Viatge de fi de de curs de 4t d’ESO | INS Vall d'Hebron\nEl dia 15 de març els alumnes de 4t vam realitzar el nostre viatge de final de curs. A les vuit del matí vam pujar a l’autocar i després d’un trajecte d’aproximadament una hora vam arribar al primer poble, en el qual faríem les primeres dues aventures que ens esperaven. Després d’equipar-nos amb roba més còmoda per fer les activitats, els monitors -els quals ens vam acompanyar durant tota la nostra experiència- van dividir els alumnes ens dos grups.\nTrobareu més fotos al Facebook de l’Institut.\nEl primer grup ens vam dirigir a l’activitat d’espeleologia. Aquesta consistia en fer un petit trajecte per la muntanya fins a arribar a una cova natural. Un cop vam arribar a la cova, ens hi vam endinsar, amb la supervisió d’un dels monitors, i vam gaudir d’una màgica experiència on tots vam oblidar la decència per poder arrossegar-nos entre angostes parets i camins. Un dels punts més memorables d’aquesta experiència va ser quan el monitor ens va demanar que féssim silenci. En aquell moment vam poder gaudir d’una oportunitat única i impossible de trobar a la ciutat, el silenci. Com que no estàvem acostumats al silenci absolut, va ser una experiència colpidora en què un ambient d’excessiva tranquil•litat va embolcallar-nos formant així una atmosfera màgica i plaent. En arribar al final de la cova vam baixar individualment a una zona on hi havia una deu d’aigua totalment cristal•lina. Per a molts, va ser una de les experiències més memorables de tot el viatge. Un cop vam tornar de la cova ens esperava la segona activitat, orientació. Aquesta consistia en fer grups de cinc persones i trobar diferents punts dispersats per tot el poble amb l’ajuda d’un mapa. El més interessant i curiós d’aquesta activitat va ser poder presenciar les diferents parts del poble i fer autèntic testimoni de la pau i puresa que ens envoltava a cada racó en comparació a la saturació i intoxicació de la vida a la ciutat.\nDesprés d’acabar les activitats vam marxar del poble per finalment arribar a l’aparthotel on ens allotjaríem les dues nits del viatge. Aquest es trobava al poble francès de Bourg-Madame. La següent sorpresa que ens esperava van ser les habitacions. Tots els companys estàvem meravellats en presenciar que totes eren pràcticament pisos amb tot el que un habitatge requereix. Després d’instal•lar-nos a les nostres respectives habitacions vam sortir cap a Puigcerdà, un poble proper al qual vam arribar caminant i on es trobava la major concentració d’establiments comercials. Després que tots passegéssim per tots els carrers i carrerons i pel seu meravellós llac, vam trobar-nos a la plaça per tornar a continuació a l’hotel on ens esperava el sopar. Per finalitzar el dia vam fer l’activitat del Singstar. Aquesta consistia en fer competicions de cant entre nosaltres i aconseguir la millor puntuació. Tots ens ho vam passar molt bé i vam riure molt, va ser una gran forma de posar fi al primer dia de la nostra convivència.\nAl matí següent ens vam aixecar a dos quarts de vuit per esmorzar i continuar amb la següent aventura. Aquesta vegada ens tocava l’activitat de trekking per la plana de Cerdanya. Vam fer un recorregut a través d’un paisatge realment imponent degut a la situació de la vall. A dreta i esquerra teníem camp que arribava fins on els ulls no poden arribar a veure i de fons una imatge majestuosa de les muntanyes nevades de la serralada pirinenca. El recorregut ens feia travessar un petit poble que s’ajustava al significat més pur de la paraula rural. Finalment, al final del trajecte vam arribar a un llac on hi havia ànecs i cignes. Tots vam aprofitar per fer centenars de fotografies, tant als animals com al paisatge. Després de fer el mateix recorregut de tornada, vam arribar a l’hotel per dinar i preparar-nos per a les següents activitats.\nEls monitors ens van portar a un camp de futbol on ens dividirien una altra vegada en dos grups. El primer vam fer diferents jocs relacionats amb el control de l’equilibri. Va ser molt divertit veure que poques persones aconseguien realitzar exitosament els diferents jocs. La segona part de l’activitat consistia en diversos jocs de cohesió en els quals ens dividien en dos grups i havíem de competir en curses ideades per treballar la coordinació i el treball en equip. Aquesta part de l’activitat va ser molt més entretinguda pel fet que competíem fent coses que mai hauríem imaginat fer davant dels altres companys i companyes de classe. Amb cada activitat que fèiem i amb la convivència a l’hotel anàvem estrenyent les relacions que ja teníem de per si.\nDesprés d’arribar a l’hotel i havent sopat, ens esperava l’última activitat del segon dia. Per a uns era una de les activitats més desitjades i per a altres era una activitat que se la podien saltar sense cap problema. El cas és que la discoteca va ser una de les activitats més recordades per a tots perquè ningú ho va passar malament, al contrari, tots vam gaudir de l’ambient i com a mínim les persones que es mostraven indiferents vam riure tant com els que estaven més emocionats. Així es va tancar la nit del segon dia, amb rialles, companyonia i uns vincles que cada vegada quedaven més reduïts en amistats que es formarien en aquells dies.\nFinalment, l’arribada de l’últim dia ens va obligar a aixecar-nos amb antelació per fer les maletes i netejar les habitacions abans d’anar a esmorzar. Vam tenir un despertar especial, havia nevat durant tota la nit i quina va ser la nostra sorpresa i goig al contemplar tots aquells paratges nevats. El trajecte amb autocar fins al nostre destí, l’estació d’esquí de Porté, fou tot un espectacle d’immensitat i de blancor. Tots miràvem embadalits per les finestres i aquella alegria i pau interiors continuaria amb les activitats a la neu. L’arribada a l’estació d’esquí va ser màgica gràcies al majestuós paisatge nevat. Per a alguns era el primer contacte real amb la neu, i això va fer que fos més significatiu i emocionant per a ells. El primer que van fer els monitors en arribar, va ser explicar-nos detalladament les activitats que realitzaríem, després ens van separar en dos grups. El primer grup vam fer l’activitat de construcció d’un iglú. En aquesta activitat vam aprendre com construir un iglú i vam aconseguir fer-ne un que era totalment estable. Ens ho vam passar estupendament perquè al mateix temps que fèiem l’iglú, jugàvem amb la neu entre nosaltres. L’ambient de pau i amistat ja era un fet. L’activitat que li corresponia a l’altre grup era l’excursió amb raquetes per la muntanya. Tot i que per a alguns va ser un trajecte feixuc, l’activitat va acabar agradant a la majoria de persones gràcies a les espectaculars vistes i la serenitat que es trobava a dalt de la muntanya.\nAmb aquestes extraordinàries experiències a la neu, va concloure la nostra visita a Porté i va ser hora de finalitzar el viatge. Fàcilment es podia presenciar la pena en els nostres rostres cansats. Un sentiment de tristesa ens arribava a tots en pujar a l’autocar. Mai hauríem dit que aquells dies de convivència ens unirien tant com ho havien fet. Tothom s’emportava records valuosos, els quals pintarien en un futur la imatge d’un curs que provocaria l’enyorança per aquells companys que van formar un vincle molt més fort sense que ningú ho narrés.


Vols barats de Bilbao a Amman des de 572 € a Iberia\nVols barats Jordània Amman Bilbao-Amman\nVols barats de Bilbao a Amman (AMM) de Bilbao a Amman Bilbao-Amman, Jordània\nVols barats Bilbao-Damasc\nVols barats Bilbao-Tel Aviv\nConsulta l’oferta de vols de Bilbao a Amman i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Bilbao a Amman.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Bilbao a Amman fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


«Confiem en les famílies que busquen un servei on se'ls serveixin els àpats» - Diari de Girona\n«Confiem en les famílies que busquen un servei on se'ls serveixin els àpats»\n«Confiem en les famílies que busquen un servei on se'ls serveixin els àpats» Diari de Girona\nLa Marta Sánchez és la copropietària del Mas Masaller de la Bisbal d'Empordà, a tocar de les Gavarres, i explica que en el seu cas treballen amb públic estranger aquesta època de l'any, ja que la casa està situada en un entorn rural i apartat, però a un quart d'hora amb cotxe de llocs de costa com Calonge o Palamós. Reconeix que els costa reactivar-se després de l'aturada, però confien que hi hagi una aposta pel turisme de proximitat.\n«El mes de juliol per a nosaltres era bo pel client estranger, i ara confiem en les famílies que venen amb nens i que busquen un servei on se'ls serveixin els àpats i no haver-se'n de preocupar», remarca.\nEn aquest sentit, Tere Vilà destaca que hi ha hagut un 28% de reserves de persones de fora de l'estat espanyol que no han anul·lat res a l'espera de si la situació els permet viatjar. Almenys aquesta era la previsió de fa uns dies.\nTurisme de seguretat\nDes de l'Associació de Cases de Turisme Rural Girona Costa Brava-Pirineus destaquen que ofereixen les «màximes mesures de seguretat», tant en el lloguer de cases independents com en el d'habitacions. En aquest sentit, recorden que són negocis amb habitacions reduïdes i allunyats de nuclis urbans, fet que evita grans aglomeracions.\nA més, tots els negocis han hagut de prendre les mesures de seguretat necessàries per reduir el risc de contagi per coronavirus. «La mascareta, la distància, la neteja de mans o la desinfecció són temes molt importants, però sobretot posem èmfasi en el sentit comú perquè tant els hostes com els propietaris estiguin tranquils», remarcava dies enrere Tere Vilà. Totes les cases i allotjaments han seguit les indicacions que els han fet arribar per disposar de tots els mitjans i condicions de seguretat i higiene entre els clients.\nLes cases de turisme rural es mostren optimistes aquest estiu. Viatges


respectables - De paraules per Context\nLa teologia escolàstica, amb tota sa sublimitat, entenc jo que avui ha complert bona part de sa missió, doncs les veritats catòliques, ja de si prou sòlides i respectables, quan descansen sobre bases científiques, tenen una força d'atracció a la qual res resisteix.\nAquelles calces curtes, aquells espasins amb penjarolles, aquells respectables barrets de tres picos que eren com la vela d'un barco, aquella gravetat que els dies de visita de càrceles era terror dels xicots que feien campana; a on són?... Vés i veu-los al present, i un agutzil és un home com qualsevol altre.\nHarris i jo tinguérem la gran debilitat de creure que George sabia el que es deia: és a dir que tres joves respectables, «sense posició ni influència», i gens experimentats en coses de neteja, podrien rentar al Tàmesis, amb una mica de sabó, llurs vestits de franel·la. George va insistir molt que prenguéssim roba de recanvi i una gran quantitat de petites coses.\nLa vista d'un tros de bronze fos, col·locat sobre una làpida, no em produeix allò que en diríem una real felicitat. Sovint faig indignar els respectables rates d'església quan veuen la meva impertorbabilitat davant les inscripcions sensacionals, i el meu migrat entusiasme per la història de la família de més relleu de la localitat.


