Itinerari - 7. Franquisme\nSetè itinerari: El franquisme\nLa repressió franquista, malgrat actuar de manera indiscriminada, afectà especialment els sectors més intel·lectuals. Els homes que integraven el col·lectiu de la premsa i la cultura gironina a l’època republicana patiren un daltabaix tan profund i radical, que podem afirmar que un percentatge superior al 80 % deixà de participar en la vida pública de Girona. El seu destí fou el silenci, provocat per la mort, l’exili, la censura o l’autocensura, segons les situacions. El cas més emblemàtic és, sens dubte, el de Carles Rahola, però n’existiren molts d’altres.\nA la ciutat de Girona, el primer periòdic després de la guerra sortia el dia 17 d’abril de 1939, amb el nom d’El Pirineo. Així doncs, feia més de 60 dies que la ciutat romania sense cap publicació periòdica. El primer governador civil de la Girona franquista, el santanderí Antonio F. Correa Véglison, es veié en la necessitat de crear un periòdic en una ciutat que gairebé s’havia quedat sense periodistes. Aquesta eventualitat explica l’origen polític d’alguns col·laboradors i redactors d’El Pirineo. Correa inicià la recerca entre la poca gent disponible amb coneixements mínims periodístics existents a la ciutat, i va haver de recórrer a elements del regionalisme burgès. La incidència d’El Pirineo fou certament remarcable atès que es publicava amb una periodicitat diària. El seu subtítol era “Diario al Servicio de España y del Caudillo”, sortia a la tarda i no pertanyia directament al Movimiento Nacional, sinó que era propietat del carlí Manuel Riera i Perpinyà, per bé que el seu germà, i sembla que també Josep M. Viñas, aportaren capital a l’empresa. La conjugació entre empresa privada i control governatiu no excloïa en absolut cap element intervencionista. En tot cas era una fórmula perfectament legitimada pel règim.\nEn l’àmbit internacional, el diari va viure el primer període de la II Guerra Mundial, publicava diàriament els avanços de les tropes alemanyes i italianes amb la informació que provenia de les diferents agències internacionals de l’època. Pel que fa a l’àmbit nacional, tota la informació que s’oferia havia de passar el filtre del règim, així que exaltaven la figura del General Franco i feien propaganda dels actes i les proeses del dictador. Als editorials s’adoctrinava en els valors cristians.\nEl règim, però, va voler oficialitzar de manera absoluta la premsa: l’u de gener de 1943 sortia a la ciutat de Girona Los Sitios, com a substitut d’El Pirineo, però amb unes característiques estructurals ben diferenciades, atès que el règim volia encetar una nova experiència periodística molt més ambiciosa, amb una infraestructura que progressivament s’anava equiparant a la d’un bon diari de províncies. Los Sitios era el diari de “FET y de las Jons”, i més tard es convertí en el diari del “Movimiento”. A diferència del seu predecessor, Los Sitios era un diari del mateix règim, i per tant s’abandonava l’experiència de l’empresa periodística privada. Amb tot, la funció del diari era la mateixa que la d’El Pirineo: legitimar el règim, servint-se, també, de les consignes i les orientacions imposades pels successius governadors civils.\nAixí doncs, les característiques essencials del contingut del diari es fonamenten en articles apologètics del règim i notícies molt mediatitzades, per bé que amb el pas dels anys l’aspecte informatiu va adquirint una major preponderància. A pesar de tot, i empès per la pròpia evolució dels mitjans de comunicació i pel fet de ser l’únic diari provincial, Los Sitios introduirà progressivament significatius elements de modernització en la distribució i la compaginació: de bon matí el diari ja es repartia a la ciutat de Girona, fet insòlit, ja que fins aleshores els periòdics solien ser de tarda. Els mitjans de transport feien possible la distribució amb certa rapidesa a les comarques, on, com a molt tard, el diari arribava al migdia, tret de la Cerdanya. L’abast comarcal és un altre punt important i diferenciador del nou diari. A partir de llavors, comença a perfilar-se la figura del corresponsal. Fins i tot grans ciutats com Figueres i Olot tenien com a primer periòdic Los Sitios, per davant de llurs publicacions autòctones, ja que la periodicitat d’aquelles no era diària. Tanmateix, la publicitat esdevindrà un factor important en el procés comercial del diari, i les seves pàgines l’acolliran cada vegada amb més extensió.\nAquest mitjà va ser el primer que es publicava al matí. Això comportava que els ciutadans estiguessin informats des de primera hora, a diferència del seu predecessor que arribava als lectors a la tarda. El seu preu inicial era de 25 cèntims de pesseta. Cal destacar que la temàtica i el contingut d'aquest mitjà venia marcat des de Madrid, tot i que tenien la seu i els seus tallers a la ciutat de Girona.\nFins a l’any 1956, era l'únic mitjà "legal" de la província. Això va fer que tingués un gran tiratge, a poc a poc van aconseguir una gran repercussió. A Los Sitios, la cultura tenia molt poc espai, i aquest, estava reservat únicament per fets extraordinaris.\nOriginàriament es publicava íntegrament en castellà però, amb el temps, van anar inserint alguns textos en català. Los Sitios naixia com un producte absolutament aliè a la realitat gironina. En general, els diferents directors que va tenir el diari durant el franquisme foren personatges poc arrelats a les terres catalanes, i només es limitaven a complir ordres. El canvi més important va arribar de la mà de Fulgencio Miñano, un murcià que es va arrelar a la ciutat i va organitzar diversos actes a Girona. Durant els més de 40 anys d’història de Los Sitios van passar innumerables periodistes i col·laboradors, entre els quals, caldria destacar la figura de Maria Alonso, que va ser la col·legiada més veterana dins el Col·legi de Periodistes de Catalunya.\nA partir de la dècada dels cinquanta, la ràdio es consolidaria com a mitjà de comunicació i d’entreteniment. L’any 1952 s’acabava el dur període de les cartilles de racionament. Les mestresses de casa escoltaven amb passió els serials que la ràdio emetia, mentre feinejaven en les tasques domèstiques. Lògicament, com a mitjà d’informació, la ràdio aportava ben poca cosa. Radio Nacional de España tenia cura de donar el “parte informativo”, i totes les emissores havien de connectar amb ella per als noticiaris. En tot cas, en aquella època, el cinema era encara el principal entreteniment per a la majoria d’una població àvida d’oblit i evasió.\nLa cultura maldava per sobreviure. L’any 1955 renaixia la Revista de Gerona. En principi tenia poc a veure amb la seva antecessora –la del darrer quart del segle XIX– ja que malgrat que fou creada per promoure l’activitat cultural de la Diputació i de les diverses associacions culturals gironines (ja ens podem imaginar quina cultura es podia desenvolupar l’any 1955), durant els primers temps la revista s’hagué de posar –si us plau, per força– al servei dels interessos del règim, la qual cosa explicaria el fet que en la portada del seu primer número es publiqués la imatge del general Franco, que els continguts prioritaris es fonamentessin en la descripció dels actes protocol·laris que se succeïen a la ciutat o bé que l’idioma català no s’utilitzés més enllà d’alguna poesia. Per sort, progressivament l’orientació va anar canviant i s’anaren introduint interessants continguts culturals. El contingut de la revista era molt variat, tant es podien publicar cròniques culturals sobre conferències, visites o esdeveniments, com descobriments arqueològics i reculls d'anàlisis històrics sobre monuments, castells o altres construccions antigues. Per exemple, per Nadal, es feia un article extens on s'explicaven les tradicions i la construcció històrica de la festivitat (regint-se a l'explicació defensada per l'Església Catòlica, òbviament).\nEl 18 de març de 1966 s’aprovava una Llei de Premsa, sota els auspicis del ministre d’informació Manuel Fraga Iribarne –raó per la qual la llei és coneguda popularment com la Llei Fraga–. Des que Fraga fou nomenat ministre fins la data d’aprovació de la Llei havien transcorregut quatre anys, en els quals s’experimentaren els primers símptomes seriosos i efectius de canvi: afebliment de les consignes, disminució de les indicacions sobre números extraordinaris dedicats a l’exaltació de determinades dades “transcendentals” de la història nacional, el minva en el lliurament de guions esteriotipats per confeccionar editorials; però en definitiva, a la premsa li mancava a la pràctica una norma clara on s’expressés diàfanament el què era lícit i permissible i el què no ho era, ja que en realitat continuava vigent la Llei de 1938, aprovada pels franquistes en plena guerra.