preludi, Invitació al vals, Divertiment, Vals i Final; Temperatura, sense la seva mesuradíssima divisió en sis capítols. Una altra cosa és que, tal com succeeix amb el llenguatge, la seva aparent naturalitat ens pugui dur a engany: si la divisió de capítols sembla natural o fàcil és perquè així ho ha volgut l’autor. O sigui, perquè s’ha esforçat molt per assolir aquesta sensació; perquè ha treballat i treballat el seu text, revisant-lo o corregint-lo tantes vegades com ho ha considerat necessari, fins que la naturalitat s’ha imposat.\nPer tot plegat, si ja havíeu llegit Vals i Temperatura, no dubteu en reincidir-hi; si encara no ho havíeu fet, congratuleu-vos-en: no cada dia es té el privilegi de descobrir una Illa del Tresor (literari i de la condició humana) tan plaent i gratificant com aquest.\ndimarts 22 i dimecres 23 de maig del mmxviii\nAltres anàlisis literàries d’obres de Quaderns Crema\nPor, Stefan Zweig.\nClàssics per a la vida, Nuccio Ordine.\nEtiquetes anàlisi literària, art, crítica, crítica literària, cultura, Francesc Trabal, literatura, literatura en català, llegir, llibres, nota de lectura, novel·la, novel·la catalana, novel·la en català. novel·la de Francesc Trabal, Novel·les (II), Quaderns Crema, ressenya literària, Temperatura, Vals\nData de l'entrada 1 de febrer de 2018\n2 comentaris a Por, Stefan Zweig\nÉs quan tinc por que ho veig clar\nEstem ben poc avesats a llegir novel·les breus, i menys encara quan se’ns ofereixen soles i no pas en un volum que n’agrupa unes quantes. En general, les editorials recorren a aquest subterfugi, com si no confiessin prou en cada obra en particular, com si temessin que per elles soles no es poguessin defensar o mantenir; com si les unes requerissin l’ajuda de les altres. Segurament, però, el millor que es pot fer és llegir-les separades —i, si és possible, deixant un cert temps entre les unes i les altres, a fi que no s’interfereixin.\nEn aquesta ocasió Quaderns Crema publica Por (Angst), de Stefan Zweig en un sol volum, traduït amb encert per Joan Fontcuberta i això ens permet acostar-nos-hi amb una netedat absoluta, alliberats de qualsevol influència —sobretot si no caiem en la temptació de donar un cop d’ull a la contracoberta, que em sembla que diu un xic més del que convindria— i rebre’l com el devien rebre els seus primers lectors; com si el descobrissin com el van descobrir ells.\nDescobrir, ja des del paràgraf inicial, quina és la raó que tenalla la protagonista del llibre: “Quan la senyora Irene baixà les escales del pis del seu amant, de sobte es tornà a sentir presa d’aquella por irracional. […] Aquest esglai sobtat no li era gens desconegut, sempre sucumbia a aquests atacs de por absurda i ridícula” (pàg. 5). La por que el seu adulteri quedi al descobert, que el seu marit tingui coneixença de la seva infidelitat.\nUn temor que, per un motiu que no cometré la imprudència de desvetllar abans d’hora, esdevindrà ben aviat una amenaça real i que convertirà la seva vida en una tortura permanent, que la farà (mal)viure amb un ai al cor constant, que posarà en perill la fins llavors “seva existència còmoda i tranquil·la de petitburgesa” (pàg. 17), la seva estable i immutable existència “indolentment i plaentment arrecerada” (íd.) en “el seu món tranquil i burgés” (pàg. 6), “silenciós i fred” (pàg. 12), “estret i ordenat” (pàg. 26).\nI serà precisament la intensitat obsessiva, malaltissa, amb que patirà aquest temor el que farà que ho comenci a veure tot amb uns altres ulls. De fet, el que la farà ressuscitar: “A poc a poc la seva vida es transformà i adquirí un sentit nou. […] Es retrobava a ella mateixa en tot, i el món abans transparent com el vidre, es convertí tot de cop en un mirall on ella feia ombra” (pàg. 69).\nComençarà a veure i a mirar, a mirar més enllà del que veia (o creia que veia) fins llavors. S’adonarà —i el que és més important, ens brindarà a nosaltres, els lectors, la possibilitat i el privilegi d’acompanyar-la en el seu procés de descoberta— que fins aquell moment més que viure el que havia fet és limitar-se a passar o a sobreviure, a deixar que la vida la visqués, a balafiar el seu temps: “Davant seu, a tocar, hi havia coses que ella ni tan sols havia fregat passant i de les quals ara, d’un plegat, comprenia que representaven la seva veritable vida i d’altres; per contra, les que li havien semblat importants s’esvaïen com fum. […] ara [..] li feia fàstic l’activitat buida dels desenfeinats, [….] la superficialitat de les seves inclinacions anteriors ” (pàg. 68).\nDe nou, doncs, Zweig, demostra ésser un lector privilegiat de Dostoievski, i s’immergeix com ben pocs escriptors en la pregonesa psicològica de la seva protagonista, en la infinita i sempre contradictòria complexitat de l’existència i la personalitat humana.\nUna nova oportunitat, doncs, d’albirar una possible interpretació a aquella frase de Goya que afirma que el sueño de la razon engendra monstruos: no pot la vida més raonable i tranquil·la ésser la més monstruosa?, la més absurdament inútil?, no són, en el fons del fons, la vida i la raó incompatibles?, en el viure de veritat la raó no és follia?\ndimarts, 30 de gener del mmxviii\nPublicat a Nació Digital, el 31 de gener del mmxvii\nLa pell de la frontera, Francesc Serés.