Podem-EUPV Castelló reclama una política una política fiscal del segle XXI per a “reconciliar la idea de la ciutat amb la ciutadania”\nEl portaveu de Podem-EUPV Castelló, Fernando Navarro, ha realitzat aquestes declaracions durant el Ple Municipal que ha aprovat les ordenances fiscals de 2021 amb els vots a favor dels partits de l’Acord de Fadrell.\nPolítica 29 de octubre de 2020 Redacció\nEl portaveu de Podem-EUPV Castelló, Fernando Navarro, ha defensat en el Ple Municipal d'aquest dijous «una política fiscal del segle XXI que implique a l'Ajuntament en l'eixida de la crisi». «La modificació de les ordenances fiscals van en la línia de reconciliar la idea de la ciutat amb la ciutadania, amb més progressivitat i mirada verda», ha ressaltat.\nNavarro ha destacat que els impostos no augmentaran en la majoria dels castellonencs i pujaran al port de Castelló perquè va tindre 10 milions de beneficis en 2019 i en moments de crisis «han de posar més els que més tenen», així com en els habitatges buits de grans propietaris o fons voltor». Al mateix temps, ha ressaltat que baixaran a empreses que s'impliquen en la rehabilitació o en obres amb una reducció de l’ICIO o als horts que estiguen en actiu i que aposten per l'ecologia.\nEl regidor de Podem-EUPV ha realitzat aquestes declaracions durant el Ple Municipal que ha aprovat les ordenances fiscals de 2021 amb els vots a favor dels partits de l’Acord de Fadrell. Les noves propostes recullen una pujada d'un 50% de l'IBI en aquells habitatges que porten un any deshabitades i siguen propietat de grans propietaris; un augment d'impostos al 10% de grans magatzems; una alça del coeficient de l'IBI fins a l'1% en el port de Castelló; així com una reducció de l'impost d'obres (ICIO) i bonificacions del 50% de l'IBI rústic per a les parcel·les en actiu i de fins a un 70% perquè les que a més certifiquen en ecològic.«Se'ls puja als fons voltor com Azora, Tempore, Voyager o Global» amb habitatges a Castelló i «on no tenen a ningú empleat a la ciutat perquè quan contactem amb ells ens deriven a València o Madrid», ha afegit\nNavarro ha rebatut als partits de la dreta que «és mentida que una menor pressió fiscal comporte més competitivitat». «Països d'Europa recapten huit punts més que Espanya i són més competitius», ha afirmat el regidor, que els ha recordat que fins al Fons Monetari Internacional advoca per més recaptació i inversió pública per a fer front a la crisi sanitària i econòmica. Ha explicat que la proposta de rebaixes fiscals del PP hauria suposat un minvament d'ingressos de 5 milions.\nHa contestat també a les crítiques contra l’increment de l'IBI del port de Castelló i ha asseverat que suposarà una alça de 55.000 euros quan va tindre en 2019 uns beneficis de 10 milions d'euros. I puja «perquè li ho pot permetre» per a ajudar davant la crisi. Ha exposat que Castelló té un coeficient de l'IBI inferior als ports de Tarragona i Sagunt i que no pot fonamentar la seua competitivitat amb dúmping fiscal. A més, ha informat que el port d'Alacant va patir pèrdues tenint el tipus de l'IBI més baix mentre València va registrar beneficis amb l'IBI més alt.\nCastelló Fernando Navarro Podem-EUPV Podem-EUPV Castelló política fiscal


3.000 persones veient a Xavi Castillo a les festes de Batoi\nMés de 3.000 persones veient a Xavi Castillo a les festes de Batoi\nDes de nens fins a ancians, un públic molt heterogeni, va poder gaudir de les gairebé hora i mitja d'espectacle. Una nit original, humor picant, crítica política i una simpatia alcoiana carismàtica van fer de l'actuació de Xavi Castillo un rotund èxit.\nEnviat per Redacció en 30 d'agost de 2014.\nGuardat en Cap, Teatre\nTags: Alcoi, Xavi Castillo\nRiures, sorpreses i molt espectacle. L’actuació de l’alcoià Xavi Castillo a les festes de Batoi la nit del divendres 29 d’agost va ser tot un èxit. Des de nens fins a ancians, un públic molt heterogeni, va poder gaudir de les gairebé hora i mitja d’espectacle; això sí, a vegades emportant-se les mans al cap (encara que amb un somriure difícil, si no impossible, de dissimular) per les pujades de to de l’actor (sense anar més lluny, va escenificar literalment amb el cul a l’aire).\nEntre aplaudiments i expectació, va irrompre amb el vestit del capità moro (Una de les tantes picades d’ullet a la cultura alcoiana) per començar a fer de les seues.\nAmb el seu hilarant to i les seues desvergonyides formes, ho va deixar ben clar des del començament: “si hi ha algú del PP (i segur que ha d’haver-hi perquè si no, no em surten els comptes), no ha d’anar-se, la qual cosa ha de fer és apretar el cul”. I el mateix per als “xoxialistas”. I és que a l’hora de criticar les males pràctiques polítiques, una de les seues constants en la seua actuació, Xavi no es mossega la llengua: Montoro, Sáez de Santamaria, Gallardón, Rubalcaba i altres polítics van ser objecte de burla (simpàtica).\nBatoi va respondre./\nMés tard, just abans de disfressar-se de “Rouco Sifredi Valera”, amb una sotana eclesiàstica que de tant en tant es pujava per mostrar la seua tanga, va aconsellar també als “beats” que “apretassen el cul”.\nPer finalitzar, l’humorista es va posar el seu vestit d’antidisturbis per ridiculitzar les pràctiques repressives a les quals l’actual govern acostuma a la societat.\nEn resum: espectacle original, humor picant, crítica política i una simpatia alcoiana carismàtica van fer de l’actuació de Xavi Castillo un rotund èxit.\nAlcoi prepara una nova trobada del País Valencià d’investigació contra el càncer\nAl Tío Miguel


formació | Mataró Ràdio\nComencen a seleccionar els beneficiaris al pla d'ocupació de la Generalitat\nformació, ocupació, Servei d'Ocupació de la Generalitat, treball, Economia\nTret de sortida al procés de preselecció de 63 persones per treballar durant 6 mesos a l’ajuntament en el marc del programa Formació i Treball per 850 euros al mes. Una iniciativa que promou i finança el Servei d’Ocupació de Catalunya de la Generalitat que permetrà contractar, des de finals d’...\neducació, formació, professional, Societat\nArriba la sisena edició de la Setmana d’Informació i l’Orientació Professional a Mataró. Una setmana que serà útil per tots aquells que vulguin preparar o millorar una carrera professional o iniciar-se com a treballador en el mon laboral. Ahir, al Viu de Vida d’aquesta casa ho va explicar, més...\nescola, formació, oficis, Política, tecnoficis, tecnologia, Economia\nFormar professionals en el camp de les noves tecnologies de la informació, la comunicació i els audiovisuals. Aquest és l’objectiu de l’escola 'TecnOficis' que avui ha celebrat la cerimònia de cloenda. Una quarantena de joves d’entre 16 i 25 anys han participat durant el present curs d’aquesta...


Tombem la LOMCE – AMPA Escola Ciutat Jardí\nTombem la LOMCE\nPublicat per Administrador Web el 05/04/2016 05/04/2016\nCom sabeu, a l’Assemblea General del passat mes de març celebrada a Ripollet vam definir com a prioritat de la FAPAC lluitar per aconseguir tombar la LOMCE. Una de les accions concretes és que totes les AMPA de Catalunya ens sumem a la campanya de desobediència i insubmissió a les proves de tercer de Primària (del 18 al 29 d’abril) i sisè (4 i 5 de maig).\nCom ja sabeu, des de l’any passat estem promovent i defensant que les famílies puguem exercir el nostre dret a l’objecció de consciència contra les proves d’avaluació de primària. Són les primeres explícitament imposades per la Llei Wert i el cavall de troia en el procés de privatització de l’escola pública.\nLes proves externes introduïdes per la LOMCE no són una peça més de l’engranatge de la LOMCE, sinó l’instrument fonamental per mercantilitzar l’educació a través de la classificació dels centres educatius i per controlar l’ensenyament a través de l’estandardització i el blindatge del currículum. Sense les proves externes, la LOMCE es queda sense infraestructura de control.\nQueda poc temps per organitzar-nos i actuar-hi!\nLa Xarxa d’Escoles Insubmises, amb el suport de la FAPAC, hem elaborat un ARGUMENTARI i unes INSTRUCCIONS per dur a terme la desobediència. És important que les famílies disposem de tota la informació abans de prendre qualsevol decisió. Per això, us convidem a entrar al web noalalomce.net on trobareu recursos i orientacions sobre com podem mostrar objecció a les proves.\nEstem convençuts que aquest ha de ser l’any en què aturem la Llei Wert; no fer-ho implicaria un canvi estructural irreversible en el sistema educatiu i un canvi en la nostra manera d’entendre l’educació i la societat.\nUs convidem a participar en la campanya de rebuig a la LOMCE\nExercim el nostre dret d’objecció de consciència a les proves tercer i sisè.\nSumeu-vos a la desobediència!


Principal » ciència » definició d'imantació\nLa imantació, també anomenada com magnetització o imanació , és un procés a partir del qual els moments dipolars magnètics d'un material s'alineen o tendeixen a fer-ho, posat en paraules més senzilles, la imantació és el procediment que es duu a terme per procurar propietats magnètiques a una barra de ferro o d'acer , és la comunicació de les propietats d'un imant a un determinat cos que les rep.\nProcediment que aporta propietats magnètiques a un metall\nLa imantació ens permet passar la qualitat magnètica d'un cos a un altre cos ia partir d'haver efectuat satisfactòriament el procediment, aquest cos, al qual se li van atribuir les propietats magnètiques, començarà a atraure magnèticament altres objectes com si fos un imant.\nQuè és un imant? Característiques\nL´imant consisteix d´un mineral compost de la combinació d´oxigen amb un radical simple o compost en el primer grau d´oxidació i d´un sesquiòxid de ferro que tenyeix la propietat d´atreure metalls com el ferro, el níquel, el cobalt, entre d´altres, ja que al seu voltant produeix un camp magnètic.\nEn tant, l'imant posseeix el que s'anomenen dos pols magnètics que s'hi oposen, el nord i el sud, anomenats així popularment i com a conseqüència de la seva orientació cap als extrems del planeta terra.\nL'apropament dels pols nord de dos imane genera una repulsió automàtica, sent que l'atracció es genera entre els pols oposats.\nEls imants solen tenir una forma de barra, estant els pols als extrems, o poden tenir la clàssica forma de ferradura.\nLa major part dels materials amb què interactuem disposen en més o menys grau d'una possibilitat d'atracció magnètica, ara bé, sens dubte, els metalls disposen d'una quota més gran i efectiva en aquesta sentida que per exemple el que té un material plàstic .\nEls materials ja esmentats com el ferro, el níquel, el cobalt tenen propietats magnètiques clares que es poden apreciar en acció de manera ràpida i senzilla.\nLa magnetització es podrà observar quan s'apropa qualsevol metall dels anomenats a un imant; la part metàl·lica del cos immediatament s'adhereix a ell i quedarà com enganxat, sent molt difícil desprendre'l, havent de llavors usar la força per poder desprendre'l del mateix.\nAquest fenomen del magnetisme es produeix perquè els cossos es troben conformats per tres partícules com els protons, els electrons i els neutrons. Els electrons són naturalment imants i és així que en els cossos aquests elements estan dispersats en tota la seva extensió i poden exercir la seva acció i efecte de manera natural.\nEntre els mètodes d'imantació més emprats es destaquen els següents: fregament o contacte directe (es procedeix a fregar un dels extrems del material, ja sigui d'acer o de ferro, amb un dels pols de l'imant, mentre que es frega l'altre extrem amb l'altre pol), inducció (a les rodalies d'un imant força potent es disposen barres d'acer o ferro molt petites) i ocupació de corrent elèctric (s'enrotlla un cable sobre un tros de ferro, el que popularment s'anomena bobina, la qual cosa originarà un electroimant; l'acció d'atracció només es produeix mentre es trasllada el corrent elèctric).\nCal destacar que en alguns materials, especialment als ferro magnètics, la imantació podrà tenir valors altíssims i existir encara davant l'absència d'un camp extern. Una altra manera d'imantar un cos és fer-lo girar.