\nLa Llei de Premsa i Impremta de 1966 venia a suplir aquesta deficiència legal només a mitges, ja que de la manera més intencionada possible s’aprovava una Llei plena d’ambigüitats que permetia interpretar el seu text des d’una gran disparitat de criteris. El govern es reservava els suficients mecanismes de repressió per tal d’assegurar-se el més estricte control de les publicacions, sense haver de córrer el perill de possibles transgressions que anessin més enllà dels límits previstos.\nNo obstant això, hom pot considerar l’any 1966 com una referència important pel que fa a l’assoliment d’una certa obertura periodística. La Llei Fraga es situava entre la llibertat de premsa dels països occidentals i la repressiva Llei de Premsa de 1938, i es fonamentava en la tan reiterada –i manipulada– concepció franquista de “libertad con orden”.\nUn any abans de la promulgació de la Llei de Premsa i Impremta apareixia a la ciutat de Girona el setmanari Presència. El primer número veia la llum el dia 10 d’abril de 1965. Fou fundada per l’eminent conservador gironí, el regionalista Manuel Bonmatí i Romaguera, malgrat que de bon començament fou dirigida per un sector políticament radicalitzat i alhora allunyat físicament i mental de les terres gironines, encapçalat per Carme Alcalde i Rosa Maria Prats. En teoria la revista sortí amb 12 mesos d’antelació, ja que els seus plantejaments eren més propis de l’època marcada per la Llei Fraga.\nDe vell antuvi els responsables de Presència cercaren perillosament i d’una manera constant els límits de permissibilitat que atorgava la nova política informativa, ultrapassant els objectius proposats pel seu fundador Manuel Bonmatí, que aspirava simplement a fer una revista de continguts locals. Així doncs, s’imposà el criteri d’Alcalde i Prats que pretenien, segons declaració pròpia, fer “un òrgan polític valent, incisiu de cara a donar possibilitats a un nombre de periodistes i escriptors que en aquells moments no podien publicar els seus escrits per raons polítiques”. Fins i tot, els continguts de Presència es radicalitzen amb la promulgació de la Llei de Premsa.\nEl governador civil cridava constantment al seu despatx a Manuel Bonmatí per escridassar-lo mentre li ensenyava exemplars de la revista. A partir de l’any 1967 li comencen a ploure gran quantitat de sancions. Paral·lelament un grup de gironins vinculats a la publicació Vida Católica: Jordi Dalmau, Joan Ribas, Francesc Ferrer, Pere Madrenys i Narcís-Jordi Aragó, que no se sentien massa identificats amb el model de publicació que oferia Presència, decidiren presentar-se com alternativa al nucli dirigent, aportant el capital necessari per sanejar l’economia del setmanari.\nL’estiu de 1967 Aragó era nomenat director. En els primers temps de la nova etapa s’endegaren campanyes populars que permetien la participació d’amples sectors de la població: defensa de la Devesa, rebuig de l’explotació immobiliària de la Costa Brava, proposta del nom de Catalunya per la plataforma damunt del riu Onyar, promoció del Premi Literari Prudenci Bertrana.\nSota la direcció d’Aragó les sancions governatives pràcticament desapareixen; fins que a l’any 1969 una sèrie de circumstàncies tornen a complicar les coses: d’una banda els redactors cada cop publiquen escrits més agosarats, com si d’una forma instintiva tornessin a voler descobrir el sostre de la permissibilitat; d’altra banda l’Estat espanyol viu des del mes de gener fins el 24 de març en estat d’excepció, amb el consegüent restabliment de la censura prèvia. L’estiu de 1971, i per ordre governativa es suspèn Presència i no torna a reaparèixer fins el 20 d’abril de 1974, en què una sentència del Tribunal Suprem n’autoritzà novament la publicació. Havien estat més de dos anys de silenci.\nEl primer punt que plantejat l’itinerari és l’Església de Sant Lluc, on es troba ubicat el Castrum dels Manaies. En un editorial del diari El Pirineo parlava de la Setmana Santa de 1940 destacava que durant els actes celebrats, un gran nombre d’assistents mostraven el gran interès de la població per les celebracions cristianes, i consideraven els ciutadans de Girona com a persones creients i de tradició cristiana.\nLa tradició dels Manaies es recupera l’any 1940, però en aquella ocasió, els equips que utilitzaven, es van haver de llogar a un magatzem de Teatre de Barcelona. En total van ser un total de 26 persones les que van tenir l’oportunitat de participar en aquest acte tan important per la ciutat, on es rendia culte a la seva història i tradició. El 1944 es creà la secció de vestes. Les vestes són uns hàbits que vesteixen els qui acompanyen la Processó.\nEls Manaies actualment es continuen fent i és un dels actes amb més repercussió a la ciutat de Girona. Cada any, el divendres Sant fan la seva tradicional processó per als carrers de la capital. L’agrupació, a diferència de 1940, està composta per més de cent persones i l’equipament es guarda al Castrum de l’església de Sant Lluc. Un lloc on es poden observar els vestits i els passos de la Confraria de Jesús Crucificat, a la qual també pertanyen els Manaies.\nUn altre punt del nostre relat és l’Institut d’Estudis Gironins al carrer de la Muralla número 2. La creació de l'Institut d'Estudis Gironins (IEG) va suposar un canvi importantíssim en la societat gironina a causa de la seva implicació en la recuperació del patrimoni cultural de la província. El 24 de gener de 1946 Los Sitios informava de la creació de la junta directiva de l’IEG. Tot i que el mitjà en qüestió ho feia d'una manera molt superficial, només dedicant-li dues petites columnes, aquesta institució va comportar diverses novetats respecte a la cultura del municipi. La ciutat de Girona i la Diputació treballaven amb la intenció de promoure la cultura i la col·laboració en la salvaguarda del patrimoni cultural, natural, històric i científic de la comarca.\nLa idea va venir de la mà d'una de les persones més importants de l'època, Santiago Sobrequés i Vidal, que veia necessari que existís una institució d'aquest estil per a recuperar i protegir la història de la ciutat. Però no podia fer-ho sol, i va considerar que la millor opció per dur a terme aquesta acció era Tomàs Carreras i Artau per la seva experiència en diverses institucions locals i el seu bagatge com a investigador.\nLes investigacions que realitza aquest centre es poden trobar als Annals que publiquen. Cal destacar el compromís que aquest centre sempre ha tingut amb l’ús de la llengua catalana. La seva primera publicació va ser l'any 1947, però les primeres planes en català es van escriure anys després, el 1962. Un dels fets més destacats es va produir quan van publicar una traducció d'una peça de Ferran Valls i Taberner, un catalanista que es va passar al franquisme. D'aquesta manera, es lluitava per retornar l'ús del català a la societat. Actualment, la institució organitza diverses activitats adreçades a tots els públics, que permeten conèixer la història de la ciutat.\nLa Universitat de Girona és una institució que forma part de la xarxa universitària de Catalunya on s’imparteix una educació no obligatòria, es fa recerca i es vol ajudar al desenvolupament de les persones, potenciant el seu coneixement i ampliant-lo. La Facultat de Lletres es troba a la plaça de Sant Domènec número 3, un dels punts del nostre recorregut. Aquest indret comença a aparèixer als documents el segle XV però no s'impartiran classes fins a finals del segle XVI.\nMalauradament, l'any 1717 la Universitat va ser clausurada, igual que la resta d'universitats catalanes, excepte la Universitat de Cervera, com a conseqüència del Decret de Nova Planta. Durant el segle XIX, en temps de la revolució liberal, l'Ajuntament de Girona va crear la Universitat Lliure de Girona, que impartia estudis de Dret i de Farmàcia. Aquesta universitat va tenir una curta durada, ja que només va existir del 1869 al 1874. Als anys 60 del segle XX, es va crear el Col·legi Universitari de Girona, on l’any 1966 se situava la secció de ciències a l’actual Casa de la Cultura; i l'Escola Politècnica Superior, que depenen, respectivament, de la Universitat Autònoma de Barcelona i de la Universitat Politècnica de Catalunya.