Apartamentos Concha La Gomera Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLa Orquidea 1, Valle Gran Rey, La Gomera, Espanya, 38870 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartamentos Concha\nConvenientment situat a Valle Gran Rey, Apartamentos Concha és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartamentos Concha, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar, visites turístiques, servei de bugaderia.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb cuina americana, nevera, plat de dutxa, estris de cuina a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartamentos Concha.\nTots els tipus de viatgers (163) Parelles (101) Viatgers en solitari (30) Famílies amb infants petits (11) Famílies amb infants grans (3) Grups (18)


La UE Olot podria recuperar la solidesa defensiva amb Carles Mas i Uri Ayala - Garrotxa Digital\nLa UE Olot podria recuperar la solidesa defensiva amb Carles Mas i Uri Ayala\nComentaris tancats a La UE Olot podria recuperar la solidesa defensiva amb Carles Mas i Uri Ayala\nLa Unió Esportiva Olot podria recuperar ara la solidesa defensiva que li ha faltat durant tantes jornades, de les botes de Carles Mas i Uri Ayala. Després de patir una fractura cranial en el partit amistós de pretemporada a Royalverd contra el Barça B, el central de Banyoles, Carles Mas, ja fa uns partits que ha tornat a disputar minuts amb la samarreta vermella. Diumenge, contra el Sants, titularitat i gol.\nCarles Mas, defensa de la UE Olot: Cada cop millor. Estic content, perquè tenia una mica de por que no tingués cap molèstia a nivell muscular. De moment, el cos m’està respectant, en aquest sentit. Agafant confiança i agafant minuts. Espero que cada cop millor i amb més energia.\nI de Mas passem a Uri Ayala. El defensa gironí va entrar per Gerard Batalla i va poder disputar uns minuts davant el Sants. Fa tres mesos, Ayala va patir una lesió a l’adductor de la cama dreta a les acaballes del partit contra el Girona B a l’Estadi Municipal. Ara, assegura que ja es troba completament recuperat.\nUri Ayala, defensa de la UE Olot: Al principi va ser una mica dur. Vaig patir la mateixa lesió a l’altre adductor i sabia al que m’enfrontava. Va ser dur i xocant tornar a passar per la mateixa lesió. Crec que ho he portat força bé.\nDels equips de la part alta de la classificació, els d’Albert Carbó han sigut els més golejats durant les primeres 15 jornades. Han encaixat 15 gols.\nLa garrotxina Júlia Payola es retira del tennis professional amb 23 anys\nL’Hospital d’Olot i Comarcal de la Garrotxa acull una mostra d’escultures de Manuel Solà


Marc Berenguer: ‘Volem evitar que vinguin els nostres companys a curar-te quan prens mal’ ·\nMarc Berenguer: ‘Volem evitar que vinguin els nostres companys a curar-te quan prens mal’\nSergi Bayo 21 Novembre 2015 5 min read\nMarc Berenguer, cap de protecció civil a Ripollet // Sergi Bayó\nDesprés de ser soci durant més de 15 anys, Marc Berenguer és des del 25 d’octubre el nou president de Protecció Civil. Amb moltes ganes d’aportar canvis i millores en el cos d’ajuda ciutadana, Berenguer ens explica quines són les funcions de Protecció Civil i quines mesures emprendran per oferir una imatge renovada i millorada de cara al ciutadà. També volen donar la mà a totes les associacions del nostre municipi.\nRevistadeRipollet: Marc, què t’exigeix ser president de Protecció Civil?\nMarcBerenguer: Ser president d’aquí t’exigeix dedicació, no només a àmbit local sinó comarcal. Hi ha reunions amb la Generalitat o de protecció civil i trobades o simulacres a les quals s’hi ha d’anar per donar representació al poble. També representa estar aquí moltes tardes per fer papers i reunir-me amb l’alcaldia, els organitzadors de festes, la Creu Roja o cossos de seguretat. Representa temps i ganes de fer-ho. La funció d’un president és imatge de cara al poble, l’Ajuntament i els partits.\nRdR: Vas ser escollit president el passat 25 d’octubre. Com es va donar el procés?\nM.B: Va haver-hi una reunió perquè el president actual no podia seguir-ho sent per motius personals. Llavors es van crear unes petites eleccions personals entre nosaltres, i tot i que jo vaig sortir segon, jo tenia uns altres 3 o 4 vots com a secretari, així que ho vam parlar i finalment ho vaig ser jo. A més, tinc totes les tardes lliures, i les puc utilitzar per fer reunions amb el cap de la Policia, amb l’Alcalde o amb els organitzadors de la Survival Zombie, com la setmana passada.\nRdR: Recentment heu estat presents a la Survival Zombie i a l’excursió fins al Tibidabo del Centre Excursionista. Quines han sigut les vostres funcions?\nMB: En el cas del Tibidabo, simplement hem anat tallant carreteres per tal que la gent vagi més segura. En canvi, a la nit dels Zombies vam intentar que no passés res, prevenir. Així mateix, vam voler que els participants veiessin que hi ha vigilància i que se sentissin segurs.\nRdR: Quines altres funcions podeu aportar al ciutadà?\nM.B: Podem aportar des de la funció més bàsica que podria ser ajudar una persona gran a creuar el carrer, que això ho faria qualsevol, fins a primers auxilis. Estem equipats i disposem dels instruments per fer-ho. Si hi ha un incendi, també estem capacitats per ajudar.\nRdR: Les associacions locals també poden comptar amb vosaltres?\nM.B: Exacte. Un dels meus principals objectius és poder arribar a totes les associacions i agrupacions de Ripollet, siguin del que siguin, des dels ciclistes fins als que fan migas. La gent ha de saber que estem aquí per ajudar i per prevenir riscos. Volem, en definitiva, evitar que després vinguin els nostres companys a curar-te quan et fas mal. Nosaltres, per molt que semblem els dolents, et tallarem el carril dient-te que no passis si us plau, però ho farem per al teu bé.\nRdR: Com ho han de fer les entitats per sol·licitar la vostra col·laboració?\nM.B: Normalment, quan una entitat vol fer una festa o una activitat, el que fa és demanar la instància i el que necessita. Allà és quan ha d’indicar que vol comptar amb Protecció Civil. Sovint també ens ho comunica la Guàrdia Urbana o el cap de la policia local.\nAixò no obstant, la mateixa entitat també ens pot contactar, tal com ha passat alguns anys amb la Cavalcada de Reis o la Festa de Sant Antoni Abat. Poden venir directament a nosaltres, els dijous de 17 a 20h aquí, a la nostra seu, a la carretera Santiga número 1, juntament amb la policia local. Nosaltres els ajudaríem a omplir la instància amb molt de gust. Això sí, sempre i quan la nostra presència sigui totalment necessària. Nosaltres estem destinats a actes una mica perillosos, como la Cavalcada, el Dia de Sant Antoni o d’altres actes relacionats, per exemple, amb l’atletisme, les bicis, etc.\nRdR: A part d’aquest ajut a les entitats, quins canvis més t’agradaria implementar?\nM.B: Proposaré que anem tots amb el mateix uniforme, per tal que se’ns reconegui, i intentaré que els voluntaris que vinguin facin més formacions. També volem col·laborar amb Càrites, i hem incorporat les dietes: sempre les utilitzarem en foment del comerç local, variant d’establiments sempre.\nAixí mateix, per millorar la nostra imatge, també hem demanat un altre vehicle i obligarem, entre cometes, a que el cotxe surti cada setmana. Això ha de ser un compromís, ja que necessitem millorar la imatge. Molta gent diu que només sortim per la Festa Major, la Cavalcada, etc.\nAixò no obstant, volem que se’ns respecti per la labor que fem. El que ha passat és que molts cops vas a fer una labor i la resta de persones pensen que anem a presumir. Però ja no és el cas. Si li dius a un home que no passi, i et respon que no som ningú per prohibir-li, què has de fer? Després es fa mal o li trepitgen el peu, que ha passat ja altres vegades. A Ripollet no som molt conscients del paper de Protecció Civil, en part perquè s’han fet moltes ximpleries fa uns 15 o 20 anys.\nRdR: A què et refereixes?\nM.B: En aquells temps, hi va haver gent que va abusar de l’uniforme. Molts teníem 18 o 19 anys, i érem objectors de consciència amb un uniforme, i vam fer moltes ximpleries, petites, però ximpleries. Ara, però, sembla que costi recordar el que sí que hem fet bé.\nEn els darrers anys el nombre de voluntaris de Protecció Civil havia anat a la baixa. Marc Berenguer apunta aquesta disminució a dues raons. Per una banda, la crisi econòmica ha passat factura, ja que “primer de tot penses en solucionar la situació que vius a casa”, explica. Per altra banda, la no obligatorietat de realitzar el servei militar també ha produït que no hi hagi objectors de consciència i, per tant, que de rebot menys ciutadans coneguin Protecció Civil. Berenguer mateix va entrar al cos d’ajuda ciutadana sent objectant consciència. Igualment, manifesta estar en contra de la Mili.\nEl els últims dies Protecció Civil ha viscut un lleuger repunt de voluntaris, i encara en podrien acollir algun més. “Qui vulgui formar-ne part, però, ha de tenir-ho clar. Costa uns cèntims formar a un nou membre i uniformar-lo”.\nPrevious: Els Mossos inicien una campanya per prevenir la gent gran de robatoris\nNext: Un cinefòrum i un taller per tractar l’eliminació de la violència masclista\nRedacció 9 Juliol 2020 181\nRedacció 9 Juliol 2020 84\nRedacció 6 Juliol 2020 3091


Inscripcions obertes a plans i programes d'ocupació per a la contractació de persones en atur | Ajuntament de Sant Joan Despí\nServeis policía local\nTràmits policía local\nDesconfinament Fase 2\nFelicita des de casa\nNova normalitat SJD\nInici/Despí Notícies/Inscripcions obertes a plans i programes d'ocupació per a la contractació de persones en atur\nInscripcions obertes a plans i programes d'ocupació per a la contractació de persones en atur\n26/11/2019 - Economia, ocupació i consum\nAquesta setmana s'ha obert el procés d'inscripció a diferents plans i programes d'ocupació adreçats a persones en situació d'atur. Mitjançant aquestes iniciatives, l'Ajuntament de Sant Joan Despí incorporarà properament més d'una trentena de persones que treballaran en diferents departaments municipals.\nPla d'ocupació municipal\nD'una banda, l'Ajuntament ha obert la presentació de sol·licituds per participar en un nou pla d'ocupació municipal per a la contractació de persones de la ciutat que estiguin en situació d'atur.\nMitjançant aquest pla d'ocupació se seleccionaran 19 persones per treballar en diferents departaments municipals. Els perfils professionals que es busquen són de peó de brigada de manteniment, operari de neteja, auxiliar administratiu i community manager.\nEntre altres requisits, cal tenir 16 anys complerts; estar empadronat/da a Sant Joan Despí; estar inscrit/a com a demandant d'ocupació no ocupat (DONO) al Servei d'Ocupació de Catalunya en situació d'atur en recerca de feina; estar en possessió del títol mínim exigit per a cadascun dels llocs de treball oferts; i no haver participat en cap pla d'ocupació de l'Ajuntament de Sant Joan Despí durant els darrers 18 mesos (excepte aquells contractes que per substitució tenen una durada menor a 6 mesos).\nLa presentació de sol·licituds es pot fer a través de la borsa local d'ocupació de la Xarxa Xaloc o a Promodespí (c. John F. Kennedy, 8, en horari d'atenció al públic de dilluns a divendres, de 9 a 13.30 h i de 16.30 a 19 h).\nEl termini d'inscripció a les ofertes finalitza el 7 de desembre de 2019. Podeu consultar tota la informació de la convocatòria i la documentació requerida a www.sjdespi.net/oferta-publica-ocupacio/nou-pla-ocupacio-2020 o adreçant-vos a Promodespí.\nLes persones seleccionades accediran a un contracte de dotze mesos de durada i començaran a treballar a principi de l'any 2020. Aquest pla d'ocupació està subvencionat per la Diputació de Barcelona i per l'Ajuntament de Sant Joan Despí.\nProgrames d'ocupació del SOC\nD'altra banda, també s'ha posat en marxa la selecció de participants als programes Enfeina't i Treball i Formació del Servei d'Ocupació de Catalunya (SOC).\nMitjançant aquests programes, l'Ajuntament de Sant Joan Despí contractarà 16 persones per realitzar treballs d'auxiliar administratiu, operari de neteja i consergeria. En aquest cas, la incorporació es realitzará a final del mes de desembre.\nLes persones interessades s'han d'adreçar a Promodespí (c. John F. Kennedy, 8, en horari d'atenció al públic de dilluns a divendres, de 9 a 13.30 h i de 16.30 a 19 h).