Universitats en Mudug - Directori - Llistat - Guia - universitats - Somàlia - Universitiesintheworld\nPàgina d'inici › Per país › Somàlia › Universitats en mudug\nUniversitats en mudug Somàlia\nSi la majoria dels centres universitaris utilitza per omplir les seves classes sense cap esforç, avui dia el panorama és absolutament diferent, donada la immensa oferta de centres i la facilitat de la mobilitat d'un lloc a un altre que els alumnes tinguin. Per tant, si vols estar a l'altura de la competició, s'inscrigui la seva universitat si no apareix en els nostres registres i els estudiants que van a Mudug per completar els seus estudis universitaris serà capaç d'accedir a la pàgina web del seu centre de Universitiesintheworld.\nMudug, amb 733964 habitants, és el lloc triat per diversos estudiants, tant locals com d'arreu del món, per iniciar la seva vida universitària. Havent treballat fora que aquest és el lloc on es vol estudiar, ara li toca a vostè per triar en la qual Universitats en Mudug que es va a iniciar la seva vida acadèmica. Navegar pel mapa que es troba en aquesta mateixa pàgina a continuació i podràs veure totes les dades de contacte de cada universitat de la zona. També pot accedir a un enllaç que el portarà a la pàgina web de cada un.\nHi ha un punt vital per analitzar abans d'escollir una institució d'educació superior per iniciar els seus estudis: el centre està unit a l'Espai Europeu d'Educació Superior o no? Moltes universitats estan lluitant en aquest procés, que pot representar una barrera per a vostè en termes de mobilitat i l'entrada en el mercat de treball a l'interior oa l'exterior Mudug una vegada que acabi els seus estudis universitaris. Consulteu els diferents Universitats en Mudug que s'han considerat per a desenvolupar la seva carrera i preguntar sobre aquest tema.\nSi desitja deixar una opinió sobre la seva universitat, anar a la pàgina del seu registre aquí a Universitiesintheworld i escriure el seu comentari. El seu correu electrònic no serà publicada i el seu comentari serà permetre que altres persones tenen més informació sobre el centre on planegen estudiar la seva carrera. La seva contribució a través del seu comentari és d'un valor inestimable per guiar aquells que necessiten per elegir a partir d'altres Universitats en Mudug.\nUniversitats en Mudug per categoria\nLes universitats privades en Mudug (Somàlia), que ofereixen un tracte personalitzat als seus estudiants i la cura per oferir-los el millor. Tingueu en compte que en el cas de no obtenir una beca per als seus estudis, tots els costos de matrícula i material serà anar a vostè. Estar al corrent de les condicions de cada centre i el requisits que ha de complir per obtenir l'ajuda financera\nEstudiar en una universitat pública en Mudug (Somàlia) pot representar grans avantatges. En primer lloc, a causa del factor econòmic, que pot ser un estalvi bestial quan es comparen amb els estudis en institucions privades. Els seus estudis seran subvencionats per l'Estat i també si vostè aconsegueix l'accés a beques, potser no necessiti gastar ni un cèntim de la seva butxaca\nSi vostè està preocupat sobre els estudis en un centre universitari de qualitat i prestigi, on la prioritat és la qualitat de l'ensenyament i on posar tots els esforços per aconseguir excel·lents resultats dels seus estudiants durant el seu període acadèmic, entrar i conèixer a les millors universitats de Mudug (Somàlia)\nTrobi aquí una llista de les universitats barats i assequibles en Mudug (Somàlia). I una vegada que el trobes, inscriure en ella, i començar la seva vida universitària, no us oblideu de mirar de ser un bon estudiant al llarg del curs, ja que si la butxaca o en la matèria dels seus pares per a vostè, recordeu que els subjectes poden multiplicar la suspensió cost de la seva carrera\nTenir lliure accés a una educació de qualitat ja no és només un somni, sinó una realitat que els estudiants de tot el món ja han signat per. Troba les universitats lliures en Mudug (Somàlia), un lloc que compta amb un sistema educatiu de prestigi, i passar a viure en un lloc que també té una gran qualitat de vida\nQuè vol dir que una universitat està acreditat? Això vol dir que els cursos que s'ofereixen són oficials. Per saber amb seguretat si està acreditat una universitat, cal recórrer a una base de dades dels diferents òrgans que tenen aquestes dades públicament a la seva pàgina web. De la mateixa manera que no cal que es posa a mirar perquè Universitiesintheworld posa a la seva disposició una llista de totes les universitats acreditades de Mudug (Somàlia)\nUniversitats en Mudug per ciutat important\nLa ciutat de Gaalkacyo és una de les destinacions més populars en estudi Somàlia, gràcies sobretot a la seva gran oferta acadèmica i l'alt nivell de vida de la ciutat.\nEstàs pensant en canviar d'aires i viure una nova experiència? La ciutat de Hobyo ofereix tot el que està buscant, i quina millor manera de passar una llarga temporada estudiant a moltes de les universitats de Hobyo o entorn.\nXarardheere és una ciutat que té una molt bona qualitat de vida. Bars, restaurants, teatres, parcs, botigues, etc. L'estil de vida atrau gent de tot el món i si hi afegim també l'alt nivell acadèmic, és normal que ser una de les destinacions que més demandades per estudiar a la universitat.\nUniversitats en Mudug per província\nLlistat de universitats pròxims a Mudug\nEast Africa University Bosaso- (Situat a 488.98 km)\nbosaaso, somalia somalia Boosaaso ,Bari ,Bari ,Somàlia .\nAmoud University- (Situat a 618.27 km)\nBenadir University- (Situat a 617.63 km)\nUniversity of Hargeisa- (Situat a 518.27 km)\nBosaso College- (Situat a 492.56 km)\nbosaso, somalia somalia Boosaaso ,Bari ,Bari ,Somàlia .\nNugaal University- (Situat a 178.86 km)\nGollis University- (Situat a 520.03 km)\nPuntland State University- (Situat a 164.62 km)\nUniversity of Burao- (Situat a 391.78 km)\nMogadishu University- (Situat a 617.63 km)


IB3 | Mínima incidència de la vaga general per la dona a Menorca\nPortada > societat > Mínima incidència de la vaga general per la dona a Menorca\nNomés l'han secundada uns pocs treballadors a l'àmbit educatiu i a Correus\nEl seguiment de la vaga general d’aquest dilluns a Menorca ha estat molt baix, gairebé nul. El sindicat convocant, CGT ,ha avançat que alguns treballadors del sector públic de l’educació no han anat a fer feina ni tampoc alguns de Correus. L’empresa on té més filiació CGT, el sindicat convocant, és FCC. Però la incidència d’aquesta concessionària de la neteja viària ha estat del 0 per cent.\nA l’Area de Salut de Menorca cap representant sindical té constància que ningú hagi secundat la vaga. També el servei públic de transport ha funcionat amb normalitat. L’opinió al carrer és majoritàriament contrària a fer vaga, sobretot, per la crisi econòmica derivada de la pandèmia.\nEl secretari general de CGT a Menorca, Luis Camarero, ha reconegut, en declaracions a l’agència Europa Press, que el seguiment de la vaga ha estat minoritari i ha tingut molt poca incidència. No obstant això, ha indicat que la intenció “és que el 8 de març qualli” i “tenint en compte que els sindicats majoritaris no havien convocat la vaga, algú havia d’assumir aquesta responsabilitat”.


Apartment Ljuben Karavelov Sofia Bulgària - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n48 Ljuben Karavelov Str, Sofia Centre, Sofia, Bulgària, 1142 - Veure al mapa\n"Nice place near shops and taxi, the flat is perfect for a fa..."\nMés informació sobre Apartment Ljuben Karavelov\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Apartment Ljuben Karavelov es troba a la zona de Sofia Centre de la ciutat de Sofia. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Esglèsia Sveti Sedmochislenitsi, Casa-Museu Peyo Yavorov, Monument 1300 anys.\nEl Apartment Ljuben Karavelov, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, balcó/terrassa, llits extrallargs (> 2 metres), telèfon a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment Ljuben Karavelov és una selecció idònia per a la vostra estada a Sofia.\nCal que informeu el Apartment Ljuben Karavelov de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.\nTots els tipus de viatgers (41) Parelles (10) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (6) Famílies amb infants grans (6) Grups (14)


El passat 9 de juny va tenir lloc la jornada de tancament del microprojecte «Xarxa de treball transfronterera per acollir i acompanyar dones migrades a l’Espai Català Transfronterer», liderat per l’àrea de Benestar del Consell Comarcal de l’Alt Empordà. Aquest projecte s’ha finançat per la convocatòria de subvencions Eurodistricte de la Casa de la Generalitat a Perpinyà i portat a terme conjuntament amb l’associació Secours Catholique de Perpinyà.\nEn la jornada de tancament, on van participar més de trenta agents de l’Alt Empordà i el Departament dels Pirineus Orientals, es va presentar el document de diagnòstic que recull les conclusions del projecte. Aquest diagnòstic s’ha elaborat a partir de les sessions que l’associació Amunt i Crits Dones Referents Comunitàries de l’Alt Empordà ha dinamitzat amb un grup de dones migrades de l’associació francesa Secours Catholique i les entitats Fundació Sergi, la Fundació Sant Vicenç de Paül-Ksameu i Creu Roja La Jonquera.\nA partir d’aquestes sessions, doncs, el diagnòstic ha recollit la situació i necessitats de les dones migrades a banda i banda de la frontera, així com un mapa de les institucions, entitats i associacions que treballen en l’acollida i acompanyament de les dones migrades.\nDurant el webinar de tancament, es va posar èmfasi en la necessitat d’ampliar l’oferta formativa de la llengua d’acollida, principal obstacle de les dones migrades per a la seva integració, i es va obrir la porta a la creació d’espais de treball transfronterers, per tractar problemàtiques socials que, en molts casos, presenten factors comuns a tot l’Espai Català Transfronterer.\nLes dones migrades pateixen formes múltiples de discriminació no només com a dones i migrants, sinó per nombroses característiques que hi estan interrelacionades, com l’edat, els ingressos, l’origen ètnic, la nacionalitat, la religió, l’estat civil, la situació familiar, la situació administrativa, l’orientació sexual, la identitat de gènere, la diversitat funcional, l’estat de salut, l’embaràs, el lloc de residència i la situació econòmica i social.\nTot i les diferències entre ambdues realitats a banda i banda de la frontera-, el diagnòstic qualitatiu posa de manifest com els factors de risc d’exclusió social de les dones migrades a l’Espai Català Transfronterer són compartits entre la majoria de les dones que es troben en situació més vulnerable. Les realitats quotidianes de les dones migrades en situació de risc d’exclusió social no són gaire diferents d’un costat i a l’altre de la frontera. Aquesta realitat compartida reforça la necessitat de mantenir un espai de treball basat en la cooperació transfronterera que permeti abordar conjuntament els reptes i les solucions.\nEl diagnòstic ha permès identificar les línies de treball que es poden reforçar per millorar l’acollida i l’acompanyament de les dones migrades a l’Espai Català Transfronterer. En tots els casos, partir d’una millor identificació dels factors de risc permet acompanyar la reflexió sobre quines són les realitats i situacions diverses viscudes per les dones migrades, quines necessitats hi estan associades i quines actuacions es poden portar a terme per a millorar les seves condicions de vida i garantir el seu accés als drets.\nMAQUETA12_CONSELL_COMARCAL.pdf [CATALÀ Diagnòstic sobre la situació de les dones migrades a l’Espai Català Transfronterer] 1282 kB\nMAQUETA4_FINAL_FRANCÈS_CONSELL_COMARCAL_Revisada.pdf [FRANCÈS Diagnòstic sobre la situació de les dones migrades a l’Espai Català Transfronterer] 1320 kB