\nPresència, l'any 1968, publicà un article respecte a les problemàtiques que podien generar-se al voltant de la creació de la universitat. D'una banda exposen que, en aquell moment, existia un fort control policial a les universitats, cosa que comportava un cert malestar a la societat. A tot això, calia afegir que només es podien cursar tres estudis universitaris i que les comunicacions amb la resta de municipis era nefasta. Per últim, indicava que el preu dels estudis només permetia que les famílies burgeses poguessin estudiar.\nAnys més tard, es recupera l'Estudi General, que acull estudis d'humanitats, d'empresarials, de ciències i de ciències socials. Finalment, el 12 de desembre de 1991, el Parlament de Catalunya aprova la Llei 35/1991, que crea la nova Universitat de Girona. A la UdG es poden estudiar humanitats, ciències socials, salut i arts. Aquests darrers anys d'història suposen un reforçament de l'oferta acadèmica, un augment de l'alumnat (de 7.000 estudiants el 1992 a 14.000 el 2016), una intensificació de la recerca i de la presència internacional i en el territori, i una expansió dels campus, ara situats al centre de la ciutat, a Montilivi i al Barri Vell.\nTota ciutat té els seus carrers emblemàtics, com La Rambla de les Flors o el Passeig de Gràcia a Barcelona, o la Gran Vía a Madrid. A Girona existeixen carrers que segurament són més concorreguts i utilitzats per la població tant gironina com forastera, com podrien ser la Gran Via de Jaume I o la carretera de Barcelona, que gaudeixen d'espai suficient per ser les vies principals per creuar la ciutat o per moure-s’hi amb total comoditat. No obstant això, encara que la rambla de la Llibertat no tingui tanta amplitud com els carrers esmentats, gràcies a la seva posició geogràfica i el recorregut històric, ha adoptat un paper important pel context gironí, i és una de les vies més estimades pels ciutadans i el punt de trobada passeig per molts gironins.\nA l'hivern del 1959, la Rambla va ser objecte d'unes feixugues obres que la van modernitzar i la convertiren en un carrer més adaptat al seu temps. La remodelació de la rambla no va ser només una obra per millorar la ciutat, sinó també va esdevenir un símbol, va marcar un abans i un després en l'actualitat gironina. D'alguna manera, es va relacionar amb els nous aires que es respiraven per Girona. La semi obertura que es va viure durant el principi dels anys 60, l'arribada del turisme i, en general, les noves formes d'entendre la vida a la ciutat, es van relacionar metafòricament amb aquesta nova vista de la rambla. La rambla és un altre dels punts del nostre recorregut.\nUn article de la Revista de Gerona descriu aquestes obres com una nova etapa, una nova forma de vida entre els gironins, d'una nova mentalitat ciutadana. La Rambla es convertia en una metàfora per representar aquest canvi, aquest pas a la nova modernitat de Girona. El redactor escrivia de forma més propera a la prosa que a un article periodístic sobre l’esdeveniment. Gràcies a aquesta interpretació, avui dia podem observar, des de la distància, una forma poètica de veure la realitat i fer una anàlisi històrica a partir d'una metàfora arquitectònica..\nUn dels fets destacats a la història de Girona, va passar el 12 d'octubre del 1962 quan les fortes tempestes van provocar la crescuda del riu Onyar, fet que va comportar seriosos problemes a la ciutat de Girona. Així informava Los Sitios, on es va afirmar que el patiment de la població era tal que s'escoltava la desolació a les cases, la tristor d'aquells instants, la por de la ciutadania. El desbordament del riu va provocar que molts locals acabessin inundats, fent malbé molts materials de treball, maquinària i que algunes cases acabessin derruïdes. La ciutat no va recuperar una relativa normalitat fins dos dies més tard quan la tempesta va minvar. Llavors, va ser quan la desolació i la destrucció es va fer palesa. Girona es va convertir en una ciutat fosca, inundada i amb molta feina al davant.\nEn aquell instant es va començar a plantejar diverses possibilitats i solucions. Tant és així, que des de les diverses institucions que estaven involucrades van decidir recuperar un dels projectes que estaven descartats o en stand by, per la remodelació del riu Onyar. El pont del Pes de la Palla va acabar molt malmès, i els pilars que el sostenien el feien molt inestable poder passar.\nUn projecte consistia a recobrir un tram del riu amb una plataforma. Amb la plataforma s'aconseguia solucionar un dels problemes més greus que tenien en aquell moment a la ciutat: necessitaven una connexió entre el barri Vell i el barri del Mercadal. Les obres van durar més de cinc anys. Van haver de canviar diverses vegades la planificació de la remodelació, ja que el curs del riu i la meteorologia, entre altres aspectes, no ajudaven. No va ser fins al 6 de setembre de 1967 quan es van finalitzar les obres i van inaugurar-les oficialment. D'aquesta manera es pretenia solucionar un dels problemes més importants de la ciutat, com era el desbordament del riu Onyar en temporades de pluges.\nActualment la plataforma de la plaça Catalunya, és un dels punts més concorreguts de la ciutat i serveix com a eix per desviar i organitzar el trànsit de Girona. A més, cal destacar que la seva ubicació està en un dels punts més turístics de la ciutat. Just al costat d'aquest emplaçament, trobem altres espais de gran interès en la història contemporània de la ciutat. La plataforma també ha sigut d’utilitat per a altres usos com ara concentracions, mercadets, concerts entre d’altres. Precisament, un altre punt del recorregut és la plaça Catalunya.\nUn altre fet destacat per la ciutat es va produir el 17 de maig de 1960, Franco va visitar per tercera i última vegada la ciutat de Girona. Anteriorment l'havia visitat el 29 de gener de l'any 1942, tres anys més tard de la Guerra Civil i en plena Segona Guerra Mundial, i el 12 de juny de 1949. En totes les seves visites, Franco va ser rebut amb gran alegria per part de la ciutat i es va convertir en un esdeveniment important per la població de l'època. El tercer cop no va ser molt diferent i també es va rebre amb gran eufòria al dictador. En les tres visites, la Catedral va ser el punt central i més important de la visita de Franco. Quan Franco visitava una població, en aquest cas una capital de província, el fenomen viscut en la ciutat en qüestió, era de dosis de fanatisme elevades. A dins, per l'aglomeració de gent als carrers, i a fora per les comunicacions i notícies que la resta del país podia veure i llegir a través de diaris o el conegut NO-DO. Fos el que fos el mitjà, en format paper o audiovisual, es mostraven imatges respecte a l'esdeveniment. En el cas de la ràdio la descripció dels fets es podia arribar a fer també a través de les imatges que se li presentaven als locutors.\nAmb el Pont de les Peixateries Velles, el Pont de Pedra és un dels més emblemàtics de la ciutat tant per la bellesa arquitectònica com per la seva importància històrica. Per celebrar l'arribada del dictador, es va col·locar un pòrtic gegant al final del pont que donava entrada a la plaça del Vi i al barri Vell. En el pont hi havia una gran quantitat de gent, però molta més es va situar als carrers del barri vell. Aquest esdeveniment va fer que el Pont de Pedra fos fotografiat contínuament i es convertís, aleshores, en un dels punts més característics de la ciutat per la resta del país. El Pont de Pedra és un altre punt del nostre recorregut.\nEl Parc de la Devesa de Girona és el parc urbà més gran de tota Catalunya, i és considerat un bé cultural d'interès nacional. Té una gran extensió de plataners que es van plantar l'any 1850, el que significa que tenen més de 150 anys. Alguns d'aquests arbres arriben als 60 metres d'alçada. En una de les cantonades, trobem uns petits jardins amb diferents espècies de vegetals, tot voltades per un riuet. Actualment ha esdevingut un lloc de passeig i de moltes activitats festives com les fires. La Devesa i la resta de terrenys de les vores del Ter al seu pas per Girona es van donar a la ciutat en tres etapes per part de la reialesa. El 1423, la reina Maria en va donar una part; l'any següent, el seu marit Alfons el Magnànim, en va fer una segona donació, i finalment el 1510, el rei Ferran el Catòlic va transferir definitivament tots els terrenys. Volien que la ciutat pogués utilitzar-los com a defensa de les avingudes del riu i com a font d'ingressos per compensar els danys que els aiguats provocaven.\nDurant el segle XVIII es van plantar arbres, sobretot pollancres i àlbers. Després vindrien les corresponents tales per obtenir diners amb la venda de la fusta. L'any 1794 es produeix la primera tala per preparar defenses militars. Aquestes van ser molt freqüents durant els segles XVIII i XIX. El 1859 l'arquitecte municipal Martí Sureda i Deulovol va dissenyar l'ordenament actual del parc i es van plantar els primers plàtans. El projecte es va acabar al final del segle XIX. La Devesa va quedar molt malmesa després dels setges napoleònics, però, els francesos la van replantar i conservar durant els anys que van ocupar la ciutat (1810-1814). Durant el primer terç del segle XX arribà al seu punt de màxima bellesa i utilització social, quan formava part plenament de la vida de la ciutat. Llavors, començaren també les cessions a tota mena d'utilitzacions del parc, parcel·lació per a ús particular i construcció d'edificacions.\nEl 1973 es va elevar la via del tren i, uns anys abans, ja s'havia desviat el Güell cap al seu curs actual. La revista Presència publica una notícia d’aquest moment, en què la gent de la ciutat es molesta per la tala d'alguns dels plataners i la prohibició de caminar prop d'aquella zona tan verda. La ciutat necessitava un lloc on poder caminar sense notar la contaminació dels cotxes, les fàbriques o el simple ambient carregat que hi havia a Girona. La Devesa, ja no feia aquesta funció perquè la reordenació del sector l’havia allunyat del nucli urbà.\nitinerari següent >>