Conèixer Catalunya: SANTA MARGARIDA DE MONTBUI. ANOIA\nPujàvem des de la carretera el Tomàs Irigary i Lopez, i l’Antonio Mora Vergés, ens havia cridat l’atenció el campanar octagonal de Santa Margarida, d’estil barroc, coronat amb la típica balustrada; fou edificat amb pedra tosca extreta de Capellades i presenta notables afinitats amb d’altres de la comarca com el d’Argençola, Orpí, Piera, Vilanova del Camí o Copons; quan a Santa Margarida ens expliquen que fou bastida el 1614 sobre la primitiva església de Santa Coloma de Montbui, on s'anaren traslladant els veïns de la Serreta, que es despoblà. El campanar octagonal – que ens ha cridat l’atenció - fou bastit el 1731 (el rellotge és del 1820). A mitjan segle XVIII es formà la Plaça Major al davant de l'església.\nÉs un temple d’una sola nau amb tres altars laterals, presbiteri, cor i el singular trifori. Es una construcció resolta seguint els paràmetres d’un gòtic tardà, amb la nau coberta amb volta de creueria i el presbiteri amb volta estrellada. És quasi impossible recollir imatges d’aquesta església de mides més que generoses; sortosament el Tomàs –qui sinó ? – acabarà trobant – no sense risc – un lloc que ho permet.\nNo podem accedir a l’interior on ens expliquen que destaca la làpida sepulcral esculturada del panteó dels Comtes de Plasència de finals del segle XVII, en la qual es constata l’escut de la família, malauradament mig tapat per l’actual altar. També es conserva una imatge del segle XVII de la Mare de Déu del Roser procedent de la Tossa de Montbui, i una pintura a l’oli d’aquest mateix període.\nL’església disposava d’un magnífic retaule barroc dedicat a Sant Isidre, i una imatge de Crist Crucificat, obres de Josep Sunyer. De la destrucció efectuada l’any 1936 es van rescatar dues predel•les en alt relleu de l’altar, avui conservades al Museu Comarcal de l’Anoia.\nHi ha diverses claus de volta esculturades, una de les qual representa un drac tot recordant com Santa Margarida segons la tradició domina a tot tipus de bèsties infernals. Conta la llegenda que la Santa fou devorada per un drac mentre resava i ja que portava una petita creu al coll va poder travessar el ventre del monstre i sortir indemne.\nAquesta església del segle XVII (1606) ,a partir de 1614 es va convertir en parroquial, tot substituint a l’església de la Tossa.\nQuan al topònim BUI, no hi ha gaire consens , per alguns fora equivalent a ‘ fita, molló’; per altres indicaria la presència en gran nombre de bous, hi ha encara els qui defensen la procedència cèltica, amb un significat imprecís.\nPublicat per antoniomora.verges@blogger.com a 6:00\nLA TORRE DE CLARAMUNT. ESGLÉSIA DE SANT JOAN BAPTI...\nL’ESGLÉSIA ‘ECLÈCTICA’ DE SANTA MARIA DE CAPELLAD...\nLES SITGES IBÈRIQUES DE LA TORRE DE CLARAMUNT. ANO...\nPENEDES ROMÀNIC. SANT PERE SACARRERA I SANT ELIES....\nPLAÇA PORXADA DE LA LLACUNA. La petite place, Anoi...\nERMITA DE SANT ANTONI ABAT DEL PLA. LA LLACUNA.ANO...\nSANT JOAN DE MEDIONA, ÒLIM DE CONILLES. ALT PENEDE...\nSANT JOSEP DE ROFES. LA LLACUNA. L’ANOIA DESCONEG...


20. Recuperem un manuscrit escrit en l'oblidada llengua de ShangShung - Recerca en Accio\nEl camí de tornada a Lhasa va transcórrer amb una relativa tranquil·litat. Un parell de rodes punxades i el nostre cotxe encallat enmig d’un riu glaçat. Però aquest cop anàvem plegats amb els dos cotxes dels metges tibetans, així que ho vam poder solucionar de pressa.\nUna trista parada al camí\nAbans d’arribar a Lhasa, encara ens vam aturar a un petit poblet on una nòmada agonitzava i requeria assistència mèdica. Els metges van poder reduir l’elevada tensió sanguínia, mitjançant una petita intervenció a través del nas, un antic sistema curatiu tibetà habitual en aquests casos. De totes maneres, no hi ha moltes esperances que es recuperi. Sovint l’altiplà sembla despietat, però en realitat reflecteix en aquests paratges una eterna lluita de l’ésser humà per la supervivència, quan ben entrat el segle XXI es veu encara mancat de les mínimes atencions sanitàries, socials i educatives.\nEl balanç de la recerca\nA Lhasa vam fer balanç de l’expedició, en el seu àmbit de recerca i, també, en el de cooperació. Examinem la recerca. Hem aconseguit prou informació de Khyungdzong –que s’afegeix a la d’una anterior expedició– com per tenir una descripció exhaustiva de l’indret, des del punt de vista més arqueològic –i fins on ens ha estat permès arribar– , com antropològic, amb una catalogació de totes les manifestacions bonpos que s’hi poden trobar. A tot això li sumem un recull de llegendes sobre el llac Dangra recollides aquests dies entre els habitants de Wombu i que formen part d’una tradició oral tibetana amb arrels molt profundes en el temps i de valor incalculable. També hem aconseguit alguna informació destacable sobre la biografia del lama Khyungtrul Rinpotxe. Sens dubte, també hi ha aspectes negatius, com l’estat de salut del nostre amic Tenzin Namgyal, l’antic deixeble del lama tibetà. Postrat en el seu llit, no ens va ser possible conversar amb ell en aquesta ocasió; i que aquestes línies siguin un homenatge a la seva bonhomia.\nPoc abans de marxar de Lhasa, vam rebre una sorpresa molt agradable. Em va venir a veure un dels nostres metges tibetans amb un regal de gran valor per als nostres estudis. En Kalden prové d’una regió del Tibet amb un nombre significatiu de població bonpo i, per aquest motiu, hi coneix alguns dels seus lames més erudits. Fa poc, un d’ells va mostrar-li un antic manuscrit heretat de generació en generació i que avui el guarden gelosament alguns monjos bonpos. En van fer una fotocòpia, amb la qual em van obsequiar. Són tan sols vuit fulls i no està complet, però no per això perd ni un bri d’interès. El manuscrit conté un recull dels sistemes d’escriptura zhang-zhung (o shangshung) més importants. Tant la llengua com l’escriptura zhang-zhung són avui dia encara tema de debat i d’intensa recerca entre els historiadors de Bon. No existeixen gaires exemples d’aquesta escriptura i aconseguir-ne una mostra sempre és motiu de satisfacció, encara que es tracti d’un manuscrit probablement del segle XVIII o XIX (cal tenir en compte que els guàrdies rojos xinesos va convertir en cendres la pràctica totalitat del corpus textual bon i budista del Tibet ). Segurament, la peça més valuosa d’escriptura zhang-zhung encara es conserva a l’exili: el segell del darrer rei de Zhang-zhung, Ligmihya.\nNo m’allargo més. Vam deixar Lhasa en un ambient enrarit. El 2009 és un any molt especial i alhora complicat per als tibetans. Tropes xineses patrullen els carrers amb el dit al gatell, les fotografies no són benvingudes i quan fosqueja convé aixoplugar-se en la discreció. Confiem que amb Recerca en Acció us hàgim contextualitzat l’expedició en el si de la cultura tibetana i hàgim estat capaços de transmetre, malgrat les circumstàncies, la infinita riquesa que amaga el País de les Neus.\nAdeu-siau i fins aviat. Jemar jeyong.


L’entrevista: Grisha Domakowski | BarcelonaCatalonia\nL’entrevista: Grisha Domakowski\nGrisha Domakowski, Cap de projectes de la Fundació b_TEC\nDins l’anomenat Eix Besòs, la UPC i les administracions promouen el Campus Diagonal Besòs-Barcelona KEY, amb l’objectiu de convertir el Besòs en un nou eix cívic, cultural i educatiu, amb la creació d’una zona d’excel·lència en els sectors de l’energia, de la mobilitat sostenible, de la tecnologia dels materials i de l’enginyeria biomèdica. La Fundació b_TEC coordina el disseny, el desenvolupament i la gestió del Campus Diagonal-Besòs.\nQuè és la Fundació b_TEC i qui en forma part?\nb_TEC és una fundació pública que coordina el disseny, el desenvolupament i la gestió del Campus Diagonal-Besòs. El seu Patronat està conformat per la UPC, la Generalitat de Catalunya, les administracions locals agrupades al Consorci del Campus Diagonal-Besòs (Ajuntaments de Barcelona i Sant Adrià de Besòs, Àrea Metropolitana de Barcelona, Consell Comarcal) i la Universitat de Barcelona (UB). La Fundació està presidida pel rector de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), Enric Fossas.\nLa Fundació impulsa i desenvolupa el Campus Diagonal-Besòs. En què consisteix exactament el Campus Diagonal-Besòs?\nEl Campus Diagonal-Besòs de la Universitat Politècnica de Catalunya és un campus universitari de nova creació que inicia la seva activitat el setembre de 2016. Aquest és un projecte impulsat per diverses institucions, essencialment per la UPC, la Generalitat de Catalunya, els ajuntaments de Barcelona i de Sant Adrià de Besòs i la Diputació de Barcelona, i suposa de moment una inversió total de 96,5M€ i el desenvolupament de 3 edificis (edifici A dedicat fonamentalment a la docència, i els edificis C i I dedicats totalment a la recerca) corresponents a 53.000m2. A més de la docència, l’altre gran eix el constitueixen la recerca, la innovació i la transferència de coneixement. En total, s’hi instal·laran 27 grups de recerca i unitats transversals de recerca. Dos d’aquests grups estan integrats al Centre d’Innovació i Tecnologia de la UPC (CIT UPC) i són membres de la xarxa TECNIO de la Generalitat de Catalunya. A més dels tres edificis actuals el Campus tindrà una residència d’estudiants i la possibilitat d’invertir en el projecte Barcelona KEY. El Campus també acollirà l’Institut de Recerca en Energia de Catalunya (IREC), el centre CERCA de referència en l’àmbit de l’energia a Catalunya.\nQuin són els seus objectius principals a mig-llarg termini?\nEl proper curs 2016-2017 l’Escola d’Enginyeria de Barcelona Est (EEBE) començarà les seves activitats al nou Campus de la UPC, comptant amb uns 3.500 estudiants de grau, màster i doctorat, i uns 400 docents i investigadors. En el mes de maig sortirà a concurs la residència d’estudiants amb 6.500m2 que complimentarà el Campus amb un edifici més que entrarà en servei a l’any 2018. A llarg termini està per desenvolupar el projecte Barcelona KEY que té com a objectiu l’arribada a Catalunya d’iniciatives i projectes d’inversió de nova activitat de recerca, empresarial i acadèmica de primer nivell internacional.\nQuines són les seves principals magnituds a nivell de superfície, investigadors, estudiants, i en quina situació es troba en l’actualitat el Campus a nivell de desenvolupament?\nEl Campus Diagonal-Besòs té 150.000 m2 de superfície potencial per edificar, dels quals actualment s’han construït 53.000 m2. En aquesta primera fase el Campus consta de tres edificis dedicats a la docència i a la recerca, amb les superfícies següents: Edifici A (27.979 m2), Edifici C (11.619 m2) i Edifici I (13.202 m2). L’Edifici A, de 12 plantes, acollirà l’Escola d’Enginyeria de Barcelona Est (EEBE) a partir del proper curs 2016-2017 i també en algunes de les seves plantes diferents; grups de recerca de la UPC en els àmbits de biomèdica, electricitat, electrònica i automàtica industrial, energia, materials, mecànica i química. L’Edifici C, de 8 plantes, acollirà el Centre de Recerca en Nanoenginyeria (CRnE) i 6 grups de recerca de la UPC en els àmbits d’energia, materials i nanotecnologia. Per últim, a l’Edifici I, també de 8 plantes, s’hi instal·laran 8 grups de recerca, 3 dels quals treballen en l’àmbit de l’enginyeria de materials i 5 dels quals en l’àmbit d’enginyeria química. L’objectiu de l’EEBE és ser un centre acadèmic d’alta qualitat en l’àmbit de l’enginyeria per a la indústria del segle XXI, capaç d’actuar com a agent de transformació, en col·laboració amb el teixit socioeconòmic del país, i amb una clara vocació internacional.\nD’altra banda, el projecte Barcelona KEY també serà present al Campus Diagonal-Besòs. Què és i quin és el seu objectiu?\nEl principal objectiu del Barcelona-KEY és fer possible la ubicació en el Campus Diagonal-Besòs dels agents d’innovació i recerca, tant públics com privats, per a la creació d’un espai internacional de coneixement a l`àrea del Besòs, i per incrementar les sinergies amb la UPC i conjunt de projectes i institucions que estan treballant al Campus. Per fer-ho possible, el pla de treball s’orienta a donar a conèixer el Programa, cercar activament possibles usuaris i fer possible l’acord per a la definitiva instal·lació. El Programa representa un element clau per potenciar la capacitat de Catalunya i de la ciutat de Barcelona per tal d’atraure i retenir talent i per reforçar la capacitat del país d’exportar coneixement i al mateix temps convertir el territori en un impuls de noves inversions amb un alt valor afegit per a l’economia local i regional.\nQuè representa per a Barcelona disposar del Campus Diagonal-Besòs i com influiran els seus projectes en el posicionament internacional de la ciutat i Catalunya com a plataformes de coneixement, tecnològiques i d’innovació?\nUbicat a la zona fronterera de les ciutats de Barcelona i de Sant Adrià de Besòs, aquest nou equipament metropolità es posarà en marxa el curs vinent i serà essencial per dinamitzar la zona. El Campus Diagonal-Besòs juga un paper important per potenciar l’eix Besòs com a infraestructura verda i per potenciar l’activitat econòmica d’empreses amb activitat en R+D i innovació en productes, processos i serveis que generen nova activitat econòmica en aquelles àrees de coneixement i sectors productius que resultin estratègics per a Barcelona i Catalunya.