\nEtiquetes anàlisi literària, Angst, art, crítica, crítica literària, cultura, Joan Fontcuberta, literatura, literatura en català, llegir, llibres, Nació Cultural, Nació Digital, narrativa breu, nota de lectura, novel·la, novel·la breu, Por, Quaderns Crema, ressenya literària, Stefan Zweig\nClàssics per a la vida, Nuccio Ordine\nData de l'entrada 7 de gener de 2018\nSense comentaris a Clàssics per a la vida, Nuccio Ordine\nLa lectura com a far\nEn aquest món nostre on sembla que tot vagi pel pedregar i que no hi hagi res a fer —i ara no em refereixo, només, a Catalunya, que no pot trigar gaire a decidir si prefereix viure per sempre més humiliada o si vol donar un cop damunt la taula i alçar-se dempeus— llegir obres de pensament és una molt bona vacuna contra la inacció i, sobretot, contra el conformisme; contra la sensació que tot està decidit i que no hi ha res que puguem fer per canviar-ho.\nEn en aquest sentit que si bé potser no podem afirmar que els llibres de Nuccio Ordine siguin imprescindibles, ni molt menys, obligatoris, perquè el que (li) és imprescindible només ho pot escollir cadascú, si que són altament recomanables —com ho són, per esmentar només altres noms contemporanis, els de Bauman, Steiner, Bobbio, Gombrowiccz o Mèlich. Ho són no tan sols perquè ens ajudin a veure-hi (més) clar, a obrir (més) els ulls sinó, per damunt de tot, perquè ens conviden a pensar (per nosaltres mateixos).\nClàssics per a la vida. Una petita biblioteca ideal, traduït per Jordi Bayod i publicat l’octubre de l’any passat per Quaderns Crema, no només ens convida a reflexionar sinó, alhora, a revoltar-nos; a revoltar-nos contra els que, per controlar-nos i sotmetre’ns millor, s’han proposat tallar-nos les ales, posant-nos una bena als ulls —o, més exactament, uns aclucalls, com als cavalls— perquè només puguem veure el que els interessa que veiem. I el millor mitjà que han trobat ha estat el d’eliminar, d’arrel, els coneixements humanístics del sistema educatiu. Amb la voluntat, que ja va pronosticar l’any 1936 Charles Chaplin a Temps Moderns, que esdevinguem, únicament, eficients màquines productives privades de capacitat crítica.\nÉs per aquesta raó que el llibre és, almenys, doblement interessant, perquè al convit de llegir i (re)descobrir els clàssics, hi afegeix un pròleg magnífic, que val el seu preu en or; un pròleg que, per ell tot sol, justifica el volum. Per fer-se’n una idea, n’hi ha ben bé prou amb transcriure l’extret d’un dels seus primers paràgrafs: “Les grans obres obres literàries o filosòfiques no haurien de llegir-se per passar els exàmens, sinó abans de tot pel plaer mateix que susciten i per mirar d’entendre el món que ens envolta i d’entendre’ns nosaltres mateixos. En les pàgines dels clàssics, fins i tot a segles de distància, és possible sentir encara el batec de la vida en les seves formes més diverses” (pàg. 12).\nA continuació, i recuperant els escrits que havia publicat entre els mesos de setembre del 2014 agost del 2015 a Sette, el suplement literari d’El Corriere della Sera, ens ofereix un tan esplèndid com encoratjador tast del gaudi i l’aprenentatge combinats que ens brinda la lectura dels clàssics de tots els temps, des d’Homer fins a Milosz, passant per Plató, per Ariosto, per Montesquieu, per Cervantes, per Goethe o per Swift.\nUn d’aquells pocs llibres que no tan sols no pots deixar de llegir, quan el comences, que et retornen l’esperança, que et conviden (o, més aviat, et comminen) a ésser, a fer-te i a refer-te tu mateix, a pensar i a reaccionar, a actuar en conseqüència, sinó que t’impulsen a córrer cap a la teva llibreria (o Biblioteca) de guàrdia més propera per omplir a vessar les lleixes de casa teva amb la més bella i rica literatura de tots els temps.\ndiumenge, 7 de gener del mmxviii\nEtiquetes anàlisi literària, art, assaig, Clàssics per a la vida, Clàssics per a la vida. Una petita biblioteca ideal, crítica, crítica literària, educació, Jordi Bayod, literatura, literatura en català, llegir, llibres, nota de lectura, Nuccio Ordine, pensament, Quaderns Crema, ressenya literària, societat, traducció Jordi Bayod\nCitacions literàries de Clarissa, Stefan Zweig (II)\nData de l'entrada 5 d'abril de 2017\nSense comentaris a Citacions literàries de Clarissa, Stefan Zweig (II)\n* La feblesa humana de parlar massa quan et deixen parlar.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 68)\n* En tota acció hi ha alguna cosa que a la llarga deforma.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 71)\n* Els èxits que exposen són més egoistes que els altres.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 74)\n* L’ambició és cosa d’homes; en una dona es converteix en caricatura.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 76)\n* El valor d’un país no es calcula pels seus morts il·lustres, sinó pels que hi viuen.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 91)\n* El detall conté la substància.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 92)\n* No pensar durant una hora és una hora perduda.\n* Dormir s’assembla sempre una mica a la mort.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 97)\n* Qui no corre amb els altres es queda sol.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 106)\n* Cadascú ajuda amb el seu exemple.\n(© Stefan Zweig, Clarissa, traducció de Joan Fontcuberta, Quaderns Crema, 2017, pàg. 124)\n* Un viu només en els seus fills.\nEtiquetes citacions, citacions literàries, Clarissa, Joan Fontcuberta, literatura, llegir, llibres, Quaderns Crema, Stefan Zweig, traducció de Joan Fontcuberta\nData de l'entrada 2 d'abril de 2017\nSense comentaris a Citacions literàries de Clarissa, Stefan Zweig (I)\nEtiquetes citacions, citacions literàries, cites, Clarissa, Joan Fontcuberta, literatura, llegir, llibres, Quaderns Crema, Stefan Zweig