EADA, reconeguda al Times Higher Education/Wall Street Journal Ranking\nEADA ocupa una posició destacada en el nou rànquing d’escoles de negocis que han elaborat Times Higher Education i The Wall Street Journal. Aquesta classificació analitza els programes MBA, Master in Management i Master in Finance tot utilitzant criteris basats en l’experiència del participant I en la qualitat del professorat. Per a elaborar-ho, ambdues institucions han analitzat dades de 134 escoles de negocis de tot el món i han recollit les valoracions d’uns 23.000 Alumni.\nEn base a tots aquest paràmetres, EADA se situa en el Top 3 al Master in Finance, en el Top 4 en el Master in Management i en el Top 11 en l’International MBA. Segons Nigel Hayes, director dels programes Full-Time d’EADA, “aquest nou rànquing confirma el reconeixement internacional que té l’escola actualment i constata també la màxima confiança que segueixen depositant els nostres participants any rere any”.\nAquest nou reconeixement s’afegeix al que ha tingut EADA recentment en el darrer European Business School Ranking del Financial Times, que situa EADA en el Top 30 de les millors escoles de negocis d’Europa, i en el Full-Time MBA Ranking de The Economist, que destaca els MBA Full-Time d’EADA entre els 100 millors del món en 2018.\nL’MBA d’EADA, reconegut al ‘Better World Ranking’ pel seu focus en el desenvolupament sostenible\nL'MBA d'EADA assoleix el Top 35 en el '2020 Better World MBA Ranking' publicat per Corporate Knights. Aquesta classificació avalua el compromís de les escoles de negocis amb el desenvolupament...


Oak Chirnside Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nChirnside, Chirnside, Regne Unit - Veure al mapa\nMés informació sobre Oak\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Oak és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Chirnside. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Oak asseguren una estada plaentera als seus clients. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia.\nL'ambient de Oak es reflexa en cada habitació. calefacció, reproductor de DVD/CD, nevera, renta vaixelles, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Oak és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Chirnside.


La Policia Municipal de Girona i els Mossos d’Esquadra fan balanç policial de les Fires de Sant Narcís 2018 - Ajuntament de Girona\nLa Policia Municipal de Girona i els Mossos d'Esquadra fan balanç policial de les Fires de Sant Narcís 2018\nS'han interposat 43 denúncies per estacionar a l'interior de la Devesa sense autorització.\nL’inspector en cap de la Policia Municipal de Girona, Joan Jou, i l’inspector i cap de l’Àrea Bàsica Policial (ABP) Gironès-Pla de l’Estany dels Mossos d’Esquadra, Xavier Domènech, han donat a conèixer les dades del balanç policial de les Fires de Sant Narcís 2018 aquest matí. La festa major de la ciutat ha tingut lloc del 26 d’octubre al 4 de novembre.\nUna de les informacions que cal destacar són les 43 denúncies que s’han interposat per estacionar a l’interior de la Devesa sense autorització. Aquesta actuació ve motivada per la iniciativa de l’Ajuntament de Girona de limitar l’aparcament al parc durant les Fires a un vehicle habitatge per parada. A més, només s’ha permès que hi aparquessin els firaires que viuen a més de 25 km de Girona.\nCal ressaltar també la intensificació dels dispositius per garantir el compliment de les ordenances municipals i el civisme a la ciutat, especialment en horari nocturn amb el reforç d’efectius patrullant i amb la unitat canina activada durant la nit. Aquest fet ha comportat l’augment de denúncies per tinença o consum de drogues, consum d’alcohol, de falta de respecte i desobediència als agents de l’autoritat i de desordres públics.\nUna altra dada remarcable és el descens de denúncies relacionades amb la venda ambulant a la ciutat (31 el 2017 davant de les 6 del 2018).\nPel que fa als delictes, cal subratllar la disminució dels furts. Les denúncies han passat de les 239 a les 149 denúncies, xifra que representa una reducció del 55,70%. En l’àmbit dels fets delictius, s’han fet quinze detencions per robatori amb violència i intimidació durant els dies de Fires.\ndocument pdf Dossier de premsa del balanç de la Policia Municipal\ndocument pdf Dossier de premsa del balanç dels Mossos d'Esquadra


Ciclopatas Premià de Mar: RETROVAMENT D'UN CICLOPATA I EL BIKER-TEIA\nRETROVAMENT D'UN CICLOPATA I EL BIKER-TEIA\nM'ha fet il.lusió la trucada d'un vell amic per quedar en fer una sortideta. Ara feia molt de temps que en Biker-Teià no ens honraba amb la seva presencia al grup, i tot es debia a que darrerament s'ha estat preparant per uns reptes d'autentic biker, no com nosaltres que ens contentem en fer sortides de "globeros-dominguerus" i poca cosa més, el tiu ha aconseguit acabar, entre d'altres la Pedals de Foc non stop, la Vip xtrem i aquest últim cap de setmana la famosisima Selenica.....un puto crack!!!\nBé, anem per feina, a les 19,15 hem quedat al Poli de Premià i sortim direcció a Cabrils per pujar per la "pared seca", un cop arribats a la Creu de Can Boquet seguim amunt i agafem el Vietnam al inrevés, el seguim fins el capdamunt de tot pasant per San Mateu, i tornem al gr per deseguida baixar per la trialera anomenada per nosaltres com la dels Ciclopatas, cosa que l'hi ha fet molta il.lusió al Biker-Teià ja que no la coneixia. Llavors seguim la pista fins a la Cadira del Bisbe, i hem baixat a Premià de Dalt per pista ja que no ens hem atrevit a fer-ho per la trialera ja que no teniem ganes de fotren's una trumpada, que Jo ja vaig ben servit, últimament.\nDesde Premià de Dalt per carretera fins a Premià de Mar i cap a casa.\n480 mts desnivell\nPD. Estic reventat, com costa seguir el ritme d'un semi-profesional com aquest del Mon d'en Yari!!!!! ET FELICITU FILL!!\nPublicat per NORRIS a 23:37\nJORDI 28 de setembre de 2011 a les 13:01\nApa!!! mira que et exagerat... tot te els seus pros i contres...la setmana que ve, més!!!\nSENDEROS Y TRIALERAS PREHISTORICAS\nCRISTACO Y 4 CIMAS....CASI 4 CIMAS\nCICLOPATAS EN TRES FRENTES


Hamilton firma la 'pole' a Monza i Sainz sortirà tercer des de la graella\nAUTOMOBILISME GRAN PREMI D?ITÀLIA\n© Sainz conversa amb Hamilton ahir a Monza.\nL’anglès Lewis Hamilton (Mercedes), líder del Mundial de Fórmula 1, sortirà primer avui en el Gran Premi d’Itàlia, el vuitè del certamen, que es disputa al circuit de Monza, on l’espanyol Carlos Sainz (McLaren) sortirà tercer, al costat del mexicà Sergio Pérez (Racing Point).\nHamilton, sèxtuple campió del món, va elevar a 94 el seu propi rècord històric de poles en Fórmula 1, al cobrir els 5.793 metres del llegendari circuit llombard en un minut, 18 segons i 887 mil·lèsimes, 69 menys que el seu company finès Valtteri Bottas.\nSainz, a vuit dècimes, sortirà tercer, des de la segona fila, al costat de Checo Pérez, que es va quedar a 833 mil·lèsimes de l’anglès i arrancarà quart a Monza.\nSainz, que dimarts passat va complir 26 anys, va declarar després de la sessió que es va sentir “fort des del principi” de la qualificació, en la qual va anar “intentant millorar” en tot moment.\n“M’he sentit fort des del principi, des de la Q1; i sempre he anat intentat millorar, perquè el 19,6 (un minut, dinou segons i sis dècimes) del principi crec que m’hauria deixat cinquè”, va explicar Sainz en l’entrevista oficial de la FIA (Federació Internacional de l’Automòbil) a la zona de meta.