Milers de persones a les Illes Balears contra el genocidi lingüístic del PP - AndorraDirecte\nDivendres, 30 d'octubre de 2020 20:55 h\nMilers de persones a les Illes Balears contra el genocidi lingüístic del PP\nMés de 80.000 persones a Pama, més de 8.000 a Menorca i més de 6000 a Eivissa\nDilluns, 30.9.2013. 03:00 h\nUna marea verda ocupa les capitals balears contra el decret del trinlingüisme de Bauzá. La manifestació de Palma en defensa de la vaga indefinida de docents i contra el decret del trilingüisme de Bauzá va començar a caminar a les 17.55 h d'ahir diumenge, cinc minuts abans del que estava previst per por a la massificació.\nA aquesta hora, la plaça Espanya estava plena de gom a gom del color verd característic de les samarretes que identifiquen les persones contràries al final del model d'immersió lingüística que suposa el polèmic decret del govern del PP a les Illes. Sindicats, docents, pares i mares d'alumnes formen part d'una manifestació que els organitzadors anuncien com la més gran de la història de les illes. Només a Palma hi havia 50.000 persones.\nPoca estona després de començar la manifestació de Palma també va començar la de Maó, que igualment va escampar el color verd dels concentrats pels carrers del centre de la capital de Menorca. Aproximadament a la mateixa hora, centenars de manifestants començaven a caminar pel mateix motiu a Eivissa.\nLa iniciativa té lloc després que la Conselleria d'Educació i els sindicats STEI, CCOO i l'Assemblea de Docents no hagin arribat a un acord sobre l'aplicación del decret del trilingüisme, el TIL, després de diversos dies de negociació i en el marc d'una vaga indefinida de docents que ja fa deu dies que dura.\nA Catalunya, comunitat educativa, sindicats i partits polítics es van aplegar a la plaça de Sant Jaume per rebutjar el model trilingüe del govern Bauzá. Defensa del català, suport unànime als docents que des de fa dues setmanes estan en vaga indefinida i rebuig frontal al model educatiu trilingüe que vol imposar el govern popular liderat de José Ramón Bauzá, són els eixos de la concentració que va aplegar centenars de persones a la plaça de Sant Jaume de Barcelona.


Què ha fet bé, què ha fet malament i què ha de fer el govern de Ximo Puig i Mónica Oltra\nHan tret la política valenciana de les pàgines de successos. I això ja quasi justifica una legislatura. Els seus predecessors del PP cobrien les finestres amb la bandera mentre saquejaven l’edifici i s’emportaven el botí per la porta de darrere. Posar fi a això ha estat l’aportació principal del govern del canvi en la Generalitat Valenciana, liderat pel president Ximo Puig, del PSPV-PSOE, i la vicepresidenta Mónica Oltra, de Compromís. Però això ja ho sabem els ciutadans. I si a una part els dóna igual, com sembla que apunten certs comportaments electorals, una altra part exigeix ja, al govern sorgit del Pacte de Botànic –gràcies al qual socialistes i Compromís compten també amb el suport parlamentari de Podem–, molt més que la denúncia, una vegada transcorregut el primer any de funcionament.\nLa normalitat democràtica ha tornat a les institucions i l’experiència de govern compartit, amb el seu peculiar mestissatge, funciona més enllà de lleugers desacords propis de qualsevol equip. Però el govern a la valenciana ha de fer front a la seua tasca en condicions de dificultat extrema, atés que no té marge de maniobra. El principi d’autonomia política ha quedat reduït a la mínima expressió.


El Grat Archivos | Pàgina 3 de 8 | Les Muntanyes | Diari de l'Alcoià i les comarques centrals valencianes\nÉs estiu, i un dels punts forts…\nL’alcalde d’Alcoi, Toni Francés, acompanyat pel regidor…\nInici » Missatges marcats amb » El Grat(Pàgina 3)\nUna línia “de continuïtat”. Aquesta és la manera de treballar que s’ha proposat el nou regidor d’Esports, Salut Pública i Prevenció de Riscos Laborals, Miguel Juan Reig. Fortament vinculat a l’esport, començant per la direcció del patinatge local i el Centre d’Esports, culmina la trajectòria que estima assumint una gran responsabilitat política. L’entrevistem. La teua […]\n9 de gener de 2020ComentarLlegir més\n2020: EL GRAT amb els millors desitjos per a tots amb la informació més rellevant\nVivim un temps anhelant, on tot està en plena modificació. Comença el nou any, i el periòdic EL GRAT ho fa amb els millors desitjos per a tots i amb la informació més rellevant. En aquesta realitat accelerada, no sabem què ens pot presentar el futur, però el que sí que sabem és què succeeix al […]\n31 de desembre de 2019ComentarLlegir més\nAlberto Belda: “Conscienciar en el reciclatge és garantir-se un futur”\nLes campanyes de reciclatge i altres tipus, així com la instal·lació dels nous contenidors marrons, no serveixen de res, però, si no van recolzats al darrere amb una formació. Així ho recorda el regidor d’Educació, Alberto Belda. “En aquestes èpoques hi ha molta despesa de tot. Hem de barrejar, tot en una, l’eficiència del reciclatge […]\nRozalén, La Dependent: “‘Fem i desfem’ va del perill de la plastificació”\nLa formació més divertida en el reciclatge ve de la mà de La Dependent amb l’espectacle ‘Fem i desfem’, que ha rodat per diversos municipis gràcies a la Mancomunitat El Xarpolar i FCC. “L’espectacle parla del reciclatge com a últim extrem. Reutilitzar, reduir i reciclar“, assegura Joanfra Rozalén. Amb un toc divulgatiu i pedagògic, en […]\nUn joguet fet per a tots; democratitzant els somnis\nHi ha un lloc on es fabriquen els somnis, ja ho diuen. I aquest és l’imaginari col·lectiu. Qui no guarda un bell record amb la seua joguina preferida? El valor del joc és incommensurable. A La Foia, i més concretament, a Ibi, ho saben ben bé. Pilar Avilés i Sofía Albero posen tota l’ànima, i […]\n23 de desembre de 2019ComentarLlegir més\nAndrea Vañó, monitora de tallers: “En Nadal, no hem de comprar per impuls: la societat incita a açò”\nNutricionista i tècnica d’activitats al medi natural, Andrea Vañó s’encarrega de desenvolupar els tallers que sensibilitzen als més joves amb el reciclatge. “Un dels tallers que més estic realitzant, tant per a escolars com per a adults, és de menjar real i sostenible, que van agafats de la mà. La població ha de ser conscient […]\nTirisiti: “Als Reis, els demane prosperitat per a la ciutat; per a mi, un globus nou”\nParlem amb el veí més ‘influencer’ del Centre, sobretot, quan s’apropa el Nadal alcoià. Li preguntem sobre la caseta de la Bandeja, la Cimera del Canvi Climàtic i altres temes que ocupen les planes de l’actualitat. Al darrere, una feina constant de deu actors i actrius dins de sala, més quatre persones treballant fora. Tot […]\n20 de desembre de 2019ComentarLlegir més\nEl GRAT destaca la tradició del Nadal Valencià senya d’identitat en les comarques centrals\nEL GRAT aporta el seu granet per vertebrar el territori al voltant de les Comarques Centrals Valencianes. En unes comarques plenes de vida, EL GRAT segueix renovant-se a mesura que canvia la societat. Cada quince dies les planes del periòdic ho refermen. EL GRAT vol prendre consciència, sobretot ara en nadal, per tenir unes ciutats […]\nTeresa Sanjuán Oltra: “Estic treballant perquè els pressupostos siguen més educatius”\nMoltes propostes es guarden al calaix de les distintes regidories que ocupa Teresa Sanjuán. Procedent de Planes, desenvolupa la seua tasca política a Alcoi amb tota la força i decisió d’aquell jove que comença. Pressupostos per grans i menuts, educació en la participació i en nous valors, i moltes ganes de treballar per la ciutat. […]\nPàgina 3 de 8‹ Anterior12345Següent ›Últim »\nEs reprén la campanya d’implantació del cinqué contenidor, el d’orgànica 10 de juliol de 2020\nLa Protectora torna un any més al carrer amb les Brigades Informatives 10 de juliol de 2020\nAnabel i Macu ens parlen en ‘El Poble és savi’ 10 de juliol de 2020\nAlcoi forma part del projecte amb aigües residuals, Covid Water 10 de juliol de 2020


El Barça blindarà Rakitic per l'interès del PSG\nActualitzada 22/08/2018 a les 07:08\nL’FC Barcelona millorarà el contracte al centrecampista Ivan Rakitic després de l’interès que el jugador ha despertat al Paris Saint Germain. La clàusula de rescissió del futbolista croat és de 125 milions d’euros, una xifra totalment assumible per al conjunt parisenc, i les seves bones actuacions durant la temporada passada i a la Copa del Món de Rússia han fet que l’entitat gal·la tingui Rakitic a l’agenda.\nVist el perill d’una bona oferta pel migcampista, el Barça ha decidit contraatacar i li oferirà una millora de contracte, tal com ja li havia promès fa uns mesos enrere.\nD’altra banda, el Barça segueix treballant en la seva operació sortida, i ahir, representants del Borussia Dortmund van estar a la Ciutat Comtal per intentar el fitxatge de Paco Alcácer, segons van informar diversos mitjans catalans. El davanter també interessa al Betis, on a les pròximes hores podria arribar com a cedit un altre blaugrana, Rafinha.


