Can Guinard - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n41° 37′ 26″ N, 2° 26′ 07″ E / 41.62393°N,2.43519°E / 41.62393; 2.43519Coord.: 41° 37′ 26″ N, 2° 26′ 07″ E / 41.62393°N,2.43519°E / 41.62393; 2.43519\nCan Guinart és una masia del barri del Far, municipi de Dosrius (Maresme), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Situada prop de l'església de Sant Andreu del Far; la masia conserva dues finestres gòtiques d'arc conopial i presenta un portal de mig punt, adovellat. Actualment és un restaurant.\nMasia gran amb un afegit de galeria porxada al seu costat. La casa consta de planta baixa i pis.\nA la planta baixa hi ha un portal rodó amb dovelles grans i finestres amb llindes rectes de pedra.\nAl pis hi trobem, sobre mateix del portal rodó, la finestra principal de pedra, amb arc conopial i motllures esculpides. A cada costat té una finestra: la de l'esquerra és amb llinda recta, però la de la dreta és amb arc apuntat.\nTotes les obertures són de pedra, com també els angles. La coberta és a dues aigües i té una petita cornisa. Darrere la casa hi ha un cos afegit.\nAquesta masia, del segle XV i d'estil gòtic, fou restaurada fa uns anys per a condicionar-la com a restaurant; malgrat tot encara conserva el seu estil originari.\nEn aquesta casa s'hi guarden documents del segle XII (1131). Està situada al costat de la parròquia de Sant Andreu del Far als afores de Dosrius.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Can Guinard\n↑ «Can Guinart». Pobles de Catalunya. [Consulta: 18 març 2013].\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 «Can Guinard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Can_Guinard&oldid=20688057»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 gen 2019 a les 09:42.


El voluntariat per la llengua fa possible unir persones i cultures\nterritoris.cat 11:57 05/12/13\nLa coneixença de la llengua aporta seguretat a les persones nouvingudes i una eina per millorar la convivència i la integració en la societat que els acull.\npersones per cultura voluntariat llengua fa\nJosep A. Pérez entrevista a la Mercé Barberà i l'Aissatou Ndoye.\nDesprés d'una dècada del programa de Voluntariat per la llengua al Pla d'Urgell, hem volgut constatar el que ha significat per a les persones que hi han participat, i per aquest motiu hem entrevistat la Mercè Barberà, una de les voluntàries més veteranes.\nUna iniciativa que impulsa la Direcció General de Política lingüística de la Generalitat, i que té com a objectiu facilitar la integració de les persones nouvingudes. El programa té la voluntat de ser una eina que al marge d'oferir un coneixement de la llengua també vol ser una manera de millorar la convivència i la immersió en la cultura i tradicions.\nPer a la Mercè, el voluntariat ha estat una eina d'enriquiment personal, de compartir experiències i de resposta a la seva gran curiositat per conèixer altres cultures. La mollerussenca ha participat en el programa des dels seus inicis i ha tingut l'oportunitat de compartir vivències amb persones de l'Amèrica llatina, dels països de l'Est i africans, amb les quals ha continuat mantenint una estreta relació.\nAquesta experiència la comparteix actualment amb l'Aissatou Alexandra Ndoye, una jove senegalesa de 29 anys que considera que la llengua ha estat imprescindible per a la seva integració. L'Aissatou afirma que la coneixença de la llengua li ha aportat seguretat, ja que el fet de ser dona, immigrant i musulmana representava una barrera infranquejable per al seu desenvolupament personal i social.\nEn arribar al Pla d'Urgell, el seu primer objectiu va ser conèixer el català, va participar en diferents cursos i en el Voluntariat per la llengua, fet que li va permetre accedir a altres formacions professionals que l'han fet créixer com a persona.