Llistat d’ aparcaments en lloguer a Mataró, Maresme i Vallès Oriental:\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 5657\n60€/mes - m2\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 5658\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 6684\n100€/mes - m2\nMATARÓ: Aparcament en lloguer al centre de Mataró.\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 5769\n15€/mes - m2\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 5770\nMATARÓ – CENTRE: Plaça d’aparcament per a moto en lloguer.\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 5643\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 6450\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4670\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4673\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4674\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4664\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4665\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4667\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4668\nAparcament – LLOGUER – MATARO – Ref. 4669\nLloguer d’aparcaments a Mataró, Maresme i Vallès Oriental\nEl nostre servei és totalment personalitzat. Estudiem les teves necessitats per a oferir-te l’aparcament que compleixi les teves expectatives. Si el que estàs buscant és un garatge en lloguer a Mataró, el Maresme o el Vallès Oriental, has arribat al lloc adequat.\nTenim una àmplia oferta d’aparcaments en lloguer a la Costa del Maresme, a les poblacions de Mataró, Alella, Arenys de Mar, Arenys de Munt, Argentona, Cabrera de Mar, Cabrils, Caldes d’Estrac, Calella, Canet de Mar, Dosrius, Malgrat de Mar, El Masnou, Montgat, Òrrius, Palafolls, Pineda de Mar, Premià de Dalt, Premià de Mar, Sant Andreu de Llavaneres, Sant Cebrià de Vallalta, Sant Iscle de Vallalta, Sant Pol de Mar, Sant Vicenç de Montalt, Santa Susanna, Teià, Tiana, Tordera, Vilassar de Dalt i Vilassar de Mar.\nA la nostra cartera d’aparcaments en lloguer al Vallès Oriental trobaràs garatges a les poblacions de Canovelles, Cardedeu, Granollers, L’Ametlla del Vallès, La Garriga, La Llagosta, La Roca del Vallès, Les Franqueses del Vallès, Lliçà d’Amunt, Lliçà de Vall, Llinars del Vallès, Martorelles, Sant Celoni, Vallromanes i Vilanova del Vallès.\nSi el que necessites és comprar un garatge a Mataró, el Maresme o Vallès Oriental, també tenim opcions per tu. Consulta la nostra oferta de venda d’aparcaments.


#accidentallau - ACNA\nACNA Notícies Accidents #accidentallau\nUn dels objectius de l’ACNA és divulgar els riscos associats a la neu i, per això, hem fet un esforç important en formació mitjançant els nostres cursos en seguretat en terreny d’allaus STA. A més a més, aquesta temporada 20/21 hem llançat una nova proposta en col·laboració amb Lauegi, CENMA i ICGC.\nEs tracta de la implementació d’una pestanya a la web de acna.cat dedicada als accidents per allau, on es localitza el que ha passat en un mapa i, a més, s’afegeixen dades addicionals en una taula adjunta.\nPer dur a terme aquest projecte col·laboren tots els membres de la Comissió d’Accidents de l’ACNA i entitats com Lauegi a la Val d’Aran, CENMA a Andorra i l’ICGC a Catalunya. Estem en contacte permanent amb tots ells per poder actualitzar les dades que rebem i posar-les a disposició en aquesta nova pestanya.\nNecessitem, però, la col·laboració de tots i totes els que sortiu a la muntanya a l’hivern. Si veieu una allau o us hi veieu implicats, podeu fer-nos arribar un informe a través del formulari que trobareu a la mateixa pestanya.\nTambé podeu compartir les vostres experiències a través de les xarxes socials, etiquetant-nos a facebook, twitter o instagram @infoacna i en el cas d’allaus amb els hastag #accidentealud i #accidentallau. Entre tots podrem aconseguir un major coneixement d’aquest tipus d’incidents/accidents i utilitzar-los per formació i divulgació.\nUs deixem un petit vídeo on Jordi Gavaldà, membre de la comissió, explica una mica el projecte.\nEsperem les vostres notícies !!\nData: 19 gen. 2021\nCategories: Accidents, Divulgació


FLORMAR » QUI SOM\nFlormar és la veu de la experiència en el món de la bellesa i de la cosmètica professional.\nL’origen de Flormar al món de la cosmètica va començar en el llunyà 1950 a Milà, Itàlia. En el 1986 la producció es va traslladar a Turquia a la novíssima i ultramoderna seu productiva de Estambul.\nFlormar va néixer com a empresa especialitzada en esmalts d’ungles convertint-se ràpidament en la marca líder transformant-se en el esmalt més conegut per les dones turques. En poc temps Flormar ha ampliat la pròpia gama de productes entrant en el món de la cosmètica professional. A la actualitat Flormar ofereix la gama més completa de productes de cosmètica amb més de 800 referències: bases de maquillatge, pols, ombres, màscares, llapis i accessoris, sempre respectant les més estrictes normes de qualitat i a preus absolutament accessibles.\nEn el 2004 Flormar va ampliar la gama amb productes per a la cura de la pell i de la persona, obtenint un gran èxit també en el àmbit del benestar a més a més de el de la bellesa.\nLa política de Flormar és la de oferir una gama professional al seu just preu.\nFlormar ofereix cents de productes per a satisfer les necessitats de cada consumidora, amb varies alternatives de textura, de color i de aplicació. Segons els últims estudis de mercat és la marca de cosmètica més coneguda a Turquia, i amb una creixent acceptació en tots els mercats en els que es presenta. Aquest formidable resultat demostra que Flormar és la marca\nde maquillatge més important del seu segment.\nFLORMAR AL MÓN\nLa elevada satisfacció dels clients i el lideratge adquirit en el mercat intern ha portat la marca cap als mercats internacionals. Després de les primeres exportacions en l’any 1998, actualment Flormar és present de manera estable en més de 75 països en els 4 continents. La exportació a través de distribuïdors independents altament qualificats representa el 60% de la producció total amb un infrenable tendència al creixement.\nDesprés de la confiança donada a Flormar s’amaga la importància de la qualitat: des de la producció a la comercialització i al servei. A Flormar quan es parla de qualitat no ens limitem sols al rígid control de la qualitat del procés productiu; és una manera de estar lligada a tot el que es fa. La constant inversió en la qualitat a tots els nivells fa de Flormar una de les marques de cosmètica líder en tot el món per a un us professional.