pessebre | Giliet de Florejacs\nAvui m’he assabentat que a partir del proper dissabte 18 tindrà lloc la XXVII edició del Pessebre dels oficis perduts de Sant Guim de la Plana. Magnífica notícia! El Pessebre vivent de Sant Guim és un dels principals actius del patrimoni festiu de la comarca -personalment considero que només està a la seua alçada l’Akelarre de Cervera- i no és casual que fos reconegut per la Generalitat com a Esdeveniment d’interès turístic. Personalment, he de reconèixer que hi tinc una profunda admiració, no exempta d’enveja (sana, això sí), ja que la multitudinària assistència de visitants (uns 4000 la passada edició), la implicació activa de diversos centenars de persones veïnes i amigues del poble, el gran nombre de patrocinadors, la qualitat de les escenografies i el ressò mediàtic de l’acte són un referent que, des de Florejacs, ens emmiralla a l’hora de recrear la llegenda de la Dama de les flors dins la Fira anual. Per tant, m’alegra molt que enguany es torni a celebrar…\nA més, tinc entès que, dins l’esforç d’innovació continu, l’any passat una nova professió es va incorporar al Pessebre: el Notari. La inclusió suposà una doble modificació dins la configuració tradicional del pessebre, ja que la notaria és un ofici que encara no es pot considerar “perdut” (a pesar de la crisi immobiliària que li ha reduït la feina i dels vents liberalitzadors que bufen des d’Europa) i que la seua recreació ja no fou estàtica, sinó que es desplaçà al llarg de les escenes, interactuant en cada espai amb els corresponents figurants. Per si no n’hi hagués prou, el dramatisme de la teatralització es reforçà amb el fet que el fedatari públic fos escortat per les autoritats consistorials, les quals l’assistiren en la plasmació de fe documental.\nSembla ser que la implementació d’un notari al Pessebre no fou pas idea de l’associació cultural la Marinada, col·lectiu organitzador i realitzador de l’esdeveniment, sinó una innovació per obra i gràcia de l’Ajuntament de Sant Guim de la Plana, el qual -des de la seua renovació, l’any 2007-, malda per a intervenir en la dramatúrgia.\nVeurem enguany quins nous i sorprenents oficis aporta la corporació municipal: tal vegada la tricentenària institució dels Mossos d’Esquadra revisant la documentació del carreter? Potser algun integrant del Cos de Bombers revisant les condicions de treball del ferrer? Per ventura la inspecció de sanitat comprovarà les substàncies de l’herbolari…? Ben segur que alguna sorpresa hi haurà, seguint la nova línia de dinamisme contraposada amb l’immobilisme que fins ara ens tenien acostumats tots els personatges.\nDesconec quina és la gènesi d’aquesta contraposició de parers entre la Marinada i l’Ajuntament, tot i que intueixo antagonismes polítics, rancúnies i enveges seculars i, especialment, tossuderies gairebé infantils. Estic convençut que no és una qüestió de bons i dolents: uns vetllen per l’acompliment de les ordenances municipals, exigint assegurances i taxes per a l’ocupació dels espais públics i tractant de respectar els drets de tot el veïnatge, mentre els altres defensen un esdeveniment cultural de primer ordre, una activitat que reforça els vincles socials i un motor de dinamisme i prestigi pels projectes de desenvolupament del poble… Nogensmenys, la imatge donada a l’exterior és lamentable i desencoratja a tots aquells que en gaudim any rere any i que frisem perquè la Segarra tingui la vida cultural que mereix.\nEm diuen que el litigi ja ha caigut al pou dels Tribunals. Això vol dir que la cosa anirà per llarg: habitual com sóc dels tràfecs judicials, puc assegurar que la jurisdicció contenciosa – administrativa és la més lenta (i sovint cara) dins l’engranatge ja de per sí tocatardà de la Justícia. Així doncs, si no triomfa el seny, el mal s’anirà gangrenant als llarg dels anys o es solucionarà d’un cop de ploma quan torni a voltar la truita del poder municipal.\nEn conseqüència, recomano que no ho deixeu passar i gaudiu un altre any del Pessebre vivent de Sant Guim, per si de cas -al cap i la fi- el que no ha vençut el fred glacial, les dificultats financeres o el pas dels anys, ho acabi derrotant l’encaparrament i la irresponsabilitat d’alguns.\nAixò sí: un cop allí, mireu d’esbrinar el perquè, amb tants candidats dotats d’aptitud i dedicació, no hi ha ningú que faci de caganer.\nEtiquetes: oficis, perduts, pessebre, Plana, Sant Guim


El Centre del Carme donarà suport a exposicions socials\nEl Centre del Carme destinarà la Sala de Contraforts per a exposicions amb fins socials\nEl Centre del Carme destinarà la seua sala de Contraforts per a exposicions de caràcter social. La intenció del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana amb aquesta iniciativa és obrir una convocatòria pública destinada a associacions i col·lectius socials que generen una programació anual amb una selecció de projectes.\nEl director del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, José Luis Pérez Pont, s’ha reunit amb la regidora de Serveis Socials de l’Ajuntament de València, Consol Castillo, per a presentar la iniciativa.\nSegons Pérez Pont, “hem volgut implicar l’Ajuntament de València en un projecte en què pretenem donar cabuda, en el Centre del Carme, un gran nombre de col·lectius que formen part del teixit social i cultural de la ciutat. En la Regidoria de Serveis Socials s’han mostrat molt interessats per la proposta i començarem a treballar en un acord de col·laboració entre les dos institucions”.\nLa proposta s’emmarca dins del nou projecte per al Centre del Carme en el qual s’està treballant des del Consorci de Museus per a convertir-lo en un centre de cultura contemporània.\nEl director del Consorci ha manifestat que “amb aquesta iniciativa s’obri la porta a la participació social en l’activació de la cultura valenciana, canalitzant iniciatives que emergeixen de la mateixa societat civil. La redefinició del Centre del Carme passa també per un canvi en el seu model de gestió, transparent i participatiu, i on les propostes expositives puguen valorar-se en igualtat de condicions. Per això la convocatòria pública serà, a partir d’ara, el principal mecanisme d’entrada de projectes”.\nMentres s’acaben de concretar els detalls per a la pròxima convocatòria de la Sala de Contraforts, el perfil social que se li vol donar a aquesta sala del Centre del Carme ja va prenent forma: al llarg dels pròxims mesos, per mitjà de la fórmula de la cessió d’espai, es mostraran algunes exposicions d’aquesta índole com la mostra del 30 aniversari del col·lectiu Lambda, cap a l’últim trimestre de l’any.\nA més, aquesta vesprada s’inaugura la mostra “Mirades 15 x 15”, de la Universitat Popular de València, al claustre gòtic. L’exposició és un projecte creatiu, pedagògic i social que mostra un mosaic divers i plural de la ciutat de València.\nLa mostra, composta per 3.200 llistons pintats pels alumnes de la Universitat Popular té, a més, un vessant solidari, ja que els llistons seran donats a benefici de Save the Children una vegada clausurada l’exposició, el 3 de juliol.


El mercat dominical de Sant Antoni ocupa la Fundació Antoni Tàpies | betevé\nEl mercat dominical de Sant Antoni ocupa la Fundació Antoni Tàpies\nLa iniciativa s'emmarca dins l'exposició "Diumenge" d'Oriol Vilanova, que ha inundat la Fundació Antoni Tàpies amb 30.000 postals\nMarta Gaston | Dissabte, 11 de Mar del 2017, a les 12.55\nLa Fundació Antoni Tàpies homenatja el col·leccionisme amb una performance protagonitzada pels venedors de llibres i postals del tradicional Mercat Dominical del Llibre. Durant tot el matí de dissabte diversos comerciants de postals han muntat les seves parades dins el museu, transformant-lo en un punt de venda per a col·leccionistes. Un tribut a la relació que s’estableix entre venedors i compradors.\nAquest dissabte la Fundació Antoni Tàpies ha estat protagonista d’una performance que pretén homenatjar als col·leccionistes de postals i els seus venedors. La iniciativa que porta per títol, “Nou” ha estat protagonitzada per sis venedors del Mercat Dominical del Llibre, que han transformat el museu amb un punt de trobada per col·leccionistes. On s’han pogut comprar llibres i postals.\nLa iniciativa forma part de l’exposició “Diumenge” d’Oriol Vilanova, que es podrà veure fins al 28 de maig a la Fundació Antoni Tàpies. La mostra recull més de 30.000 postals que Oriol Vilanova ha anat recopilant al llarg de 15 anys, i amb les quals ha creat una instal·lació artística única. Aprofitant l’activitat també s’ha fet la presentació del catàleg de la mostra “Diumenge”, a càrrec de Carles Guerra, director de la Fundació Antoni Tàpies i Oriol Vilanova, artista de l’exposició.\n— col·leccionisme — Fundació Antoni Tàpies\nJustin Kurzel, “La pel·li de la meva vida és Gal·lípoli”\nLa Biblioteca Jaume Fuster de Gràcia, a punt per a la represa\nVergés admet que a Barcelona hi ha un brot de coronavirus però “no és preocupant”