Viajes a Indonèsia - Terres Llunyanes\nVIATJA PER L'ARXIPÈLAG DE LES 17.500 ILLES,\nDESTÍ: Viatges a Indonèsia\nEntre les aigües del Pacífic i l’Índic trobem un dels arxipèlags més exuberants del món, més de 17.500 illes on tot és possible. Un viatge a Indonèsia serà una experiència única on sempre voldreu tornar.\nViatjar a Indonèsia és com obrir una capsa de sorpreses on cada element destaca més que l’altre. Milers d’illes amaguen infinites possibilitats on realitzar viatges alternatius i nosaltres, des de TERRES Llunyanes, us volem ajudar a trobar el que més s’adapti a les vostres expectatives.\nSumatra, Java, Sulawesi, Lombok, Flores, Borneo i, la més inhòspita de totes, Irian Jaya són algunes de les illes per on transcorren les nostres rutes per Indonèsia. Viatges en grup amb guia TERRES o bé viatges a mida us endinsaran a una terra de gran bellesa natural i cultural.\nIndonèsia és terra de religions. Hinduisme, catolicisme, budisme i islam són les principals però, amagades en llocs inhòspits viuen, avui dia, grups ètnics que semblen extrets d’un conte. Una de les experiències més recomanables serà conèixer a la comunitat Toraja de l´illa de Sulawesi per assistir a un dels seus rituals funeraris. Bali us espera per transportar-vos a un univers ple de misticisme, on passejareu per temples hindús envoltats de camps d’arròs i carrerons farcits d’altars familiars on els fidels fan ofrenes.\nA Borneo navegareu en un klotok per arribar fins als orangutans del Parc Nacional de Tanjung Puting o bé, els més intrèpids, podran endinsar-se en l’espessa selva de Bukit Lawang a Sumatra a la recerca d’aquest primat endèmic. Però aquestes terres també són l’hàbitat del llangardaix més gran de món, el fascinant Drac de Komodo, el qual podreu observar realitzant un espectacular creuer entre les illes del Parc Nacional de Komodo.\nPerò Indonèsia també és un bon destí pels que busquen viatges de trekking. Una experiència única, pels més aventurers, serà realitzar un trekking per la Vall del Baliem per conèixer a l’ètnia dels Dani, els habitants de les terres altes de Papua. Els més experts no es poden deixar perdre una ascensió al volcà Rinjani a Lombok des d’on podran contemplar uns paisatges de pel·lícula. Opcions més assequibles seran les caminades entre terrasses d’arròs i Tongkonan, les cases amb forma de vaixell a Tana Toraja, Sulawesi.\nI tractant-se d’un arxipèlag no és d’estranyar que també sigui un paradís de platges. Practicar snorkel a Gili o el recentment conegut Raja Ampat faran les delícies dels amants del mar. Centenars de peixos de colors i tortugues estaran a l’abast de tots aquells que es vulguin submergir a les seves aigües cristal·lines.\nVibrants ciutats, mercats locals i una deliciosa gastronomia faran d’aquest lloc el destí ideal per viatjar amb nens o gaudir d’una espectacular lluna de mel… Us proposem deixar-vos seduir per un arxipèlag de sensacions, un país ple d’experiències esperant per deixar empremta a la vostra memòria viatgera. Un calidoscopi de vivències per a tots els gustos us espera en una terra que mai decep.\nFronteres: East Timor, Malaysia, Papua New Guinea\nHumida: (Desembre - Març); Seca (Juny - Setembre)\nVIATGES PER Indonèsia\nDes de 2.440 € + Taxes Aèries\nEls punts forts de 'Indonèsia' de Terres Llunyanes\nEls Toraja és un conglomerat de diferents grups ètnics que resideix a les muntanyes al sud de l’illa de Sulawesi. En realitat el seu nom fa referència al seu lloc d’origen, ja que els Bugi, el grup majoritari de l’illa Cèlebes, els cridaven to riaja (homes de les muntanyes) per referir-se a tota la gent que hi vivia. Actualment la població de Toraja no arriba al milió, i gairebé el 50% viu fora de la regió. Durant molt de temps els Toraja van romandre allunyats de qualsevol influència externa, i no seria fins a començaments del S.XX que van arribar els primers missioners. Tot i l’obligació del govern, imposada a mitjans del segle XX de pertànyer a una de les 6 religions oficials del país, els Toraja, de majoria cristiana i musulmana, segueixen practicant alguns ritus ancestrals, com els seus reconeguts enterraments, durant els quals, centenars de búfals i porcs són sacrificats en honor del difunt.\nL’orangutan és un primat natiu d’Indonèsia i Malàisia. El seu nom procedeix del malai Orang Hutan, que significa “home de la selva”. Aquest increïble animal es troba en perill d’extinció i, a dia d’avui, només es pot veure en uns pocs llocs, ja que el seu hàbitat es troba greument amenaçat per l’activitat humana i la desforestació.\nLa selva de Borneo és un d’aquests escassos llocs on és possible trobar-se amb aquest primat de llargs braços, cabell ataronjat i gran intel·ligència.\nEntre arrossars, boscos i volcans s’erigeix el major temple budista del món, el Borobudur. Una estructura, de forma piramidal, que consta de 6 terrasses quadrades i tres circulars decorades amb 2.672 panells de relleu i 504 talles de Buda. Aquest lloc de veneració i pelegrinatge budista va ser construït entre els anys 750 i 850 però es creu que va ser abandonat després del segle XIV coincidint amb el declivi dels regnes budistes en Java i la conversió a l’Islam. Va ser descobert per Thomas Stamfort Raffles, a principis del S. XIX i després de llargs períodes de restauració va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.\nAl cor de l’illa de Java, en el conegut Vall dels Reis es troba un monumental conjunt de 244 temples hinduistes, encara que es creu que va poder aconseguir els 1000 temples. Aquests temples dedicats a Shiva, Bramah i Visnú s’eleven al voltant d’un pati central i la seva construcció és un model de la cosmologia hindú, basada en tres nivells que representen els tres regnes, el més baix habitat pels éssers humans, animals i dimonis, el medi llar dels sants, ascetes i déus menors, i el regne més alt, el més sagrat habitat pels déus.\nA la part central del conjunt s’erigeix un dels temples més impactants del recinte, el dedicat a Loro Jonggran, construït a principis d’S.X per honrar al déu Shiva. El seu nom fa referència a la imponent estàtua de Durga, l’esposa de Shiva que es troba al temple, ia la qual els habitants de la zona van identificar amb la princesa Loro Jonggran, la qual va ser petrificada i convertida en estàtua per un príncep furiós.\nVolcans Bromo, kawa Ijen i Rinjani\nIndonèsia és un vast arxipèlag format aproximadament per unes disset mil illes, sumant així la segona costa més gran del món, uns tres-cents grups ètnics amb les seves llengües i cultura i un clima tropical durant tot l’any que permet una demostració de naturalesa única.Si tot això no fos suficient atractiu per al viatger, compta a més amb alguns dels volcans més visitats del planeta. Entre els més populars es troba el Brom, un volcà actiu part del massís de Tengger, a l’est de Java. En la mateixa illa vam descobrir també el Kawa Ijen, un estratovolcà gegant de sofre amb una peculiar lava de color blau.\nI a l’illa de Lombok ens trobem el Rinjani, que amb els seus 3.726 m. es converteix en el segon més alt d’Indonèsia. Al cim del volcà es troba una caldera de 6 km x 8,5, la qual s’omple parcialment pel llac Segara Anak. La seva visió a primera hora del matí amb les primeres llums del dia resulta espectacular.\nEl varà de Komodo és una espècie de saurópsido endèmic d’algunes illes d’Indonèsia. És el major llangardaix del món i són uns superpredadors. S’alimenten bàsicament de carronya, encara que també poden caçar i realitzar emboscades a les seves preses. Està considerada una espècie amenaçada, pel que al catalogar-se com animals vulnerables estan protegits per la llei indonèsia. El Parc Nacional de Komodo va ser fundat el 1980 per tal de contribuir a la seva conservació.\nSituat a l’illa de Bali, Ubud és un petit poble d’uns 30.000 habitants considerat centre artístic i cultural d’Indonèsia. El seu nom prové de la paraula “ubad” que significa medicina, i està relacionat amb les plantes medicinals que creixien a la zona. Aquest màgic enclavament es troba envoltat de camps, terrasses d’arròs, rius i boscos pel que adquireix una dimensió gairebé espiritual. Els seus carrers es troben plenes de color, i la més pura tradició balinesa es pot respirar a cada racó.\nSnorkel a l'arxipèlag de Komodo\nIndonèsia és sens dubte un dels millors llocs per bussejar o practicar snorkelling. El busseig a les costes d’aquest arxipèlag permet gaudir d’una excepcional estructura corall, no sense més es troba en el conegut Triangle de Corall. Un espectacle de 6 milions de metres quadrats comte es troben representats gairebé el 76% de totes les espècies de corall del món.\nEncara Komodo és més conegut pels seus dracs que no per la seva diversitat marina, aquesta bé mereix una visita aquàtica. La zona nord, d’aigües generalment més càlides, permet veure grans i colorits coralls, així com taurons d’escull. En canvi, la part sud del parc, on predomina el corrent fred la converteix en el lloc ideal per nedar al costat de mantes gegants.\nTrekking a Sulawesi\nSulawesi, també coneguda com l’Illa de les Célebes és una enorme illa de més de 170.000 km2. De fet és una de les 4 illes majors de l’arxipèlag de la Sonda. Té una forma molt peculiar amb 4 penínsules a manera de braços separats i una part central molt muntanyosa. La seva diversitat és brutal i viatjar a Sulawesi és fer-ho a platges paradisíaques, a volcans, selves verges amb animals endèmics com el búfal nan del bosc, el cérvol porcí o el tàrsio, així com nombroses espècies d’aus i ratpenats frugívores. Recórrer part de l’illa a peu és una oportunitat imprescindible per apropar-se als extraordinaris paisatges o descobrir petites aldees remotes amb ancestrals rituals com els Torja.\nIrian Jaya a Indonèsia i Papua Nova Guinea són dels països menys explorats tant geogràficament com culturalment del planeta. En ell encara queden moltes espècies d’animals i plantes per descobrir, i fins i tot pobles. De fet es tracta del lloc amb major nombre de pobles no contactats a part del Brasil.\nÉs la llar d’uns 312 grups ètnics diferents els quals es distribueixen entre les regions muntanyoses del centre de l’illa, llar dels pobles de les terres altes i que crien porcs i conreen moniatos; i els pobles de les terres baixes, els que viuen en zones pantanoses i que viuen de la caça i la recol·lecció.\nAllà trobarem ètnies com els Dani qui habiten a la vall de Baliem i coneguts per tapar les seves parts íntimes amb una carabassa allargada anomenada koteka; els Asmat, pobladors de les zones pantanoses i coneguts com a caçadors de caps; o els Korowai, una de les últimes tribus descobertes durant la dècada dels 70, i que construeixen les seves cases entre 25 i 50 m. del nivell del sòl en les copes dels arbres.\nMercats locals i poblats flotants\nEntre d’altres atractius de les illes que conformen l’Arxipèlag d’Indonèsia hi ha el de visitar alguns dels seus pobles o mercats flotants.\nEntre ells destaca el mercat de Banjarmasin, al sud de Kalimantan. Situat en una illa del delta, prop de la confluència dels rius Barito i Martapura es troba “la ciutat del riu” o com també és coneguda la “Venècia d’Indonèsia”. Cases construïdes sobre l’aigua i un formiguer de vida que utilitza els canals d’aigua per desplaçar-se, per fer intercanvis, vendre qualsevol producte, i fins i tot per nedar o de bany.


Joc L'assassinat de l'última infectat en línia. Juga gratis\nJoc L'assassinat de l'última infectat en línia\nJocs Zona lúdica infantil Zombi acció Aventures Monsters El rodatge dels nens 3d\nL'assassinat de l'última infectat\nEl teu heroi va trobar accidentalment que fa uns dies, el planeta està infectat amb monstres perillosos i va decidir comprovar la informació. Pistola en mà, tracta d'anar al lloc designat, però a la cruïlla, es troba amb un vagabund, qui li demana ajuda i, al mateix temps confirma la informació sobre els zombies. El bosc s'inunda monstres assedegats de sang simplement caminen cap endavant i mirar al seu voltant per assegurar-se que no ens trobem amb la infecció. Armes en mans del seu millor amic, però no us oblideu el moment de disparar.