Comitès d’empresa i consells professionals clamen al Parlament per la renovació de la CCMA - comunicació21\nComitès d’empresa i consells professionals clamen al Parlament per la renovació de la CCMA\nACN|2021-07-02T17:34:25+02:002 juliol 2021|Comunicació21\nEls comitès d’empresa i els consells professionals de TV3 i Catalunya Ràdio han clamat aquest divendres per la renovació dels membres de la CCMA en una compareixença conjunta al Parlament. “No hi ha hagut cap període tan llarg amb el mateix equip al capdavant de la Corporació”, ha resumit la presidenta del comitè d’empresa de TV3, Roser Mercader. Des dels comitès dels mitjans públics s’ha exigit als partits la “despolitització” del consell de govern i l’aplicació de la reforma de la Llei de la CCMA, aprovada per unanimitat fa dos anys i que exigeix una majoria de dos terços de la cambra per escollir el president i els membres. Els consells professionals han fet notar com la “provisionalitat” ha afectat les condicions laborals.\nActualment, dels sis membres que tenia inicialment el consell de govern de la CCMA, només en queden quatre i fa més de dos anys que tenen el mandat caducat. A més, una de les missions del nou consell serà convocar el concurs que preveu la nova llei de l’ens per designar nous directors de TV3 i Catalunya Ràdio.\nAl respecte, les presidentes dels comitès d’empresa de Catalunya Ràdio i TV3, Mercè Alcocer i Roser Mercader, han exigit respectivament que “es compleixi la llei” aprovada el 2019 i que, a més, els grups parlamentaris “posin per davant els interessos” i s’acabi amb “el repartiment de cadires” entre partits que, al seu parer, ha marcat l’elecció dels membres del consell i els equilibris interns als mitjans públics. “Manca de comunicació, vetos creuats, polítiques d’empresa contradictòries… La ràdio n’ha sortit molt perjudicada, i els oients també”, ha assegurat Alcocer als diputats de la comissió de control a l’activitat de la CCMA.\nPel que fa als perfils dels eventuals nous consellers, Roser Mercader ha argumentat al Parlament que cal no només que siguin “professionals acreditats, qualificats”, sinó també que excedeixin el perfil periodístic habitual. “Tenim reptes tecnològics, industrials; no em canso de repetir que el que fem a la CCMA són processos industrials i una part de vostès es queden amb la idea que la Corporació és només un mitjà de comunicació per controlar-lo”, ha etzibat la representant dels treballadors de TV3.\nTotes dues han coincidit que la “provisionalitat” amb què treballa des de fa dos anys l’actual consell de govern ha “afeblit” la imatge i la pròpia activitat dels mitjans públics. “Si no haguéssim tingut un consell de govern polititzat hauríem sigut molt més forts”, ha afegit Mercader, qui ha recordat als diputats que és a les seves mans resoldre aquesta provisionalitat.\nEn aquesta mateixa línia, Mireia Segú i Maria Alba Gilabert, del consell professional d’informatius de TV3 i Catalunya Ràdio, i Marta Prat, del consell professional de programes i continguts culturals i d’entreteniment, han llistat respectivament com aquesta mateixa situació ha sigut un llast per als professionals de la casa.\nLes representants dels consells professionals han denunciat mancances, fins i tot materials, i en particular des de Catalunya Ràdio han apuntat que cal “resetejar la casa” a diversos nivells, com la contractació, la promoció interna i les rutines de treball.\nAmb matisos, tots els grups parlamentaris a excepció de Vox, han compartit la necessitat de renovar el consell de govern de la CCMA, un compromís que la cambra va aprovar el 2019 i segueix pendent. El partit ultradretà ha advocat en canvi per “dissoldre” la Corporació i “utilitzar aquests diners per atendre les necessitats reals dels catalans”. Maria Alba Gilabert li ha respost que els mitjans públics són “molt necessaris”, que cal que respectin totes les sensibilitats i no siguin governamentals, però que “tancar la barraca i marxar és una solució covarda”.


Parlen els nàufrags: Yohannes Hagosa 'Herjoy'\n27 anys. Eritrea\nEstudiant d'informàtica, va intentar establir-se en diversos països africans. El seu viatge a Europa és una fugida endavant.\nDesprés d'acabar els estudis universitaris d'informàtica a Asmara, aquesta jove va trobar feina de mestra. “Però el govern obliga els funcionaris a viure a la ciutat on treballen i no et permeten desplaçar-te. Era molt lluny de la meva família i guanyava molts pocs diners. Si intentes moure't al país et disparen”, relata. “A Eritrea no s'hi pot viure com un ésser humà: no hi ha llibertat, no pots fer la teva vida. Sobretot si ets estudiant”. Va haver de fer un any de servei militar obligatori, com tots els nois (i les noies) del país: “És una manera de fer-te treballar gratis per al govern”, recorda. La Herjoy viatja sola i amb el seu bon anglès tradueix per a la resta de nàufrags el que li expliquen els voluntaris de l''Open Arms'.\nÉs una dona valenta i va emprendre el viatge tota sola. “Vaig travessar la frontera a peu, de nit, clandestinament, i vaig caminar tres dies fins que vaig arribar al camp de refugiats d'Etiòpia”, explica. Al camp de Hitsats s'hi va passar cinc mesos. “Per a les dones tot és molt difícil, i més quan estàs sola. Em van violar i jo vaig intentar defensar-me com podia. Ho vaig denunciar a l'ACNUR i em van donar uns papers per anar fins a Addis Abeba”. A la capital etíop no tenia diners per llogar una casa ni per comprar menjar i va haver de recórrer a la seva família. Com molts dels nàufrags del Mediterrani central, la Herjoy no tenia el pla d'arribar a Europa: el seu trajecte és el d'una fugida endavant. Es va plantejar reprendre els estudis d'informàtica a Addis Abeba, però no va aconseguir prou diners. Havia de continuar movent-se cap al nord. Ja havia pagat 4.500 dòlars pel viatge i encara havia d'arribar a Líbia.\nPerò el més difícil encara havia de passar. En arribar la van empresonar en un centre de detenció clandestí de Bani Walid: “Em van intentar violar, em van pegar cops amb un bastó al peu... em van donar un mòbil connectat a uns altaveus i em van fer trucar a la meva mare mentre em pegaven”, recorda entre llàgrimes. “La mare encara no sap que he pogut fugir i que estic viva”.\nLa família va reunir 700 dòlars perquè la deixessin anar, però aleshores la van vendre a un altre traficant. Va haver d'aconseguir 500 euros més. Cinc setmanes després de ser alliberada, un altre traficant els conduïa a un “corral” en una platja que no podia identificar, amb 450 persones més, a esperar el moment de jugar-se la vida (altre cop) a les aigües del Mediterrani.\nEl primer cop que veia el mar\n"El 14 de març ens van fer sortir a mitjanit i ens van portar fins a la platja caminant. Ens van posar dins la barca. A les dones ens van col·locar al centre. Jo tenia molta por. Només volia trobar un lloc per seure, quedar-me quieta i tancar els ulls". Era el primer cop que la Herjoy veia el mar. "Les cames em feien molt de mal, perquè no hi havia espai... però per a les dones que portaven criatures era molt pitjor".\nPerò el pitjor moment, assegura, va ser quan la patrullera 648 dels guardacostes de Trípoli va irrompre enmig del rescat. Els voluntaris de l''Open Arms' havien tingut temps d'embarcar a les llanxes de rescat les criatures i les seves mares, però altres dones, com la Herjoy, s'havien quedat a bord de la pastera. En un moment un dels guardacostes va pujar a una barqueta que estava abandonada al mig del mar i va dedicar-se a perseguir l'embarcació per obligar-la a acostar-se a la patrullera. “Ens volien atrapar. I nosaltres els dèiem que no pujaríem a la patrullera, que abans de tornar a Líbia preferíem ofegar-nos allà mateix. Sort que l''Open Arms' era allà i ens van salvar”.\nRECORREGUT Eritrea (2014), Etiòpia, el Sudan, Líbia