Quan la societat civil s’oposa a la innovació social | les ciutats subtils\n← L’amazic que portem dins.\nÉs possible seguir fent créixer la democràcia d’arrel? →\nPublicat el 13 febrer 2014 per xantieiza\ninstantània disponible a la xarxa\nArticle publicat al número 19 de la revista EINES\nLa idea de que no n’hi ha prou amb canviar el sistema polític sinó que cal ser crítics amb tot allò que l’envolta és incontestable. La manca de jurisdicció del poder polític respecte a agrupacions d’interessos que no estan subjectes al veredicte de les urnes deixa fora de dubtes que el sistema pateix dèficits democràtics seriosos. Un cop superada la transició al post-franquisme aquesta qüestió potser no havia estat mai tan evident com ara.\nSón moltes les ocasions en que el poder polític es mostra lligat de mans i peus davant interessos institucionalitzats a través d’organitzacions i individus de la societat civil que fan valer voluntats particulars, oposades a les clares demandes de millora en la provisió de drets socials bàsics que representen a la majoria. Davant d’això, la crisi política que vivim en l’actualitat posa de relleu la necessitat de canvis no només en els sistemes de representació i control de l’acció política, sinó que també destaca la importància de transformació social en termes d’apoderament cultural de la ciutadania i mecanismes per promoure la democràcia econòmica.\nEl repte és el d’una reconquesta ciutadana de la política. La política entesa com a eina per a la construcció de la vida en comú. Aquesta re-apropiació per part de la ciutadania del dret a decidir respecte a la vida en comú, entre d’altres coses, passa pel desplegament d’una ètica de la cura que entengui la innovació com un procés polièdric i crític que implica l’atenció a les ferides profundes de la nostra realitat compartida. Això vol dir entendre la innovació social, més enllà de com una moda empresarial, com l’amalgama de transformacions polítiques, econòmiques i culturals que fan possible l’emancipació ciutadana en forma d’unes relacions socials més justes, igualitàries i equitatives.1 Així podem afirmar que la innovació social, vista des d’una perspectiva transdisciplinar aplicada a les organitzacions ciutadanes, implica la consideració de la seva intel·ligència per adaptar-se i alhora ser agents coproductors del canvi polític, cultural i econòmic, dels nostres dies.\nL’atenció a la desigualtat com a condició pel canvi\nLa definició d’innovació social que més fortuna està fent en sociologia política va més enllà d’un canvi en les relacions comunitàries o en la responsabilitat corporativa de les empreses i organitzacions. La innovació social entesa com a transformació o canvi social és possible quan es considera l’existència d’una interrelació directa entre les múltiples cares de la desigualtat d’oportunitats. De manera sintètica, la innovació social es pot caracteritzar com la consciència de la necessitat de fer front a l’increment de la desigualtat social d’una manera polièdrica tant en l’àmbit econòmic, com en el cultural i el polític. L’atenció a la desigualtat social, en les seves diferents dimensions, processos i dinàmiques d’exclusió, implica una presa de postura per part de les organitzacions ciutadanes respecte al problema del canvi o la transformació social. Digues de quina manera et planteges el tema de la desigualtat d’oportunitats i et diré quines perspectives de transformació social tens, seria una manera de parafrasejar aquesta idea amb una expressió pròpia del llenguatge col·loquial unida a dos conceptes clau per la política social com son la desigualtat i el canvi.\nDes d’una perspectiva crítica compromesa amb la democràcia, atendre la desigualtat econòmica implica considerar noves formes de distribució de béns, serveis i recursos, que aprovisionin a aquelles persones i grups que se’n veuen privats malgrat tenir-ne necessitat i malgrat haver-hi ja mecanismes provisors que garanteixen, en teoria, aquesta provisió, com són l’acció de l’estat o el mercat. Així la innovació social des d’una perspectiva econòmica s’acostuma a relacionar amb la interacció del sector privat mercantil i la iniciativa pública garantista per a la satisfacció de necessitats no cobertes ni per l’un ni per l’altre. Des d’una perspectiva purament empresarial es fa referència a la innovació social —de manera molt sovint genèrica— com a invencions en la combinatòria d’agents públics i privats, normalment a través de partenariats, per promoure canvis en la forma de producció i distribució de serveis i recursos.\nPerò és evident que no n’hi ha prou amb això. La transformació, el canvi o la innovació social, no es produeixen sinó hi ha modificacions en les maneres de pensar, en els llenguatges que ens permeten entendre’ns i sobretot en l’autopercepció que tenim de nosaltres mateixes les persones que ens trobem en situació de desavantatge o carència, en les seves infinites manifestacions —des de la manca de conciliació familiar a la manca de reconeixement identitari, per posar exemples. Potser podem dir que és per això que la innovació social també és referida dins dels manuals de les ciències empresarials com a canvis en les maneres de fer de les organitzacions fent referència a la modificació dels processos de treball però també a la transformació de les cultures organitzacionals cap a l’oferiment de solucions a aquestes mancances.\nSi anem una mica més enllà, podem dir que sense apoderament de les persones o grups que es veuen en situació de mancança, això vol dir en situació o perill d’exclusió social, no hi ha transformació social. Considerant la necessitat d’un canvi cultural en les formes d’atenció a la desigualtat d’oportunitats, des d’una perspectiva democràtica, s’identifica en aquest sentit que la simple provisió de recursos als desafavorits és caritat i que cal més que això per promoure el canvi i la igualtat d’oportunitats. Més enllà de l’assistencialisme cal l’apoderament dels grups sotmesos a dinàmiques o processos d’exclusió per a que podem parlar d’innovació social en un sentit que comprengui la transformació o el canvi social. L’apoderament cultural implica l’alliberament de la gramàtica de la dominació i l’activació dels subjectes en tant que actors capaços de construir la pròpia vida, considerant la vida en comú, intervenint segons els propis desitjos i necessitats d’una manera activa en el si tant de la societat com de les organitzacions que estructuren la participació ciutadana en aquesta. Ja sigui fent referència a persones o a grups humans que comparteixen una identificació cultural minoritzada —o no reconeguda políticament— com si ens referim a una situació de desavantatge socioeconòmic, sense un canvi en les maneres de pensar-nos en relació als demés, en tant que subjectes capaços de fer girar les coses, no és possible la transformació social. Aquesta transformació passa necessàriament per un procés de reconeixement del propi poder que tenim en tant que actors socials amb una capacitat crítica i transformadora respecte la realitat social i aquest és un procés que es juga a l’arena cultural, en tant que depèn de la manera com definim la realitat, la comuniquem i ens situem davant de les seves possibles derivades.\nFinalment, la transformació social —i aquí volem argumentar que també la innovació social entesa en un sentit radicalment democràtic— hauria d’implicar canvi en les relacions de poder. Aquesta és la part del procés que fa referència a l’acció política. Una part que la majoria d’aproximacions al tema de la innovació social des d’una perspectiva purament empresarial tendeix a obviar. La política entesa com la capacitat de discutir a l’àgora pública els mecanismes que fan possible i garanteixen la salut de la vida en comú. La política entesa també com el pensament compartit, i l’acció acordada que se’n deriva, sobre les maneres de tractar la desigualtat d’oportunitats i les relacions de poder i dominació entre subjectes i grups socials. Podem dir doncs, que la innovació social, si ens la mirem des d’una perspectiva crítica, no es pot definir com un procés complet sinó implica, a part de la dimensió econòmica o material i la dimensió cultural o expressiva, la institucionalització a través del poder polític —o sigui a través de l’acció del poder executiu i legislatiu— de polítiques públiques orientades a subvertir la desigualtat d’oportunitats i a facilitar el canvi social democràtic. L’acció política orientada a la naturalització de les desigualtats socials, a l’acceptació de les relacions de poder i dominació com a inevitables, serià allò contrari a la innovació social. Tot això ho diem parlant des d’una perspectiva que vol ser democràtica essent conscients que la noció d’innovació social pot ser utilitzada amb fins totalment oposats als que aquí s’expressen.\nLa lenta institucionalització de les dinàmiques d’innovació social\nMoviments socials constituents com és l’amalgama de reivindicacions que emergeixen del moviment del 15-M, o l’Assemblea Nacional Catalana mateixa, posen els partits polítics davant d’una subtil contradicció discursiva. Durant els anys 1990 i la primera dècada del segle XXI la participació ciutadana ha estat problematitzada d’una manera que no concorda amb el que s’està veient en l’actualitat. S’havia fet referència de manera interessada a la manca d’interès de la població per les qüestions referents al govern del bé comú. Des de l’esclat de la bombolla financera sembla que el context de crisi política i d’emergència social que estem vivint ha deixat el tema de la participació ciutadana en segon pla.\nDeixar-se conquistar per les propostes que emergeixen de la ciutadania activa —o com a mínim considerar-les atentament— és una qüestió clau pels partits polítics si volen seguir tenint una funció social compromesa en un futur immediat. Una cosa similar els passa als sindicats. Però la manera com els moviments socials, així com les estratègies socialment creatives representades per l’associacionisme democratitzador, influeixen l’agenda política (i sindical) és molt subtil i difícil de visualitzar de manera lineal. Que un moviment social produeix canvi institucional és una qüestió bastant difícil d’evidenciar de manera seqüencial. També en termes de legitimitat democràtica, des d’una perspectiva institucionalista i a vegades un xic interessada, es tendeix a ressaltar la manca de legitimitat electoral de les propostes dels moviments socials. Per contra el poder de la ciutadania activa per la transformació social democràtica, per poc representada que estigui en els comicis electorals, té una força gens menyspreable en termes de reconeixement ciutadà. La ciutadania activa per la transformació social i democràtica de les relacions socials té la virtut d’anticipar solucions possibles, viables i efectives, a problemes seriosos de la vida en comú.\nPotser podríem dir que el canvi a l’esfera institucional és lent i sobretot, que allò que es construeix històricament —com els drets de ciutadania— és reversible i també pot ser desconstruït per mitjans polítics, econòmics i culturals. El 2007, abans de l’inici de la crisi financera, quan es preguntava per la incidència de la banca ètica als mateixos responsables d’aquests tipus d’iniciatives de foment de l’economia solidària, la resposta era ponderada. La banca ètica representava aleshores un sector tant petit de la realitat financera que simplement despertava tendresa a les burgesies industrials i financera. Ara, en un moment de crisi i recessió, les finances ètiques i l’economia social i solidària, malgrat que com a activitats econòmiques segueixen representant un pes molt simbòlic en el conjunt de l’activitat financera, són considerades per molta més gent que nos pas l’estrictament vinculada als moviments socials o militant en el si de l’economia cooperativa. Això a qui sorprèn en primer lloc és als seus propis promotors.\nEn la mesura que els partits polítics, els sindicats i les altres agrupacions d’interessos i estructures d’organització de la participació ciutadana, acceptin deixar-se impregnar per les propostes que emergeixen de la ciutadania organitzada per la transformació social podran recuperar el seu sentit per a la ciutadania en general en un futur immediat. Això en el cas dels partits i els sindicats per exemple, implica per suposat afrontar determinats debats sobre la seva naturalesa organitzativa que estan presents a l’esfera pública, com pot ser els efectes de la professionalització de la seva activitat o els mecanismes de finançament amb els que compten. També la necessitat d’establir mecanismes de control ciutadà pel que fa als beneficis i la utilitat de les pràctiques institucionals, o la idoneïtat de la renovació dels sistemes d’elecció, representació i avaluació dels càrrecs, són qüestions que en tant que organitzacions que articulen acció social, i en molts sentits es reclamen com a garants d’un sistema d’organització política democràtic, formen part de l’agenda que tenen sobre la taula, encara que en determinats casos procurin ocultar-ho.\nLa transformació social del paper de l’empresa\nEntitats com el Cercle d’Economia o Foment del Treball representen, amb diferents graus d’intensitat i en distints àmbits d’actuació, els interessos de l’empresariat oligàrquic i autoritari. Precisament per això son institucions poderoses que estan disposades a refer el seu llenguatge per procurar una adaptació ni que sigui epidèrmica als signes dels nous temps. El model d’empresa que representen, en l’actualitat, submergits en un context de crisi que pot definir un canvi d’època, es mostra en molts sentits com a obsolet i mancat de credibilitat. Això fa que siguin entitats com aquestes les que promouen la difusió d’expressions relliscadisses o poc compromeses d’entrada com la noció d’innovació social. Que entitats que històricament s’han dedicat a representar els interessos de l’oligarquia hegemònica i conservadora estiguin disposades a pregonar als quatre vents la necessitat d’innovació social ens ha de fer reflexionar sobre el canvi que ja s’està produint a l’esfera de la producció, i per tant també a l’àmbit de l’empresa.\nCom assenyalava Richard Sennett al ja clàssic La corrosión del carácter,2 la concepció del treball ha canviat radicalment. La fragmentació i flexibilitat de les condicions de vida i treball pròpies del capitalisme post-industrial té una traducció directa al món de l’empresa. L’empresariat que segons el relat hegemònic a l’època industrial era un entusiasta generador de llocs de treball és cada dia més escàs. L’autoocupació i l’emprenedoria s’està convertint en la sortida natural, o en l’únic recurs normal, per molts aturats de diverses categories, durada i formació. També la creació d’empreses cooperatives acapara sovint l’atenció del discurs empresarial sobre innovació social en un context de crisi com l’actual. La manera com les organitzacions de productors, i també en bona mesura els sindicats, s’adeqüin a aquesta nova situació de les formes de treball és clau.\nA casa nostra ja fa temps que hi ha estudis que s’han encarregat d’estudiar la resiliència de l’economia cooperativa en contextos de crisi.3 Davant d’això, una altra bona pregunta és plantejar-se quines són les entitats que encarnaran a mig termini la representació pública i l’agrupació d’interessos de les petites empreses, o sigui de la gran majoria de la iniciativa empresarial. L’empresa unipersonal, a part de les empreses cooperatives, són potser els principals actors amb els que col·legis professionals i les associacions de productors tenen el repte de coordinar-se, cooperant amb l’administració pública, els partits i els sindicats.\nD’altra banda, hi ha el problema de la relació del mercat financer amb allò que els mitjans anomenen de manera lleugera com l’economia real. De la crisi financera iniciada el 2008 se’n desprèn una manca de finançament provinent de la banca especulativa tradicional per a les petites i mitjanes empreses. La funció social de la banca es posa en entredit no només amb la socialització de les pèrdues causades per l’especulació privada sinó també per la manca de retorn al circuit del crèdit a les empreses del rescat financer promogut amb diners públics. L’esfondrament del model de caixes d’estalvi —i la seva teòrica funció social— es produeix alhora que es destapa l’acusació a càrrecs públics de presumptes trames de connivència amb el poder financer. Per contra a un altre nivell, potser més proper al que s’anomena de manera eufemística com a economia real, reapareixen formes de relació financera amb clars criteris de rentabilitat i responsabilitat social. És la funció social de la banca que fins fa relativament poc s’atribuïa teòricament a les caixes d’estalvi. Les cooperatives de crèdit amb criteris de funcionament ètics son formes de relació financera que no s’han vist escapçades per la crisi ans al contrari. Tampoc seria apropiat dir que són noves perquè moltes són hereves del mutualisme obrerista del segle XIX. La banca ètica i les entitats que promouen l’economia social i solidària poden ser caracteritzades com a innovacions socials que venen de molt endarrere i tenen números per marcar tendència en un futur proper perquè saben operar en xarxa. La innovació social doncs, pot ser també una manera de fer referència a una nova combinació d’elements preexistents.\nLa represa política de l’associacionisme transformador\nCom assenyala Josep Fontana4 cal tenir en ment que ens trobem en un context d’ofensiva neoliberal, de contrarreforma conservadora amb l’objectiu premeditat del desmantellament de les polítiques de benestar. Allò que semblava assolit per la lluita de generacions està essent desmantellat sense contemplacions. Hi ha un moviment estratègic —per part de la societat civil organitzada contra la transformació de les relacions de poder— que es pot identificar sobretot a partir de la crisi financera iniciada el 2008 i s’explicita amb la financiarització del deute públic conseqüent, però que té unes arrels històriques vinculades al sorgiment del neoliberalisme com a ideologia política que ha anat guanyant terreny des dels anys 1980.\nDurant aquest temps, l’estat del benestar, amb les limitacions pròpies de la socialdemocràcia de mercat, ha tendit a l’enaltiment d’unes formes d’organització de l’acció social amb una identitat pública el més despolititzada possible, com són les organitzacions no governamentals i el sovint eufemístic i difícil de limitar tercer sector o sector social. La majoria de les entitats que s’ocupen de la lluita contra la pobresa i les diferents dinàmiques d’exclusió social s’han desenvolupat sobretot des de meitat de la dècada de 1990, desenvolupant-se amb les dificultats derivades de l’enaltiment de la gestió privada i el no formar part del sector públic malgrat dependre’n de manera directa alhora de finançar-se. En tant que entitats ocupades de la gestió i aplicació de les polítiques socials de benestar s’han preocupat per mantenir certa neutralitat respecte les postures ideològiques dels partits polítics, de cara a garantir certa estabilitat pel que fa a les perspectives de subvenció i concertació a través de les quals funcionaven. Mentre l’estat ha pogut garantir certa provisió financera de les polítiques de benestar, la despolitització del tercer sector s’ha portat sense masses problemes. No feia falta pressionar als representants públics, perquè aquests, fossin d’una banda o de l’altra, assumien el paper d’aquestes entitats en la gestió del conflicte social.\nLa dificultat sorgeix per aquestes entitats en el moment que es talla l’aixeta del finançament públic. El primer que es troba el tercer sector davant la pèrdua de la capacitat provisora de les polítiques públiques, ja sigui a través de concerts com de subvencions, però també a través de la venta de serveis al sector públic, és l’imperatiu d’haver de generar recursos propis. Moltes de les entitats del tercer sector amb una mirada superficial podem concloure ràpidament que abans que res són de caràcter privat. L’implícit que hi ha en això és que per tant ja s’ho faran, no són cosa de l’administració pública. Per contra si n’analitzem els mecanismes de supervivència, el funcionament i l’organització, podem afirmar que són entitats d’interès públic que depenen de manera directa del compromís social i polític amb la defensa del bé comú.\nPer tant, de la mateixa manera que potser no és apropiat demanar al tercer sector que s’autoabasteixi com si fos un sector format per entitats privades amb ànim de lucre, potser cal considerar la necessitat que tenen aquestes entitats de comprometre’s amb la defensa d’una determinada postura de l’estat respecte la regulació del mercat. Des de postures ideològicament condicionades per la preeminència del mercat com a mecanisme de regulació universal se’ls ha demanat alegrement que generin ingressos per fer front a la caiguda de la inversió pública en polítiques de benestar. Moltes d’elles en són incapaces per la seva pròpia naturalesa d’entitats orientades al tractament i la transformació de les dinàmiques d’exclusió social. Fins i tot les entitats que no depenen de finançament públic a fons perdut —l’estereotip neoliberal del que és una subvenció— sinó que funcionen a través dels recursos propis que generen a través de la venta de serveis, depenen directament de la capacitat de les administracions públiques per contractar i pagar aquests serveis i recursos. La manera com aquestes entitats siguin capaces de plantejar la seva acció més enllà de l’assistencialisme social a les víctimes de la desigualtat d’oportunitats i la desregulació del mercat, cap a l’organització d’un apoderament culturalment crític amb la responsabilitat pública pel que fa tant a l’aplicació de polítiques de benestar com a la regulació del mercat, també serà clau en un futur immediat.\nA mode d’epíleg\nCaldria discutir al voltant de quins indicadors ens permetrien dir si el triangle entre el RACC, «la Caixa» i el Barça, amb el Corte Inglés a dins, que Joan Subirats i Jordi Borja identificaven a principis de 2007 al número 100 de la revista La veu del carrer5 com l’estructura de poder més influent a la ciutat de Barcelona, segueix donant-nos les coordenades en les que es defineixen els consensos hegemònics imposats de dalt cap a baix a casa nostra. El que sí que és clar és que les forces conservadores en el si de la societat civil actuen en xarxa de manera dinàmica i coordinada i estan al dia de les tècniques de comunicació més efectives i les fórmules de moda dins la narrativa política de cada moment. Possiblement, es podria discutir si aquesta elit dominant es pot representar com un triangle o una piràmide amb els vèrtexs que dèiem, o es tracta més aviat d’una esfera que protegeix unes quatre-centes persones que, com diria Fèlix Millet, sempre són les mateixes.\nEls poderosos són els primers en identificar que les diferents dimensions de l’acció social (política, econòmica i cultural) es manifesten imbricades les unes amb les altres. Són els primers a identificar-ho i ho posen en pràctica en les seves formes d’organització. Com molt bé assenyalen l’Ivan Miró i el David Fernàndez,6 venim d’una època en que per a la majoria de la ciutadania l’acció social estava fragmentada en àmbits d’acció molt diferenciats. La política la feien els polítics, l’activitat econòmica era cosa de lloables esperits emprenedors, i la cultura, un subproducte d’actors, músics, publicistes i demés creatius de l’entreteniment. En l’actual crisi, però, s’està fent difícil dissimular que l’activitat econòmica, i en especial el poder financer representat per una elit molt minoritària amb un poder desmesurat, té una influència política descontrolada. El mateix passa amb la interrelació dels altres àmbits.\nCom dèiem, la innovació social, entesa més enllà del discurs de l’externalització de les polítiques de benestar a l’àmbit privat, o el maquillatge de la responsabilitat social corporativa a nivell empresarial, pot implicar la consideració multidimensional dels processos de transformació social considerant el vincle entre polítiques públiques, sistemes de redistribució econòmica i llenguatges culturals crítics. Podem concloure doncs, que en la mesura que les organitzacions socials siguin capaces de ressituar-se davant d’aquest fet i buscar la complementarietat entre les diferents àrees en les que es dirimeixen els processos de transformació social seran capaces de redescobrir-se com a vigents en el nou mapa de l’acció social del segle XXI.\nANDREU, Marc i NAYA, Andrés. «El desigual triangle del poder econòmic, polític i ciutadà». La veu del Carrer, gener-febrer 2007, número 100.\nFONTANA, Josep. «Mas allà de la crisis». Rebelión,8 de febrer de 2012.\nMOULAERT, Frank, MACCALLUM, Diana, MEHMOOD, Abid i HAMDOUCH, Abdel Illah. Social innovation: Collective action, Social learning and Transdisciplinary research. Cheltenham: Edward Elgar Publishing, 2013.\nMIRÓ, Ivan i FERNÀNDEZ, David. «Els tres esgotaments del règim (o la necessitat d’institucions del comú)» [en línia]. Àmbits de Política i Societat, 16 de setembre de 2013. Disponible a <http://ambitscolpis.com>.\nSENNETT, Richard. La corrosión del caràcter. Las consecuencias personales del trabajo en el nuevo capitalismo. Barcelona: Anagrama, 2000.\nVIDAL, Isabel. El tercer sector i l’economia social a Barcelona. Barcelona: Consell Econòmic i Social de Barcelona, 2002.\nUna resposta a Quan la societat civil s’oposa a la innovació social\n:) ha dit:\n14 febrer 2014 a les 12:11\nSeria interessant poder tenir alguna tertulia filosófica amb l’autor d’aquest article, les seves idees concorden bastant amb les meves !