Èxit de participants a la 5a Marxa Solidària d’Oncolliga de Blanes | Ràdio Palafolls\nHome Esports Èxit de participants a la 5a Marxa Solidària d’Oncolliga de Blanes\nMarc Ferri , maig 21, 2018\t / 401 0\nAquest diumenge s’ha celebrat l’Oncolliga’t en marxa, una cursa solidària que enguany ha arribat a la 5a edició amb més de 800 corredors, lluny dels 300 que van participar a la primera edició.\nLa majoria de participants opten per caminar el recorregut de vuit quilòmetres, que transcorren arran de mar, mentre que la minoria aprofita el traçat per fer-lo corrents.\nDe fet l’Oncolliga’t en marxa és una activitat solidària i festiva i és habitual veure grups d’amics i famílies senceres o persones que aprofiten per passejar amb el seu gos.\nPer participar calia fer un donatiu de 8 €, i tots els diners recollits es destinen per a la Fundació Oncolliga, una entitat sense ànim de lucre que va néixer fa 14 anys amb la intenció de donar un nou impuls a la tasca que la Lliga Catalana d’Ajuda al Malalt de Càncer venia fent des del 1996.\nA banda de l’augment de participants, el que també s’ha incrementat és el nombre de patrocinadors. Comerços que col·laboren en aquesta marxa i ajuden a incrementar el nombre de beneficis que la marxa.\nLa marxa d’ahir va començar a les 10 del matí al passeig de mar i l’entitat ja pensa en la propera activitat per recollir diners. En aquest cas serà en el marc de les Nits del Marimurtra, on Oncolliga serà l’encarregada del bar dels 4 concerts previstos en aquest paratge blanenc.\nTres detinguts per prostituir una menor a Blanes i Calella


La delegada del govern, Maria Salom, hotelers i veïns han impulsat la creació d'una nova plataforma per posar fi a la mala imatge de la zona costanera\n2 min. Palma 07/02/2018 16:05\n651x366 Front comú contra el turisme incívic de la Platja de Palma. / ARA BALEARS Front comú contra el turisme incívic de la Platja de Palma. / ARA BALEARS\nLa delegada del govern central a les Illes Balears, Maria Salom, ha rebut aquesrt dimecres els representants de l' Associació Hotelera de la Platja de Palma i les diferents associacions veïnals tant del nucli turístic de Ciutat com de s'Arenal de Llucmajor, units recentment en una mateixa plataforma ciutadana amb l'objectiu de tallar els problemes que sofreix la principal destinació turística de la badia de Palma.\nEn una trobada a la qual també han acudit els comandaments de la Policia Nacional, encapçalats pel cap superior a les Illes, Antonio Jarabo, la delegada del govern ha proposat una pròxima reunió tècnica en la qual participin els representants d'aquesta nova plataforma (hotelers i veïns), Policia Nacional i Guàrdia Civil, i a la qual també se sol·licitarà que acudeixi la Policia Local de Palma.\nL'objectiu és millorar la seguretat i la convivència entre turistes i residents d'acord amb les competències que estableix la llei per a cada cos policial. Per part de la Delegació del govern, la "col·laboració sempre ha estat i és màxima", ha manifestat Salom. La Policia Nacional ha agraït la creació de la nova plataforma de la Platja de Palma "per poder tenir un interlocutor únic i treballar de manera conjunta en la lluita contra la delinqüència".\nLlucmajor reformarà l'Arenal, malgrat dissoldre's el Consorci Platja de Palma\nCort no preveu concedir l'autogestió a la Platja de Palma


10 consells per preparar tots els senyors de Dapper - preparacióLlegir Més\nPrincipal preparació 10 consells per preparar tots els senyors de Dapper\n1. No aneu cap a la pell\n2. Comenceu el matí amb un remolí i un escopit\n3. Doble matrimonial, res més\n4. Només perquè heu superat un entrenament, no vol dir que no sigueu aspirant\n5. Els cabells ben estilats segellen l’oferta, garantida\n6. El que sap Nose Pèls sap millor\n7. El bàlsam labial no és només per a les dones (sincerament)\n8. Un cop de mà robust és la millor firma de l'home\n9. Pot ser que sigui hivern, però no deixeu els peus\n10. Hidratació, Hidratació, Hidratació. Sense excuses\n1 No aneu cap a la pell\n2 Comença el matí amb un remolí i escopir\n3 matrimonials, res més\n4 Només perquè heu superat un entrenament, no vol dir que no sigueu aspirant\n5 cabells ben estilats segellen l’oferta, garantida\n6 El que sap Nose Pèls sap millor\nEl bàlsam labial no és només per a les dones (sincerament)\n8 Un cop de mà robust és la millor firma de l'home\n9 Pot ser que sigui hivern, però no deixis els teus peus\n10 Hidratació, Hidratació, Hidratació No hi ha excuses\nEt costaria trobar una dona que no dediqués una mica de greix al colze a rentar-se la cara a la nit. El mateix hauria d’anar amb els companys. Segons la ciència, de mitjana els homes suen quatre vegades més que les dones al dia. La grana diària i la brutícia obstrueixen els porus i us deixen una tendència brillant i propensa.\nLa màxima armadura contra la brillantor no desitjada "> Netejador de carbó de porus profund de Biore deixarà la cara més fresca que mai. Les propietats del carbó vegetal de la màscara contraresten fins i tot la grassa i la molèstia més tossudes, deixant-se brutes i brutes per eliminar les impureses dels seus porus.\nSi encara no ho heu fet, introduïu una mica de rentat bucal a la vostra rutina diària d’aprenentatge, preferiblement després del cafè del matí. A Boca De Boca de Bou Aesop, cruixent, neta i sense alcohol, és el seu millor amic. Amb fulla de menta i anís, aquesta és sens dubte més fresca que la vostra mitjana.\nHi ha poques coses pitjors que intentar mantenir una conversa amb algú que ja no és feliç i va superar la colònia. La majoria de nosaltres som immuns al nostre olor després d’una hora més o menys, de manera que, mentre que penseu que està desgastat, un raig de les coses bones dels punys hauria de durar-vos tot el dia. Byredo Sunday Colonia és a parts iguals subtil, ja que és substancial. És perfecte l'aroma de signatura llenyosa que no t'esvairà, garantida.\nAixò pot semblar una idea inigualable, però mereix una menció honorífica. No és opcional un gran desodorant. Els homes tenen glàndules sudorípares molt actives, independentment del clima o de l’activitat. Així que, mentre subconscientment obtens la suor diària, armes-te amb un desodorant que no sigui qualsevol cosa. Nivea per a homes invisibles per a desodorant en blanc i negre Pure Roll On, està especialment formulat per no deixar cap rastre ni residu polsós a la roba.\nAquests dies, els homes reals s’assequen a cops. Encara que homes més intel·ligents posseeixen un pinzell de doble ús i una eina de corró calent. Si us han beneït amb el cap ple de cabell, proveu-ne el màxim profit mentre pugueu. Estils de mitja longitud i més gruixuts, els cabells de wavier tenen un aspecte excel·lent i una mica de textura. El John Frieda Hot Air Styler 1.0 de confiança permet que fins i tot l’estilista més innovador pugui crear un estil amb cos que us deixarà el post-saló preparat i bo per anar. Assegureu-vos d’acabar amb un aerosol protector tèrmic per a una bona mesura.\nEl nas pesky lluita una batalla sense fi "> Philips NT9110 Groom Nose & Ear Trimmer en sortireu fora de la porta\nSi podeu mirar més enllà de les balmes de sabor afruitat, agraireu que vingueu a l'hivern. Tot el que necessiteu és una balsa de llavis senzilla i sense ampolles per als llavis secs i secs. La nostra selecció "> Baxter of Hydro Salve de Califòrnia s'enriqueix de manera natural amb tota mena de vitamines i olors.\nA ningú li agrada un cop de mà clamós o sec. Mantingueu la mitja hidratada durant un canvi d’estació amb una crema de mans lleugera i natural com el Jack Healer de màquina de força forta Black Black. Feu servir poc, una mica d’aquest or fa un llarg recorregut.\nLa majoria dels homes són delinqüents a l’hora de mantenir els peus durant els mesos més freds. Les botes d’hivern, els entrenaments i el refredament general a l’aire poden provocar estralls als peus. Demostreu-los una mica d’amor amb una crema per als peus de tot el temps, com la crema de peus Cross-Terrain Dry Run de Kiehl.\nLa nostra pell està la més deshidratada després d’una dutxa calenta, així que assegureu-vos d’hidratar-vos els peus dels peus. Una gran crema hidratant per a tots els propòsits, com Anthony Logistics Glycerin Lotion Hand and Body no és cap molèstia i no té cap manera de garantir que la pell estigui ben cuidada.