Escampar al territori | Jordi Bordes | BARCELONA | Arts escèniques | El Punt Avui\nEscampar al territori Escampar al territori Escampar al territori Escampar al territori + Escampar al territori E-mail\nEscampar al territori\nLes arts en viu a Catalunya es concentren a la capital i tenen dificultats per traslladar-se a diverses comarques per culpa d’una xarxa encara insuficient\nEscampar al territori.\nEscampar al territori Escampar al territori Escampar al territori Escampar al territori Escampar al territori E-mail\nEls ateneus es podrien afegir a la xarxa de teatres per tal d’unir esforços\nTena Busquets, des d’Olot, reclama capacitat per produir i aliar-se amb altres sales\nLa cultura és essencial a Catalunya, però falta musculatura institucional perquè tothom en pugui gaudir. Segons l’informe Estadístiques culturals de Catalunya (2020) del Departament de Cultura, hi ha onze comarques on no hi ha ni un sol equipament escènic. El primer tripartit va fer un ambiciós pla per facilitar la construcció d’equipaments arreu i es van aprovar algunes ajudes sobredimensionades de teatres grans en municipis petits –en cap moment s’havia estudiat la viabilitat de cada projecte–. El segon tripartit va veure que calia posar ordre a aquesta voluntat i es va dissenyar el pla d’equipaments culturals de Catalunya (Peccat), que es va arribar a aprovar però sense pressupost, amb la confiança que a mesura que se sortís de la crisi es podria anar fent viable. El Peccat, deu anys després, es dona per caducat i “està en període de revisió”, segons fonts del departament. Però com es redistribueix la inversió que la Generalitat fa a Barcelona perquè en puguin gaudir tots els ciutadans? Accions com l’Òpera a Catalunya, el programa de suport a les contractacions de teatres municipals i els festivals estratègics ajuden a redistribuir en part aquest esforç, però queda molt terreny per recuperar. I cal confiar que l’increment pressupostari a Cultura ajudi a reforçar la necessitat d’escampar activitat cultural en viu per totes les comarques.\nEl darrer premi Carulla, efectivament, neix amb la voluntat de salvar aquesta mancança. Nilak vol ser una acció amb una vela que es vagi instal·lant per municipis i propiciï l’activitat cultural professional arreu del territori, partint de l’experiència del circ i amb creacions úniques en cada vila. El projecte també forma part del pla integral del circ.\nÉs molt reclamat que els teatres públics també facin gira arreu. Atesa la dificultat laboral, el TNC ha acabat cedint escenografia a les companyies perquè la puguin moure fora de Barcelona quan signen una col·laboració en règim de coproducció. Com a exemples ben sonats de títols estrenats al TNC que després fan vida més enllà, hi ha El mètode Grönholm(es va traslladar al Poliorama durant tres temporades), la primera reposició de Mar i cel (va saltar al Victòria) i, recentment la comèdia musical La importància de ser Frank (també al Poliorama). Molts programadors municipals es lamentaven perquè la producció podia anar a un teatre veí de Barcelona i no es facilitava una gira arreu. D’altra banda, s’han previst llargues gires, d’entrada, a Catalunya. Possiblement la més imponent va ser La plaça del Diamant. El futur pla integral del teatre ja parla de traslladar produccions al territori. El 2019, per exemple, hi havia programada una gira per 28 municipis de La Rambla de les floristes i Solitud, garantint que no afectés les gires de les companyies i productores privades. Enguany, quan li van preguntar per les gires del TNC del curs 2020/21, Xavier Albertí sols va citar la producció de La Calòrica De què parlem mentre no parlem de tota aquesta merda. A hores d’ara, n’estan fent una quinzena de funcions. La peça és una producció del TNC i, si no es resolen les traves burocràtiques, és possible que no es pugui explotar comercialment en una sala privada més endavant. I és un títol que aixeca elogis allà on va i que sedueix un gran públic per la seva mirada desinhibida.\nEn realitat, aquesta companyia ja acostuma a moure els seus espectacles: amb Els ocells (Sala Beckett, 2019, que ha reposat), han fet una quinzena de bolos; Fairfly (Tantarantana, 2017, que també va fer temporada a La Villarroel el 2018) acumula més de 30 bolos, segons recull el calendari del seu web. Quina diferència hi ha entre un bolo del TNC i un de La Calòrica? Que, per primer cop en la seva trajectòria, els de La Calòrica han pogut despreocupar-se de la producció executiva i poder treballar únicament com a actors. Cultura pacta amb el TNC una inversió extra per poder traslladar alguns dels seus muntatges fora de Barcelona. Segons la informació estadística del TNC, el 2019/20 hi va haver dotze espectacles en gira dels divuit que estaven programats. No és la percepció actual. Fonts del TNC admeten que les dades recollides en la desena temporada del TNC 1996-2006 no són comparables amb l’actualitat. En aquell recompte, de les 4.399 funcions, 1.122 s’havien fet de gira. I del milió i mig d’espectadors de la primera dècada (en realitat, es van avançar uns mesos a la primera funció d’Àngels a Amèrica, en un teatre que encara trigaria quasi un any a obrir oficialment), mig milió eren de teatres de fora de la ciutat. Sens dubte, el TNC ha de ser el pal de paller que estiri tota la producció teatral pública. Però també hi ha qui discrepa sobre quins títols ha de presentar.