\nL'Aissatou assegura que per a la seva cultura la convivència i les relacions personals són imprescindibles, per la qual cosa la llengua ha sigut el catalitzador que ha fet possible els seus objectius. Per altra banda, el voluntariat també li ha permès aprofundir en la cultura i les tradicions de la societat que la va acollir. Una circumstància que ha estat recíproca, ja que ella, igual que la resta de nouvinguts, també ofereixen quelcom als seus companys de programa.\nPer a aquesta jove senegalesa la seva il·lusió, després d'assolir un bon nivell de coneixença del català, seria poder convertir-se en voluntària per la llengua, i així traslladar la seva experiència a altres persones nouvingudes.\nPer la seva banda, la Mercè no renuncia a continuar participant en el programa de Voluntariat, ja que l'experiència ha estat molt gratificant, i assegura que ha pogut rebre més valors i vivències de les que ella ha pogut aportar. Per aquest motiu, considera que aquesta ha de ser una de les grans riqueses de la societat actual, ser respectuosos i tolerants amb les cultures, escoltant i aprenent els uns dels altres.\nUn cineasta de Mollerussa vol fer ressò del seu projecte de llargmetratge al festival de Sitges 2013\nMontse Florensa presenta la seva Arqueologia de la imatge al Museu de Vestits de Paper


Camin Reiau. De Bossòst a Vielha\nLa desena i última etapa del Camin Reiau comença a Bossòst i acaba a Vielha. Es tracta del tram que segueix més fidelment aquest antic camí, resseguint la riba del riu Era Garona durant més de divuit quilòmetres.\nEl tram entre Bossòst i Vielha és el darrer de la ruta del Camin Reiau. Aquesta desena etapa és la més llarga del recorregut, amb més de divuit quilòmetres, però també és de les més agradables de fer, perquè la pujada és gradual.\nAquesta etapa és, a més, la que recorre més fidelment l'autèntic Camin Reiau, l'antic camí principal de la Val d'Aran. Possiblement es tracta d'una antiga via romana, la Via Tolosana, que travessava la vall per arribar fins a Tàrraco.\nLa ruta s'inicia a Bossòst, agafant el camí que va paral·lel al riu Era Garona, que surt a l'esquerra de la rotonda que hi ha a la sortida del poble. Més endavant, el camí travessa el riu i passa a l'altra riba. Al cap d'un quilòmetre, però, torna a travessar l'Era Garona, que ja ens quedarà sempre a l'esquerra.\nEl camí passa per diferents poblets característics de la vall, però val la pena aturar-se breument a Les Bordes, on es poden veure les ruïnes del Castèth-Leon. Passant per poblets com Eth Pònt d'Arròs i Aubèrt, que queden a l'altra banda del riu, arribem finalment a la zona de Vielha e Mijaran, havent-ne recorregut totes les localitats. Acabem al centre del poble de Vielha.\nDistància del recorregut: 18,85 km\nDesnivell positiu (m): 585\nDesnivell negatiu: 332\nOficines de turisme: Vielha\nPunts d'interès: Bossòst, Castèth-Leon, Vielha.\nConsells: Porta calçat adient, aigua i ganyips. Segueix la senyalització. Protegeix-te del sol, sobretot a l'estiu.


PER LES SERRES DE PRADES I EL MONTSANT. EXCURSIONS I TROBADES AMB PERSONES SOLITÀRIES. CASAS I FERRER , ANTONI M.. 9788497910484 Llibreria Ulyssus S.L.\nEXCURSIONS I TROBADES AMB PERSONES SOLITÀRIES\nCASAS I FERRER , ANTONI M.\nMalgrat tantes sortides com ha fet, encara avui l'autor i els seus amics caminaires descobreixen paisatges novells que els corprenen delitosament. Ara en publiquen un recull, escrit, com els seus llibres anteriors, en un estil vivencial, que fa sentir al lector que forma part de la colla. Però aquesta vegada les caminades tenen una particularitat: l'encontre ocasional amb persones que fan de la muntanya el seu hàbitat ordinari. Compte! L'autor no és un novel·lista. No fa obra d'imaginació. No inventa. Senzillament posa en solfa literària allò que ell ha viscut i experimentat. Ho fa, això sí, amb la llibertat i flexibilitat que permet l'art literari. Cada excursió descriu les vivències d'aquell dia. Això vol dir que alguns dels personatges que apareixen en les pàgines del llibre pot ser que ja no hi siguin, pot ser que hagin canviat d'estatge o hagin passat a millor vida. Però d'altres, la majoria, són encara ben presents. Tanmateix, d'aquí a uns anys, aquest llibre serà un testimoni vivencial d'una etapa històrica.