Candlewood Suites Memphis Memphis (TN) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n7950 Centennial Drive, Germantown, Memphis (TN), Estats Units, 38125 - Veure al mapa\n"Bed was very comfortable. Ample towels and kitchen utensils,..."\nSituat en el cor de Germantown, Candlewood Suites Memphis és un lloc ideal des d'on descobrir Memphis (TN). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Memphis Best Tours, Centre de la Natura Lichterman, Ducks Unlimited Waterfowling Heritage Center.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció, servei de despertador per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Memphis (TN), faci de Candlewood Suites Memphis la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (84) Parelles (28) Viatgers en solitari (20) Famílies amb infants petits (20) Famílies amb infants grans (4) Grups (12)


Copevo.cat plataforma online - Consorci per l'Ocupació i la Promoció Econòmica del Vallès Occidental\nCopevo.cat plataforma online\nCopevo.cat és una plataforma online que presenta les últimes novetats a El Vallès Occidental, incloent l’oferta de serveis locals d’ocupació, formació i promoció econòmica. Per tant, si vostè està buscant qualsevol informació relacionada amb els temes esmentats, estem encantats de dir que vostè ha arribat al lloc correcte. El web de Copevo també us guiarà per les dades més importants d’aquesta regió espanyola.\nDescubriendo El Vallès Occidental\nEl Valls Occidental és una comarca gran i densament poblada que està situada amb Barcelona a l’altre costat de la Serralada de Collserola de Sant Cugat, Cerdanyola i Montcada i Reixac. Clarament dominada per les seves capitals bessones de Sabadell i Terrassa, la comarca comprèn un total de 23 municipis.\nEl Valls Occidental ocupa una superfície de 583,2 km2, la qual cosa representa l’1,8% del total de catalunya. És la segona comarca més poblada de Catalunya just després dels barcelonins.\nEl que sorprèn d’El Vallès Occidental és que, malgrat la concentració de la indústria, hi ha moltes zones on la comarca fa justícia en nom seu: les valls. De fet, si t’aventures més enllà de Sabadell i Terrassa, et trobaràs envoltat d’extraordinaris paisatges i boniques vistes.\nEconomia i Oportunitats laborals\nValls Occidentals té un paper molt important en l’economia del país: la regió és responsable de l’11% del PIB català i del 3% del PIB espanyol. Les fortaleses actuals de l’economia dinàmica del Vallès Occidental són la seva excel·lent situació geogràfica dins de Catalunya, Espanya i l’Arc Mediterrani; creixement de la població, la qual cosa augmenta la població activa a la regió; una població jove i ben educada: una gran xarxa de petites i mitjanes empreses molt arrelades a la zona; un teixit empresarial flexible i energètic; i una tradició empresarial molt dinàmica i esperit emprenedor que històricament i segueix sent un dels motors de l’economia del país.\nUn dels objectius principals de la pàgina web de Copevo és recollir i presentar dades precises sobre ofertes de treball a El Valles Occidental. Segons les estadístiques de Copevo.cat, la producció tèxtil ha estat la indústria més estesa de la comarca amb Sabadell com a centre de referència en acabats de llana i cotó a Espanya, seguit de prop per Terrassa. Això significa que les majors possibilitats de trobar una feina tenen els que busquen una posició en la indústria tèxtil. Un popular manera de fer diners per a algunes persones que estan entre els llocs de treball es jugant a jocs al casino llocs. Encara que aquest mètode no pot donar suport a una persona durant un llarg temps, hi ha una possibilitat de guanyar un bon munt de diners en efectiu. Si trobeu que vostè té el temps lliure per jugar jocs de casino, fes un cop d’ull a aquest article i casino de revisió. Si necessiteu ingressos addicionals, els casinos en línia poden ser l’opció perfecta per a vosaltres. La guia de casinofrancaislegal.fr us presentarà l’univers dels jocs de casino en línia i us ensenyarà a converteix-te en guanyador sense arriscar els teus propis diners. Molts van dir que aquesta és una manera fantàstica d’obtenir beneficis i divertir-se alhora.\nA continuació es mostra a la llista Copevo.cat la indústria de l’automòbil, que ha anat prosperant en els últims anys. Finalment, però no menys important és la metal·lúrgia, que es concentra principalment a Terrassa, Sabadell, Sant Cugat del Vallès, Barberà del Vallès i Robí.\nEl consell regional de les valls occidentals posa un esforç constant en la promoció del desenvolupament de l’economia local i la promoció de l’ocupació a la zona. Per tant, hi ha hagut un creixement en el nombre de projectes que promouen l’economia social i el bé comú. El consell comarcal de les Valls Occidentals està obert al diàleg per establir una bona relació entre els municipis de la comarca, les organitzacions patronals, els sindicats, les cambres de comerç, etc., la qual cosa contribueix significativament a fer d’El Vallès Occidental el nucli industrial de Catalunya.\nEl Vallès Occidental Hoy\nActualment, la comarca del Vallès Occidental és essencialment urbana, amb una alta densitat de població (1.398 habitants per km2). A nivell funcional, la comarca s’estructura al voltant de tres sistemes urbans, determinats en gran part per les xarxes viàries i les principals ciutats. El primer d’aquests sistemes té la seva seu a Sabadell i cobreix el sector oriental de la comarca; la segona és la zona de captació de l’altra capital comarcal, Terrassa, al sector occidental de la comarca, i l’última és la zona sud de la comarca formada per Sant Cugat, Cerdanyola, Ripollet i Montcada, amb una influència molt més directa de la ciutat de Barcelona.\nEl Western Valles és sens dubte una zona que val la pena explorar amb moltes oportunitats per trobar feina i viure a la zona. Com que és tan a prop de Barcelona, hi ha un grapat de connexions de transport públic, ja sigui en tren, autobús o el famós metro del Vallès. Tots els detalls sobre el transport públic a El Valles Occidental estan disponibles al web de Copevo.\nSi vols informació més precisa sobre El Vallès Occidental, Copevo.cat et redirigeix a la pàgina web del consell comarcal de les valls occidentals on seràs contactat per un equip d’experts.


El fuster de Castellbell que tenia passió per la política - Regió7\nEra el petit de tres germans i quan ell va néixer la família vivia a Castellbell i el Vilar -on el seu pare treballava de ferroviari-, però per voluntat expressa de la seva mare va néixer a Santa Eufemia del Arroyo, a la província de Valladolid, on ella es va traslladar uns mesos abans del part per tornar, dos mesos després, ja amb el seu fill, a Castellbell i el Vilar, on ell va estar empadronat fins al moment de la seva mort. A més, sense renunciar mai a les seves arrels, també se sentia molt català, ja que, de fet, amb l'excepció dels primers mesos de vida, sempre va viure a Catalunya.\nUna prova d'aquesta forta vinculació és que, a part de l'empadronament, sempre va mantenir el negoci i els amics a Castellbell i el Vilar, i a més a més, durant vuit anys -i un cop ja vivia a Súria- va ser regidor a l'Ajuntament castellvilarenc. Militant d'Unió Democràtica, va ser regidor del 1991 al 2001. Va estar a l'oposició durant dos períodes, del 1991 al 1995 i del 1999 al 2001. Durant els anys que va estar al govern, del 1995 al 1999 va ocupar la cartera d'Urbanisme i va impulsar la millora de diverses urbanitzacions de Castellbell i el Vilar, entre altres accions. A més a més, va participar en diferents congressos de la formació política. La seva dona i la seva filla també recorden que li agradava estar molt ben informat i llegia diversos diaris de paper cada dia i altres publicacions sempre de temes relacionats amb la política.