\nEn un debat organitzat per Entreacte i Recomana al febrer, Tena Busquets, programadora del Teatre Principal d’Olot, reconeixia que “tenim un país molt desordenat”. Costa fer xarxa entre els municipis. La solució que proposa Busquets és que aquests teatres i festivals també tinguin capacitat de producció. Així, es podrien repetir aventures celebrades com Vilafranca, de Jordi Casanovas, (una producció que va fer gira per comarques sense la necessitat de visitar Barcelona). A la inèrcia institucional d’abocar el gros dels recursos (precaris) a la capital, s’hi afegeix la necessitat de les productores de passar per Barcelona per rebre atenció mediàtica i, sobretot, fer-se veure entre els programadors. El dramaturg Jordi Casanovas lamenta que hi ha actors que, si no està previst ser a Barcelona, “no senten valorada la seva feina”. Aquesta exigència implica un estrès en una cartellera carregada d’estrenes, i amb sales que tanquen per culpa de la pressió immobiliària. Afortunadament, no sempre és així, deia Joan Negrié, director de la Sala Trono, en aquell debat. Ara molts títols que produeixen (ells són empresa privada) troben el suport de municipis veïns, amb la qual cosa és menys arriscat estrenar nous títols. De fet, bona part del teatre familiar evita Barcelona en unes programacions molt consolidades i obres que poden durar tres anys fàcilment en repertori.\nLes comarques es repensen\nQui pensi que el millor teatre passa a Barcelona s’equivoca. Així ho constata Tena Busquets: fora de la capital, avui, “estan passant coses més interessants”, malgrat la situació de desprotecció. Les aliances entre teatres municipals, la feina per ampliar l’impacte d’una programació de pocs dies –com ara un festival estratègic– a la ciutat i l’aparició de fàbriques de creació impulsades pels municipis permeten una mirada a la cultura que integra nou públic. Per contra, Busquets aplaudeix que el TNC pugui fer obres que, després, per dimensions i costos, no puguin fer gira. És el cas d’Agost, de Tracy Letts.\nAprofitar teatres privats\nÉs possible que no hi hagi cap equipament escènic en onze comarques? En l’anàlisi del Peccat es van comptabilitzar parcialment locals privats –si tenien algun tipus de vinculació municipal–. Avui, la Federació d’Ateneus prova de revitalitzar els seus centres i fer compatible l’activitat dels socis amb la professional (assajos i actuacions, per exemple). Entre les comarques assenyalades sense espai on fer teatre, hi figuren la Conca de Barberà, on hi ha el Casal de l’Espluga de Francolí; el Montsià, que podria comptabilitzar el Centre Obrer de la Sénia; el Priorat, amb l’Ateneu Bisbalenc de la Bisbal de Falset, i la Terra Alta, on la Unió Gandesana té un teatre de grans dimensions. Al Pallars Sobirà, hi ha l’entitat de les valls d’Àneu, però la federació desconeix si té escenari, així com els Amics de Vilaller, a l’Alta Ribagorça, que tenen una saleta, però no funcionaria com un teatre a la italiana. De les onze comarques, doncs, l’Alt Urgell, la Cerdanya, el Lluçanès, el Moianès i la Val d’Aran són les úniques on, a hores d’ara, caldria estudiar algun tipus d’equipament. A les altres sis, es podria buscar complicitats amb els ateneus per edificar un teatre que complís necessitats bàsiques. El mateix Peccat plantejava aquesta cooperació el febrer del 2009 en un document que obria els Quaderns del Peccat. La cultura no entén de límits i es produeix arreu. Escampar el fet artístic ha de ser una de les prioritats del nou govern.\nEl Punt Avui. Girona 26-04-2021, Pàgina 30\nEl Punt Avui. Nacional 26-04-2021, Pàgina 24


La UE comunica a la Xina que la equidistància que practica amb la guerra d'Ucraïna no és aceptable - Converses a Catalunya\nEl dia 1 d’abril la UE i la Xina han celebrat una cimera per videoconferència. La guerra d’Ucraïna, que ha posat el tauler geopolític mundial en un estat de màxima tensió, ha ocupat el gruix de la conversa entre les dues parts.\nLa UE ha comunicat als xinesos que “l’equidistància en el conflicte no serveix en el context actual”. El president del Consell Europeu, el belga Charles Michel, i la presidenta de la Comissió Europea, Úrsula von der Leyen, han manifestat al líder xinès, Xi Jinping, i al seu primer ministre, Li Keqiang, que “cal passar d’una neutralitat passiva a una neutralitat activa“.\nMichel ha declarat que “tant la UE com la Xina han admès que la guerra d’Ucraïna està posant en perill la seguretat i l’economia global i que la situació no interessa a ningú“, i ha fet saber a la Xina que la seva influència sobre Moscou comporta una “responsabilitat“. Von der Leyen ha afegit que “aquest no és només un moment clau per a Europa, sinó per a un món basat en regles, perquè creiem en un sistema que permeti que, quan hi hagi un conflicte, aquest es discuteixi a la taula de negociació i no en el camp de batalla“.\nLa UE ha recordat a la Xina el que suposa el cost de la guerra per a tot el món. També li ha exposat què implicaria si Pequín donés suport a Moscou en la invasió, tenint en compte que un 15 % de les exportacions totals de la Xina van a parar a la UE. Aquesta és una carta clau que juga la UE en les seves relacions amb la Xina. Les exportacions de Pequín cap a Rússia, en canvi, amb prou feines arriben al 2%. Les xifres parlen per si mateixes. “La UE i la Xina mantenen un intercanvi comercial de béns i serveis que suposa uns 2.000 milions d’euros al dia, i la prolongació d’aquesta guerra no beneficia a ningú“, ha subratllat Von der Leyen.