El decret de romanents manté dividit l’Ajuntament de València - À Punt\nEl decret de romanents manté dividit l’Ajuntament de València\nCompromís demana més recursos, mentre que el PSOE veu en aquest decret l’única via per a poder invertir el superàvit del consistori.\nL'Ajuntament de València / À Punt NTC\n05 de setembre 2020 - 17:14\nEl decret de romanents proposat pel Ministeri d’Hisenda ha tingut com a resposta l’oposició de molts ajuntaments. Així mateix, ajuntaments com el de València han experimentat una crisi interna per la seua diferència d’opinions. Mentre que el PSPV-PSOE veu en aquesta mesura l’única via per a poder invertir el superàvit del consistori, Compromís demana més recursos per als ajuntaments per part de l’estat.\nSegons aquest decret els consistoris poden fer un préstec a l’estat de tots els seus estalvis i l’estat li tornaria el 135% en un període de 15 anys. Tal com ha explicat el regidor d’Hisenda de l’Ajuntament de València, Borja Sanjuan, el consistori “donaria 36 milions d’euros i en rebria quasi 50, una xifra que ens permetria no fer retallades”.\nSegons defensa el ministeri de María Jesús Montero, aquesta fórmula permet que les entitats locals incrementen la seua capacitat de despesa sense incórrer en dèficit públic, tot complint la Llei d’estabilitat pressupostària i la Constitució.\nAra bé, aquesta mesura deixaria fora tots els ajuntaments sense romanent. A més, els que decidiren fer el préstec perdrien momentàniament el 100% dels estalvis. En aquest sentit, la vicepresidenta del Col·legi de Secretaris, Interventors i Tresorers de l’administració local (Cosital) ha explicat que el decret provocarà tensions de tresoreria, ja que cedir a l’estat tot el capital pot ocasionar que no es puga fer front a factures de proveïdors i altres despeses del consistori i apunta que “s’haurien de calcular les conseqüències”.\nPer la seua banda, Compromís demana al govern central una visió més municipalista. El vicealcalde de València, Sergi Campillo, ha expressat que el seu grup exigeix “més recursos, igual que les autonomies per a fer front al coronavirus”.\nAmb la polèmica damunt la taula, el decret llei haurà de ser derogat o convalidat al Congrés el pròxim 10 de setembre.


L’addicció és una malaltia caracteritzada per la pèrdua de control en el consum d’una o de diverses substàncies que fa que l’individu, encara que s’ho proposi, no aconsegueixi abandonar aquest consum definitivament.\nEl consum de substàncies, tant legals com il·legals, ha augmentat en els últims anys paral·lelament a la disminució del risc percebut i l’increment de la disponibilitat de les mateixes.\nS’estima que aquest tipus de patologia afecta aproximadament al 10% de la població general, en el moment actual: alcohol, hipnosedants, cànnabis, cocaïna, psicofàrmacs, opiacis, drogues de disseny i altres substàncies addictives.\nL’addicció genera problemes en la salut de l’individu que representen un motiu de consulta freqüent en la pràctica clínica quotidiana i la seva magnitud suposa un greu problema de salut pública. Així mateix, l’addicció a l’alcohol i altres drogues suposa un deteriorament de la vida personal, familiar, professional i social de l’individu.\nPer tal d’abordar adequadament la situació i aconseguir la recuperació global del pacient es requereix d’un tractament precoç, integral i individualitzat en un centre especialitzat i amb experiència en el tractament d’aquesta patologia.\nEn IINA tractem tot tipus de pacients amb addiccions, aconseguint que es mantinguin abstinents i recuperin la seva vida personal, social i professional després de concloure el seu procés terapèutic especialitzat en la nostra unitat i ens assegurem de mantenir un adequat procés de seguiment de cada un dels casos.\nCreiem fidelment en l’absoluta recuperació, rehabilitació i reinserció dels nostres pacients addictes.