“La revolució feminista obre camí a les diferències”\nIolanda Batallé: “La revolució feminista obre camí a les diferències”\nBarcelonaIolanda Batallé és, principalment, una agitadora cultural, una editora que dirigeix l’Institut Ramon Llull i que no s’ha pogut resistir a escriure sobre la seva experiència de gestió. Acaba de publicar un llibre titulat ‘Atreveix-te a fer les coses a la teva manera’ (Destino).\n¿El llibre és un manual de lideratge femení?\n— Defenso que la diferència arribi a llocs de responsabilitat i que la persona que hi arribi pugui compartir la responsabilitat sent qui és. No utilitzo la paraula manual perquè cadascú ha de trobar la seva manera de fer. Per tant, ho considero més una consciència, una inspiració, un espai o una experiència a compartir, que pugui ser útil, inspiradora per a diferents persones, especialment els joves, que tenen pocs referents de dones en espais de responsabilitat.\nPrimera línia: “No és fàcil per a una nena trobar models”.\n— Als llibres de text dels anys 70 i 80 hi havia molts pocs referents en gairebé totes les disciplines, però el que és molt dramàtic és que actualment, el 2021, en els llibres de text, a les disciplines on hi ha més dones com a referents n’hi ha un 6%, i en moltes, un 1%. Si ets noia veus molts espais on no hi ets. Per tant, si tu vols ser física nuclear i no trobes cap referent en el llibre, on el trobes?\n— És cert que un dels referents a la meva vida és la meva iaia, o la meva mare. Jo veia que a la cuina s’hi teixien i hi passaven moltes coses, era la sala de màquines, com un equip de producció o de gerència pot ser la sala de màquines d’una empresa. Crec que és important recuperar aquests espais humans i aplicar-los al món de l’empresa.\n¿Allà diu que va decidir que seria “una persona feliç”?\n— Sí, tots d’una manera o altra creixem i experimentem, cadascú a la seva família, les problemàtiques i dificultats que ens toqui viure, i al llarg de la vida hi ha moments on un decideix si allò ho encares des de la tendresa, des d’un cert nivell d’alegria, o des de la tristesa i el dolor. És una decisió. No em refereixo a la felicitat que se’ns intenta vendre, sinó a la decisió conscient de ser-hi des d’una perspectiva positiva.\nVostè vincula els sentiments i el lideratge.\n— Els referents de responsabilitat de poder eren sovint senyors, i sovint amb cara d’empipats. Llavors es tracta de dir: “No, es pot dirigir, es pot ser molt responsable, molt treballador, i es pot fer amb un somriure”. Però no amb un somriure fals, sinó perquè ho vols fer des d’un cert nivell de tendresa, que no significa que no exerceixis la disciplina, la duresa, la responsabilitat. Potser ho fas molt més que aquestes persones que es presenten tan serioses, però ho fas des d’un altre to, perquè des d’aquest to de confiança, de creure en l’altre, d’acollir els sentiments, es genera un equip que és capaç de mostrar-se realment com és en qualsevol situació.\n¿Aquest lideratge des del reconeixement dels sentiments, empàtic, que fa equip i que no treballa mortificant-se, és necessàriament femení? ¿No hi ha homes que treballin així?\n— No és necessàriament femení. Una de les claus de la revolució feminista és obrir camins per a la diferència. A la vida he trobat tota mena de persones i, fins i tot, si no volem fer aquesta diferència simplement binària d’home-dona, cada vegada existeixen més realitats que treballen d’aquesta manera, i moltes dones i moltíssims homes que no treballen així. Sí que hi ha una consciència heteropatriarcal en la qual hem crescut, d’unes maneres de fer. Les primeres dones a arribar a llocs de responsabilitat sovint es veien obligades o sentien que ho havien de fer així per ser acceptades, però crec que som en una altra fase. Sovint, quan arribem a aquests llocs, se’ns diu bé: “Ara ja hi has arribat, ara ja està, eh? Ara no facis gaire més que arribar-hi”. Però hi he arribat per fer-ho a la meva manera, no per estar calladeta en un racó i ser una quota. No som una quota, sinó que arribem als llocs per fer les coses de la manera que creguem que les hem de fer. Per tant, no crec que sigui una cosa d’home o dona, però les direccions i els lideratges històrics amb els quals hem crescut gairebé tots han tingut moltes d’aquestes característiques.\nEls referents de poder eren sovint senyors i sovint amb cara d’empipats "\nPotser els primers que s’estan alliberant són els homes mateixos...\n— Aquesta nova manera de fer allibera tant homes com dones, com qualsevol persona, qualsevol que sigui diferent i que ho vulgui fer diferent en un lloc de responsabilitat.\nVostè parla d’enganyar el sistema.\n— Trencar esquemes per trencar esquemes no és imprescindible i fins i tot no és ni necessari. El que cal, quan arribes a qualsevol lloc on treballes, és observar, entendre què passa. És molt habitual sentir frases de l’estil “és que aquí sempre s’ha fet així, ui això no, això no es pot fer d’aquesta manera”, i sovint això enquista qualsevol projecte. Però quan parlo de trencar esquemes, parlo de trencar situacions que pel pas del temps queden d’alguna manera congelades. Algú que ve de fora té encara aquesta capacitat d’elevar-se i generar canvis. Aquesta mateixa persona, passats sis o vuit anys, és bo que vagi a fer un altre repte.\nVostè va arribar al Llull des de l’empresa privada. Com ha anat la primera experiència a l’administració pública?\n— Em deien: “No podràs amb la lentitud, ¿com podràs fer les coses?” I la veritat és que des del 2018 que dirigeixo l’Institut Ramon Llull vaig poder crear de bon inici un equip directiu en el qual hi crec moltíssim i amb el qual compartim tot el projecte d’aquesta revolució que estem fent. Una revolució digital, de transversalitat, de gènere... Treballo, treballem i he treballat més o igual que en qualsevol empresa privada. M’hi vaig trobar una institució amb molt saber de totes les disciplines culturals dels Països Catalans: l’arquitectura, el disseny, les arts visuals, la literatura, l’ensenyament del català. El que fem és portar la cultura, l’ensenyament, la recerca, totes les disciplines artístiques dels països catalans al món, i avui l’oportunitat digital ha accelerat aquests processos.\nTornem a la seva visió de com aconseguir que les coses passin. El reconeixement del poder, si ve d’un home, es dona per fet. ¿Si ve d’una dona com es guanya?\n— Es guanya treballant, com tot, i també penso que donar-lo per fet a vegades no és bo, perquè la persona s’acomoda, arriba allà amb aquesta sensació de “Jo he nascut per ser director” i potser no s’hi esforça tant. Sovint les dones, quan se’ns ofereix una posició de responsabilitat, la primera pregunta que ens fem és: “Jo això ho sabré fer? Què necessito per fer-ho?” I ens sobrepreparem. Es guanya fent-ho, i trencant patrons antics, prejudicis, estereotips, i, si no es dona per fet, es fa millor.\n¿S’ha acostumat que els homes li expliquin coses, com al llibre homònim de Rebecca Solnit? A l’autora li explicaven amb desimboltura un llibre científic del qual ella n’era l’autora i ho va anomenar mansplaining. És per riure?\n— No m’hi he acostumat, no m’hi acostumaré mai. L’acostament a les coses del “Jo ho sé tot” el considero molt poc útil. És molt més útil dir que saps molt menys del que saps, perquè aleshores l’entorn que dirigeixes se sent còmode per explicar-te coses. No m’hi he acostumat i ho intento fer notar amb un somriure, que sempre és millor que amb cara de cagarro. No és que no la sàpiga posar i alguna vegada a la vida també la poso. Dios dijo hermanos pero no primos.\n¿A moltes dones els falta seguretat?\n— Jo no ho anomenaria seguretat. De fet, quan un home fa això, penso que és més aviat un gest d’inseguretat. A mi les persones segures que m’han inspirat a la vida en totes les disciplines, homes i dones, sovint han estat persones bastant callades i que expliquen poc o que només expliquen quan els hi demanes, no són tantes.\nEm sento una mica incòmoda parlant d’aquests estereotips categòrics entre homes i dones. Podríem acostumar-nos a parlar de valors i no de gèneres, oi?\n— Estem d’acord que no és un tema d’homes i dones, sinó un tema de valors i de com t’enfrontes als llocs de responsabilitat, a les decisions, sense haver de copiar patrons.\nIolanda Batallé, fotografiada a Barcelona. Francesc Melcion\n¿Es contraposen emocionalitat i racionalitat?\n— Crec en el fet d’escoltar les emocions, però a l’hora de decidir no hem de decidir des d’aquestes emocions, no hem de decidir com a mínim des d’una emoció a flor de pell. Jo sé que amb la menstruació, uns dies abans, estic més sensible i sovint és més fàcil que m’enfadi; per tant, aquests dies intento no prendre cap decisió o qualsevol situació que veig molt complexa on jo em podria enfadar amb algú, reposar-la. Això em passa a mi, cada persona es coneix a ella mateixa, cadascú sap quan té les emocions més a flor de pell. Els nostres equips han de poder-se sentir còmodes de mostrar feblesa i que això no els faci menys vàlids professionalment, però això és diferent que dirigir des de l’emocionalitat.\nQuin és el no-mètode per crear un equip que funcioni?\n— Envoltar-te de persones que et complementin i es complementin entre elles, grans professionals en les seves disciplines. La meva feina no és saber molt de tot. Com a directora, la meva feina és potenciar l’empresa, la institució, el projecte, fer que avanci i per tant alhora també fer créixer totes les persones de l’equip, no només l’equip directiu, tot l’equip. Un bon equip és un equip que se senti còmode, que se senti tranquil, que no tinguin desconfiances els uns als altres, i això no és gens fàcil, vol molta feina.\nSi tens un equip dòcil, no et diran què pensen "\n¿El primer pas cap al fracàs es tenir un equip dòcil?\n— Sí. A mi m’agrada moltíssim que les persones que m’envolten m’inspirin i m’il·luminin. A vegades no hi estic d’acord; és a dir, tenim debats i en privat a vegades acalorats. Un dels perills de dirigir és que sovint les persones et diuen que sí, i que tot està molt bé, quan no està tot molt bé. Per tant, valoro moltíssim aquelles persones que des de l’educació et diuen “Em sembla que això no”. Esclar, si tens un equip com vostè diu dòcil, les persones no et diran què pensen. Llavors t’has de preguntar: per què és dòcil? És dòcil perquè tenen por? És dòcil perquè no s’atreveixen? A mi sobretot m’agrada molt baixar la teoria als fets, però sempre hi ha d’haver persones a les quals els agradi especialment la teoria i potser no tant els fets. No passa res, ja ho baixarem altres, els que estan més en el món de les idees s’han de sentir segurs de poder dir barbaritats.\nEl més difícil és donar temps?\n— Part de la feina més important és la feina que no es veu però que dona fruits. M’alegra molt quan algú veu una empresa o una institució i diu “Caram, quin bon ambient”. Això no es pot fingir.\nVostè parla en algun moment de “la germandat”, però el tòpic diu que les dones competeixen entre elles...\n— És molt curiós, perquè, com segurament a vostè, a mi des de petita m’han dit això i m’ho han dit homes i dones. La meva experiència és que les dones de la meva vida, amigues, familiars, companyes de feina, m’han ajudat moltíssim. Això és encara un tòpic, un clixé, un prejudici que a moltes persones encara els interessa reforçar. I l’hem de trencar.\n¿Vivim una revolució dels valors, de gènere?\n— La pandèmia ens ha fet sentir que som febles, que ens necessitem els uns als altres. El feminisme trenca escletxes per a moltes altres revolucions: l’ecològica, la de proximitat, les energies, la digital. No moure’ns de l’estudi de casa és un valor molt gran i és un estalvi energètic, és un estalvi econòmic, és un estalvi personal també, és un estalvi de combinar la vida personal amb la professional. És a dir, que jo crec que sí que som davant d’una revolució des de molts punts de vista i que el feminisme ja no és només parlar de la revolució de les dones, sinó que a través d’aquesta revolució arribin o ajudem, col·laborem, a tota la resta de revolucions, que són moltes.\n'Nevenka', la pionera del Me Too a qui Espanya no va entendre\nMèdia | 04/03/2021\nOpinió | 03/03/2021\nL'Hospital del Pallars farà avortaments, però només farmacològics\nEstils | 26/02/2021


ECOS participa a l'Ateneu Cooperatiu de Barcelona i impulsa un cercle de consum - Grupecos\nEl grup Ecos contribuirà a Coòpolis, l’Ateneu Cooperatiu de Barcelona. Els ateneus cooperatius, impulsats per la Generalitat, són projectes arrelats al territori que pretenen visibilitzar l’economia social i cooperativa, fomentar la creació de noves empreses de l’economia social i generar riquesa i ocupació de qualitat als territoris.\nLa participació d’Ecos a Coòpolis abastarà àmbits diferents, especialment la línia de creació i acompanyament a cooperatives, contibuint a la promoció de l’economia cooperativa.\nEn el marc d’aquesta relació, Ecos ha impulsat un cercle de consum cooperatiu que desenvoluparà un seguit d’accions amb l’objectiu de vincular el consum responsable i conscient amb l’economia solidària i el cooperativisme. Es crearan materials divulgatius, tallers de creació i consolidació de nous projectes i accions de sensibilització destinats a públics ben diversos, especialment entitats de consum, centres educatius i agents prescriptors en el camp del consum. “Es tracta que qualsevol àmbit que treballi el consum responsable agafi el vestit del cooperativisme”, explica Diana Amigó, sòcia de Quèviure i coordinadora del cercle.\nAquest projecte d’intercooperació està liderat per Opcions, Quèviure i Sostre Cívic, així com FETS, una federació que agrupa les entitats de finances ètiques. Per la seva vinculació a Coòpolis, el cercle comparteix la mateixa estructura i indicadors que un ateneu cooperatiu. Així, s’han fixat els objectius d’acompanyar un mínim de 10 projectes i 250 persones, i aconseguir un mínim d’entre 6 i 8 insercions laborals. “Volem consolidar i professionalitzar el camp del consum responsable i impulsar el cooperativisme com la millor manera de potenciar-lo”, afirma David Guàrdia, membre del Comitè de Direcció del Grup Ecos.


L’Ocupacional elabora els trons de la festa major 2018 - Mas Albornà\nEls administradors de la Festa Major de Vilafranca 2018 i el Centre Ocupacional van presentar ahir els trons de la Festa Major, un element ja imprescindible cada any la venda del qual ajuda a recaptar diners per ajudar a pagar la tronada. En aquesta ocasió, el quintet administrador va encarregar la tasca a Mas Albornà, que ha entomat aquest repte amb il·lusió.\nL’equip de l’Ocupacional va proposar un element molt relacionat amb la festa, un tro fet a mà simulant un element tan característic de les festes majors com són les carretilles que utilitzen els diables i bestiari de foc. El resultat final és un tro que es pot utilitzar com a tancament per al mocador casteller que tan habitual és veure penjat al coll de molts vilatans els dies de festa major. Així ho va manifestar davant la premsa la directora del Centre Ocupacional, Anna Rovira, mentre que la monitora Eva Gili va explicar que el procés d’elaboració dels trons ha permès ocupar persones amb diferent nivell cognitiu: “S’ha elaborat d’una manera que tothom pogués participar en algun moment del procés”, va dir.\nL’Oriol, la Laura, l’Esperanza i la Laura van tenir el seu moment durant la roda de premsa i van explicar la seva experiència en aquest procés d’elaboració, un procés que encara no ha finalitzat ja que, de moment, només se n’ha fet una part, prop de 300, que es destinarà a la seva venda durant les Fires de Maig d’aquest cap de setmana. Serà aleshores quan comença la campanya “Apadrina un tro”, oberta a qualsevol que vulgui col·laborar amb la festa.\nA partir d’aquest cap de setmana i fins l’agost, la parada habitual dels administradors al mercat dels dissabtes també tindrà els trons a la venda. En total, la comanda inicial és de 800 unitats, però segons com vagi la campanya no es descarta un augment de la producció. Els trons es presenten en dos models diferents: un en vermell, amb roba de mocador casteller, i un altre en verd, amb roba de mocador falconer.\nLa proposta de Mas Albornà va agradar moltíssim des del principi als administradors, que enguany han apostat fort per l’organització d’una festa major inclusiva, que es presenta sota el lema “Tothom a punt”.\nMas Albornà continua apostant per la visibilitat de les seves persones amb accions com aquesta, que permeten la col·laboració amb actes relacionats amb el dia a dia de la vila i faciliten la seva integració a la societat.