\nEls països del G-7 juntament amb la UE estan aplicant sancions històriques a Rússia amb l’objectiu que desisteixi de la invasió. Davant d’això, la UE insta a la Xina a no ser el salvavides de Putin. “Si no dona suport a les sancions, almenys no interfereixi“, se li ha dit, just en un moment en què la UE treballa per evitar que Rússia esquivi les sancions. Si decideix ajudar Rússia, la Xina provocaria “una greu crisi de reputació“. “Sabem que la Xina està molt més enfocada ara en l’impacte de l’òmicron i els confinaments que hi està havent (la capital econòmica del país, Shanghai, està confinada), però volem ser clars en mostrar la gran importància que té per a Europa i per a l’arquitectura global que hi hagi un compromís per la pau i és important que la Xina tingui el seu paper com a actor global important que és“.\nLa UE ha pogut parlar així de clar a la Xina perquè se sent recolzada pel món occidental en el seu conjunt i per la contundència de dades macroeconòmiques que mostren l’hegemonia d’Occident. El PIB de les potències occidentals és de 54,3 bilions de dòlars, el triple que la suma dels PIB de la Xina i Rússia (18,4 bilions de dòlars). A Putin se’l pot posar a la defensiva amb la fortalesa dels actius comercials, inversions, fluxos financers i energètics d’una coalició occidental reforçada. Les rondes de sancions contra els oligarques russos, càrrecs polítics, bancs i empreses russes fan mal. S’ha congelat l’accés de Rússia a les reserves en dòlars i euros. En aquesta ocasió a l’eix transatlàntic (els Estats Units, UE, Canadà i Regne Unit) s’hi han afegit Japó, Corea del Sud, Austràlia i Taiwan.\nEn el front comercial, la UE ja ha deixat d’exportar una part dels 477.000 milions de dòlars en béns que varen ser la segona font d’importacions de Rússia l’any 2021. La UE representa el 37% del comerç internacional rus.\nLes exportacions globals de la Xina l’any passat varen ser de 3,3 bilions de dòlars, però Pequín no pot reorientar fàcilment els seus fluxos comercials a curt ni a mitjà termini. Els seus 506.366 milions d’exportacions als Estats Units i 472.000 milions a la UE l’any 2021 són el resultat de cadenes de producció i distribució globals desenvolupades des de finals dels anys noranta. L’economia xinesa està molt vinculada a l’occidental i va exportar només 68.000 milions en béns a Rússia l’any passat. Les cadenes inclouen matèries primeres i productes entremitjos de molts països que travessen moltes fronteres. La Covid-19 ha afeblit considerablement aquestes xarxes.\nEls semiconductors són essencials per a la fabricació de vehicles, mòbils i productes electrònics de consum. També ho són per a les tecnologies punta com la robòtica, energies renovables, telecomunicacions, intel·ligència artificial i altres sectors en què la Xina aspira a superar Occident. La Xina produeix el 6% dels semiconductors, mentre que Taiwan té una quota mundial del 60%. El 90% dels semiconductors que necessita la Xina per a fabricar productes són importats o ensamblats per empreses estrangeres en el seu territori. La irrupció de la Covid-19 ja va generar una escassedat de semiconductors que perjudica la capacitat productiva i exportadora xinesa. Únicament la multinacional taiwanesa TSMC i la coreana Samsung ensamblen semiconductors d’alta gamma. Són xips de menys de deu nanòmetres de mida.\nEl president Biden ha augmentat el nombre d’empreses xineses a les quals els Estats Units prohibeix invertir. Es mantenen en vigència les restriccions contra empreses del complex militar industrial de la Xina adoptades per Trump. L’arsenal legislatiu dels Estats Units sobre prohibició de realitzar negocis amb empreses hostils existeix des de la Guerra Freda. Amb les denominades sancions secundàries, els Estats Units s’atorga el dret d’aplicar penalitzacions a empreses i altres països que les desafiïn. Varen funcionar i varen obligar la Xina a negociar i també a l’Iran. Són especialment potents perquè el dòlar és la principal divisa mundial. Segons el Banc Internacional de Pagaments (el banc central de bancs centrals, amb seu a Basilea), el 88% dels intercanvis de divises es fa en dòlars, quota que es manté estable des de fa dues dècades.\nLa quota del yuan xinès és només del 4,3%. Així mateix, el 79 % dels intercanvis comercials es duen a terme en dòlars. El 59% de les reserves en divises dels bancs centrals són en dòlars i el 21% en euros. La UE amb un PIB de 17,1 bilions de dòlars ha adoptat moltes de les sancions imposades per la Casa Blanca.\nEl xantatge d’un Putin que necessita compres en rubles per a afirmar la recuperació de la seva divisa té els seus límits. Només existeix un gasoducte per a subministrar hidrocarburs russos a la Xina. La UE s’afanya a incrementar la provisió de gas natural per part de Qatar, Noruega, Austràlia, Emirats Àrabs Units, Algèria i els Estats Units. Alemanya està reaccionant i construeix una planta de regasificació de gas natural liquat (GNL), després de cancel·lar el gasoducte Nord Stream 2.\nEls països esmentats poden augmentar les seves exportacions per via marítima o gasoductes existents a la UE més ràpidament del que Rússia i la Xina poden construir altres amb una tecnologia inferior. Els Estats Units és el primer productor mundial de petroli i gas natural. Biden ha autoritzat l’aportació sense precedents al mercat de 189 milions de barrils de petroli de la seva reserva estratègica com a pont semestral per a contenir la pujada de preus.