Els veïns de Palma rebutgen el nou mapa de renous de Cort\n08 març 2021 14:01\nEl mapa de renous es debatrà en el ple del mes de febrer.\nLes Associacions de Veïns de Palma han rebutjat el mapa de renous que preveu aprovar l’Ajuntament. L’entiat ha assegurat que existeixen diverses «irregularitats» tant en el procés d’adjudicació per redactar el projecte com en les medicions realitzades.\nJoan Forteza, president de l’AAVV , ha mostrat la seva disconformitat més ferma en el mapa de renous que el passat dia 19 aprovà el Consell de Govern de Cort i que està previst que es dugui al ple de febrer. «El mapa és una eina clau per poder aplicar l’ordenança cívica, una eina capdal per poder construir un model de ciutat sostenible. Aquest mapa no compleix les expectatives», ha assegurat.\nForteza, que s’ha mostrat molt crític amb la gestió de la regidora Neus Truyol, ha assegurat que el procés consta de diverses «irregularitats». «El projecte es va donar a la Fundación por el Fomento de la inovación Industrial, però el va acabar fet l’empresa Grupo de investigación en instrumentación y acustica aplicada. Tot això a dit, sense un concurs públic», ha afirmat.\nEl president de l’entitat, que ha presentat nombroses al·legacions al projecte, ha explicat que només s’han fet les medicions de les mitjanes. «Només s’han fet les medicions com toca, amb les fites importants per determinar el volum de renou de Ciutat», ha afirmat. «Per exemple no s’han fet les medicions del grau de volum de gent al carrer Fàbrica o a Cala Gamba i tampoc apareixen els resultats dels renous dels busos, camions, aires refrigerants que s’haurien d’especificar segons la normativa», ha assegurat.\nForteza, finalment, ha reiterat la seva disconformitat amb el projecte i ha assegurat, a més, que aquest és un mapa «calcat al de la ciutat de Màlaga». Per tot això, reclamen una revisió per part de Cort i l’acceptació de les seves al·legacions.\nPer JEH, fa mes de 5 anys\nEl que cal fer ja és obligar a entrar qualque observador extern a la gestió que fa l'Ajuntament de Palma sobre la política de renou a Ciutat. Barris com Sa Llotja malhauradament em comprovat que hi ha de fa molt d'anys un clar "ninguneix" per part de l'esmentat ajuntament, juntament amb la policia local per tal de controlar el renou a aquest barri afavorint injustament l'activitat indiscriminada de restaurants, sense exigir el compliment de les ordenances. He viscut innumerables casos de denúncies a locals que clarament no tenen llicència, si bé, la policia local i l'ajuntament, s'encarregue, o bé de no contestar, o d'avant la insistència quan se denuncia, de posar excuses totalment infundades. Hi ha un claríssim conflicte d'interesos (funcionaris que tenen beneficis dels restauradors) hi per això caldria que hagués qualcuna mena d'auditoria per ficar a la presó a una sèrie de gàngsters que s'estan aprofitan del seu càrrec per no esmentar deficiències de renou que patim els residents. Qui diria a l'estiu que Sa Llotja és un barri residencial? Per què l'ajuntament fa els ulls grosos permetent obrir més bars i restaurants sabent que fa 4 anys seguits s'ha confirmat zona acústicament contaminada (Sa Llotja). Només he opinat de la meva realitat que, obviament, està en mans de missers.