febrer – 2016 – Compromís Parlament Europeu\nLa reforma del Comitè de les Regions a Europa per a convertir-lo en un vertader òrgan de representació territorial és un dels objectius de Compromís per a democratitzar el Parlament Europeu. Un treball que es va a realitzar conjuntament des…\nEl Grup Verds/ALE en el Parlament Europeu, al qual pertany l’Europarlamentari de Compromís – Primavera Europea, Jordi Sebastià, ha fet públic hui un informe de recerca que revela noves dades escandaloses sobre l’estratègia de planificació fiscal agressiva de IKEA. En…\nL’Eurodiputat de Compromís – Primavera Europea, Jordi Sebastià, ha mostrat a seua intenció d’ajudar als camioners i agricultors espanyols que se senten atacats a França quan travessen les seues carreteres amb mercaderia. Així doncs, després dels incidents registrats en els…\nL’Eurodiputat de Compromís Primavera Europea, Jordi Sebastià, lidera el rànquing d’Europarlamentari de l’any que cada curs elabora l’organització Fair Politics. Aquesta plataforma, mitjançant criteris objectius, puntua l’activitat dels diputats en el parlament europeu i elabora un llistat amb els més…\nLa proposta de la Comissió de Medi ambient de vetar el pla de la Comissió Europea per a elevar temporalment els límits d’emissions de diòxid de nitrogen en vehicles diésel ha sigut rebutjada per la Càmera per un grapat de…


Explosió de testosterona! - Boyberry\nExplosió de testosterona!\nEstic al gimnàs, tot just acabo de finalitzar la rutina d’avui i em disposo a anar a la dutxa,m avui tenia pensat acudir a Boyberry.\nDavant meu s’està canviant un noi guapíssim amb un cos descomunal, uns braços, un pit i un six pack dignes d’una obra d’art.\nEm començo a escalfar així que entro a la dutxa de seguida per refrescar-me el meu cos ple de suor i testosterona, fruit de l’entrenament però també d’aquesta escalfor que m’ha transmès aquest Adonis.\nSurto de la dutxa i veig que noi ja no hi és, ja ha marxat. Així que decideixo fer marxa cap a Boyberry a saciar aquesta tensió sexual no resolta.\nEntro, pago l’entrada de 2€, ja que tinc 25 anys i em disposo a fer cerca i captura per trobar la millor pressa.\nCom una fera amb ànsies de sexe començo a caminar, de sobte en el sofà el trobo a ell. El noi que acabava de veure al gimnàs canviant-se davant meu! No ho podia creure!\n-Ei! -em va dir ell-convidant-me a seure al seu costat\n-bones, el vaig contestar jo- tot acceptant la invitació\n-Sóc en Joan. Entrenem al mateix gimnàs, oi?\n-Per lo vist si, el meu nom es Pau, molt de gust -li responc jo\nVam començar a parlar del gimnàs, aficions, feina i en pocs minuts la complicitat és idònia.\nDe sobte s’apropa als meus llavis i ens fonem a un senyor morreig. Immediatament es treu la seva polla per la cremallera del pantaló i sense pensar-hi em vaig abalançar a menjar-la. Tenia un bon pollot així que vaig estar bona estona succionant des del gland fins als ous.\nDesprés vaig treure jo la meva escopeta i ell es va disposar a fer el mateix sense donar-li importància que ja estàvem envoltats per cinc espectadors, només els hi faltaven les crispetes.\nAnem a la planta de baix?-va dir ell\nI jo vaig assentir amb el cap. Escales abaix i girant cap a l’esquerra vam arribar a un llit on ell, ja despullat, es va estirar i amb les cames obertes em va convidar a entrar.\nJo també despullat i la roba a una cantonada del matalàs, començo a follar-lo com si no hi hagués un demà… La respiració cada cop més i més profunda i la temperatura cada cop més elevada anava coordinada amb el plaer que estava sentint en aquell mateix moment.\nDe sobte agafo a Joan per l’esquena i el col·loco sobre meu sense treure la meva polla del seu ull del cul. Tot seguit ell comença a cavalcar-me.\nEstic a punt de córrer i ell se n’adona i baixa cap a baix per xuclar més i més intensament fins que vaig esclatar i es va empassar tota la meva llet. Després ell em va tornar a ficar la seva titola dins de la meva boca follant-me-la fins que va deixar anar la seva deliciosa orxata plena de plaer\nEns vam aixecar del llit, ens vam vestir, tornàvem a estar envoltats de mascles en cerca de sexe també, però nosaltres ja ho hem trobat i ho hem culminat i sempre que ens veiem al gimnàs ens fem una picada d’ullet i tenim les nostres trobades casuals als Boyberry en sortir del gimnàs, on deixem anar tota la testosterona i tensió acumulada.


Terratrèmol en el Palau d'Esports d'Inca\n18 maig 2021 21:27\nDawholeenchilada, Sexy Sadie, Cristina dels Dover i Molotov fan arribar un crit solidari a Centreamèrica\nA.Núñez | 23 gener 1999\nEls països de Centreamèrica segur que es varen fer ressó de l'acte solidari que acollí dijous el Palau d'Esports d'Inca. La música, llenguatge universal, i la potència dels decibels, viatjaren per les ones per fer arribar a les víctimes de l'huracà Mitch el crit solidari dels artistes convidats i del jovent reunit per aclamar-los.\nDawholeenchilada s'encarregaren d'obrir el foc a damunt l'escenari. Durant vint minuts descarregaren adrenalina amb els seus temes. Una versió de Video killed the radio stars i la cançó que du el mateix títol que la primera pel·lícula del realitzador mallorquí Miquel Pou, The Dolly lolly pop revenge varen ser un dels moments més destacats de l'actuació.\nLa gent continuava arribant al pavelló esportiu quan feren la seva sortida els Sexy Sadie. Els seus sons i melodies, ben construïts i que sonen a tots varen anar conquerint a poc a poc l'ànim d'un públic àvid d'entrega.\nNo podia faltar al repertori en directe d'aquesta banda la versió del tema dels Beatles que els ha batejat. Tampoc no deceberen en interpretar el primer single del seu darrer àlbum, It's beautiful, it's love, sense l'acompanyament d'una veu femenina que donàs el contrapunt a la de Jaime García. Ni Najwa Nimri ni Adela Peraita, vocalista dels Sunflowers, aparegueren en aquesta ocasió.\nCristina dels Dover va resultar ser poc més que un episodi anecdòtic, tot i que molt exitós. Ella sola amb la seva guitarra, però amb el suport incondicional del públic, demostrà la qualitat de la seva veu al llarg dels quatre temes que va interpretar.\nI arribà el moment que molts havien estat esperant. De sobte, les graderies es buidaren per deixar pas a una pista central amb superpoblació. Molotov feien la seva aparició amb un homenatge a Queen. Els primers compasos de la Bohemian Rhapsody atronaven mentre els tres mexicans i el «gringo» ocupaven els seus llocs al front.\nAmb energia i, sobretot, amb molta alegria, feren un repàs pels temes del seu disc Dónde jugarán las niñas, en presentaren de nous, que ja estan assajant per incloure's al proper treball, i rendiren tribut a un altre dels grans mites de la història musical, els Sex Pistols, dels quals versionaren Anarchy in the U.K.