\nLa llista creixent de més de 500 empreses multinacionals occidentals que han abandonat totalment o parcialment les seves operacions, finançament, inversions, vendes o subministraments a Rússia obeeix no solament a les sancions occidentals sinó a la pressió de l’opinió pública i dels seus accionistes. En el G-20, la Xina i Rússia només poden comptar amb el suport incondicional d’Iran. Les fins ara neutral Índia (sexta economia mundial) Brasil (9), Indonèsia (12) i Aràbia Saudita (19) és més lògic que s’inclinin per Occident.\nL’objectiu del Quad integrat pels Estats Units, Japó, Índia i Austràlia és frenar les ambicions de la Xina a l’espai Indo-Pacífic i els membres d’ASEAN rebutgen l’agressivitat xinesa en el seu intent de controlar el 90% del mar de la Xina meridional. Brasil i Argentina no torpedinaran un Mercosur amb acords amb la UE.\nLes consideracions anteriors han estat detalladament transmeses per la UE a la Xina al llarg de la cimera de l’1 d’abril. Val a dir que els líders xinesos han escoltat amb atenció aquesta bateria d’arguments que la UE els ha proporcionat. Els analistes preveuen que Pequín mantindrà la posició que millor respongui als seus interessos.\nEls líders xinesos han escoltat amb atenció aquesta bateria d’arguments que la UE els ha proporcionat. Els analistes preveuen que Pequín mantindrà la posició que millor respongui als seus interessos Click To Tweet\nOscar Llaudet Herrera\n25 abril, 2022 15:36\nGran article! Els mitjans de comunicació haurien de parlar molt més sobre les actuals relacions social, polítiques i econòmiques, Xineses-UE, tenint en compte la situació a Ucraïna.


Disfressar-se en carnestoltes amb tota seguretat | Consumer\nDisfressar-se en carnestoltes amb tota seguretat\nLes disfresses per a menors de 14 anys es consideren joguines i han de portar l'etiqueta CE de "conformitat europea" amb l'adreça del fabricador, a més d'advertiments d'ús\nData de publicació: Divendres, 25 de Octubre de 2013\nPirates, indis i vaquers, animals… En carnestoltes la imaginació pren el poder i tant nens com a adults gaudeixen disfressant-se i sent altres persones per uns dies. Però, com denuncien les associacions de consumidors, cada any es detecten problemes de seguretat en gairebé un 90% de les disfresses i altres articles en venda. Per això, en el següent article s’ofereixen algunes recomanacions per escollir una disfressa segura i passar aquesta festa sense sobresalts.\nDisfresses a bon preu, sense descurar la seguretat\nEn els dies previs a l’inici de la Quaresma, tenen lloc els carnestoltes. Festes en els col·legis o amb els amics, celebracions patrocinades pels ajuntaments… Encara que no en tot el país, sí hi ha nombroses localitats de la geografia espanyola on el carnestoltes és una de les festes grans de l’any. I, per a l’ocasió, ningú vol deixar la disfressa a casa.\nS’aconsella comprar la disfressa en establiments que exhibeixin el logotip d’adhesió al Sistema Arbitral de Consum\nAconseguir l’abillament més original i bonic per a petits i majors sense sortir-se del pressupost establert pot suposar més d’un quebradero de cap, sobretot en els temps corren. De fet, carnestoltes al costat d’Halloween i l’època nadalenca són les tres campanyes comercials de l’any per al sector de la disfressa. No obstant això, la precària situació econòmica de moltes famílies espanyoles està fent mossa en els establiments tradicionals i les vendes s’han desplaçat cap a altres comerços, que compten amb uns preus més baixos.\nDe qualsevol manera, l’estalvi no té per què estar renyit amb les normes de seguretat. Així, abans d’adquirir una disfressa i els seus accessoris, cal comprovar que siguin segurs. En aquest sentit, les associacions de consumidors denuncien que cada any es detecten problemes de seguretat en gairebé un 90% de les peces i, per això, alerten als usuaris sobre els productes barats que no compleixen les més mínimes garanties.\nAlgunes normes que convé respectar en comprar una disfressa i els seus complements\n1. Comprar en comerços adscrits al Sistema Arbitral de Consum:\nPer al moment d’adquirir una disfressa o un altre accessori s’aconsella acudir a establiments que exhibeixin el logotip d’adhesió al Sistema Arbitral de Consum. En cas de reclamació o de discrepància en la compra, a través d’aquest sistema es garanteix que la resolució es realitzarà de forma gratuïta, diligent, imparcial i sense necessitat d’arribar als tribunals.\nA més, han de conservar-se sempre les factures, tiquets o justificants de compra com a úniques garanties davant un possible canvi, devolució o reclamació. En aquest sentit, el tiquet ha de contenir el nom del producte, el seu preu, la data d’adquisició i el nom i el CIF (Codi d’Identificació Fiscal) de l’establiment.\n2. L’etiquetatge dels articles ha d’especificar l’edat a la qual van destinats:\nL’INC (Institut Nacional del Consum) recomana que s’extremin les mesures de prevenció en el cas dels menors. Per això, s’aconsella comprar articles adequats a l’edat del nen, llegir bé l’etiqueta i comprovar que les instruccions d’ús estiguin en castellà. En elles, ha d’aparèixer l’edat recomanada, els consells de seguretat i l’empresa responsable del producte, en el cas que sorgeixi algun inconvenient.