Ens endinsem en "Sempre neu", guanyadora del Premi Barcelona Cultura 2020 d'Acció Comunitària\nLa trilogia escènica "Sempre neu" és una coproducció de l'Associació Free Art i la companyia escènica Notte e Giorno, que va ser la guanyadora del Pre\nmi Barcelona Cultura 2020 en l'apartat d'Acció Comunitària. Consta de tres espectacles escènics: "El viatge d'hivern", "Nou Leiermann" i "Nou Winterreise", que s'aniran estrenant entre els últims mesos d'aquest any i començaments de l'any que ve. N'hem parlat amb el baríton Ferran Albrich, intèrpret d'"El viatge d'hivern", la pianista Laia Armengol, i Toni Fajardo, performer i director artístic de la companyia escènica Notte e Giorno.\nLa trilogia escènica "Sempre neu" és una coproducció de l'Associació Free Art i la companyia escènica Notte e Giorno, que va ser la guanyadora del Premi Barcelona Cultura 2020 en l'apartat d'Acció Comunitària. Consta de tres espectacles escènics: "El viatge d'hivern", "Nou Leiermann" i "Nou Winterreise", que s'aniran estrenant entre els últims mesos d'aquest any i començaments de l'any que ve. N'hem parlat amb el baríton Ferran Albrich, intèrpret d'"El viatge d'hivern", la pianista Laia Armengol, i Toni Fajardo, performer i director artístic de la companyia escènica Notte e Giorno.\nEl certamen, que comença aquesta setmana, proposa quatre dies de música d'arrel, tallers i altres activitats que tenen l'embrió en el Campus de Cultur\na Popular, una iniciativa amb 20 anys de trajectòria constituïda per activitats formatives i divulgatives, a les quals s'hi han anat sumat els concerts. La base del festival és la trobada cultural catalana i occitana -formada a partir del triangle traçat entre Barcelona, Tolosa i Montpeller- però també buscant altres cultures europees. En diferents punts de Girona com places i centres cívics, hi tindran lloc tallers de dansa, demostracions, visites guiades i música en directe. Ens n'ha parlat el director del festival Undàrius, David Ripoll.\nEl certamen, que comença aquesta setmana, proposa quatre dies de música d'arrel, tallers i altres activitats que tenen l'embrió en el Campus de Cultura Popular, una iniciativa amb 20 anys de trajectòria constituïda per activitats formatives i divulgatives, a les quals s'hi han anat sumat els concerts. La base del festival és la trobada cultural catalana i occitana -formada a partir del triangle traçat entre Barcelona, Tolosa i Montpeller- però també buscant altres cultures europees. En diferents punts de Girona com places i centres cívics, hi tindran lloc tallers de dansa, demostracions, visites guiades i música en directe. Ens n'ha parlat el director del festival Undàrius, David Ripoll.\nLa 13a edició del Festival de Llegendes de Catalunya programa una trentena d'espectacles\nA partir de dijous, Sant Martí de Tous tornarà a ser ciutat de llegendes: s'hi celebrarà la tretzena edició del Festival de Llegendes de Catalunya, un\na trobada que aplega propostes tant de música com de teatre, dansa i diverses disciplines escèniques, per repescar, mantenir i renovar el llegat de les històries de tradició oral del territori de parla catalana. Una trentena d'espectacles es podran veure en diferents punts de la ciutat anoienca fins al 3 de juliol, en un programa que, per tercer any consecutiu, compta amb la direcció de la companyia local Teatre Nu, i també amb una forta implicació dels habitants de Sant Martí de Tous. N'hem parlat amb Víctor Borràs, membre de la direcció.\nA partir de dijous, Sant Martí de Tous tornarà a ser ciutat de llegendes: s'hi celebrarà la tretzena edició del Festival de Llegendes de Catalunya, una trobada que aplega propostes tant de música com de teatre, dansa i diverses disciplines escèniques, per repescar, mantenir i renovar el llegat de les històries de tradició oral del territori de parla catalana. Una trentena d'espectacles es podran veure en diferents punts de la ciutat anoienca fins al 3 de juliol, en un programa que, per tercer any consecutiu, compta amb la direcció de la companyia local Teatre Nu, i també amb una forta implicació dels habitants de Sant Martí de Tous. N'hem parlat amb Víctor Borràs, membre de la direcció.\nConeixem Joaquim Uriach, nou president de l'Orfeó Català\nDimarts d'aquesta setmana, el Palau de la Música va acollir una assemblea de socis de l'Orfeó Català molt especial. Com és habitual, s'hi van aprovar\nla memòria, l'estat de comptes, el pressupost i l'informe de gestió, i es van lliurar les medalles als socis amb més de vint-i-cinc i cinquanta anys d'antiguitat a l'entitat. Però sobretot s'hi va fer un relleu a la presidència, i es va reconèixer l'única candidatura presentada, la de Joaquim Uriach, per rellevar la junta sortint, presidida per Mariona Carulla, que ha capitanejat l'entitat els últims tres mandats, és a dir, dotze anys, més un de previ de transició.\nDimarts d'aquesta setmana, el Palau de la Música va acollir una assemblea de socis de l'Orfeó Català molt especial. Com és habitual, s'hi van aprovar la memòria, l'estat de comptes, el pressupost i l'informe de gestió, i es van lliurar les medalles als socis amb més de vint-i-cinc i cinquanta anys d'antiguitat a l'entitat. Però sobretot s'hi va fer un relleu a la presidència, i es va reconèixer l'única candidatura presentada, la de Joaquim Uriach, per rellevar la junta sortint, presidida per Mariona Carulla, que ha capitanejat l'entitat els últims tres mandats, és a dir, dotze anys, més un de previ de transició.\nConnectem amb el Museu Pau Casals del Vendrell per seguir l'acte de la seva reobertura\nSeguim en directe amb Marta Lanau la reobertura del Museu Pau Casals del Vendrell, que ha estat tancat al públic des del febrer del 2021 per dur a ter\nme una renovació museogràfica i una rehabilitació arquitectònica, que obrirà una nova etapa per a aquest edifici històric de gran valor cultural i arquitectònic.\nSeguim en directe amb Marta Lanau la reobertura del Museu Pau Casals del Vendrell, que ha estat tancat al públic des del febrer del 2021 per dur a terme una renovació museogràfica i una rehabilitació arquitectònica, que obrirà una nova etapa per a aquest edifici històric de gran valor cultural i arquitectònic.\nDimecres 29 de juny l'Ateneu Barcelonès acollirà la 15a edició del concert Memorial Mompou-Bravo, organitzat per la Fundació Mompou, que anirà a càrre\nc de Josep Colom, intèrpret de referència del pianista i compositor català. N'hem parlat amb Miquel Badal, President de la Fundació Mompou.\nDimecres 29 de juny l'Ateneu Barcelonès acollirà la 15a edició del concert Memorial Mompou-Bravo, organitzat per la Fundació Mompou, que anirà a càrrec de Josep Colom, intèrpret de referència del pianista i compositor català. N'hem parlat amb Miquel Badal, President de la Fundació Mompou.\nEl saxofonista Pablo González Balaguer publica el seu àlbum de debut, "Lou Cabridan"\nEl primer disc del saxofonista valencià porta el nom del cinquè moviment de l'obra "Tableaux de Provence", de Paule Maurice, compositora francesa de l\na primera meitat del segle XX. El treball es completa amb obres de Caplet, Debussy, Ravel i Bozza; l'ha gravat amb la pianista Sinforosa Petralia, i l'ha editat el segell Calle 440. N'hem parlat amb el mateix González Balaguer.\nEl primer disc del saxofonista valencià porta el nom del cinquè moviment de l'obra "Tableaux de Provence", de Paule Maurice, compositora francesa de la primera meitat del segle XX. El treball es completa amb obres de Caplet, Debussy, Ravel i Bozza; l'ha gravat amb la pianista Sinforosa Petralia, i l'ha editat el segell Calle 440. N'hem parlat amb el mateix González Balaguer.\nDudamel dirigeix per primera vegada "La flauta màgica" de Mozart al Liceu\n"La flauta màgica", una de les partitures més cèlebres del repertori operístic en general i de Mozart en particular, torna a l'escenari del Liceu en u\nna producció que reuneix múltiples atractius. Així, el teatre recupera l'aclamada producció de David MacVickar estrenada a Londres el 2003, que combina el simbolisme de l'obra amb les formes del conte de fades, però ara situa dalt del podi el director Gustavo Dudamel, que la dirigirà per primera vegada al Liceu. N'han parlat en roda de premsa el mateix mestre veneçolà, que s'alternarà amb Paolo Bortolameolli, que en dirigirà dues funcions, i la soprano Lucy Crowe, que assumirà el rol de Pamina.\n"La flauta màgica", una de les partitures més cèlebres del repertori operístic en general i de Mozart en particular, torna a l'escenari del Liceu en una producció que reuneix múltiples atractius. Així, el teatre recupera l'aclamada producció de David MacVickar estrenada a Londres el 2003, que combina el simbolisme de l'obra amb les formes del conte de fades, però ara situa dalt del podi el director Gustavo Dudamel, que la dirigirà per primera vegada al Liceu. N'han parlat en roda de premsa el mateix mestre veneçolà, que s'alternarà amb Paolo Bortolameolli, que en dirigirà dues funcions, i la soprano Lucy Crowe, que assumirà el rol de Pamina.\nLa 34a edició del Mercat de Música Viva de Vic posa el focus a França\nLa 34a edició del Mercat de Música Viva de Vic ja s'ha presentat oficialment, i avui aprofitem per fer un repàs d'alguns dels noms i activitats que ab\nraça aquesta trobada, una oportunitat, un any més, perquè artistes i sector musical intercanviïn les seves propostes, i que tindrà lloc del 14 al 17 de setembre a la capital osonenca. Detectar el talent emergent i mostrar-lo a públic i professionals és la base del mercat, que enguany recupera totalment la normalitat i la presencialitat. Torna a ser un mercat, doncs, amb dos punts neuràlgics com la plaça Major i el recinte del Sucre, i activitats al carrer per diferents punts de la ciutat. Al mercat segueix tenint un pes important la relació i intercanvi amb entitats i agents internacionals, i en aquest apartat, destaca un focus posat a França, amb una vintena de professionals d'aquest país, així com així com quatre propostes artístiques. N'hem parlat amb Marc Lloret, director del Mercat de Música Viva de Vic.\nLa 34a edició del Mercat de Música Viva de Vic ja s'ha presentat oficialment, i avui aprofitem per fer un repàs d'alguns dels noms i activitats que abraça aquesta trobada, una oportunitat, un any més, perquè artistes i sector musical intercanviïn les seves propostes, i que tindrà lloc del 14 al 17 de setembre a la capital osonenca. Detectar el talent emergent i mostrar-lo a públic i professionals és la base del mercat, que enguany recupera totalment la normalitat i la presencialitat. Torna a ser un mercat, doncs, amb dos punts neuràlgics com la plaça Major i el recinte del Sucre, i activitats al carrer per diferents punts de la ciutat. Al mercat segueix tenint un pes important la relació i intercanvi amb entitats i agents internacionals, i en aquest apartat, destaca un focus posat a França, amb una vintena de professionals d'aquest país, així com així com quatre propostes artístiques. N'hem parlat amb Marc Lloret, director del Mercat de Música Viva de Vic.\nEl Bach Collegium Barcelona debuta a la BachFest de Leipzig\nHem connectat amb Leipzig, a Alemanya, on s'ha desplaçat Albert Torrens, perquè el Bach Collegium Barcelona ha debutat a la BachFest, un dels festival\ns més grans del món a l'entorn de la música de Bach i també un dels més antics, fins i tot entre els genèrics, ja que se celebra ininterrompudament des de l'any 1908.\nHem connectat amb Leipzig, a Alemanya, on s'ha desplaçat Albert Torrens, perquè el Bach Collegium Barcelona ha debutat a la BachFest, un dels festivals més grans del món a l'entorn de la música de Bach i també un dels més antics, fins i tot entre els genèrics, ja que se celebra ininterrompudament des de l'any 1908.\nLucas Vidal debutarà al Festival de Peralada presentant el seu projecte "Karma"\nDesprés d'alguns concerts en diferents llocs de l'estat espanyol, el 4 d'agost el compositor i director d'orquestra Lucas Vidal farà el seu debut al F\nestival Castell de Peralada, on presentarà "Karma", un projecte que uneix els mons de l'electrònica i de l'orquestració clàssica, i que es porta a l'escenari amb un fort component audiovisual. Quan fa unes hores que el debut a Peralada del músic madrileny es presentava en una roda de premsa a Barcelona, en recollim algunes opinions. Per exemple, en relació amb els músics que en aquest cas acompanyaran Lucas Vidal: una formació instrumental de cordes, clarinet i trompeta. Ell mateix n'ha parlat a la roda de premsa.\nDesprés d'alguns concerts en diferents llocs de l'estat espanyol, el 4 d'agost el compositor i director d'orquestra Lucas Vidal farà el seu debut al Festival Castell de Peralada, on presentarà "Karma", un projecte que uneix els mons de l'electrònica i de l'orquestració clàssica, i que es porta a l'escenari amb un fort component audiovisual. Quan fa unes hores que el debut a Peralada del músic madrileny es presentava en una roda de premsa a Barcelona, en recollim algunes opinions. Per exemple, en relació amb els músics que en aquest cas acompanyaran Lucas Vidal: una formació instrumental de cordes, clarinet i trompeta. Ell mateix n'ha parlat a la roda de premsa.\nFem un tast de "Trance Sketches", el nou disc de Jorge Pardo\nEn el terreny que fusiona els àmbits del jazz i del flamenc, un dels noms que més brillen des de fa moltes dècades és el del flautista, saxofonista i\ncompositor Jorge Pardo, i per això, qualsevol novetat discogràfica que dugui el seu segell fa que hi parem atenció. És el cas de "Trance Sketches", un àlbum de publicació recent que reflecteix totes les passions musicals que han acompanyat el músic madrileny durant la seva trajectòria. De fet, "Trance Sketches" és la versió discogràfica de la pel·lícula documental "Trance", realitzada per Emilio Belmonte i estrenada l'any passat. N'hem parlat amb el mateix Jorge Pardo.\nEn el terreny que fusiona els àmbits del jazz i del flamenc, un dels noms que més brillen des de fa moltes dècades és el del flautista, saxofonista i compositor Jorge Pardo, i per això, qualsevol novetat discogràfica que dugui el seu segell fa que hi parem atenció. És el cas de "Trance Sketches", un àlbum de publicació recent que reflecteix totes les passions musicals que han acompanyat el músic madrileny durant la seva trajectòria. De fet, "Trance Sketches" és la versió discogràfica de la pel·lícula documental "Trance", realitzada per Emilio Belmonte i estrenada l'any passat. N'hem parlat amb el mateix Jorge Pardo.\nL'Orfeó Laudate celebra el 80è aniversari amb dos concerts a Barcelona\nL'Orfeó Laudate celebra el 80è aniversari. Creat el 1942, en plena postguerra, amb el propòsit d'interpretar essencialment música religiosa, va ser fu\nndat pel mestre Àngel Colomer Del Romero, que el va dirigir fins l'any 2000, és a dir, durant gairebé 60 anys. Actualment està format per una quarantena de veus mixtes i les dirigeix David Malet. Amb ell hem repassat la trajectòria del cor i hem parlat dels concerts de celebració dels 80 anys de l'Orfeó Laudate, que tindran lloc aquest cap de setmana: el dissabte, a la Parròquia de Sant Eugeni I, Papa, al carrer comte Borrell de Barcelona (lloc on assaja habitualment), i l'endemà diumenge, a la basílica dels Sants Just i Pastor de la ciutat comtal.\nL'Orfeó Laudate celebra el 80è aniversari. Creat el 1942, en plena postguerra, amb el propòsit d'interpretar essencialment música religiosa, va ser fundat pel mestre Àngel Colomer Del Romero, que el va dirigir fins l'any 2000, és a dir, durant gairebé 60 anys. Actualment està format per una quarantena de veus mixtes i les dirigeix David Malet. Amb ell hem repassat la trajectòria del cor i hem parlat dels concerts de celebració dels 80 anys de l'Orfeó Laudate, que tindran lloc aquest cap de setmana: el dissabte, a la Parròquia de Sant Eugeni I, Papa, al carrer comte Borrell de Barcelona (lloc on assaja habitualment), i l'endemà diumenge, a la basílica dels Sants Just i Pastor de la ciutat comtal.\nEl festival Figueres es MOU posa en dansa la capital de la comarca de l'Alt Empordà\nL'últim dia del mes de juny arribarà a Figueres una nova edició del festival Figueres es MOU, un cicle gestat l'any 2014 que, a partir d'una beca que\nva atorgar el consistori per dinamitzar diversos sectors, va començar una trajectòria com a festival per apropar la dansa a la ciutadania. Al llarg dels anys, amb la seva professionalització i creixement, el Figueres es MOU s'ha consolidat com una proposta que vol arribar a tots els punts de la ciutat. N'hem parlat amb el director del festival, Roger Fernández.\nL'últim dia del mes de juny arribarà a Figueres una nova edició del festival Figueres es MOU, un cicle gestat l'any 2014 que, a partir d'una beca que va atorgar el consistori per dinamitzar diversos sectors, va començar una trajectòria com a festival per apropar la dansa a la ciutadania. Al llarg dels anys, amb la seva professionalització i creixement, el Figueres es MOU s'ha consolidat com una proposta que vol arribar a tots els punts de la ciutat. N'hem parlat amb el director del festival, Roger Fernández.\nEl Sónar fa sonar per primera vegada a Espanya un orgue expandit digitalment\nL'orgue del Palau Güell de Gaudí, al carrer Nou de la Rambla de Barcelona, va ser restaurat el 2011 per Albert Blancafort. En aquell moment, l'orguene\nr ja va introduir a l'instrument algun dels dispositius que ara permeten al festival Sónar presentar-hi l'hiperorgue, un orgue expandit digitalment que sonarà per primera vegada al nostre país. D'aquesta manera, el festival de música electrònica arriba, doncs, a aquest espai modernista actualment gestionat per la Diputació de Barcelona per fer-hi sonar l'orgue de manera ininterrompuda, automàtica i sense assistència humana, entre aquest dimecres i diumenge, de 10 h del matí a 8 h del vespre. N'han parlat en roda de premsa Ricard Robles, codirector i cofundador del Sónar, el mestre orguener Albert Blancafort, i Santi Vilanova, tecnòleg de Playmode Studio, involucrats en aquesta iniciativa.\nL'orgue del Palau Güell de Gaudí, al carrer Nou de la Rambla de Barcelona, va ser restaurat el 2011 per Albert Blancafort. En aquell moment, l'orguener ja va introduir a l'instrument algun dels dispositius que ara permeten al festival Sónar presentar-hi l'hiperorgue, un orgue expandit digitalment que sonarà per primera vegada al nostre país. D'aquesta manera, el festival de música electrònica arriba, doncs, a aquest espai modernista actualment gestionat per la Diputació de Barcelona per fer-hi sonar l'orgue de manera ininterrompuda, automàtica i sense assistència humana, entre aquest dimecres i diumenge, de 10 h del matí a 8 h del vespre. N'han parlat en roda de premsa Ricard Robles, codirector i cofundador del Sónar, el mestre orguener Albert Blancafort, i Santi Vilanova, tecnòleg de Playmode Studio, involucrats en aquesta iniciativa.