Publicado por: 3x4.info en El Maestrat, Plàncton. El Bloc de Josep Igual 15 enero, 2019\t0 2,360 Visitas\nRetornat a la presumpta vigília a les vuit. Arreglats un papers. Tramesa aquesta col·laboració. Dormida amb fondària. Allunyar insomnis és un bon assumpte (algunes de les pitjors personalitats cruels del segle passat eren insomnes). Avui és la vespra de mai –o de sempre- han cantat més o menys diversos poetes. Shubert, llegit per Rostropovich, en els primers compassos del dimarts. Vaig escoltar Rostropovich al castell Templer peniscolà, ja entrat en decadència física, però donant encara moltes espurnes de la seua poètica.\nLlegint assaigs de Maurice Blanchot sobre el dietarisme –gran interès. Posat després a ordenar i refer notes. La sortida d’habitud a l’estanc, el sol gelat. En tornar a l’escriptori, sense esma de bregar amb textualitats pròpies. Conversa agradable amb un lector, dibuixant i acordionista, que es veu que es diverteix amb alguns artefactes breus que comparteixo pels canals del gran núvol. El panorama general, i algunes punyetetes personals, es veu que m’esmolen la ironia, que, ja se sap, és el recurs predilecte de la impotència. Un altre intercanvi de parers amb Manel Alonso. Feia temps que no parlàvem. Queixes sindicals i intercanvi d’avisos informatius sobre certes pràctiques corsàries al gremi.\nArròs amb llenties per dinar –la il·lusió de seguretat dels plats de cullera. El noticiari comarcal: els accidents de la picaresca dels exclosos, i els ressons dels feudalismes rebrotant de sota unes pedres adormides. En el món: les mateixes errades, amb més mitjans –i més perillosos- que a primeries del segle XX? Sesta més o menys despreocupada –tot i els fats obscurs dels noticiaris. Cafè de retornada i feinejant en diverses carpetes. Esperant el nou joc de proves de “Circ de puces”. Si tingués seny hauria de ser l’últim llibre publicat, i ja s’ho apanyaran els que ja s’ho apanyen, però com que no el dec tenir complet del tot el bagul de la sensatesa, vaig preparant altres possibles artefactes.\nEl recés de costum per estirar les cames i comprar-me berenar. La mica d’allargassada en la claror llòbrega del capvespre. Al supermercat, el que no s’ha despatxat en les festes nadalenques ara s’ofereix en rebaixa accentuada. Les caixeres –que també reposen productes i breguen al magatzem- estan contentes i es fan bromes de prèdiques vitalistes. Les lletjors arquitectòniques del barri –ruscs despersonalitzats, ciment grosser per a ànimes en pena. Ni el pla Cerdà ni la Il·lustració han tingut cap oportunitat en l’al·luvió de les successives especulacions de tantes viles nostres.\nNit d’habitud. Un panino–edició industrial, és clar- per sopar. Llegint i mirat l’espai de Xavier Graset. La torbonada de l’extrema dreta a Andalusia i els altaveus gratuïts que aconsegueixen; l’allau d’irregularitats en les judicatures per a la trampa preparada al gust per condemnar els líders sobiranistes; una entrevista a la jove contista Natàlia Cerezo: glopada frescal en les novetats literàries. Cita la fórmula Hemingway, la de l’iceberg, com a guia amb la què basteix els seus relats, i després els tertulians del programa ens fan un embolic amb la fórmula del caçador blanc, que els ha sonat a novetat: el seixanta per cent de la substància narrativa elidida.\nAcabàvem el torn, ens posàvem filosòfics i entonàvem la sang de bonhomiosos contemplatius amb prou whisky entremaliat –ser una mica sublims costava mig fetge. El darrer beuratge en la gasolinera oberta tota la nit. Al dia següent no recordàvem res de les llargues exposicions salpebrades de citacions més o menys fidels. Un o l’altre deia “algun dia ens hauríem de gravar”, però sortosament no ho vam fer mai.\nDes de la profilaxi\ndels espais neutres\ntampoc no saben\nla vespra del mai\no el penúltim ajornament.\nSi cau més aigua haurem de construir una arca. Els ocells silvestres estan frenètics buscant menjar, així que hem estat alimentant-los al porxo del darrere. Són de tot tipus, és com un santuari.\nSam Shepard. (Carta de 1993)\nDimecres, 9 de gener.\nComençar sempre de zero, acarar cada dia el món amb les mans buides. Maria Aurèlia Capmany.\nEm desperten els violins queixosos del mestral impetuós – a quarts de vuit. La desguitarrada orfebreria aèria que emprenya les gàrgoles, despentina els àngels, llima els angles rectes dels parapets humans, i barrina les coreografies del corc del mal de cap, que puja amb severitat secular com una marea obscura. Els ditots boteruts mestralers han desfullat els carmesins segells sedosos de la buguenvíl·lia…\nLes bachianes brasileres, d’Heitor Villalobos. M’agrada molt Villalobos. El vaig descobrir fa segles, gràcies a les pedagogies involuntàries d’un guitarrista de qui vaig aprendre algunes tècniques i, sobretot, a prendre’s la broma absurda de la vida amb molta calma: Paco Domingo. També vam muntar un espectacle de petit format amb poemes sobre peces guitarrístiques i unes quantes cançons pròpies, i vam rodar una mica per les catacumbals comarcals, amb alguna nit memorable, com la d’Alcalà de Xivert, organitzada per un seriós activista cultural i mig mecenes , Ximo Arnau, amb la sala plena i entusiasmada amb la proposta. Si n’hem fet de coses bellament inútils, sense a penes mitjans i sempre amb un nerviüt vent de cara.\nAixí, els VOX li trauran la pagueta als de la “Guardia Mora” i esborraran la contribució, sobretot en la rereguarda (llegir Paul Preston), de tants guerrers africans que ajudaren al “César visionario”? Quanta ingratitud!\nBuscant una altra cosa he trobat que una de les més potents plataformes digitals de venda anuncia que a partir de febrer ja es podran fer comandes de “Circ de puces”, que encara no hem acabat d’adobar del tot. Bona feina de l’editorial, dins les dinàmiques de la botigueta. Costa de creure, però trobar gent que sàpiga tocar bé totes les tecles del seu ofici, va molt car.\nSolcant en la carpeta de projectes. La sortida a l’estanc. Sol brunyit pel mestral, que, en girar una cantonada, de poc em tomba a terra amb una ràfega de força oceànica. El somriure, quasi Mona Lisa, de la dependenta bruna, que ja sap quina marca de verí ros gasto. L’avi mariner, que fumava del negre, a les cigarretes rosses els hi deia “tabac de senyoretes”. De senyoretes i de moltes altres vicissituds m’hagués agradat parlar amb ell, però amb el que ara més o menys sé (anacronisme flagrant, és clar). De les aventures que explicava a vegades al xiquet que se l’escoltava, se m’han quedat un fum de preguntes al sarró descosit. Enviudà molt jove, era simpàtic i tenia uns ulls blaus lluminosos. Un dels esperits més lliures de la família. Quines partícules del seu tarannà i genètica han arribat al que anem sent? No he acabat de desxifrar-les.\nDesprés de l’estanc, al supermercat a comprar un pot de fesols per ajuntar amb la col i els fesols del plat fondo dels camàlics, dels sirgadors, dels jornalers del fangar arrossaire –amb sangoneres goludes en els primers anys de la conquesta dels senillars per a les collites de la supervivència.\nTelefonada des de l’ajuntament de Benissa. Havia oblidat completament que havia de fer, per compliment de les bases, de jurat de l’edició d’enguany del premi “25 d’abril” de narrativa. Gran cordialitat del tècnic de cultura. Dues escriptores completaran la tripleta judicant. El cas és que la reunió, matinal, a Benissa, a primers de març, em suposarà un imprevist desplaçament llarg i em trastoca els plans de les monotonies productives. Em diu el xicot comunicant que s’han presentat una vintena d’obres, però la lectura d’originals no em suposa cap trastorn, puc organitzar-la bé. Benissa és un poble molt bonic, i els benissanetans que he conegut, ben espavilats i acollidors. Tornar-hi, dues vegades en un mes –a l’abril per l’acte de lliurament, on també presentarem “Circ de puces”- em fa goig. Ara només caldrà estudiar la combinació menys fatigant per arribar-hi a temps a la reunió del jurat. La via ferroviària és un trencaclosques de fortes ziga-zagues.\nSalinas és una ciutat a dos-cents kilòmetres de San Francisco. Allà hi viu Sylvia Dungan, que va patir un ensurt dels grossos, en descobrir que un home, Roberto Arroyo, després de travessar el seu jardí s’havia passat tres hores –hores de matinada- llepant el reixat del micròfon del seu porter automàtic, mentre a sa casa dormien els seus fills petits. La maniobra, sense la menor intenció delictiva, de la singular fília d’Arroyo, la senyora Dungan l’ha sabuda per l’enregistrament de les càmeres del seu sistema de seguretat. La notícia no és de cap mitjà humorístic (és difícil que se’ls acudesca una excentricitat d’aqueix pelatge), arriba per mitjans convencionals i més o menys seriosos. El personatge podria anar en la desfilada de més d’una narració del realisme màgic o del surrealisme més desbocat. El que convenim a dir-ne realitat pot presentar desconjuntants troballes amb una gran displicència.\nMigdia d’habitud. La claror reverberant –pel vent. L’arròs sirgador –molt bo. A les notícies, en Trump i altres ideòlegs de la banalitat del mal –que s’escampa com taca d’oli. Becaina de rendista (de fals rendista). Polida de textos en sessió tranquil·la. A fora, el mestral s’entaula amb braols de calfred. Sortida a pas de conill per comprar berenar i estirar la cama. A dins d’un cotxe aparcat, una dona s’arregla el gorro de llana mirant-se a l’espill del retrovisor interior, amb gest de conformitat amb el que veu. Gests d’intimitat que es regalen a l’observador passavolant; en el contraplànol, uns pardals escarotats, arraulits en uns fils enganxats a una paret a contravent.\nMés feina en tornar a l’escriptori. La nit es posa desficaciant. El mal de cap és garantit. Llegeixo els “Pensieri” de Leopardi en italià –quina meravella de prosa! Mirat també l’espai de Xavier Graset. Tancat acord de la dreta dura a Andalusia. Un jutjat diu que els Mossos no tenen res que ocultar pel que fa al referèndum de l’u d’octubre del 2017, però, òbviament, la informació absolutòria no computa en els mitjans del nucli dur del relat falsejat que fa costat a l’allau d’irregularitats judicials i vulneració de drets fonamentals en la causa general contra l’independentisme.\nNit calmada. A fora, el vent posa tessel·les de novel·la gòtica al tibat setí de la fosca. Llegint Leopardi, Spinoza o Blanchot –ja no es pot ser més modern!- en tast d’alta rebosteria. Mirat l’espai de Graset: el professors Gemma Rubí i Borja de Riquer presenten un recull d’assaigs, que han coordinat, de diversos especialistes de variades disciplines sobre “La corrupción política en la España contemporánea”. El mal de les corrupteles és general, però l’accent picaresc espanyol és aportació peculiar que fa entendre moltes coses de la naturalesa de l’estat. Entre diverses anècdotes, els professors han recordat com Franco, en acabar la guerra ja era multimilionari, i com la seua família es dedicava entusiastament a l’estraperlo, amb productes que diversos governs- com el aleshores també dictatorial del Brasil- regalaven per pal·liar les fatigues de la ciutadania en la postguerra, però que només arribaven al poble si podia permetre’s els preus del mercat negre.\nFundar biblioteques equivalia a construir graners públics, acumular reserves per a un hivern de l’esperit.\nSaber fugir a temps: una de les belles arts?\nDespert a quarts de vuit. S’ha assossegat el mestral –excel·lent notícia. Un concert per a oboè, d’Alessandro Marcello, al gramòfon transparent dels robots punxadiscs. El cafè i el cigarret, assegut al tamboret que el costum et destina, mirant els humors de les geologies dels rajols d’un blanc trencat. Tot és ara i res, deia el poeta Vinyoli, potser escalfant amb el palmell trèmul una copa de Mascaró, potser barrinant com traduir sense alta traïció les panteres de Rilke, potser tancant la taverna sòrdida de prop de casa.\nMirant després els poemes dibuixats que feia Keneth Patchen, que integrava diferents llenguatges en el poemes, els assaig i les faules que bastia: un dels obridor de vies en la San Francisco de la Beat Generation.Es concedí totes les llibertats expressives i va fer santament. El colors de les postals que feia, amb versos cal·ligrafiats i dibuixos atansats a les llibertats dels xiquets, són un carnestoltes joiós que mostra horitzons sense elàstics. Tres visques per Patchen abans d’obrir la carpeta dels projectes que ningú em demana. No fer-ho amb aqueix esperit llibertari que Patchen conreava és com complir amb un torn de fàbrica que no paga la pena.\nEls ansiosos esquers que ens paren tothora i que ens fan emmalaltir. Cal pasteuritzar-los amb rigor i vore que no són res més que pellerofa cretina.\nAvanço més o menys en adobar pàgines guardades, mentre espero el nou joc de proves de “Circ de puces” i el paquet d’originals del premi de Benissa –s’ha rebotit el trimestre més del que em convé, què hi farem. Per dinar, cigrons amb allioli, gratinats –memorables. El noticiari: el desquadradíssim ordre mundial: la demència governa en places clau. Sesta d’ambre bizantinista a l’esperit. Cafè de retornada. Engrescat en triar materials –sessió llarga i profitosament lenta.\nAls correus: entesa amb la bibliotecària de Tortosa per reservar una data, pel maig, per a la presentació del llibre nou. Ja lligada la de València, a la llibreria Fan Set, també en dies primaverals. No em dol fer la roda de presentacions i el que calga si la casa editora acompanya com cal l’esforç. A la biblioteca tortosina Gerard Vergés em presentà generosament “Faules mamíferes”, el 2007, un record inesborrable, revifat amb la troballa d’unes fotos de la pàgina bibliotecària, que no recordava. Han passat dotze anys , bufa, i no se sap com. Em penso que el nou també li hagués fet el pes. També escrivim per als morts, deia ara no sé qui, i potser una mica sí, pensant potser en no decebre’ls massa.\nHa mort el pare del propietari del bar del barri. A la porta tancada de l’establiment hi ha enganxat un cartellet polit tot comunicant la circumstància i informant de l’hora i el lloc del funeral –la parròquia del barri. Els pares del propietari, vinguts amb la immigració dels anys seixanta. El cartellet, amb una natural, esplèndida, lleialtat a la llengua del país. Detalls que valen un al·leluia esperançat.\nMos de pa i tomaca amb salami per fer un mos. Mirat el partit del Llevant i el Barça a València. El Llevant fa la feina. El Barça, amb prou suplents i xicots del filial, desmanegat, tou, horrorós. Té la sort de sortir mig viu amb un resultat en contra curt, ajustat, per pura xamba. Amb una mica més d’encert, els del Llevant li haguessen pogut fer un descosit gros. Més d’un dels actius del fons d’armari de Valverde no donen el to de cap manera.\nLlegint fins al son: Leopardi –modernitats eternes!\nEn l’espillet del safareig desaparegut,\na l’entrada dels corrals desapareguts\nde la casa enderrocada,\ndues melangies de galta colrada es fan la trena\nper acudir al fumós ball dels anacronismes.\nAlçat a tres quarts de nou. Bona dormida calefactada –qui té una manta morellana té un tresor. El Wolf Conservation Center, de Nova York, comparteix imatges d’exemplars, blancs uns, amb esquitxos grisos d’altres, saludant la primera llum amb coral d’udolades llargues: un bon despertador, d’agudes, mistèriques reculades atàviques. No es pot tenir millor internada en la claror gèlida d’un divendres que recordar-nos que tenim més de mil anys, a poc que ens encantem. Per a la seguida del programa de la llopada cantaire, el robot punxadiscs proposa –encert subtil- la segona simfonia de Rachmaninov. Els consols de la bellesa per desdejunar, possibles anticossos.\nLes maniobres domèstiques de segon impuls. La cafetera italiana, l’arpegi parsimoniós de caragolar el primer cigarret –artesanies del suïcidi lent. Les alarmes periodístiques per les onades de fred, vaja, el que sempre hem conegut com a hivern. L’alarma potser caldria posar-la si en les minves de gener tinguéssem bonhomiors tropicals. S’ha tornat tan sospitós l’oratge, que fins quan compleix perfectament la gramàtica dels cicles clàssics desperta la suspicàcia.\nBromes variades amb els connectats més propers. Els tonificants auxilis de la ironia davant tanta monstruositat explicitada –i latent. Amb el llegonet i l’aixadeta en l’hort de textos guardats –podar, empeltar, crema de rostolls. Encapsulada monoplaça, on no neva ni plou emergència d’actualitat. A la faena escriptaire puc fumar, badar, estar en pijama, i errar-me sense riscs greus. Què més es pot demanar?\nCigrons, sobrats d’ahir, per dinar. La secció de successos del noticiari fa feredat: nous ingredients en les pertorbacions de sempre, tenebroses ferotgies de ràbia desbocada. Psicopaties de pel·lícula adaptades a les domesticitats més sòrdides. Sesta creativa, els somnis a vegades ajuden a plantejar relats o versos. Més adobada de proses en les vespertines. La tarda quieta, l’hivern recitant les rondalles dels seus ancestres. Saber fer un bon foc, assignatura que convindria no perdre en les pedagogies de l’anar tirant.\nPer companyia, mentre feinejo, sona un concert en directe de Bob Dylan, que comparteix la seua pàgina oficial. Fart de que el pirategen, posa al lliure abast enregistraments de concerts per malmetre el contraban. Com sabem de sobres els seus seguidors, costa desxifrar quina cançó està interpretant. Cal recordar que opina que “una cançó és com la fas aquella nit”. Clàssics com “It Ain’t Me, Babe”, “Highway 61 Revisited” o “Like A Rolling Stone”, així com altres de més recents, apareixen, en el concert del 10 de novembre fet al teatre de Roanoke, dins la roda nord-americana de la seu “Never ending tour”, desconstruïts a caprici, com té per costum. En un concert de Dylan no saps què et trobaràs, dins l’espectre que va del sublim o l’arrossegada grotesca, segons les ganes que tinga. A vegades, els genis són així, i així cal empomar-los.\nCoca de tomaca i pimentons, amb una anxova afegida per pròpia iniciativa–passable vianda envasada- per fer un queixalada a la nit. Llegint l’assaig de Macaulay sobre Voltaire –altíssima qualitat. Mirada una pel·lícula, amb Johnny Deep, sobre el món del periodisme a Puerto Rico a primeries del segle XX (“Els diaris de Jim”), que prometia cert entreteniment de qualitat, però va caient en un aiguapoll pastós i superficial –pèrdua de temps. Almenys, el protagonista –Deep, en una interpretació molt plana- fa una citació wildeana, palplantat en una platja de bellesa feréstega que pot acabar desfeta per l’especulació: “saben el preu de tot, però no el valor de res”.\nAmb armadura dogmàtica –els dogmes que donen rèdits són imbatibles- els arguments els llisquen.\nSóc valencià, rural i culte: on veus la contradicció?\n(El tercer whisky)\nVinga a lloar-li els assaigs (que si Benjamin, que si els estructuralistes, i demanen…), i els articles lúcids, i els poemes realistes amb salpebrada simbolista, i el seu ferm compromís lilós i roig…\nJa servit el tercer whisky amb gel –la perillosa simetria de l’ambre amb brasa- em deixà amb un pam de nas: “ a mi el que m’agradaria saber és si creus que estic bona o no”.\nAixecat a les nou. Ambient gèlid a fora –l’acaronada d’agulla gebrada de les minves de gener. Com qui no vol la cosa, carregat de feines que em faran forçar la màquina aquest trimestre i potser més enllà. Provo d’organitzar-me sense neguits excessius, però no sé si me’n sortiré –em preocupo, pateixo massa, de vegades. A sobre, algunes coses que no depenen de mi van amb un cert retard que em complicarà més l’almanac feiner. En fi, després d’una cosa, una altra, però em temo que en algun tram caldrà resoldre’n dues alhora, per variar. Espero que el cos i el cap aguanten. Les meues vacances se les van menjant les circumstàncies –que deuen tenir apetit de cabra. Tot això barrino mentre puja la cafetera italiana.\nVivaldi al gramòfon del fer dissabte. El gentils passets de sala tèbia endins els daurats de la recreació de dies remots d’alguna treva civilitzada, ja molt esfullats per la mola de les generacions.\nEmbolic amb el llegat de Blasco Ibáñez a València. El desinterès i la mala fe amb l’autor de “La araña negra” ve de molt lluny. Encara resulta una figura incòmoda per a molta rancior local. Ben mirat, potser no és mala estela per a un escriptor seguir incomodant tants anys després d’ingressar en el son de l’eternitat. València no ha alimentat mai els seus escriptors i intel·lectuals. Un estigma que supura frescal, que explica lacerantment tants dèficits, que hi ha qui fins exhibeix com a genuïnes autenticitats. La justícia poètica no ha estat mai convidada en determinades estances cerebrals. No és difícil imaginar-se la d’iniciatives i reclams que tindria una figura com la de Blasco en altres ciutats. De fet, hem seguit suggeridores rutes d’autors, més o menys programades institucionalment, en urbs molt més menudes que València, i amb personalitats literàries no tan espectacularment polièdriques com la de Blasco.\nEls detalls menors, les reiteracions, en el dietari diuen tant –o més- que les entrades més elaborades. A més, en la bastida compositiva fan de respiradors, de replans còmodes per al lector, a més de que ens donen escalf de familiaritat amb l’univers de l’autor, amb les seues manies i obsessions retornants. Tot i l’intent de Baudelaire no es pot ser sublim o greu tothora; en la pàgina en prosa calen ponts, passatges, galeries de passos perduts, que contrapunten les encaparrades més exigents.\nL’atzar fixa uns terminis i deixem de donar voltes a la sínia i comencem a resoldre amb inesperada eficàcia. Punts, punts i comes, guionets, cometes que cal passar a cursiva, arrenglerar els marges, repensar els adjectius, que els substantius no queden massa estopencs o rudimentaris, repassar les consonants acumulades de noms nòrdics, sospesar l’ordre de lectura, i altres romanceres disposicions es berenen la sessió matinal.\nLa sortida a l’estanc i al supermercat. L’estanquera porta un guant de vellut color fúcsia a la mà esquerra. La timidesa, que és respecte, s’absté de preguntar-li si li ha passat res. Un tall, una cremada, una luxació? No sembla massa greu. Un guant colrat desperta tot de recreacions mig èpiques per culpa de les ambientacions cinèfiles. Vaig pel sol en la drecera cap al supermercat. Sol baix, del sud, que subjecta una mica l’ullal gèlid de l’aire.\nSi el renyaves per una malifeta o altra de feia a penes una estona , era en va, ja no se’n recordava i tornava a fregar-te el caparró a les cames, sabent-se protegit, extasiant-se amb la nova ració de carícies. Viure en present, sense càrregues memorioses ni vertígens del futur, és part de la recepta de la felicitat dels animalons. Potser s’ha reencarnat en un dels llops de la reserva protectora de Nova York, que ens passa imatges als embadalits abonats a la seua pàgina.\nM’arriben les convocatòries de premis dels que els gremials avisats sabem que estan donats de molt abans que es facen imprimir les bases. Per uns segons es presenta, tota pinxa, la temptació de tirar-hi, només per fer nosa, per emprenyar, per fer-los saber als del “tinglado” que ets viu, que no t’han liquidat encara, però després fas els números de les còpies i enquadernacions que acabaran cremades –molt probablement sense haver estat llegides o ni tan sols desempaquetades- i se t’acuden tres o quatre coses agradoses amb les què emprar els cèntims, que tant ens costen de guanyar, i et calmes: la pinxa temptació inconscient torna al quarto dels mals endreços i tal dia farà un any –o sis.\nMacarrons amb picolat i formatge ratllat per dinar. Pedro Sánchez ha dit, en míting a Barcelona, que l’independentisme no té majoria social a Catalunya. Si s’ho cregués, convocaria el referèndum pactat i vinculant, que guanyaria, com Cameron el guanyà a Escòcia. Per ara, el darrer recompte de vots que permet saber l’estat de la qüestió, ens diu que menteix al gust.\nSesta reconfortant , amb manta. Un cafetó sense pressa en tornar a les vigílies. Més sessió repassant proses. Eclèctic carrusel de músiques del disc-joquei robòtic: de l’Àfrica a l’Àsia, i l’Europa dels pobles –alguns tan oprimits, ai las. Quan els ulls i la neurona es cansen de les mosques immòbils de la pantalla bereno i divago sense rumb. Del zero a l’infinit en les àgores enxarxades. Conversa divertida –i tocant mare- sobre narratives i poesies amb l’Àngel Carbonell.\nQuan apago la màquina, que és la tècnica més important que cal tenir fermada en els rotllos cibernètics, m’aclofo a la butaca i llegeixo amb el llibre a la mà. Deia Umberto Eco que el llibre és un invent tan bo que no ha pogut ser millorat, com ara el martell, el ganivet o les tisores. Els llibres ens acaren a l’ ambigüitat de la vida, reblava el saberut piemontès (hi ha il·lustres emprenyadors que no s’haurien de morir mai).\nMos de pernil i pa amb tomaca per sopar. Llegint una estona – Leopardi- i remirada “Misteriós assassinat a Manhattan”, de Woody Allen. Ric de gust altra vegada i hi trobo més detalls: diria que hi ha un seua veta humorística que li prové directament de Grouxo. Imaginar-se una pel·lícula amb guionatge a quatre mans –i interpretació- de Grouxo amb Woody fa volar alts coloms engrescants.\nL’espurna de la cigarreta,\nen complicitat amb la tímida brisa\ncarregada de criatures probables,\nha segellat una diminuta,\nquina cantelluda broma\nAntroposartrisme: l’infern són els altres.\nPer reunir o connectar coses aparentment llunyanes, tenim els inesgotables serveis de la paradoxa.\nespero que us mantingueu en la tranquil·litat i bons aliments que sabeu conrear amb tanta delicada saviesa. Les bledes del vostre hortet sospito que són un dels elements que fan de contrafort davant aquest maldestre assaig d’apocalipsi banal que ens van plantant. I reforçades amb la vostra beixamel deuen eixugar d’una revolada totes les asprors nihilistes.\nCertament, la nau dels bojos de sempre ara va fortament armada de metralles tòxiques. Però, qui dia passa, any empeny –quin remei ens toca. Sempre, per això, ens quedarà picar a la porta del castell del nostre admirat senyor de Montaigne, o acompanyar el contrafet Leopardi en la contemplació de les beutats de la verdor i les xiquetes que salten a la corda (ara potser el marcarien amb càrrec nefand).\nM’heu d’explicar més detalls de la tarda a Nimes on vau topar-vos amb la mirada aguda del minotaure Picasso. Em penso que Picasso era un gitanet de Barcelona que es buscava la vida. Un dia o altre haurem de fer una complida excursió, convenientment idealitzada, per Horta de Sant Joan, per destriar les bàsiques lliçons artesanes que aprengué a la nostra Terra Alta i que traduí als seus particulars llenguatges deformadors. En els plànols superposats de la terra rogenca i la vila de rotgle medieval, el minotaure –encara vedell- assentà molt del que volia fer: “tot el que he sé ho he après a Horta”, digué moltes vegades. Bé, ja xerrarem més sobre l’home que partí en dos la història de l’art –abans d’ell i després d’ell, exactament-, un dels darrers pintors que encara es poden entendre en la seguida del relat d’abans de la fi de l’art. Un pintor més clàssic del que els despistats es pensen.\nEn fi, no sé perquè m’he allargassat tant amb Picasso. Haurem d’estudiar seriosament el periple hortenc. I sí, m’agrada Julien Gracq, que dieu que us va dedicar un llibre. Un gegant camuflat lluny de París com a mestre d’escola rural.\nA cuidar-nos i a resistir!\nDespert a les vuit. Gelor quieta; adormida del vent en la matinada –l’avantsala de la setmana del barbuts. Prou descansat. Se m’ha girat tanta feinada, concentrada en pocs mesos, que no sé per on començar, però avui tenim compromís a Deltebre i no podré fer res en l’apariada del que vaig acabant –o abandonant, seria millor dir.\nDiumenge de llums siderals que es cerquen en el guinyol antic de Plató –inspirador de tants tòtems . La mecanografia calmada, mentre el papaterra mastega l’àlgebra negrosa del peu del gira-sol en les angostes galeries del test, i la buguenvíl·lia treballa el nou suïcidi florit en la seua vocació de contrapeu obsedit i cartellera de bellesa inconscient, sense trama. Diumenge de tràfecs submarins i estàtues gregues al fons de l’estany amb crosta gebrada. De l’imperfecte lliscar del cafè urgent a l’anàfora de nas arromangat. Hores de desenterrar mestratges formosos: cuques de llum entre els granits dels segles. Diumenge d’arrapar-se a la intensitat d’un adjectiu, a la faula dels artificis immortals, al basar de les espècies de la joglaria irregular, al miratge de la petja contra el temps, embotellat en una bola de neu extraviada als calaixos de les perdudes proteccions. Diumenge: gramàtica prima, recta drecera del present del mai.\nSegon cafè i un pastisset de Rasquera. Endrapada una prosa d’Espriu (Ariadna posa anissos en els revolts del laberint), i uns fragments de Joyce –l’humorisme dels tràgics. Restauració i toaleta. El cos refusa qualsevol intent de suborn de la ficció que ens construïm per no ennuegar-nos amb el fangar expansiu de cada dia. Bach i Vivaldi a la gramola: l’ànima dels objectes i les esperes.\nConversa sobre Susan Sontag amb el poeta Àngel Carbonell, actiu animador d’atractives iniciatives diverses, amb qui he connectat molt. També, diàleg amb Andreu Sevilla, que fa d’acompanyant hospitalari de sa mare, a Conca (quan l’amor filial ha de fer de pare dels pares). Amb bromes i veres, fílies i fòbies en lliure partida de ping-pong dialèctic, potser se li fa menys dens un tram del temps amb sentor de desinfectant.\nPaella de carxofes i pollastre per ben dinar. La manicomial informació del món. Capcinada cronometrada. Cap a Deltebre. Complim tot el programa satisfactòriament. Sala plena i molt animada. Tracte de compliments festívols de la junta: un dolç de crema –bomba de sucre, la droga dels pobres- i una copa de cava per berenar. Em miro el senillar i la grassa terra fangosa d’un camp tot fent unes pipades en el descans, recolzat en la barana que delimita el terreny de la casa de la vila. Temperatura més suau. Després, en una pantalla veig com Suárez li marca el tercer gol a l’Eibar. Resolem la segona part amb eficàcia –i fins divertint-nos. Públic content. A un quart d’onze som a la Plaça de Mercat ampostina menjant una hamburguesa en un establiment especialitzat en el gènere (no tenim prou gana per a la “Pizza party” dels italians). He demanat l’hamburguesa prou feta i me l’han servit crua –inèrcia única de la velocitat? La propietària ens explica que és a punt de jubilar-se i que té les cames fetes pols de quaranta-vuit anys de governar la planxa (li perdono l’hamburguesa mig crua). En tocar llit, mirat un episodi d’una sèrie policial nòrdica i llegida una pàgina de Pla, esquemàtica, arbitrària, monòtona, que m’acaba d’instal·lar el sedós mantell del son a la carcanada exigida.\nDilluns, 14 de gener.\nA les vuit a l’escriptori. Remor discontinua dels esgarrats vaivens del mestral. Cafè i capbussada en un paquet de cent-seixanta quatre pàgines, que vull rematar abans de febrer –retocs i paraments tipogràfics. D’un moment a l’altre arribarà la segona versió de les proves de “Circ de puces”, i, aquesta setmana, la vintena d’originals del premi de narrativa de Benissa, per llegir-los amb a penes un mes de marge. Provo d’organitzar-me acuradament per no incubar ansietats inconvenients.\nEl robot punxadiscs ofereix un tema amb Willie Nelson i Emmylou Harris que es quedà congelat ahir als seus cartipassos. Balades de carretera, cors solitaris, aspres supervivències i cafè aigualit del que ofereixen als establiments de les rutes estatunidenques. Per treballar amb textualitats prefereixo una mica de clàssica posant un coixí en les hores solitàries, així que tots els camins tornen de Leipzig en l’esmena al intel·ligència artificial.\nMés imatges de la bella despertada del llops al Wolf Conservation Centerde Nova York, que, vasos comunicants, em porten a rellegir el poema “Amèrica”, de l’udolador Allen Ginsberg, per completar l’estímul. Quan per ací els poetes encara portaven gorga mental, acudien a l’oficina grisa, i potser aspiraven a un guardó de sagristia resistent, a finals dels cinquanta els “beats” posaven bombes de rellotgeria als soterranis del somni nordamericà. Un mateix temps no és el mateix temps segons l’àmbit on has caigut a la bola. Mentre Espriu anava a la notaria a malvendre el seu temps per passar casa, Ginsberg es fumava uns porros que l’atansaven a Buda i a Maiakovski alhora. No, no totes les hores coetànies van a la mateixa velocitat, quina putada.\nSortida a l’estanc. El bonic somriure mat de l’estanquera joveneta, que quan em veu travessar el llindar ja prepara la dosi del verí que necessito i li fa fer a la màquina l’aleatòria la combinació del cupó que qualsevol dia – ho veig clar- m’ha de conduir al dolce far niente de la jubilació anticipada. Paro una mica el sol que no escalfa en un xanfrà amb un ampli aparador de cuines fabricades a Alemanya. Dissenys sobris i elegants alhora, a frec de la fredor clínica, però evitant-la amb detalls càlids. El marc del luteranisme també deu influir en els dissenys industrials. L’accent afectuós dels detalls potser són apresos en la llarga inspiració italiana, el corrent subterrani que ha amarat tantes coses d’ideacions i pensaments europeus.\nEn tornar a l’escriptori, missatge afectuosíssim del poeta i prosista Manel Rodríguez-Castelló, que em fa saber que fa dos mesos que té a la tauleta de nit, en règim de lenta degustació, “L’incert alberg”. Una alegria gran. Sempre ens hem fet costat, amb el d’Alcoi, un dels esperits lliures, constructius, que tenim en la nostra clarobscura república de les lletres. Un escriptor per a escriptors? Alguns lectors diguem-ne purs, que no escriuen, trencarien la pensada. Tal com rutllen de precàries i sabotejades les coses en el nostre aparadoret, que ens llegim els uns als altres, els coetanis, no és gens estrany. Salvades totes les distàncies i demanades les disculpes que sien de menester, a diversos grans conreadors de diverses literatures també els penjaven l’etiqueta de ser escriptors per a escriptors. Per exemple, Henry James ho vivia com un malson i intentava fer novel·les per al gran públic per treure’s la llufa de l’esquena. El record immortal d’uns dies a Alcoi, amb M.R.C. i la seua companya, també del gremi grafòman, rient i fent tertúlia, visitant els racons on l’Ovidi va transitar, coneixent algun dels seus amics, menjant una bajoqueta –pimentó farcit de paella-, deixant-nos viure desatenent els marges més convencionals.\nArròs del sobrat ahir –amb carxofes i pollastre- per dinar. Els fills dels xiquets de la postguerra no llencem menjar. Hi ha pors cervals que es veu que queden incrustades ben endins. La guerra dels nostres avis ha tingut una ona expansiva que encara retrona amb torxes inquisitorials. Quina rifa més estúpida i brutal ens ha tocat, fotre! Les notícies: potser seria millor posar “Els Simpson” per entendre les claus de tan cretinisme perillós. Sesta de dilluns, d’oficinista papamosques. Un cafè barroc i nova internada en la càpsula d’arreglar pàgines. Amb les pantalles encara se’ns passen més coses. L’ull llegeix bé el que és un nyap i anar fent. Renuncio al berenar. Una mica de lleure fent acudits en les desvariejades del club enxarxat. Hi ha qui s’oculta en un pseudònim per repartir llenya, però l’estil el delata. Trobat per casualitat un filmet amb una actuació recent –en flagrant play-back- de l’Amanda Lear, que fou musa de Dalí i també de David Bowie –episodi que es sap menys. El de Port-Lligat l’emprava sovint per gastar bromes als mascles alfa embadalits amb aquella escultural rossa, que alliberà d’un club barceloní on actuaven transvestits i transsexuals, per crear-los el dubte de l’ambigüitat. En fi, la musa encara fa “bolos”, potser per arrodonir els estalvis de jubilada ( la cosa, ja se sap, està molt crua).\nNit d’habitud: aclofat a la butaca vella, llegint i barrinant si ajorno algun dels terminis autoimposats, perquè em temo que no arribaré a tot sense caure en l’estressada: al molt que he de fer en poques setmanes s’afegeix el compromís de la ruta Arbó. Mirat l’espai de Graset: em penso que hi ha polítics que fan de tot menys política. La senyora Cospedal recol·locada a l’advocacia de l’estat: un patiment menys dels que ens desvetllaven.\nEls errors són els portals del descobriment.\n(Sender de l’home nou)\nel reptant oboè\nindica el sender\nde l’home nou,\nque és tan antic\ncom la balma\nde les esferes mudes.