Ivan Ogarev Psychotropic Experience: d’abril 2011\nIvan Ogarev Psychotropic Experience\nUn viatge a través d'ambients lisèrgics, videus scopitone, pulp, pin-ups, serie B, steampunk i bretolades diverses.\nPer molts anys Bettie!\nSi senyora! Tal dia com avui, va neixer:\n...La millor Pin Up Girl de tots els temps!\nTreiem-nos els barrets i bufem les espelmetes per la gran Bettie Page!\n(Nashville, Tennessee, 22 d'abril de 1923 - Los Ángeles, California, 11 de desembre de 2008)\nescriu :C) Ivan Ogarev\nTiquetes: bettie page, pernils, pinaps, postals i cromus\nObri bé el ulls!\nAquest Blog no es fa responsable de possibles atacs epilèidics.\nJa está, ja li em posat les gotetes.\nTiquetes: LSD, pernils, pinaps, portades psicotròpiques, postals i cromus, pulp\nPel riu lent baixa la January\nBenvolguda meva, aquí té l'Scopitone per excel·lència, el clàssic amb tots els detallets que això comporta. I és que un Escopitó com Déu manya, ha de portar una bona intèrpret amb xorro de veu, i disposada a mostrar-nos pernil el Charro, pasión por el jamón. Acompanyada d'unes quantes amiguetes, les sempre esperades i imprescindibles ballerugues twisteres, els pentinats crepats, una bona col·lecció de biquinis. Ahhh... la January Jones ens ho porta tot totet, com remena a l'embarcaderu! Equiparable namés a la reina Joi Lansing.\nRemi i remeni, senyora meva, que en aquesta, la seva botiga l'aplaudirem fins que ens saltin les ungles.\nTiquetes: ballerugues esperpèntiques, january jones, joi lansing, pentinats fantasia, pernils, pinaps, scopitone\nRetalla i enganxa\nClientela tota, aqui els-lis un bon entreteniment, per les jovenetes de la casa. Aix! com havíem disfrutat canviant-lis los vestidets a les nines o als soldadets de paper... santa innocència! Doncs recordem tot plegats, i sense complexos, lo mega xupi diver que ens ho passàvem namés amb unes tisoretes i una miqueta d'imaginació. Feu que la mainada deixi inmediatament la PSP3 Guitar Hero Special Tuna, i juguem tots junts amb aquest magnífic retalleibol!\nTiquetes: hitler, pernils, pinaps, postals i cromus\nSenyora guapa, ací té una excitant escena d'acció, protagonitzada per Batman (Adam West) i el Joker (Cesar Romero). Escena en la qual competeixen over the waves, enfrontant-se a taurons assassins i al orgull propi. Hil·arants equilibris sobre la planxa!. Però com sempre senyora, hi ha un motiu especial, que fa que aquest retallet de la mítica sèrie, formi part del nostre monstruari. No s'ha fixat vostè bé? Ah! es clar que sí, dona! El BAT-NYADOR! En Batman entra al nostre hall of fame de l'alegànsia amb aquest traje de bany! I es que ja ho diuen: -Usted no nada nada -Es que yo no traje traje!\nTiquetes: deports, humour, LSD, serie B, tele\n-"Mecàsun, Jesús! Els teus sopars són la òstia!!"\nTiquetes: humour, pernils, postals i cromus\nLo punt G!\nEstimada clienta, em postru davant seu per dedicar-li aquesta joieta. Alegria jovenívola de l'espai. Balls esperpèntics, posada en escena magnífica. Grandiosa sèrie, musicada pel millor conjunt possible. Aighfsh! ... i quins modelets més ben cusits amb la vella Singer. Guaiteu el Tino, com mou els seus braçets al rítme de l'espassiu! M'he quedat enlluernat i trasbalsat davant d'aquest clip en HQ.\n-"T'ha gradat nen? eh que si!"\nTiquetes: ballerugues esperpèntiques, fric, LSD, parchis, scopitone ibèric, tele\nRock and Roll i alegansia per damunt de tot!\nTiquetes: pentinats fantasia, postals i cromus\nPassatemps: Les 148.934.927 Diferències.\nEntre la Sofia de la dreta i la Sofia de l'esquerra hi ha 148.934.927 diferències.\nVejam si sou capaços de trobar-les.\nNo val dir que la del costat dret és Sofia i l'altre Ba-Sòfia,\ndonat que aquest seria un comentari groller, sense lloc en aquest respectable blog.\nTiquetes: humour, jocs, postals i cromus\nCamarada Sultà! Deixi ja de pegar tirus!\nNou Escopitone, en primícia per a vosté! Com podrà observar, en el següent videu, els soviètics també feien us del LSD per a les seues produccions. Així doncs juntament amb un raguitzell de semi-tapadets pernilets, podrem disfrutar de balls ultra esperpèntics, d'un sultà amb veu de castrati i tendències violentes (pistoletes i fuets), un hil.larant baixista de turbant desproporcionat, i la gran estrella ye-yé de rigor d'aquella època (1968) i aquell país que era la CCCP. Ritme tremebund per a vosté i la seva familia, camarada!\nFont: PCL Linkdump\nTiquetes: ballerugues esperpèntiques, fric, LSD, pernils, scopitone\nCom ben informada que està vostè, senyora meva, no fa gaire ens va deixar la gran Liz Taylor. Com és normal des d'aquest humil bloguet, no podia estar-me'n de oferir-li la única foto coneguda, de la Elizabeth nua. Que serveixi doncs d'homenatge aquesta entrega pernilera.\nTiquetes: liz taylor, pernils, pinaps, postals i cromus, serie B\nDoncs miri senyora meua, avui li explicaré que, la marca Orbea va ser creada a Eibar, l'any 1847 per a la fabricació de pistoles. Va ser al 1930 quan va decidir fer un gir radical a la seva producció i passar-se a la construcció de bicicles. Vosté dirá: -"Molt interessant!" I ara és, quan un servidor de vos li aporta una miqueta de txitxa, pernil del país marca Lidl: tot just abaix d'eixes línies veuran vostè, i el seu benvolgut espòs el retratu d'una joveneta no molt agraciadeta de cara, aixarrancadeta damunt d'una autèntica Orbea, amb la cadireta posada. Però... no reconeixen algú, en aquesta criatura? I si els dic que va arribar a esdevenir l'Starlette del Folies Bergère, del Lido i del Moulin Rouge de París? Doncs és clar! es tracta de la aquí encara, senyoreta Purificación Martín Aguilera (Barcelona, 1956) actualment coneguda com Norma Duval, la ggggaaann Norrrgma que diria en Julià Peirò. Doncs com pot veure un altre cop, tots tenim un passat, i en aquest cas tan de bó la fàbrica Orbea, encara fabriqués pistoles *suspir*.\nPD: De forma totalment inconscient, aquest post ha estat publicat\n...el mateix Dia Mundial de la Bicicleta!\nPura casualitat, ho juro!\nTiquetes: deports, fric, norma duval, pernils, postals i cromus, tele\nEl petit d'en Frank\nSenyora! Quina alegria retornar al porxu de casa seua i disfrutar d'aquesta deliciosa llimonada acabadeta d'expremer. Permeti que li ofereixi, en aquest agradable retorn, un escopitó d'aquells, que tenen tot allò que ens fa feliços. Yesss sinyora, hi ha pentinats fantasia, pernilets i ballerugues tremebundes. Respecte aquestes ultimes fixi-s'hi amb l'electro-sicòtic remenat del minut 2:00, amb el que ens del·lecten les senyoretes que acompanyen el nano d'en Frank. Ah! Que no li havia dit encara? Si Madam, és aquest el germà de la Nancy, tot i que intenti amagar-se darrera d'un bigoti postís, el xaval es tot un Sinistra, Sinatra. Apa doncs, playi-ho bé.\nTiquetes: ballerugues esperpèntiques, frank sinatra jr., pentinats fantasia, pernils, scopitone\nAix!, Dispensi senyora, tenia que fer-ho.\nNo em cridi, senyora! Ja sé que han passat mesos des de la nostra última cita, però sap vostè que he istat ocupat, salvant la humanitat, apartant criatures del mal-camí, consolant jovenetes descarriades, acompanyant l'ancianitat a un repòs tranquil, creant medicines pels inferms i aportant els meus insignificants trilions de leuros a pal·liar la fam i la pobresa al món bundial, sense oblidar les cessions de diversos premis Nobel, a gent que s'ho mereixia més que un humil servidor de vos. Així que desprès d'uns dies de compartir retirament espiritual amb el Dalai Lama al seu refugi secret a les muntanyes nevades del Nepal, a les afores de Katmandú (Baix Penedès) torno per postrar-me als seus peus i oferir-li de lo bueno lo millor, com sempre.\nTiquetes: nuncis, pentinats fantasia, postals i cromus\nMestre de Sermònies\nDigui-m'ho a la cara!\nArena Bar (Carassa 4)\nBar Mercaders (Mercaders 22)\nBar Papitu (Pge. Virreina 1)\nBar Pasajes (Sant Pere més alt 31-33)\nCocteleria Ginger (Palma de Sant just 1)\nLa Cocteleria de Sant Andreu (Coroleu 6)\nRestorán 3 Gardenias (València 363)\nSuper Glüh Bar (Verdaguer i Callís 6)\nTaverna Babia (Sagristans 9)\nballerugues esperpèntiques (47)\nes mastega la tragèdia (6)\nmondo gaier (9)\npentinats fantasia (12)\nportades psicotròpiques (14)\npostals i cromus (86)\nscopitone ibèric (3)\nXiu del bloc\n"Qui més, qui menus, els té murenus"\n"Menja bé, caga fort"\n"Joc ras i patada als ous"\nAmiguetes, amiguets i clientela dispersa\nTotal de miradetes:


Una Real Utopia: Injusta acusació\nTinc el costum, desde que Una real utopia va veure la llum, de revisar abans d'anar a dormir els blogs que tinc lincats. No fa ni deu minuts m'he adonat que Oikía s'havia actualitzat amb un post "Mossèn Andreu Oliveras ". En ell, es parla de l'acusació injusta que es pretén portar a terme a Mn. Andreu Oliveras amb una pena de presó d'uns deu anys .\nAquest escrit a Oikía, no és més que el ressó d'un altre blog: Els comentaris d'Eduard Ibàñez. S'ha de dir que Eduard Ibàñez, llicenciat en Dret i doctorat en Dret Penal, és el director de Justícia i Pau a Barcelona.\nQuan he llegit el seu post no he pogut sinó fer dues coses, una lincar el blog d'Eduard Ibañez i fer-me'n ressó del seu escrit. Aquí en teniu un petit fragment:\n...Mn. Oliveres va exercir, a petició pròpia, la dura i gens agraïda tasca de capellà de presons durant disset anys, per pura vocació de servei als presos, majoritàriament socialment excloses, vulnerables, pobres i malaltes. Durant un temps, va ser també el director del secretariat diocesà de pastoral penitenciària. Aquesta és una tasca que pots capellans trian a fer.\nEn tots aquests anys, a més de les estrictes tasques litúgiques i sagramentals a la presó, l'Andreu es va dedicar en cos i ànima a ajudar, animar, orientar i treballar en favor de la reinserció dels presos i de les seves famílies, la qual cosa comportava també, en molts casos, ajudar a la gent a sortir de la drogodependència. Per això, em sembla surrealista creure que va donar deliberadament droga a un intern....\nGràcies Sergi per aportar Llum en la foscor!\nPublicat per Aina a 23:25\nGràcies a tu per fer-te'n ressò!\nPer cert, Aina, la música que tens posada quan obres el bloc és molt bonica!\n3 de novembre de 2008 a les 7:26\nGràcies a tu Sergi!\nLa música és una sel.lecció ,no tota, de peces que poden servir de relaxació o meditació .