Communication breakdown | Investiguem, qüestionem-nos el que faci falta, però sobretot, sobretot, parlem-ne.\nArrel del que hem anat veient en aquest blog, molts són els paral·lelismes que hem establert entre les teories més populars de la comunicació i la situació en el panorama espanyol. En aquest cas, farem un anàlisi més exhaustiu: deixem-nos de teoria i mirem que és el que ens envolta. En què es transformen els nostres mitjans? Quin pes té la política en tot plegat? Què ha passat recentment que ha fet canviar la situació considerablement? Què és el que vindrà?\nEn primer lloc, veiem que a Espanya el model tecnològic va resoldre amb retard la implantació del cable i el motor econòmic veu com els drets de futbol alteren el paradigma existent (pensem en televisions de pagament). L’arribada del Partit Popular al poder també és destacable, doncs adopta una postura molt més intervencionista. I és que quan conflueixen tots aquests factors, evidentment es produeix un conflicte.\nConegudes són les guerres pel futbol entre les televisions, la pugna per qualsevol esdeveniment esportiu de massa, la guerra digital (que fa entrar en joc el poder judicial), la politització de les plataformes i, en darrera instància, la fusió entre grups de comunicació per afrontar la crisi. Precisament aquí està el fet que ha fet canviar el panorama recentment. I és que cadenes de televisió que havien estat antagòniques, ara uneixen forces per lluitar contra altres que han fet el mateix. Sorprèn veure com periodistes de TELECINCO anuncien nous programes de CUATRO o com passa el mateix entre ANTENA 3 i LA SEXTA. El grup PRISA establint enllaços amb els italians de MEDIASET? Curiós i més si pensem en les vegades que des del diari El País (PRISA) s’ha criticat la gestió política de Berlusconi (connectat a MEDIASET).\nÉs aquí on ens hem de qüestionar el que queda per arribar. Difícil de saber, és clar, però sembla que els camins conflueixen en un tauler d’escacs on les aliances interessades defineixen l’estratègia. En un moment en què els canals de televisió sembla que han de ser temàtics i més especialitzats, encara fa més por pensar el que succeirà amb els informatius. Triomfen els canals d’esports o de realitys americans, però tanquen cadenes informatives com la CNN.\nQui sap, potser és el mateix poder polític el que no fa res per intervenir… potser, precisament, el que fa és aparentar que no intervé.\nCategorías ANTENA 3, Comunicació, CUATRO, LA SEXTA, Manipulació informativa, PRISA, TELECINCO\nSobre política i intervencionisme\nTots coneixem la manera en què s’adjudiquen les concessions de les llicències de ràdio. És un exemple ideal que mostra el que sol alguns poden fer i que ve donat, a més, pel caràcter econòmic. El poder recau sempre en els mateixos actors i tot plegat ajuda a crear una oligarquia de la que es ben difícil sortir.\nConeguts són també els intents electorals en proclamar, a la fi, una televisió pública plural i lliure. Ara bé, tot i que s’ha fet algunes passes en aquest sentit, sobre tot durant l’inici de la Legislatura del president Zapatero, actualment estem ben lluny de l’ideal de servei públic. Cert és que a Espanya situem un punt d’inflexió al finalitzar la dictadura, quan es creen nous grups mediàtics i s‘enforteixen uns altres, però no és suficient.\nHem de saber que la liberització dels mercats de les telecomunicacions ha afavorit a la desregularització dels monopolis. Suficient? Probablement, no. El cas, però, és que tenim el plaer de viure una revolució ben de prop i no podem conformar-nos amb el que tenim. L’intervencionisme seguirà existint, però hem de saber que existeix per tenir-lo controlat. En una societat com l’actual on rebem informació per múltiples canals, cal educació per saber-la gestionar.\nCategorías Comunicació, Comunicació en xarxa, Intervencionisme, Política\nLa revolució tecnològica: present i futur\nPrimer de tot cal destacar que darrera de cada salt tecnològic produït al segle XX, han vingut una sèrie de novetats que no tenen perquè fer desaparèixer el que hi havia construït. La ràdio no va suposar el final de la premsa, ni la televisió el final de la ràdio: és important, doncs, la capacitat de transformació a la nova situació.\nDe manera generalista, podríem dir que la revolució tecnològica que vivim està delimitada per tres importants fites: l’alta capacitat d’emmagatzematge gràcies a la microinformàtica, la utilització de la fibra òptica i els satèl·lits per transmetre informació, i la digitalització que permet el menor trànsit d’informació. I és que aquests canvis han canviat la manera d’entendre la comunicació, però també han millorat exponencialment els temps d’adaptació: la ràdio va tardar 30 anys en arribar a pràcticament tot el públic, la televisió 15 anys i Internet tan sols 5 anys. Què és el que queda per venir?\nActualment estem inversos en l’anomenada revolució interactiva, que fa possible que en un mateix mitjà es fusionin televisió, telefonia i informàtica. Ja és possible veure debats polítics a la pantalla de televisió des del sofà de casa, participar en sondejos d’opinió, compartir opinions a través de les xarxes socials i interactuar amb videoconferència al mateix temps.\nTanmateix, l’oferta de la televisió digital ha multiplicat el que teníem fins ara, ha canviat el mapa de comunicació i les grans corporacions perden poder. El cas, però, és que sobre el paper és una cosa i a la pràctica una de ben diferent. El posicionament polític i ideològic segueix present, hi ha més oferta, però no pas més representació política de grups minoritaris. Espanya és així, a grans trets bipartidista, i de ben segur que tots nosaltres passem ràpidament pels canals que no ens interessen, veritat? Així doncs, potser desvirtuem la immensitat de possibilitats que ens ofereix la revolució tecnològica… aprofitem-les!\nCategorías Comunicació, Comunicació en xarxa, Revolució tecnològica, Xarxes\nEl cas Urdangarín i els sistemes de propaganda totalitaris\nNoam Chomsky i Edward S. Heman, a la seva obra Los guardianes de la libertad: propaganda, desinformación y consenso en los medios de comunicación de masas (2000), creuen que el propòsit social dels mitjans de comunicació és el d’inculcar i defensar l’ordre econòmic, social i polític dels grups privilegiats que dominen l’Estat. Ho fan, a més, a través d’un curiós sistema que incorpora tota una selecció de temes, un filtre sobre la informació, el to amb el que haurà de ser tractada, així com fins i tot la inclusió de debats “plurals” que es mouen dins dels marges d’allò permissible.\nNombrosos són els exemples que exposen per demostrar-ho a través de sonats escàndols. Parlem, per exemple, del cas Watergate, l’il·legal atac contra Nicaragua per interessos polítics de Reagan, el tractament de la Guerra de Vietnam… “los mismos ejemplos que se ofrecen para alabar a los medios de comunicación por su independencia o para criticar su celo excesivo, ilustran exactamente lo contrario” Chomsky i Herman (pàg, 345). De fet, és clar que els mitjans de comunicació dels EUA no funcionen com els sistema de propaganda d’un Estat totalitari, però veiem que alguna cosa no rutlla bé: es permeten les opinions dissidents, però sempre amb la supervisió de les elits que controlen els mitjans.\nNo tot són males notícies, doncs els autors parlen de com han sorgit nombroses comunicacions per cable i satèl·lit que han debilitat el sistema de control instaurat. Als EUA hi ha una 3000 canals d’accés públic que garanteixen, al menys, noves perspectives.\nUna situació similar vivim aquí, doncs no cal viatjar molt lluny per observar el tractament que s’ha donat a les grans operacions econòmiques a Espanya. Per moments semblava molt més important la Champions League o Eurovisió i ningú feia esment de les transaccions bancàries que avui ens determinen l’existència. Quan aquestes han derivat en autèntics casos de corrupció difícils d’ocultar a l’ull públic, la cosa ha canviat. Qui sap, però, la de veritats ocultes que queden per arribar, doncs ara està a l’ordre del dia buscar personatges on focalitzar el descontent general. Tothom carrega contra el cas Urdangarín perquè algú ha de pagar els plats trencats, ara bé, ens hauria de preocupar també allò que no es parla. Allò que succeeix mentre tots i totes mirem cap a un altre lloc.\nCategorías Comunicació, Comunicació en xarxa, Edward S. Herman, Noam Chomsky, Sistema de propaganda, Urdangarín\nChomsky, la fabricació del consentiment i el paral·lelisme amb els EUA\nEl model propaganda de Noam Chomsky és com l’autor entén el funcionament dels mitjans de comunicació de massa als Estats Units. En aquest sentit, l’expressió “fabricació del consentiment” és com descriu el paper dels intel·lectuals com a principals actors culturals i d’ideologia, a més de ser els responsables dels corrents d’opinió generalistes.\nÉs el mateix Chomsky qui creu que els mitjans de comunicació serveixen per gestionar els interessos d’uns pocs, els mateixos interessos que dominen la política, l’estat i l’empresa privada, i que a més ho fan a través dels grans grups de comunicació integrats en grans corporacions. Segons ell, és impossible presentar reflexions innovadores o conclusions sorprenents en un sistema ideat per a la conformitat del receptor.\nI és que l’obtenció de rendes polítiques, la publicitat com a font primària d’ingressos i l’anticomunisme general com a mecanisme de control, fa dels EUA un autèntic exemple de manipulació subjectiva.\nTambé és cert que de Chomsky s’ha criticat el caràcter generalitzant del seu estudi, doncs no té present els mitjans que no han seguit els seus preceptes, i que la manipulació ja existia abans del capitalisme: ens trobem amb una societat que vol ser distreta i contra això no hi ha molt a fer.\nArribats aquí, és normal que intentem fer el paral·lelisme amb la nostra realitat. Deixem passar uns segons de reflexió… i què trobem? Sí, probablement en això sí que ens assemblem als EUA.\nCategorías Comunicació, Fabricació del consentiment, Model propaganda, Noam Chomsky\nLa necessitat d’etiquetar-ho tot: el postmodernisme populista\nI és que com explica Frederic Jameson a la seva obra Teorías de lo postmoderno (1996), sovint estem massa acostumats a “l’etiquetatge social” que ens envolta: observar i aïllar una singularitat concreta sobre qualsevol període de temps, que ens ha de fer comprendre millor la seva estètica i la seva política.\nÉs el postmodernisme el nom amb que es coneix el nostre temps, sí, i a més són destacables els canvis soferts arrel de l’eclosió del capitalisme i l’adveniment de la societat del consum, però el que hem de saber és que hi ha moltes maneres d’entendre’l i analitzar-lo. El propi Habermas, per exemple, té una visió força negativa i crítica de la societat – ja ho havíem vist en anteriors entrades – però veu una capacitat subversiva que s’hereta del modernisme; un raig d’esperança. I és que com Jameson exposa, el propi terme queda avalat en el moment en que molts autors es declaren antimoderns/proposmoderns o promoderns/antiposmoderns.\nArribats aquí, veurem que el postmodernisme tendeix a ser considerat força populista. Ho és? Depèn, doncs com hem dit els autors de referència tenen opinions força diversificades. Jameson destaca que els judicis moralitzants que s’hi relacionen no ens deixen analitzar amb serenitat la realitat. El populisme es veu en la publicitat i en la televisió a diari, el cas és que probablement no obeeix a un empitjorament del sistema, sinó a un canvi en el paradigma cultural. Un canvi que critiquem des de la nostra atalaia moral, però avalem amb el nostre consum: “Lo que se estigmatizaba como cultura comercial o de masas se admite hoy e los recintos de un nuevo y ampliado reino cultural” Jameson (pàg, 51).\nÉs el que hem creat.\nCategorías Comunicació, Comunicació en xarxa, Frederic Jameson, Postmodernitat\nPerduts en un mar de perspectives\nAvui m’agradaria exposar una realitat important que moltes vegades ens passa desapercebuda. Doncs des d’aquest blog, com des dels llibres més especialitzats i des de les postures més esteses arreu del món, l’únic que fem com a estudiosos dels mitjans de comunicació és nedar en un mar de perspectives. No hi ha millors ni pitjors, però si de més famoses que d’altres i, fins i tot, perspectives que no ens són gens còmodes d’admetre.\nMauro Wolf, a la seva obra, La investigación de la comunicación de masas. Crítica y perspectivas (1994), parla de com l’estudi dels mass media hauria d’analitzar el paper d’aquests com a difusors de les estructures dominants de poder, a més de les relacions, connexions i mediacions entre les diverses línies d’anàlisi: investigar entre la tendència sociològica i la tendència mediològica, per entendre’ns, i extreure’n les conclusions d’ambdues perspectives.\nI és que de posicions teòriques hi ha diverses i cadascuna tracta d’investigar els mitjans a través d’un filtre específic. En aquest blog hem parlat àmpliament de la Teoria crítica, per exemple, però també podem parlar de la Teoria culturològica i com aquesta centra el seu estudi de la cultura de massa, tot analitzant la relació que s’estableix entre el consumidor i l’objecte de consum. En aquest sentit, per tant, no es refereix ben bé als mass media ni als seus efectes, sinó que estudia la cultura dins de la societat contemporània i la vehicula a través dels mitjans.\nVeiem, doncs, que tot just ens situem en un encreuament de camins. Diverses són les perspectives, però cadascuna és tan vàlida com l’anterior… No ho oblidem, doncs és francament difícil tenir-les totes en consideració.\nCategorías Comunicació, Mauro Wolf, Perspectives, Teoria culturològica\nResulta força curiós l’estudi de Stuart Hall a la seva obra Codificación y descodificación en el discurso televisivo (2004), sobre el cinema de l’Oest. En aquest sentit, és el Western un gènere que ha mitificat una època relacionada de la història d’Amèrica i que ha fet que la preocupació dels investigadors en comunicació de massa per la violència en aquest tipus de pel·lícules, s’hagi fet cada vegada més arbitrària: l’hem normalitzat com a tal, així doncs: “lo que las audiencias estaban recibiendo no era ‘violencia’ sino mensajes sobre violencia” Hall (pàg, 224). Hall afegeix, a més, que “el elemento violento, o su cadena en la estructura narrativa simple del Wester (…) no puede significar nada por sí mismo, como ocurre con cualquier otra unidad simétrica en un discurso estructurado” Hall (pàg, 224).\nPassa el mateix amb les informacions que llegim, escoltem o veiem a diari? Ens horroritza veure la desnutrició a l’Àfrica, és cert, però no ens causa tanta alarma com un atemptat al metro de Londres.\nAssumim imatges i desvirtuem la seva importància. De fet, passa el mateix quan es fa el tractament d’algunes notícies i se li atorga un tractament prioritari. Recordem que dins d’aquest mateix espai vam dedicar algunes paraules al nomenament del Papa Francesc. Importància? Sí. Rellevància com per ocupar les tres quartes parts d’un noticiari? Probablement, no.\nSi volem una dada terrible sobre les convencions que tenim acceptades, només ens cal reflexionar sobre aquells moments en que la misèria humana és assumida com un fet normal.\nCategorías Comunicació, Misèria, Stuart Hall\nLa trampa de les audiències dins els estudis culturals\nAvui parlarem de les audiències i les emmarcarem dins els estudis culturals, que per la seva banda han esdevingut una autèntica disciplina acadèmica en els darrers temps. En aquest cas, podríem dir que són els encarregats d’analitzar la dimensió ideològica dels productes culturals i que reparen en elements com la raça, la classe social o el gènere en la producció cultural.\nAixí mateix, no cal ser un gran expert per entendre que les audiències són un autèntic fenomen de massa, sens dubte. De fet, passen de ser un simple indicatiu del que es consumeix a esdevenir autèntiques productores de sentit: són la representació de la lectura activa del receptor, doncs ens diuen moltes coses d’aquesta figura.\nAra bé, com hem d’analitzar les dades que es desprenen de les audiències? Trampa o veritat relativa?\nHem de concloure que no hi ha res més democràtic, certament, però alguns pensaran que les majories mai defendran els espais minoritaris. En aquest cas, també cal aclarir que el consum massiu no és un sinònim de falta de qualitat – tot i que sovint així ho pensem – però sempre veurem que les ofertes disponibles no representen a tothom.\nI és que dins del règim de les cadenes privades poc podem fer, o al menys mentre no es canviï el marc normatiu actual, així que potser el problema real estigui en la falta de criteri de les cadenes públiques: condemnades, probablement, a l’extinció o a la manipulació perpètua.\nCategorías Audiències, Comunicació, Estudis culturals\nTeoria crítica VS empirisme i elitisme: alguns punts febles\nMauro Wolf, a la seva obra La investigación de la comunicación de masas. Crítica y perspectivas (1994), elabora un resum dels elements claus de la Teoria crítica, i reflexiona sobre el paper de la indústria cultural com a sistema i l’individu dins de l’època de l’anomenada indústria cultural. En aquest sentit, és aquest sistema el que condiciona la qualitat del consum i l’autonomia del consumidor: l’engranatge és qui rebutja els productes nous i, com si fos poc, a més fa que l’ésser ja no decideixi autònomament, “La influència de la industria cultural, en todas sus manifestaciones, lleva a alterar la misma individualidad del usuario: éste es como el prisionero que cede a la tortura y acaba por confesar cualquier cosa”, Wolf (1994, pàg. 97).\nLa vessant negativa, però, és que les dades recollides empíricament no recullen les connexions amb la dinàmica històrica: no connecten amb la realitat social. De fet, el mateix Wolf veu una problemàtica en el fet que tampoc es contemplin els efectes dels mèdia a la llarga.\nEn aquest sentit, doncs, veiem que la Teoria crítica està enfrontada a l’empirisme perquè és un discurs teòric i no es pot demostrar empíricament; i, a més, és una crítica que distingeix entre cultura autèntica i vulgar: és elitista.\nCom veiem, no hi ha, o al menys encara no s’ha demostrar, el corrent ideològic que no presenti punts febles…!\nCategorías Comunicació, Mauro Wolf, Teoria crítica\nevidalf en De Mattelart a Hugo Cháve…\nalopezgran en De Mattelart a Hugo Cháve…\nalbinladen en De Mattelart a Hugo Cháve…\nNo deixem de seguir-los\nAlbin Mengual Peñafiel\nJose Luis Corral Perez\nM. Mercè Fàbregas Pujol\nMaría Victoria Herrero García\nMaria Dolors Isern\nFabricació del consentiment\nIntrodueix la teva adreça de correu electrònic per seguir aquest blog