Durant el curs 2015-16 a Pineda es va començar el Projecte Escola Verda per tal de poder formar part de la Xarxa d’Escoles per la Sostenibilitat de Catalunya (XESC) i obtenir el distintiu d’Escola Verda.\nEl programa Escola Verda, amb més de 15 anys de bagatge i més de 500 escoles que en formen part, sorgeix com un compromís per donar suport a tots els centres educatius de Catalunya que volen innovar, incloure, avançar, sistematitzar i organitzar accions educatives que tinguin la finalitat d'afrontar, des de l'educació, els nous reptes i valors de la sostenibilitat.\nI què vol dir sostenibilitat? Descrit l’any 1987 per la Comissió Mundial per al Medi Ambient i Desenvolupament de les Nacions Unides, el desenvolupament sostenible és aquella forma de desenvolupament que satisfà les necessitats de les generacions presents sense comprometre la possibilitat de les generacions futures de satisfer les seves necessitats. Actualment, es parla en sentit genèric de Sostenibilitat, incloent-hi d’aquesta manera totes les activitats humanes (accions, decisions, comportaments, tecnologies, etc.) que vetllen per aconseguir aquest objectiu de proveir el millor per a les persones i el medi ambient ara i en el futur indefinidament.\nContextualitzada en el moment actual que estem vivint, d’evidències sobre el canvi climàtic, extinció d’espècies a ritme trepidant, pobresa energètica, malbaratament d’aliments… el Papa Francesc ha escrit l’encíclica Laudato si (2015) en la qual fa una crida a tots els cristians del món a ser conscients d’aquests problemes i a posar-hi remei, ja que la terra és “la casa de tots” i nosaltres en som jardiners.\nÉs per tots aquests motius que a Pineda hem decidit que no ens podem quedar de braços plegats i que hem de començar actuar de forma diferent, des de l’escola i cap a les famílies.