Rail Map Challenge. SmartCatalonia\nAquesta competició busca equips d’entre 2 i 4 persones que tinguin perfils diferents, com ara programadors, dissenyadors gràfics, topògrafs, geògrafs, creatius, etc., per millorar el mapa actual de la xarxa de transport públic ferroviari.\nL’activitat es du a terme a l’espai BITal de l’Hospitalet de Llobregat.\nEls participants compten amb:\nSuport de mentoria\nRecursos de treball (informació per desenvolupar el mapa)\nÀpats i beguda durant les 24 hores\nDisposen de 24 hores per treballar col·laborativament entre ells i amb l’ajuda d’un grup de mentors que els acompanyarà durant el concurs.\nFinalment, un jurat decidirà quins seran els tres guanyadors i es repartiran premis de 5.000 €, 3.000 € i 2.000 €, respectivament.\nA més, els millors equips podran presentar els seus projectes a l’Smart City Expo World Congress.\nWeb del Rail Map Challenge\nCrear, dissenyar i programar el nou mapa de la xarxa de transport públic ferroviari de l’àrea metropolitana de Barcelona.


abril | 2012 | LA VIA SÀNSCRITA\nRAMA, L’HEROI POLIÈDRIC\nEl Ramayana – un dels dos grans poemes èpics de la literatura sànscrita – ens presenta l’extraordinària vida de Rama, un fill, germà, príncep, espòs, guerrer i rei exemplar. Al llarg dels segles ha estat – i segueix sent – un model de comportament per a les successives generacions de l’Índia. L’obra, sortosament, s’ha incorporat al corpus fonamental de la literatura universal.\nL’argument bàsic és senzill i familiar: el marit s’enfronta a un rei enemic que ha raptat la seva esposa. Altres elements ens són també coneguts: els trets fonamentals d’alguns personatges i episodis concrets, com batalles i combats individuals, intervencions divines, descripcions de palaus i de ciutats…\nPerò molts altres són exclusius del Ramayana. En destaquen el període descrit que s’inicia abans del naixement de l’heroi, la intervenció decisiva en la trama d’animals humanitzats i, sobretot, el llenguatge.\nRic i exuberant, la seva precisió matisa tot el que descriu, especialment els sentiments dels personatges, especialment del propi Rama: enfrontat al seu destí, ple de contradiccions entre els deures de la reialesa i els del matrimoni, pren decisions que l’omplen de dolor. Ple de dubtes, la seva humanitat arrossega el lector.\nEl Ramayana és un clàssic i, per tant, una obra permanentment moderna.\n(A la continuació d’aquesta entrada, he inclòs un brevíssim fragment del primer capítol del segon Cant del Ramayana.)\nRamayana. Cant II. Capítol 1.\n… Rama era modest i mai no mostrava ni els seus sentiments ni el que pensava. Ajudava els altres sense dubtar-ho. No s’irritava mai ni s’alegrava sense motiu. Sabia quan havia de donar i quan havia de rebre. Era devot, tenia una ment ferma i tranquil·la i només s’evoltava de bones persones. No parlava de ningú; era diligent i curós. Reconeixia els propis errors i també els dels altres.\nSabia la teoria i la pràctica de les ciències. Era hàbil en penetrar els cor dels homes i refusava o concedia favors amb clarividència i amb respecte als preceptes. Sabia quan calia afavorir i quan castigar. Coneixia els mitjans per a aconseguir ingressos i con controlar les despeses.\nMantenia el rang més alt en les reunions doctrinals i només gaudia del lleure després d’haver satisfet els seus interessos i acomplert els seus deures. Mai no s’estava inactiu.\nEra una excel·lent genet i un gran ensinistrador d’elefants. Reconegut com el millor arquer del món, fins i tot els grans conductors de carros de guerra s’inclinaven davant seu…\nAquesta entrada s'ha publicat en Literatura sànscrita el 30 d'abril de 2012 per toni-f.\nEL SÀNSCRIT I EL IOGA\nHi ha àmbits de la vida quotidiana en els que el sànscrit està molt present. El ioga n’és bon un exemple.\nLa pròpia paraula ioga prové del verb sànscrit “yuj” (que comparteix, per cert, arrel indoeuropea amb el nostre “jou”) i el mot assana, que designa les postures que s’hi adopten, té l’origen en “as”, que significa estar assegut, aturat, etc.\nEl nom d’alguns assanes ho deixen clar.\nN’hi ha que es refereixen a animals (bhujangassana, postura de la serp), a plantes (padmassana, del lotus) o a objectes (halassana, de l’arada).\nTambé n’hi ha de personatges (virassana, postura de l’heroi) o d’éssers històrics (Buddhassana, de Buda) o de les parts del cos que hi intervenen (sirsassana, del cap).\nI tota la resta.\nQuan en parlen, els practicants de ioga diuen paraules sànscrites.\nEs tracta d’una llengua que – a més de ser fascinant des del punt de vista lingüístic i literari – vehicula uns coneixements mil·lenaris que continuen vigents i útils avui, entre nosaltres.\nAquesta entrada s'ha publicat en Ioga el 15 d'abril de 2012 per toni-f.\nÈPICA SÀNSCRITA: EL MIRALL QUE ENS REFLECTEIX\nEl Mahabharata i el Ramayana – les dues grans obres de la literatura sànscrita – són enormes monuments literaris, veritables claus de volta de la literatura universal.\nTant els seus fils argumentals, com nombrosos personatges, situacions, episodis i, fins i tot, convencions literàries corresponen – bàsicament – als de La Ilíada i L’Odissea, però també a d’altres narracions èpiques de la tradició indoeuropea de la que és hereva directa la literatura occidental i que conforma, per tant, el nostre imaginari col·lectiu i personal d’ara mateix.\nLa lectura de l’èpica sànscrita captiva per la varietat i bellesa dels escenaris en els que es succeeixen un devessall d’episodis de tot tipus, curulls d’escenes d’amor i d’extrema crueltat, d’amistat i de traïció, de violència i de pau, de vergonyós egoisme i de sacrifici heroic i exemplar.\nPerò l’interès màxim d’aquests dos gegantins poemes està en els seus nombrosos protagonistes i en la multitud de personatges secundaris. Tots plegats conformen un mosaic detallat i profund que retrata totes les facetes de l’ànima humana.\nEnfrontats al seu karma i al seu dharma, acarats al seu destí i al seu deure, entre dubtes i certeses, els seus sentiments i els seus actes són com els nostres.\nElls són al mirall en el que ens mirem.\nAquesta entrada s'ha publicat en Literatura sànscrita el 10 d'abril de 2012 per toni-f.\nOM. L’ALÈ DE L’UNIVERS.\nFins i tot les persones que ignoren les tradicions de l’Índia relacionen la paraula om amb la meditació oriental. I és cert; om és una síl·laba pròpia de l’hinduisme, a més de ser-ho també del jainisme i del budisme. La seva popularitat prové dels nostres esquemàtics coneixements sobre les tradicions espirituals índies i sobre el ioga.\nCom saben els practicants d’aquesta disciplina, per a pronunciar om correctament es comença amb la a, es continua amb una u i s’acaba amb la m. Una mica d’atenció suplementària fa adonar-se de que el mantra, empès per l’alè, neix a la gola, segueix al vel del paladar i finalitza als llavis.\nSegons els textos sagrats, cada una d’aquestes lletres té el seu significat particular. La a simbolitza l’inici de l’univers i l’estat de vigília que permet percebre’l; la u remet a la consciència interior de l’ésser i de la realitat que l’envolta, característica del somni; la m expressa l’estat previ a la manifestació de la realitat, quan es dorm profundament, sense somiar i la paraula sencera representa la totalitat del cosmos, sense distincions entre l’ésser i el no ésser.\nEn qualsevol cas, amb independència de creences i de doctrines, pronunciar el so om és una experiència profunda i agradable, tranquil·la i poderosa, que connecta, clarament, amb un sentiment de plenitud i de globalitat.\nAquesta entrada s'ha publicat en Hinduisme el 2 d'abril de 2012 per toni-f.


«Mars del Carib»: un comentari de Ricard Ruíz Garzón, i una bona crònica de la presentació a Taifa [El Periódico i blog Actualitat literària] | El blog d'Edicions de 1984\n«Mars del Carib»: un comentari de Ricard Ruíz Garzón, i una bona crònica de la presentació a Taifa [El Periódico i blog Actualitat literària]\nTres novel·les i tres barris\nFont: El Periódico / Ricard Ruiz Garzón\nAra que escriure novel·les només és negoci per a quatre gats -abans ho era per a 400, però semblaven 4.000-, sorprèn la vitalitat amb què alguns autors novells estan arribant en aquest inici d’any a les llibreries. Tres dels que convé seguir acaben d’aterrar, a més, amb tres extraordinàries novel·les de barri, en aquest cas de Gràcia, Sant Andreu i Tetuan.\nMés combativa, més proletària i més gamberra, Mars del Carib, de Sergi Pons Codina (Edicions de 1984) és més que un cop de puny a l’establishment des d’un antre del Sant Andreu post-Meridiana. «Trainspotting a la catalana», segons Albert Forns, la novel·la, literalment addictiva, retrata una zona i una forma de vida, però també això va ser i és el carrer: drogues, futbol, festa, violència, lleialtat… Els pitjors jonquis, això sí, són els immobiliaris.\nI a qui no li agradi, que es foti\nCrònica de la presentació de Mars del Carib a la llibreria Taifa\nFont: Blog Actualitat Literària / Marc Montull\nMarc Montull (@fujicolor19) – “Altres novel·les que podrien ser similars tenen una certa melancolia. En Sergi en prescindeix: tu ets dins l’acció, i aquesta és brutal i lletja, com un cop de puny”. Així introdueix Kiko Amat Mars del Carib, el llibre del debutant de Parets del Vallès Sergi Pons Codina. “Ni un sol moment de bellesa. Tan sols extraradi pur i dur, hòsties, ràbia, alcohol, speed per tot arreu i futbol”.\nLa llibreria Taifa va ha estat el lloc escollit per la presentació de la novel·la publicada per Edicions de 1984. Ha anat a càrrec de l’escriptor de Sant Boi Kiko Amat i del mateix Sergi Pons Codina. En un ambient una mica peculiar (cervesa, bromes i crits) han anat donant les claus de Mars del Carib.\nL'entrada va ser publicada el Presentacions, Ressenyes i etiquetada Sergi Pons Codina per edicions1984. Guarda l'enllaç permanent.


Per seguretat: Les mesures de bars i botigues quan obrin\nLa manera com t'hauràs d'acostumar a anar als bars i botigues quan obrin\nEs detalla l'obligació de neteja i desinfecció dels locals i mesures específiques de protecció de treballadors\nper Laura Castaño dilluns, 27 d’abril 2020 - 09:54h | Actualitzat a 27/04/2020 09:54h\nLa vida després del confinament serà molt diferent | CatalunyaDiari\nLa Comunitat de Madrid contempla en la seva estratègia de desescalada que els locals de restauració instal·lin mampares de protecció i estableixin aforament màxim per a garantir el distanciament social, mentre que per al comerç es planteja una obertura «esglaonada» que arrencarà amb els petits establiments.\nAixí ho estableix el document inicial de desescalada elaborat el comitè específic constituït per reprendre activitats econòmiques quan la situació de la pandèmia del coronavirus permeti aplicar-les.\nObertura esglaonada del comerç\nEl document d'aquest comitè, liderat per la Conselleria de Sanitat, ha estat remès a la resta de conselleries en el marc de l'estratègia transversal que ha adoptat l'Executiu autonòmic. Per a les activitats de restauració, es fixa en aquest esborrany un establiment d'aforament màxim per a garantir el distanciament social, l'ús de mampares i horaris «restringits». Al seu torn, es detalla l'obligació de neteja i desinfecció dels locals i mesures específiques de protecció de treballadors de l'hostaleria.\nPer a l'organització de l'activitat laboral global, les instruccions inicials determinen el foment del teletreball i horaris restringits per evitar «conglomeracions en hores punta». En matèria d'economia i comerç, es determinaran els sectors prioritaris de negocis, consum i indústria amb obertura «esglaonada del comerç», iniciant pel petit establiment. També es pauta aforament màxim per a garantir el distanciament social, al costat de mesures de desinfecció de locals i protecció d'empleats.\n«Des de la Conselleria de Sanitat estem definint les diferents fases de desescalada, basant-se dos caps fonamentals: protegir la salut dels ciutadans i reduir el risc de nous brots de Covid-19», afegeix la proposta inicial de la Comunitat de Madrid. Sanitat recalca que les decisions han d'implicar a tots els departaments i «estar marcades per l'evolució epidemiològica de la malaltia i per la capacitat de sistema sanitari», en «concordança amb les directrius marcades per l'Estat».\nCanvi d'última hora sobre el pagament de peatges a Catalunya\nUn milionari espanyol podria tenir la cura definitiva del coronavirus\nSanitat Madrid Oci Restaurants