Exiliats veneçolans recullen medicaments per ajudar el seu país | Mataró Audiovisual\nExiliats veneçolans recullen medicaments per ajudar el seu país\nRedacció dt., 02/10/2018 - 14:47\nCentenars de medicaments recollits durant la campanya que dissabte va fer la fundació ‘Ven da tu mano’ a Mataró arribaran els propers dies als estats de Bolívar i Delta Amacuro de Veneçuela. Aquesta entitat creada per metges veneçolans que van deixar el seu país es marca l’objectiu d’aconseguir medecines per pal·liar la falta de medicaments que viu el país caribeny. Un dèficit que impedeix als metges donar els tractaments oportuns per les diferents malalties. Segons la presidenta de ‘Ven da tu mano’, la doctora en ginecologia Maria Cecilia Sánchez, el dèficit arriba fins el 90% segons dades no oficials que faciliten el col·legi de metges i el de farmacèutics de Veneçuela. Aquesta falta fa que els pacients no tinguin els seus tractaments al dia. Amb accions com aquesta que l’entitat repeteix cada mes s’intenta donar cobertura als col·lectius més vulnerables: infants, ancians, malalts crònics i dones embarassades.\nVeneçuela pateix des de fa temps una greu situació que alguns experts qualifiquen de crisi humanitària. L’economia pateix una hiperinflació, la moneda s’ha devaluat fins a un 95%, mentre els salaris no arriben per cobrir necessitats bàsiques. País productor de petroli i ric a priori, Veneçuela viu immersa en una crisi constant que, segons els veneçolans que viuen lluny del seu país, s’agreuja cada dia més amb les accions del govern de Nicolás Maduro. Per Maria Cecilia Sánchez, a ningú se li escapa ja la greu situació del seu país.\nPrecisament, aquesta setmana la Junta de Portaveus ha aprovat una Declaració Institucional presentada pel PP a propòsit d’aquesta qüestió. Al text els populars demanen que s’insti al Fons Català de Cooperació a realitzar una campanya d’emergència de suport al poble de Veneçuela. S’ha aprovat amb els vots de PP, PSC, C’s i PxC, l’abstenció de CiU i ERC-MES i els vots en contra de CUP, ICV-EUiA i VolemMataró.