Mercadona aposta pel Voluntariat per la llengua, un recurs per a les empreses – Respon.cat\nMercadona aposta pel Voluntariat per la llengua, un recurs per a les empreses 25/03/2018\nMercadona, empresa membre de Respon.cat, entre altres empreses catalanes que han experimentat la formació de parelles lingüístiques.\nEl Voluntariat per la Llengua treballa des del 2010, i al llarg d'aquests anya s'han arribat a formar més de 200 parelles en l'àmbit empresarial.\nEl Voluntariat per la llengua (VxL) treballa des del 2010 amb les empreses per facilitar que persones que tenen coneixements bàsics de català el puguin practicar amb els companys de feina o amb persones externes que el parlen habitualment.\nD'aquesta manera, les empreses poden oferir al seu personal millorar el nivell de català dins de l'entorn laboral i guanyen, alhora, en competitivitat, qualitat de servei i arrelament amb l'entorn immediat. Que el personal entengui el català i pugui expressar-s'hi amb fluïdesa millora la comunicació interna, però també la relació amb els clients.\nEl Corte Inglés, Mercadona, l'Hotel Termes Montbrió, Girona Actua o T-Systems han experimentat la formació de parelles lingüístiques al llarg d'aquests anys, en què s'han arribat a formar més de 200 parelles en l'àmbit empresarial.\nEnguany, i per primer cop, el VxL s'ha incorporat a la Fira RSC en línia de la 7a Setmana de la Responsabilitat Social com a recurs per a l'empresa que vol incorporar o millorar la seva responsabilitat social.\nEl Voluntariat per la llengua (VxL) és un programa gratuït per practicar català a través de la conversa. Es basa en la creació de parelles lingüístiques formades per un voluntari, que parla català fluidament, i un aprenent, que en té coneixements bàsics i vol adquirir fluïdesa.\nEls participants han de ser majors de 18 anys, i tant si es vol ser voluntari com aprenent cal disposar d'un mínim d'una hora a la setmana durant 10 setmanes i tenir ganes de parlar. Això no obstant, el Consorci per la Normalització Lingüística adapta el programa a les necessitats de cada empresa.\nEl programa va néixer l'any 2003 i ja hi han passat més de 100.000 parelles. És un programa reconegut per la Unió Europea i adoptat a l'Aran, Perpinyà, Andorra, el País Valencià, les Illes Balears, Bolzano (Itàlia) i Flandes (Bèlgica).\nQualsevol empresa interessada a implementar el VxL o oferir-lo als seus treballadors pot contactar amb el Consorci per la Normalització Lingüística (empresa@cpnl.cat).\nAnterior Tres pimes membres de Respon.cat mostren les bones pràctiques en compromís social al Bizbarcelona\nSegüent La Confederació impulsa un programa de foment de les dones en òrgans de govern\nTags bones pràctiquesllenguamembres\nLes patronals DINCAT, FECETC, CETIP i FEACEM Catalunya presenten a les administracions catalanes un acord de propostes conjunt per garantir els llocs de treball de les persones amb discapacitat. Mantenir


Què diuen els alcaldables de BCN dels habitatges en cessió d'ús?\nQuè diuen els alcaldables de Barcelona sobre el cooperativisme d’habitatge en cessió d’ús?\nNomés Barcelona en Comú i la CUP parlen de l'habitatge cooperatiu en cessió d'ús. Ni C's, ni PSC, ni JxCAT, PP o ERC contemplen mesures específiques a la capital catalana\nConvertit en un dels problemes més greus que té la ciutat – el segon, segons els dos darrers baròmetres municipals -, no és estrany que l’accés a l’habitatge estigui sent una de les qüestions centrals de la campanya per a les eleccions locals de Barcelona de diumenge. Més enllà de la coincidència en prometre incrementar sensiblement el parc públic d’habitatge de lloguer, totes les candidatures proposen mesures -sovint divergents- per intentar abordar una situació que pot qualificar-se d’emergència, atès l’incessant increment de preus que pateix una ciutat on els arrendaments s’han encarit al voltant d’un 40% en només cinc anys. Ara bé, una de les alternatives per garantir aquest dret, com és el cooperativisme d’habitatge en cessió d’ús, només apareix als programes de dues candidatures: Barcelona en Comú i la CUP. Amb tot, la majoria de partits no tanquen les portes a l’hora de potenciar aquest model, si ens atenim a les respostes al qüestionari de la sectorial d’habitatge de la Xarxa d’Economia Solidària (XES), a les que ha tingut accés CRÍTIC.\nEl model en cessió d’ús, en què la propietat dels immobles resta en mans de la cooperativa mentre que els seus socis es beneficien d’un ús indefinit, va rebre el primer suport públic a Barcelona el 2014, amb la cessió per part de l’Ajuntament del dret de superfície de l’edifici situat al carrer Princesa, 49, a Ciutat Vella. Un any després, i a les acaballes del mandat de Xavier Trias com a alcalde, el consistori va aprovar la cessió del solar per tirar endavant el projecte de La Borda, al barri de la Bordeta. Ha estat, però, durant l’actual mandat quan s’ha fet un salt endavant. El Pla pel Dret a l’Habitatge 2016-2025 es compromet, per primera vegada, a “impulsar l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús”, que s’ha de traduir en l’execució de 535 pisos –155 fins al 2020 -, sempre a través de cooperatives.\nEn aquest mandat s’ha iniciat la Taula d’habitatge cooperatiu en la que treballen administració i entitats del sector\nDe moment, això s’ha concretat en la cessió de solars municipals a les cooperatives que construiran quatre promocions de cohabitatge, que en total sumaran 110 pisos, i ara mateix hi ha en concurs l’adjudicació de tres solars més per fer-hi tres promocions més d’habitatge cooperatiu en ús que suposaran 107 habitatges més. La primera cessió va rebre el rebuig d’ERC i el PP i l’abstenció de la CUP -per no cedir solars públics a “privats”-, mentre que la segona, que es va aprovar al ple del 29 de març, va tenir l’abstenció d’ERC i el vot en contra del PP.\nLa sectorial d’habitatge de la XES considera que impulsar cooperativisme d’habitatge en cessió d’ús és “una manera de lluitar col·lectivament pel dret a l’habitatge” i per “desmercantilitzar-lo”. Com a principis defensa que el model es basi en el “no lucre i la propietat col·lectiva”, en “l’autogestió i la comunitat”, que potenciï un “habitatge assequible i inclusiu”, que es fomenti el “creixement i la replicabilitat” del model i que hi hagi una “corresponsabilitat amb l’entorn”.\nEn paraules d’Arnau Andrés, un dels membres de la sectorial, és positiu “que Barcelona hagi obert camí en l’impuls públic de l’habitatge cooperatiu en règim d’ús mitjançant la licitació de sòl en dret de superfície”. Andrés també destaca el treball “que s’ha iniciat” a la Taula d’habitatge cooperatiu –creada aquest mandat – i en què participa l’administració i les entitats del sector. De cara al proper mandat, la sectorial de la XES considera que “cal seguir avançant pel camí de l’aliança pública-cooperativa-comunitària en la generació d’habitatge assequible, no especulatiu i de gestió democràtica, mitjançant polítiques integrals d’impuls al model”, i demana que, a banda de continuar amb la licitació de sòl públic als diferents barris per fer-hi projectes de cessió d’ús, “es despleguin mesures vinculades al finançament dels projectes i a una fiscalitat favorable que ajudin a fer un créixer un model inclusiu i assequible pel conjunt de les classes populars”.\nLes principals candidatures que concorren a Barcelona veuen aquest model de maneres força diferents. Les repassem.\nERC, PSC, JxCat, Cs i PP no ho mencionen al programa\nTots els partits que han contestat l’enquesta de la sectorial d’habitatge coincideixen a valorar positivament l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús “com una via per a la generació d’habitatge social i assequible i l’enfortiment de l’economia solidària d’acord amb el model plantejat” per la XES. En el cas de Barcelona pel Canvi – Ciutadans, la candidatura que encapçala Manuel Valls, s’ha limitat a remetre al seu programa electoral on afirma que “establirem mecanismes específics del règim cooperatiu per tal de garantir les condicions d’igualtat d’accés a les promocions impulsades i gestionades mitjançant aquest sistema, cercant la professionalització dels ens gestors, per tal que puguin actuar d’una manera més eficient i igualitària”.El programa de Valls, però, no fa cap menció específica a l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús, com tampoc la fan els del PSC, Junts per Catalunya, PP o ERC.