S’obren les inscripcions de la jornada Miravisions de fotoperiodisme – La Manyana\nACN / El fotoperiodista Samuel Aranda conversant amb la periodista Eva Clausó durant la primera jornada Miravisions de fotoperiodisme, celebrada l'any 2020. Pla general.\nS’ha obert el termini per a les inscripcions a la segona edició de la jornada Miravisions de fotoperiodisme. Els organitzadors han ampliat la iniciativa a tres dies, del 24 al 26 de setembre a Juneda (Garrigues), amb exposicions o taules rodones. El programa, organitzat pel magazín ‘La Mira’, i que compta amb l’ACN com a mitjà oficial, inclou la participació de fotoperiodistes i periodistes catalans de renom, com ara la fotògrafa Pilar Aymerich, una de les pioneres del fotoperiodisme a Catalunya. Hi haurà una exposició dedicada a la seva trajectòria, alhora que serà l’encarregada d’impartir la sessió inaugural. La periodista Mònica Terribas conduirà una conversa que vol servir, també, com a mostra d’homenatge a la seva feina i al seu arxiu.\nLa fotoperiodista es va formar entre Barcelona, Londres i París i va començar la carrera en diverses publicacions com ‘Triunfo’, ‘Destino’, ‘Cambio 16’, ‘El País’ i ‘Fotogramas’, entre d’altres. També destaca la seva col·laboració en llibres dedicats a dones catalanes com Mercè Rodoreda, Frederica Montseny, Montserrat Roig, Caterina Albert o Maria Aurèlia Capmany.\nTambé com a novetat d’aquest any, la jornada acollirà l’entrega de la primera edició del Premi Miravisions de Fotoperiodisme. Durant l’acte, que tindrà lloc el dia 25 de setembre al vespre, el jurat donarà a conèixer els noms dels premiats en la categoria professional i d’estudiants.\nLes obres guardonades es podran veure exposades des d’aquell mateix cap de setmana i durant tot el\nmes d’octubre al Complex Cultural de Juneda. Les inscripcions estan obertes fins al 10 de setembre a través del web de la jornada (2021.miravisions.cat) i les places són limitades.\nEls organitzadors expliquen que Miravisions és una jornada professionalitzadora per “millorar la qualitat” del fotoperiodisme de la mà de fotògrafs experts i professionals del sector, amb l’objectiu de fer ‘networking’ i compartir aprenentatges, experiències i qüestions que generen debats dins d’aquest món.