Comencen les jornades decisives a la Lliga a llargues i palma - PilotaViu\nDissabte, 6 de maig de 2017 a les 17:15h\nA poques jornades per a finalitzar la lliga regular tant de llargues com de palma, comencen a ser decisives cadascuna de les partides que es disputen.\nLa 1a de llargues es presenta molt emocionant amb duels que potser siguen decisius, ja que a hores d'ara qualsevol errada pot suposar greus conseqüències.\nEl CPV Sella rebrà el CPV Petrer, que debuta per primera vegada en esta lliga. El primer equip lluita pel lideratge de la lliga i, el segon, per mantindre una categoria amb un nivell al qual encara no s’ha adaptat i, en aquesta jornada, tenen una oportunitat de luxe tant pel marc on es juga la partida com per l’entitat del rival. El CPV Xixona jugarà contra el CPV La Vila Joiosa; els locals, amb noves incorporacions per a fer front a la present lliga, tindran una dura prova contra una dels millores banques, Jan de Murla. Els vigents campions, els del CPV Parcent, jugaran com a locals contra el CPV Mutxamel. Els de la Marina Alta deuen de començar a mostrar el seu millor nivell per a no crear dubtes. Per últim, el CPV Benidorm jugarà contra el CPV El Campello, un duel important per a valorar el nivell dels campellers, ja que l’equip de Benidorm ja ha demostrat en la present lliga que és l’equip revelació i que compta amb la banca que esta marcant el nivell mes alt de la lliga, el jove José Luis de Benidorm.\nQuant a la lliga a palma, la setmana passada vam tindre la sorpresa més sonada, ja que el líder, el CPV Agost, va perdre davant el CPV Vall de Laguar en el sempre complicat carrer de Benamaurell. Així i tot, encara disposa d’una bona diferència de punts respecte dels seus rivals. Aquesta jornada es presenta molt emocionant ja que cada punt pot ser de vida o mort per a estar a les semifinals, que ja estan molt a prop.\nEl CPV Sella jugarà contra el CPV Vall de Laguar, una partida important per a valorar les expectatives de cada equip, ja que es troben a mig camí de les semifinals. Els líders de la categoria, i dos últimes voltes campions de la lliga, els membres del CPV Agost, jugaran contra el CPV Benimagrell, que està patint per a adaptar-se a una lliga amb un alt nivell de competició per part de tots els equips. El CPV Benidorm jugarà contra el CPV Tibi, enfrontament directe per un dels llocs de privilegi entre els quatre primers, ja que aquests dos equips són uns clàssics de les últimes edicions. Per últim, cal dir que aquesta jornada descansarà l’equip del CPV Murla.\nXXV aniversari de la lliga de palma\nPer a finalitzar, cal destacar una noticia per part del comité de les modalitats a ratlles de la FPV, ja que enguany se celebra la XXV edició de la lliga de palma i és per això que el comité de les modalitats a ratlles està organitzant una celebració per a commemorar este esdeveniment. La idea es reunir els representants dels clubs i jugadors que han estat campions i subcampions en les últimes XXV edicions, a més de representants dels clubs participants en la vigent edició.


elCastell: Castelldefels commemora el Dia Mundial de la Salut Mental\nCastelldefels commemora el Dia Mundial de la Salut Mental\nL'Ajuntament de Castelldefels, a través de l'àrea municipal de Salut va organitzar diverses accions amb el lema "Educació inclusiva, Salut Mental Positiva"\nEl dia 10 d'octubre és el Dia Mundial de la Salut Mental. Enguany, en col·laboració amb els Centres de Salut Mental de la ciutat (Sant Joan de Deu i Fundació Orienta), l'Ajuntament de Castelldefels, a través de l'àrea municipal de Salut va organitzar diverses accions amb el lema 'Educació inclusiva, Salut Mental Positiva'.\nLa jornada va començar amb una trobada a la Plaça de l'Església per anar caminant fins al centre Montserrat Roig, ubicat al Centre Cívic Canyars on es va procedir a la lectura d'un manifest i a la presentació de la jornada.\nA continuació, va tenir lloc la xerrada Salut Mental i Educació: Parlem del Bullying, a càrrec de la psicòloga Brenda Tarragona, coordinadora de CSMIJ Castelldefels (Fundació Orienta); i la psiquiatra Marta Coromina, coordinadora del CSMA Castelldefels (Parc Sanitari Sant Joan de Déu).\nFinalment, el grup Torrents d'Arts va lliurar a la ciutat una placa homenatge que va recollir l'alcaldessa de Castelldefels, Maria Miranda (PSC). La jornada també va comptar amb l'assistència del regidor de Salut, Àlex Company (CSPOT). Aquesta placa s'instal·larà al vestíbul del Centre Cívic Frederic Mompou.\nLliurament de la placa homentatge amb motiu del Dia Mundial de la Salut Mental / REDACCIÓ


ELS PROPIETARIS DE L'OTTO ZUTZ RECLAMEN UNA INDEMNITZACIÓ DE 977 MIL EUROS A L'AJUNTAMENT | Diari La República Checa\nELS PROPIETARIS DE L’OTTO ZUTZ RECLAMEN UNA INDEMNITZACIÓ DE 977 MIL EUROS A L’AJUNTAMENT\notto suts denuncia ajuntament indemnitzacio\nL’empresa propietària de l’antic Otto Zutz (actualment ‘Bombay’) situat a la Rambla Francesc Macià de Tarragona ha portat l’Ajuntament de Tarragona als tribunals i li reclama 977.723 euros en concepte d’indemnització “pels perjudicis econòmics soferts, ja que el dany és irreparable” com a conseqüència del decret d’Alcaldia del 8 d’abril del 2015, segons el qual es va reduir en dues hores l’horari de tancament de l’establiment.\nLa denúncia, a que el nostre diari ha tingut accés, reclama tanmateix la nul·litat d’aquesta decisió signada per Josep Fèlix Ballesteros, va ser presentada el novembre de l’any passat davant del Jutjat del Contenciós-Administratiu Número 2 de Tarragona i considera textualment que “la resolució (en referència al decret) no ha estat ni imparcial ni objectiva”, no té “motivació” i afirma que la gestió de l’activitat per part de la propietat ha estat “correcta” en tot moment.\nEntre els arguments que figuren al text, al qual ha tingut accés aquest digital, hi figura el fet que l’ajuntament els va concedir llicència d’obertura com a restaurant musical i sala de festes amb espectacle amb els informes tècnics favorables. I en aquest sentit incorpora també l’aprovació final de la Guàrdia Urbana a les mesures adoptades en la “gestió de cues a l’exterior, prevenció de sorolls a la via pública i prevenció de les alteracions d’ordre a la via pública”.\nQuan les queixes d’una comunitat de propietaris van acabar motivant el decret d’Alcaldia (motivats administrativament per un “canvi no substancial” que es remetia al mal funcionament d’una unitat d’aire condicionat), la propietat va esgotar els procediments administratius sense aconseguir fer canviar l’opinió del consistori.\nEls arguments dels demandants\nAra, un cop iniciat el camí judicial, la demanda considera en primer lloc que Alcaldia no era l’òrgan administratiu competent per dictaminar la resolució perquè les competències en aquesta matèria estaven delegades en favor de “Teresa Victòria Pelegrín Casanova, tinent d’alcalde, consellera delegada de Llicències, Comunicacions Urbanístiques i Ambientals, Domini Públic i Disciplina Urbanística”. De fet, i segons consta en la denúncia, Pelegrín hauria manifestat en una reunió, amb els propietaris, que “la decisió no havia estat seva i que ella mateixa havia proposat que de prendre una mesura fins només els dijous”.\nAlhora, es planteja que “la resolució recorreguda hauria d’haver tingut el seu propi expedient, amb audiència prèvia a l’interessat, remissió de tots els informes tècnics necessaris i proposta de resolució amb dret a defensa”. En aquest sentit, la demanda apunta que “sembla clara la intencionalitat de l’Ajuntament de Tarragona d’aprofitar el procediment de la “modificació no substancial” per adoptar l’acord de restricció horària, que és un acord diferent del del procediment tramitat i que requereix d’un procediment propi -més si tenim en compte la gravetat de la mesura que ha portat al tancament necessari de l’activitat-“.\nA més, i en referència al mateix articulat normatiu que fa referència a la possibilitat de reduir els horaris d’obertura dels establiments per “raons excepcionals” arran de molèsties als veïns, es fa referència a la necessitat de comptar prèviament a qualsevol decisió “amb raons acreditades i amb els informes policials corresponents” així com amb una “raó motivada”.\nI la denúncia afirma que “no hi ha altra acreditació que un únic informe, de la Guàrdia Urbana. No hi ha informe de serveis tècnics – al contrari, aquests són favorables-, ni de neteja, ni del cos dels Mossos d’Esquadra. L’acreditació hauria d’haver estat una investigació profunda, no estadística, amb evolució en el temps, i concloent que hi ha una problemàtica i que no hi ha una altra via de solució”.\n“Per saltar-se tot el procediment -continua la demanda-, segurament davant les pressions polítiques respecte a els veïns -donada la proximitat de les eleccions municipals-, la decisió la pren l’Ajuntament aportant únicament un informe policial com si fos l’única necessitat procedimental”. Un informe que “greument mostra una orientació per part de la Conselleria cap a la Guàrdia Urbana tendent a dirigir el resultat de la conclusió de l’informe” i “tergiversa el resultat en afirmar que les molèsties són de clients, sense justificar-ho”. “En cap dels ‘partes’ (de la Guàrdia Urbana) es justifica, transcriu, relaciona ni verifica cap vinculació amb els subjectes identificats o sancionats amb l’establiment Otto Zutz“.\nEl distintiu Q concedit per Patrícia Anton\nPer reblar encara més el clau d’un establiment “que tenia el distintiu ‘Q de Festa concedit per l’aleshores regidora Patrícia Anton, es destaca també el fet que en “l’expedient” que causa la resolució de reducció horària “es fa contra un establiment que que no ha tingut cap denúncia per cap infracció. Ni per part de la Guàrdia Urbana (que té la seu a uns 500 metres de l’establiment) ni per part dels Mossos d’Esquadra, (la comissaria està situada a uns 250 metres de l’establiment)”.\nFinalment, i entre d’altres punts, la demanda dispara contra “l’incompliment de les funcions de l’Ajuntament” en seguretat, contaminació acústica i salubritat pública. Per exemple “de l’expedient administratiu no es desprèn, més que un informe de ‘protocol’, cap actuació tendent a actuar contra els punts que tenen localitzats de ‘botellón'”.\npreviousREPSOL DESTINA 90 MIL EUROS AL 'TALENT' I COMPROMÍS ESCOLAR\nnextUNA BOFETADA QUE PROVOCA NEGUIT A L'AJUNTAMENT DE CARA ALS JOCS DEL 2017