\nQuan aquests articles van destinats a nens menors de 14 anys es consideren joguines, i se’ls aplica la legislació corresponent. És a dir, han de portar l’etiqueta CE (conformitat europea), que és el símbol pel qual el fabricant acredita que l’article compleix tots els requisits de seguretat. En qualsevol joguina fabricada o venut en la UE, a més de la marca CE, ha de constar el nom i adreça del fabricador, els advertiments d’ús i un codi que permeti identificar la joguina, en cas que calgui retirar-ho del mercat per algun problema de seguretat.\nSi els productes van destinats a persones majors de 14 anys, no són considerats joguines, amb el que no han de portar aquesta etiqueta, sinó que han de complir amb l’etiquetatge general de les peces tèxtils (que inclou el nom, adreça i el NIF del fabricador, comerciant o importador, el nombre de registre industrial, en el cas de peces fabricades a Espanya, i la composició de l’article).\nQuan un Estat membre de la UE localitza un article que presenta riscos per a la seguretat de les persones, ho comunica a l’Institut de Consum del seu país que, al seu torn, transmet la informació a la Comissió Europea per localitzar el producte, retirar-ho i destruir-ho.\n3. Escollir una disfressa i els seus complements concordes amb l’edat i alçada del nen:\nAmb la finalitat d’evitar caigudes i traspiés, la disfressa no ha d’arrossegar-se pel sòl o ser massa gran, sinó que ha d’adaptar-se bé al cos del menor.\nCal comprovar que les disfresses dels més petits de la casa no incloguin peces diminutes que es puguin desprendre i ser ingerides. A més, quan la disfressa va destinat a un menor de set anys no ha de contenir puntes o vores tallants, ni cordons a la zona del coll, a fi d’evitar un possible estrangulamiento.\nAltres accessoris de la disfressa, com a ganivets, espases o bastons, han de ser tous i flexibles per prevenir lesions.\nAixí mateix, les perruques, màscares i caretes han d’estar fetes de materials transpirables i han de tenir una ventilació adequada i orificis suficients en ulls, nas i boca, amb la finalitat d’evitar asfíxies.\n4. Verificar que les disfresses no contenen materials inflamables:\nLes associacions de consumidors recomanen estudiar l’etiquetatge de les disfresses, màscares, perruques i altres complements, per comprovar que no continguin materials inflamables. Aquests articles han d’estar fabricats amb components de baixa combustibilidad. En aquest sentit, teixits com el nailon i el polièster són els més adequats, doncs són bastant resistents al foc.\n5. Parar esment especial a maquillatges i postissos que actuen sobre la pell:\nEn l’etiquetatge dels cosmètics ha d’aparèixer, com a mínim, el nom del producte, el del fabricador o importador i la seva adreça, la data mínima de caducitat, el nombre de lot i els components. Així mateix, els maquillatges han de ser hipoalergénicos.\nPostissos com a nassos, berrugues, barbetes, bigotis, barbes, etc. han d’estar testats dermatológicamente para no produir al·lèrgies.\n6. Vigilar els articles que es col·loquen en boca i ulls:\nEls objectes que s’introdueixen en la boca no poden contenir elements químics contaminants, com el plom.\nPer la seva banda, algunes lentillas de fantasia poden ocasionar danys irreparables en els ulls. Cal tenir en compte que aquests accessoris solament han d’adquirir-se en un establiment d’òptica i han de ser adaptats i supervisats per un òptic o optometrista. Així mateix, cal tenir cautela amb les coles de certes pestanyes postisses, doncs poden provocar irritacions en ulls i pell.\nQuè han de tenir en compte els adults en una festa de disfresses\nPer gaudir d’una festa de disfresses sense sobresalts, els adults han de prendre en consideració una sèrie de recomanacions:\nAmb la finalitat d’evitar cremades, els menors han de situar-se allunyats de fonts de calor com a estufes, ves-les, cigars, petards o focs artificials.\nSón nits d’humitat i baixes temperatures, per la qual cosa si a l’espai on se celebra la festa s’utilitzen mitjans de calefacció per gas (butà, propà, etc.), cal assegurar-se que la ventilació està garantida. Per això, convé que hi hagi alguna porta o finestra oberta perquè circuli l’aire fresc.\nA tota festa de disfresses és convenient que hi hagi un adult que es responsabilitzi de cada tres o quatre nens.\nCal cerciorar-se que el local on té lloc la festa compta amb els permisos oportuns o llicències per a la seva celebració. És important tenir en consideració la seguretat del local, tant pel que fa a les instal·lacions (sortides d’emergència, extintors, ventilació, aforament, etc.), com a l’actuació dels vigilants privats. A més, de cara a una possible reclamació, convé guardar l’entrada i la publicitat de l’esdeveniment, doncs tenen valor contractual.\nnens Carnestoltes consum disfressa drets seguretat