\nEn el cas dels republicans es dóna la paradoxa que, en canvi, sí que en parlen en el programa marc nacional per a les eleccions municipals. En concret, s’hi pot llegir que “apostarem per opcions d’accés i tinença de l’habitatge que vagin més enllà de l’individu i incideixin en la transformació social, com ara la masoveria urbana, la cessió d’ús o les cooperatives d’habitatge” i, més endavant, s’emfatitza que “els ajuntaments poden preservar el sòl i els parcs d’habitatge mitjançant la promoció de l’habitatge protegit amb règims de tinença que no suposin la pèrdua de la propietat del sòl, com per exemple el dret de superfície, la concessió administrativa o la cessió d’ús en règim cooperatiu”. Al programa d’Ernest Maragall per a Barcelona, però, no s’hi dedica cap paraula.\nLes respostes de PP, JxCat, PSC i ERC al qüestionari de la XES són especialment breus, mentre que tant Barcelona en Comú com la CUP hi afegeixen comentaris més extensos. No és casualitat que siguin les dues formacions que més clarament aposten per l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús i hi dediquin espai als seus respectius programes electorals. Si ens cenyim als quatre primers partits, tant JxCat com PSC estan d’acord en “continuar impulsant el model en sòl públic”, mentre que el PP s’hi oposa, amb l’argument que “la cessió d’ús que s’ha fet moltes vegades ha beneficiat entitats amb afinitats a determinats partits”. ERC tampoc n’és partidària, amb l’argument que “amb un parc d’habitatge social de l’1,7%, i amb una manca de sòl enorme, creiem que cal prioritzar la construcció d’habitatges de lloguer assequible, i més en sòl públic, ja que és l’únic model que garanteix una rotació adequada del parc i sense tenir-lo bloquejat per 75 o 90 anys”. En aquesta situació, aposta per “ajudar les cooperatives a actuar en el mercat privat, i que n’esdevinguin un actor principal”.\nPSC, ERC, JxCAT, PP i C’s estan a favor de “generar línies de subvenció per a projectes d’habitatge cooperatiu sobre sol privat”\nLa llista que encapçala Josep Bou tampoc vol que l’Ajuntament financiï parcialment l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús, mentre que la candidatura de Joaquim Forn i Elsa Artadi comenta que “caldria estudiar el cas” i el PSC sí que hi està d’acord amb el matís “que quedi clar el règim de propietat parcialment municipal”. ERC també hi està d’acord, però sempre que “se’n garanteixi la rotació, la transparència en l’adjudicació, i es destini a lloguer assequible”.\nLes quatre coincideixin a estar a favor de “generar línies de subvenció per a projectes d’habitatge cooperatiu sobre sol privat sempre que siguin d’HPO (habitatges de protecció oficial)”. PP, PSC, i JxC també acceptarien, amb matisos, que l’administració pública augmentés el suport a l’obtenció de finançament per part de les cooperatives a través de la creació d’avals, fons per a impagament o altres garanties. JxCat hi afegeix, però, que “caldria estudiar-ho, però en principi tot el que entri en la col·laboració público-privada serà ben rebut” i el PSC també diu que “ho estudiaríem”. ERC no es mulla i es limita a dir que ho estudiarà. Finalment, els quatre partits validen crear bonificacions i exempcions d’àmbit fiscal -en l’IBI, l’ICIO o la llicència d’obres- per als projectes d’habitatge cooperatiu en cessió d’ús, i el PP hi afegeix que ho faria amb “qualsevol operador amb ànim de lucre o sense que compleixi aquestes condicions d’oferir habitatge de lloguer a un preu assequible per les rendes familiars baixes i mitjanes”.\nProjecte de La Balma, a Poblenou / LACOL SCCL i BOQUERIA SCCL\nAposta clara de BComú, més matisos a la CUP\nBarcelona en Comú comparteix totes les premisses que demanda la XES, si bé hi afegeix comentaris com ara que està d’acord a què l’Ajuntament financiï parcialment l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús d’HPO, “en el cas que la promoció se situï en sòl públic, i també si es troba vinculada a unes condicions que en garanteixin el manteniment en el temps com a habitatge assequible”, així com en oferir subvencions per a projectes sempre que s’estableixen “unes condicions clares que garanteixin el seu manteniment en el temps com a habitatge assequible”.\nEl programa de la candidatura encapçalada per Ada Colau és el que més espai dedica a l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús. En concret, es compromet a impulsar-lo mitjançant les “cessions de sòl i edificis municipals a cooperatives de propietat compartida i autogestió democràtica”. També insisteix que per millorar l’accés a l’habitatge la promoció d’habitatge públics s’ha de combinar amb altres fórmules com l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús.\nNomés Barcelona en Comú i la CUP aposten per l’habitatge cooperatiu en cessió d’ús als seus programes electorals\nEn el cas de la CUP Capgirem Barcelona, el seu programa planteja “ampliar el parc públic en forma d’habitatge social”. La meitat vindria per obra nova, mentre que també s’impulsaria, a través de la Llei 4/2016 “l’expropiació dels immobles que han estat en desús més de dos anys”, que posteriorment serien promoguts “per a l’habitatge de lloguer social o aportats a una borsa de tinença alternativa”, que incloure models com la “cessió d’ús”, la masoveria urbana o altres. Pel que fa a l’enquesta de la XES, la CUP valora positivament l’habitatge cooperatiu en ús com a “eina per desmercantilitzar el dret a l’habitatge”, si bé matisa que “la nostra opció estratègica en la situació actual d’emergència habitacional és l’impuls del parc públic d’habitatge en règim de lloguer”.\nPel que fa a l’impuls del model en sòl públic, la formació de l’Esquerra Independentista el veu positiu “si l’Ajuntament no disposa de recursos suficients per fer front a les necessitats d’habitatge”, però matisa que als col·lectius als que es cedeixi el sòl “haurien de complir uns requeriments constructius i de manteniment i podrien gaudir de l’usdefruit de l’habitatge durant un període de temps, en cap cas superior al període resultant de la suma de lloguer taxat municipal equivalent a la suma dels imports invertits en l’obra i el manteniment, més un període de 10 anys”. Passat aquest període, “l’Ajuntament recuperaria els drets d’ús de l’habitatge i oferiria a les persones que els han habitat fins al moment unes condicions favorables per la seva continuïtat a l’habitatge, com podria ser l’opció prioritària a optar per l’habitatge amb lloguer taxat”. Finalment, la candidatura també està a favor en generar línies de subvencions per a habitatge cooperatiu -“sempre que siguin HPO de lloguer”- i en què s’augmenti el suport de l’administració a l’hora de buscar finançament per part de les cooperatives, però sempre «en funció d’on es busqui, és a dir, de quin tipus d’entitats bancàries estem parlant».


2n Cicle Inicial | Col·legi Santa Anna\nInici » 2n Cicle Inicial\nGaudim d'una obra de teatre en anglès!\nAvui els nens i nenes de 2n hem vist una obra de teatre en anglès. Ens han explicat el conte "The princess and the pea" amb titelles. Ens ha agradat molt i ens ho hem passat molt bé!\nLlegeix més sobre Gaudim d'una obra de teatre en anglès!\nVisita a la ludoteca!!\nAvui els nens i nenes de 2n hem vistat la ludoteca de Parc de Gardeny. Hem jugat a diferents jocs d'agudesa visual tot treballant de forma cooperativa. Ens ho hem passat molt bé i tenim moltes ganes de tornar-hi!\nLlegeix més sobre Visita a la ludoteca!!\nConeixem els planetes i les estrelles del sistema solar!!\nAquesta setmana els nens i nenes de segon de primària han visitat el Caixafòrum per tal de realitzar el taller de planetes i estrelles. Hem pogut veure i aprendre quins planetes hi ha al sistema solar, els moviments de la terra, les constel·lacions, etc. Ens ha agradat molt poder aprendre més coses sobre l'espai!!\nLlegeix més sobre Coneixem els planetes i les estrelles del sistema solar!!