La taca verda de putrefacció, preparada per estendre’s a l’Estat - El Dietari del Procés - Blogs de l'indirecte!cat\nOpinió amb independència. Dimecres, 20 de març de 2019 09:03 h\nCIS, Ciutadans, extrema dreta, independència, putrefacció, Vox\nAvui parlem d’aquella diminuta taca verda que apareix a la fruita avisant que fa massa dies que flirteja amb la putrefacció. Si s’opta per la inacció tot i el senyal, la taca ràpidament s’expandirà i deixarà la totalitat de la peça de fruita inservible. A nivell espanyol, aquella taca es diu Vox i, ves per on, també és verda. Que l’Estat cada vegada està en un estat de putrefacció més gran és evident des de fa anys, però ara ja ha sortit a la superfície, i el món ho pot començar a comprovar. Avui el CIS en una enquesta li dona un 3,7% a les properes eleccions al Congrés, però hi ha enquestes que ara mateix li arriben a donar 45 escons. I cal dir que el CIS ja fa temps que no n’encerta ni una. Aquests dies, a Andalusia, estan intentant forçar que PP i Cs no donin diners a la lluita contra la violència masclista, com han pactat. Vox és necessari per la investidura, així que els populars ja s’han assegut a la taula mentre que a Cs fan veure que la cosa no va amb ells. Però estan a punt de veure’s les mans embrutades d’aquesta fortor verda, viscosa i expansiva. Es diu Vox i farà un favor a l’independentisme deixant en evidència Rivera, que en el fons se sent molt més còmode asseient-seamb la ultradreta que els partits que defensen una Catalunya europeista i defensora de tots els drets humans.\n20 de setembre Cayetana Álvarez de To Cayetana Álvarez de Toledo Ciutadans Erc Forn PSOE PSOE PP Pedro Sánchez Royo Suprem Torra Trapero Vox alamany arrimadas autodeterminació escorcolls esquerra independentisme judici llaços madrid nuet policia


Serveis - Mel Immo\nEl nostre equip de jardiners a L’Escala posa al seu servei les seves competències i disposa d’un material adequat per a cada tipus de treball amb una gran experiència en el sector. Així gaudiran plenament de la seva propietat sense haver de preocupar-se durant tot l’any. Ens dediquem a tot tipus de treballs de jardineria i fem manteniments anuals, de temporada, puntuals etc …\nEls nostres piscinistes poden encarregar-se del manteniment de piscines a l’Escala ja que un bon manteniment és indispensable per a la qualitat de l’aigua de la seva piscina però també per a la seva salut. Una piscina en males condicions afavoreix l’aparició d’algues i bacteris que poden transmetre infeccions per a les persones. Som una empresa eficaç sent molt reactius i propers dels clients davant qualsevol problema greu que pogués tenir a la seva piscina.\nEns dediquem a la pintura a l’Escala amb productes de qualitat. Tenim una gran varietat de material i eines per adaptar-nos a les seves necessitats. És important pintar el seu habitatge per tenir-lo lluent i evitar el deteriorament.\nEls oferim un servei de neteja a l’Escala per a cases, apartaments, oficines, vidres, comunitats de veïns etc… Oferim servei de neteja de temporada, anual, periòdic o puntual segons les seves preferències i necessitats.\nEns dediquem al lloguer de maquinària de jardineria i altres: desbrossadora, bufador, maquina tallagespa, maquina tallabarders, motoserra, hidronetejadora, escales, radial, serra circular, bomba d’aigua, aspiradora elèctrica, formigonera, carretó i molt més.


DOL. DEIXAR MARXAR | Esther Laso\n< QUAN EL PROBLEMA NO ETS TU | PORNOGRAFIA, INTERNET I MENORS. CÒCTEL PERILLÓS >\nEl dol és un camí en el que hem d’aprendre, pas a pas, a reorganitzar la nostra vida sense la persona que hem perdut. Cadascú camina a diferent ritme perquè el camí no és igual per a tothom. La velocitat no importa. Però és fonamental avançar.\nEl repte més difícil és acostumar-nos a l’absència de l’ésser estimat. Per això després de la pèrdua sentim necessitat de tocar les seves coses, entrar a la seva habitació o olorar la seva roba. És com si poguéssim mantenir un trosset al nostre costat, com si evitéssim que marxi del tot.\nPerò el dol precisament implica deixar marxar. Eliminar qualsevol element que pugui fer-nos pensar que aquesta persona encara està entre nosaltres. Els armaris amb la seva roba han de ser buidats; la cadira del menjador ha de ser utilitzada per altres persones; la seva habitació ha de tenir un nou ús.\nLa “neteja” d’objectes personals durant el dol són moments especialment durs. És l’evidència de que, efectivament, aquesta persona ja no hi és. I, paradoxalment, aquesta constatació, “Ja no està”, és la que ens permet avançar després de la pèrdua.\nCada calaix ple de la seva roba, cada lloc de la casa reservat per a qui se’n va anar, cada habitació sense ús és una imatge que refresca el dolor cada dia i manté el record impedint que superem el dol. Quan mantenim aquests objectes més temps de l’adequat (o costums, com posar un plat a taula o preservar intocable un espai de la casa) alimentem la nostra aflicció i obliguem a que la nostra vida giri al voltant de qui ja no hi és. Just l’objectiu contrari a un dol sa.\nI arribarà un dia que, sense pretendre-ho, aconseguiràs divertir-te, oblidar-te durant un dia sencer que ja no hi és, o comprar-te un vestit molt bonic i començaràs a sentir lleugers moments de felicitat. I aquests petits passos, normals i desitjables en un procés de dol, es convertiran en culpa quan vegis l’armari, la seva cadira o l’escriptori amb totes les seves coses.\nPotser arribi un moment en què t’adonis que no està bé. Que aquesta roba ja sobra. Que convertir l’habitació en un despatx facilitaria les videoconferències de la petita de la casa. Potser arribi el dia en què sentis que aquesta presència pesa. Però sorgeixen dubtes. Estaria traint la seva memòria? Com afronto un nou comiat? El comiat definitiu. L’últim vincle amb la persona morta.\nÉs molt difícil triar el dia. Per què avui? Per què no deixar-ho per demà? I com ho faig? Abans que la psicologia existís l’ésser humà ja sabia que les ocasions transcendentals es beneficiaven del ritual. Cerimònies en què tanquem un escenari i donem la benvinguda a un altre.\nQuan s’ha passat l’ocasió de la “neteja”, el més adequat és realitzar-la en les següents setmanes a la pèrdua, hem de triar una data. La data pot ser un dia assenyalat, per exemple si tenim a prop l’aniversari de la mort (no seria aconsellable “tapar” una data bonica, com un aniversari) però també és perfectament vàlid triar un dia qualsevol que ens vingui bé. I preparar el comiat.\nDecideix qui vols que hi participi, si desitges dir unes paraules i, sobretot, planificar bé què fareu durant la jornada (que espais s’han de reorganitzar, quina serà l’activitat de comiat) perquè tots els aspectes que van quedar pendents puguin ser tancats.\nNo vol dir que a l’endemà la pena hagi desaparegut. Però ara, quan entris a casa, quan tornis d’un sopar on t’ho vas passar bé, quan t’asseguis a llegir relaxadament un llibre en el lloc que més et vingui de gust de la sala no hi haurà res que et recordi que falta algú. I el teu dol podrà avançar.\nPerquè una part important del dol és permetre que la persona marxi definitivament.\nI, com sempre dic, si les teves emocions són massa intenses, si no et veus capaç d’afrontar aquesta situació tot i que et trobes en ella, demana ajuda professional. Sabem com ajudar-te.\nEtiquetes definides per a aquest article: dol


alcaldes.eu | Els equipaments culturals de Lleida exhibeixen el seu patrimoni per la Festa Major\n09.05.16 - LLEIDA • Segrià\nEls equipaments culturals de Lleida exhibeixen el seu patrimoni per la Festa Major\nAquest dimecres hi haurà portes obertes o visites guiades al Castell Templer, l'Arborètum, el Museu de Lleida, la Seu Vella, el Castell del Rei i les muralles d'Anselm Clavé\nImatge de La Seu Vella de Lleida. Foto: Ajuntament de Lleida.\nEls equipaments culturals de la ciutat s'han sumat al programa de la Festa Major de Lleida i ofereixen propostes variades i gratuïtes per donar a conèixer el seu patrimoni\nAquest dimecres, amb motiu de la festivitat de Sant Anastasi, diversos espais, com el Castell Templer, l'Arborètum, el Museu de Lleida, la Seu Vella, el Castell del Rei i les muralles d'Anselm Clavé, han previst visites guiades o portes obertes.\nEl Castell Templer de Gardeny realitza portes obertes, de 10 a 13h, tot convidant el visitant a submergir-se en l'era templera i aprendre sobre aquest recinte, que va ser un dels centres neuràlgics i de poder del Temple de la Corona d'Aragó. Al Castell s'hi pot arribar amb el Bus Turístic. Per la seva banda, també de 10 a 13h, hi ha entrada lliure al Turó de la Seu Vella i el Castell del Rei perquè els ciutadans visitin el conjunt monumental. Al vespre, a partir de les 20h i de manera gratuïta, es farà la tradicional visita nocturna guiada al Turó, per recórrer el conjunt monumental, en ple procés per al seu reconeixement com a Patrimoni Mundial, abans del Castell de Focs, que clouran la Festa Major.\nTambé s'ha previst portes obertes i visites guiades, entre les 10.30 i les 13.30h, a les restes de les muralles de Lleida situades al carrer Anselm Clavé, 47 on s'explica l'evolució de les muralles de la ciutat des de l'origen fins la seva desaparició en un indret on es conserven restes de les muralles i torres d'època medieval andalusina i cristiana.\nEl Museu de Lleida, de 10 a 14h, fa portes obertes perquè es pugui visitar lliurement l'equipament museístic. L'Arborètum també s'ha afegit a aquest format i de 10 a 13h i 16 a 20h permetrà l'accés gratuït al jardí botànic.