Pla d'acció tutorial - Facultat de Dret - Universitat de Barcelona\nPer més informació podeu consultar el document següent:\nPla d’Acció Tutorial de la Facultat de Dret UB, aprovat per Junta de la Facultat de Dret de la UB, 26 de maig de 2017.\nLa tutoria prèvia a la matriculació és la sessió de tutoria individual feta per professors assistits o per estudiants de cursos superiors que reben tots els estudiants de nou accés abans de formalitzar la matriculació. L’objectiu és assessorar els alumnes de nou accés i informar-los de la càrrega docent en relació amb la seva disponibilitat, els sistemes d’avaluació, la normativa de permanència i els models de matriculació.\nLa tutoria grupal i coordinació docent s’assigna a tots els estudiants de nou accés durant tot el primer curs acadèmic i també contempla la coordinació docent del grup. Té com a objectiu orientar el grup pel que fa a l’adaptació als nous estudis i a la planificació acadèmica, així com contribuir a evitar l’abandonament i superar la permanència, potenciar la mobilitat internacional i derivar estudiants a les tutories específiques. Graus: Dret, Relacions Laborals, Criminología, Gestió i Administració Pública, Ciència Política i de l’Administració i Investigació Privada.\nLa tutoria de titulació s’assigna a tots els estudiants de grau des del moment que inicien els estudis fins que els finalitzen. El mateix tutor assignat a primer curs acompanya l’estudiant fins al final dels estudis. Es pretén seguir i valorar el rendiment acadèmic de l’estudiant i promoure que arribi al nivell màxim de les seves possibilitats, i evitar tant possibles afectacions per permanència com abandonaments provocats per motius acadèmics evitables. Graus: Dret, Relacions Laborals, Criminología, Gestió i Administració Pública, Ciència Política i de l’Administració i Investigació Privada.\nPAT dels graus\nCada grau disposa d'un apartat web en el que s'indiquen els tutors/es de grup i de titulació:\nEl PAT d’excel·lència és la tutoria individual i/o grupal que reben els estudiants amb els millors expedients acadèmics de cada grau a partir del segon curs. Té per objectiu optimitzar les seves capacitats intel·lectuals i professionals, incrementar el seu rendiment acadèmic i la formació i potenciar la mobilitat internacional i l’excel·lència. Aquesta tutoria té caràcter obert i periòdicament es revisa els estudiants que formen part del programa.\nEl PAT d’esportistes d’elit és la tutoria individual assignada als estudiants que tenen la consideració d’esportistes d’alt rendiment per la Universitat de Barcelona, amb l’objectiu que puguin compatibilitzar els estudis universitaris amb la pràctica de l’activitat esportiva tipificada d’alt nivell per la legislació vigent. Aquesta tutoria té caràcter obert i periòdicament es revisa els estudiants que formen part del programa.\nEl PAT NERE (Necessitats especials de reforç educatiu) és la tutoria individual assignada als estudiants als quals la Facultat els reconeix necessitats educatives especials i els ofereix un suport especial i personalitzat. Aquesta tutoria pot ser simultània o pot ser excloent, a criteri dels tutors respectius, amb l’ordinària de carrera. Es proposa com a objectiu ajudar a superar les dificultats acadèmiques derivades de dificultats físiques, psíquiques o neurològiques.\nDra. Rosa M. Satorras\nTutories de mobilitat: és la tutoria individual que s’assigna a tots els estudiants de la Facultat que desitgen acollir-se a un programa de mobilitat internacional (outgoing) i als estrangers que arriben a la Facultat per seguir-ne un (incoming).\nTutoria de sortides professionals: és la tutoria individual mitjançant un tutor especialitzat diferent del tutor de carrera, al qual es poden adreçar els estudiants dels últims cursos per obtenir assessorament sobre el futur professional.\nPAT de Màsters Universitaris: son les tutories individuals que reben els estudiants que ho sol·liciten. La duen a terme els coordinadors de màsters. Tot i que por abastar altres qüestions, aquestes tutories es centren principalment, en l’assessorament de tria d’assignatures en el moment de la matrícula i en l’elecció de la temàtica i tutor del TFM.\nDra. Laura Alascio (Adjunta a la coordinació)\nMàster d’Anàlisi Política i Assessoria Institucional\nDra. Anna Palau (Adjunta a la coordinació)\nDr. Ignacio Rivera (Adjunt a la coordinació)\nMàster de Direcció Estratègica de Seguretat i Policia\nMàster de Dret de l’Empresa i dels Negocis\nMàster d’Estudis Jurídics Avançats\nDra. Mariola Rodríguez


Mapa de temperatura i vent en superfície previst per dissabte a les 15:00h.\nAquest dissabte a Palamós s'espera una dia assolellat i calorós, amb algun núvol baix a primeres hores. A la resta de la demarcació també hi dominarà el Sol, amb un ambient estiuenc i on ningú s'escaparà de la calor.\nLa temperatura màxima rondarà els 32/38ºc a l'interior, els 27/31ºc a la costa i els 28/32ºc al Pirineu. La mínima pot baixar fins a 20/23ºc a la costa, fins a 19/24ºc a l'interior i fins a 13/19ºc al Pirineu.\nEl vent al nostre sector costaner bufarà fluix de component variable o restarà en calma, al llarg de la nit/matinada de divendres a dissabte. Al matí bufarà vent de garbí a 6/10 nusos. A la tarda es preveu la mateixa situació. A la nit es pot mantenir el vent de garbí a 4/8 nusos.\nL'estat de la mar es preveu amb mar arrissada arran de costa i marejol mar endins, durant la nit/matinada de divendres a dissabte. Al matí tindrem marejol generalitzat igual com a la tarda, amb mar de fons de xaloc. A la nit s'espera mar de fons, amb mar arrissada o marejol.\nAquest diumenge a Palamós tornarem a tenir un dia marcat pel sol i la calor. A la resta de la demarcació el panorama serà idèntic.\nEl vent al nostre sector costaner bufarà amb component sud a 4/6 nusos, durant la matinada de diumenge. Al matí bufarà vent de garbí o xaloc a 6/10 nusos. A la tarda es preveu vent de xaloc o garbí a 4/8 nusos. A la nit tindrem vent en calma o vent molt fluix de component sud.\nL'estat de la mar es preveu amb mar arrissada o marejol, amb mar de fons de sud-est, durant la matinada de diumenge. Al matí tindrem mar de fons de xaloc, amb marejol. A la tarda hi haurà mar arrissada. A la nit s'espera mar calma o arrissada.