Parir és un dret, no una imposició! Escratx feminista pel dret a l’avortament davant les seus del PP\nArran, així com la resta de col·lectius de l’Esquerra Independentista, ens sumem a la mobilització convocada pels grups de dones feministes del Principat prevista per al proper dijous dia 16 de maig davant les seus del Partit Popular (PP) d’arreu dels Països Catalans a favor del dret a l’avortament i contra la política ultraconservadora del govern.\nEns sobren raons per mobilitzar-nos. Les modificacions del PP pel que fa les lleis que regulen la reproducció i l’avortament suposen un endarreriment de més de trenta anys. Però això no és tot. Anem a protestar també contra les retallades en sanitat i la supressió de serveis bàsics, que deixen milers de dones a l’atur i condemnen cada vegada més el treball reproductiu al menyspreu econòmic i l’arraconament. Anem a queixar-nos de la manca absoluta d’educació sexual i reproductiva. Anem a rebutjar la maternitat obligatòria i defensar el dret a decidir sobre les nostres propis cossos.\nContra la ofensiva ultracatòlica de la dreta, Escratx feminista!\nPaïsos Catalans 11 de maig de 2013


NICOLE PYLES, UNA JUGADORA DE SOFTBOL NEGRE, ES VA VEURE OBLIGADA A TALLAR-SE LES PERLES DELS CABELLS AL PARTIT DE SECUNDÀRIA - BARREJA MATINAL\nPrincipal Barreja Matinal Una jugadora de softbol negre es va veure obligada a tallar-se les perles del cabell en un partit: 'Em sento humiliada'\nUna jugadora de softbol negre es va veure obligada a tallar-se les perles del cabell en un partit: 'Em sento humiliada'\nNicole Pyles estava parada a prop del plató amb un bat a l'espatlla el mes passat quan un dels àrbitres va aturar el seu joc de softbol de secundària.\nSi Pyles, de 16 anys, volia continuar jugant al seu equip de Durham, N.C., l'àrbitre va dir al seu entrenador, s'hauria de treure les perles dels cabells. L'estudiant de segon, que és negre, va acceptar. Però algunes de les perles estaven tan estretes al voltant de les seves trenes, va dir Pyles, que els seus companys van haver de tallar-les.\nEm vaig sentir avergonyit i definitivament em vaig sentir una falta de respecte, Pyles va dir la Coalició del Sud per a la Justícia Social aquesta setmana. Simplement sentia que el món em mirava fixament. Per què jo?\nAra, Pyles i la seva família, que van descriure l'incident com a discriminatori, demanen al seu districte escolar i a l'Associació Atlètica de l'escola secundària de Carolina del Nord que adopten polítiques que garanteixin que cap altre estudiant-atleta negre s'enfronti a repercussions similars a causa del seu cabell.\nLa NCHSAA s'ha posat del costat de l'àrbitre, citant una norma que prohibeix l'ús de viseres, bandanes i perles de plàstic. Aquesta no és una regla nova i, quan un àrbitre va detectar la violació, es va verificar la determinació adequada d'equips il·legals, va dir el comissari de la NCHSAA Que Tucker. WRAL .\nLes escoles públiques de Durham, que no prohibeixen les perles de cabell a l'aula, van condemnar la prohibició culturalment esbiaixada i problemàtica de les perles de cabell i van demanar a l'associació que revisi la seva política capil·lar.\nDPS dóna suport als nostres estudiants-atletes i el seu dret a l'expressió personal d'una manera adequada a la seva cultura, coherent amb la seguretat en l'entrenament i la competició, va dir el districte a una declaració. Donem suport a la nostra alumna, Nicole Pyles, i creiem que aquesta regla s'hauria de modificar.\nPyles és l'últim estudiant-atleta negre a reclamar discriminació durant un joc a causa de les regles sobre el cabell. El 2018, un àrbitre blanc va ordenar a un lluitador negre de Nova Jersey que es tallés les rastes si volia participar en el partit, un incident que va provocar una investigació estatal i va provocar un sanció de dos anys per a l'àrbitre.\nUn lluitador es va veure obligat a tallar-se les rastes abans d'un partit. El seu poble encara busca respostes.\nEl 19 d'abril, Pyles, que havia fet servir pentinats similars en partits anteriors, va jugar la primera entrada per al seu equip de Hillside High School contra Jordan High School sense cap problema. dit.\nA prop de la part superior de la segona entrada, un dels entrenadors contraris, a qui Pyles va descriure com un home blanc, es va acostar a un àrbitre per informar que els seus cabells cobrien el número 6 a la part posterior de la seva samarreta blanc-i-blava, una violació. de les normes. Les fotos del joc, però, mostren que les trenes de l'adolescent amb prou feines arriben a les seves espatlles i no oculten el seu número.\nPer abordar aquesta queixa, va dir Pyles, els membres del seu equip van embolicar la part inferior del seu cabell, que tenia les perles, i el van ficar dins de la seva samarreta. Llavors, Pyles va caminar cap al plato de casa i va començar a practicar el seu swing quan els àrbitres van dir al seu entrenador que les boles havien d'anar.\nVa ser llavors quan el [àrbitre] va dir bàsicament al meu entrenador: o trec les boles o no puc jugar, Pyles. dit.\nLa Pyles volia seguir jugant, així que alguns dels seus companys van començar a treure boles. Quan alguns no es mouen, un company d'equip va cridar , Algú té tisores? abans de tallar la resta de les perles.\nEn aquest punt, em sento humiliat, va dir Pyles el News & Observer , i va afegir que podia escoltar els pares i altres assistents bofetar des de la grada mentre els seus companys tallaven les seves trenes.\nPyles va dir al diari que no s'oposa a les normes que prohibeixen les pinces per al cabell i altres accessoris, però va dir que s'hauria de derogar la política sobre les perles de cabell perquè discrimina els atletes negres.\nPregunteu-vos, qui més porta comptes? Pyles va dir a News & Observer. Qui més porta coses que pengen trenes al teu cabell? Només noies negres.\nPyles també demana disculpes als entrenadors de l'altre equip, als àrbitres i al supervisor de la NCHSAA.\nArreglar les polítiques dels nens negres perquè no siguin discriminats, el seu pare, Julius Pyles, que no estava present al joc, va dir la Coalició del Sud per a la Justícia Social.\nLa NCHSAA va dir que l'entrenador de Pyles tenia la responsabilitat d'assegurar-se que complia les regles abans que comencés el joc.\nEmpatitzem amb l'estudiant esportista i la seva experiència, va dir Tucker, el comissari, en un comunicat, segons WRAL. És realment lamentable, ja que creiem que aquesta situació no s'hauria d'haver produït mai. L'expectativa de la NCHSAA és que els entrenadors coneguin les regles de joc i s'assegurin que els seus jugadors també les coneguin abans de participar en qualsevol competició atlètica.\nEl districte va dir que una investigació no va trobar la implicació de cap membre del personal de Jordan High que va posar en coneixement de l'àrbitre la violació. També es va comprometre a treballar amb la NCHSAA per revisar les polítiques que aparentment semblen justes però culturalment esbiaixades i inadequades.\nPyles, que va continuar jugant fins al final del joc després de tallar-li les perles, va dir que vol que altres persones en la seva situació parlin.\nSigues fort a les teves sabates i defensa el que és correcte, va dir Pyles WRAL .\nrobert i llegeix hotel lexington va\nels creuers es reprendran el 2021\ncom és un peix cap d'ovella\nnúmeros de telèfon d'atenció al client de delta Airlines\nNecessites la teva vacuna per volar?


En aquest mateix cap de setmana que a Mataró hem hagut de suportar l’escàndol dels avions bèl·lics com si fos un càstig del cel, per sort s’han pogut veure dues propostes teatrals molt més edificants com a espectacle. D’una banda, el dissabte hi va haver doble funció de ‘Els veïns de dalt’, l’obra que ha servit per iniciar el cicle “Teatre i identitat”, que és el títol escollit per designar la programació del Monumental fins al mes de desembre. De l’altra, el divendres i el diumenge es van fer a Can Gassol les dues primeres representacions de ‘Gàbia’, un muntatge que es basa en el treball de gest i màscares.\nMatèria de llit\n‘Els veïns de dalt’ és una peça estrenada la temporada passada a Barcelona que venia precedida per un notable èxit de públic. Constitueix el debut com a autor i director teatral de Cesc Gay, conegut i premiat com a realitzador de cinema i guionista. Precisament aquesta setmana ha presentat ‘Truman’ al Festival de Sant Sebastià, un film sobre l’amistat, la malaltia i la mort. En la seva primera incursió al teatre ha comptat amb un pòquer d’actors amb ganxo com són Pere Arquillué, Àgata Roca, Jordi Rico i Nora Navas per abordar un argument tan sovintejat com és el de les relacions conjugals amb clau de comèdia de bulevard.\nEmpeltat de tics de sitcom i de sèrie televisiva, Gay ha compost un text molt viu, que és com una entremaliadura farcida de rèpliques i de situacions ocurrents. Mostra dues parelles que viuen en un mateix edifici i les seves pràctiques sexuals en són el desllorigador. Mentre la que viu al pis de dalt es dedica a fornicar amb sonores expansions i abundoses varietats de receptes i de socis de llit, la parella del pis de sota en pateix els efectes amb contrarietat i inapetència carnal. Un dia que tots quatre han de compartir un àpat forçat per un compromís, la contraposició de vivències en la cosa de l’entrecuix origina entre ells una discussió picant plena d’al·lusions libidinoses.\nAquesta conversa polèmica, que es desenvolupa gairebé com si fos un encadenament d’acudits verds, és ni més ni menys que el nucli temàtic de ‘Els veïns de dalt’. Després, com volent fer un tomb no tan frívol, l’acció deriva cap al protagonisme de la figura de la veïna de l’habitatge superior, que és psicòloga i terapeuta, perquè fica cullerada professional en la crisi de la parella de sota. Però aquesta giragonsa resulta poc creïble, sobretot quan acaba conduint a un desenllaç edulcorat. Al final, encara que l’obra perdi pistonada, els espectadors han acumulat tantes riallades prèvies que no s’estan d’agrair-ho amb gran aplaudiments perquè han passat una bona estona.\nGàbia, de la companyia Jungle Low, a Can Gassol el cap de setmana passat\nMalgrat el nom en anglès adoptat per la companyia, el muntatge presentat aquests dies a Can Gassol és un dels exponents més genuïns del que dóna sentit al cicle “Fet a Mataró”: fomentar l’aparició de projectes artístics joves i vinculats a la ciutat. Perquè, tanmateix, tots els membres de Jungle Low han estat professors o alumnes i són col·laboradors de l’Aula de Teatre de l’Ajuntament de Mataró. A més ‘Gàbia’, que és l’espectacle que han estrenat, és un exercici que porta l’encuny del centre de creació d’arts escèniques ubicat a la nau del carrer de Prat de la Riba.\nPotser pels seus clars vincles amb una institució docent com és l’Aula, a ‘Gàbia’ s’hi percep una certa voluntat didàctica, tant formal com de contingut. El joc que creen cadascuna de les màscares expressives que donen aparença i estil propis als diversos personatges del fil narratiu de l’obra és fruit d’un remarcable treball de construcció, de recerca i d’interpretació que posa l’accent en la singularitat. Tot hi està ben cuidat: faccions, gest, moviment i vestuari. Amb la utilització també d’ombres i l’ajut eficaç de l’attrezzo i la il·luminació, és una proposta que esdevé una mirada socialment compromesa a situacions de vulnerabilitat que són ben properes, des de la desprotecció infantil fins al maltractament a les dones o la indefensió de les persones immigrants. Cada seqüència de ‘Gàbia’ es desenvolupa tota l’estona en sincronia amb una gravació musical que l’acompanya, la compassa i gairebé la il·lustra. Llàstima que en algun moment esdevingui un llast tant per al relat com per al ritme de l’acció. Però això és un inconvenient menor i de fàcil solució.