La Madaleta | Diari Maresme\nPer Carme Ribas , a Creació Literària / Relats 17 de juny de 2015\nContemplant aquesta dona, bruta, despentinada, que camina descalça mentre emet uns sons guturals incomprensibles res no recorda la persona que va ser la Madaleta en els seus anys joves.\nFilla de can Miranda, una masia als peus del Puig de Bàlix, era la segona de les filles d’en Jaume i la Magdalena.\nVa créixer a l’ombra de la seva germana, la Maria, la hereva, tots els privilegis i afalagues eren per ella, una noia freda, orgullosa i frívola per qui la Madaleta semblava invisible; això era per que mai s’havia molestat en saber com era realment la seva germana petita per la que sentia una gelosia amagada darrera d’un somriure fals. La Madaleta, una nena dolça i riallera estimava i admirava la seva germana.\nDedicar-se a la dansa era el seu somni, una cosa impensable en aquells anys i en aquell entorn en que la dona només semblava apta per treballar i tenir fills.\nNomés en Jan, aquell noi ros i espigat amb el rostre ple de pigues que vivia a la masia veïna, l’escoltava i la comprenia. Va ser el seu company de jocs, corrent pels camps, jugant, i fent enfadar la Maria, ja de petita, tibada i presumida. Tan sols a ell li confiava la Madaleta els seus somnis de ser ballarina. Tenia en comú amb la Maria les ganes de sortir d’aquell poble; sabia que allà mai aconseguiria ser ballarina.\nAnaven passant els anys entre corredisses, jocs i rialles i mentrestant, entre el Jan i la Madaleta va anar naixent un sentiment més fort que la amistat. Estaven enamorats amb aquell amor pur i innocent, el primer amor; varen sentir la torbació d’un primer petó.\nEn aquells anys (1902) la vida en el món rural era dura especialment per les dones, que sovint eren empeses a casar-se amb qui els pares disposaven sense dret a dir-hi la seva.\nA La Maria, ja li anava bé, doncs essent l’hereva sabia que la casarien amb un fadrí ric d’alguna masia de l’entorn; no li importava si l’estimaria o no, per ella només contava el fet que podria lluir vestits cars, anar a festes i amb una mica de sort sortir d’aquell poble que la asfixiava.\nLa Madaleta per la seva part, continuava ballant d’amagat només amb la complicitat d’en Jan. Entre tots dos feien plans per un dia marxar lluny d’aquell poblet i d’aquella illa.\nVa ser en Jan qui en va tenir l’oportunitat primer, quan complí l’edat. Els seus pares el varen enviar a Barcelona per estudiar enginyaria agrònoma; pensaven que li aniria bé per les terres que un dia heretaria.\nAl noi li va fer il·lusió, però això significava deixar allar a la Madaleta i no ho volia de cap manera: ells tenien els seus propis plans.\nLa Madaleta, farta de vaques i camps, la vida del poble l’ofegava i volia volar, somiava en grans escenaris, multitud de persones que l’aplaudien, per això en saber la noticia va protestar.\n─No pots marxar ─ Va dir la Madaleta en saber els plans dels pares d’en Jan─\n─Ja ho sé, jo no vull deixar-te a Madaleta. ─He estat rumiant i l’única sortida que tenim es escapar-nos , jo faré veure que accepto d’anar a Barcelona i una vegada allà tu et reuneixes amb mi, i allà podràs acomplir el teu somni, buscarem una acadèmia i amb els diners que em donin a casa de moment ja farem, em buscaré una feina.\nPassat el primer moment, la Madaleta fent ús del seu sentit de responsabilitat li va dir:\n─No Jan, tu has d’estudiar, jo ja m’espavilaré, de totes maneres no em deixaran marxar els pares i no els vull donar-los aquest disgust escapant-me.\nSemblava que no hi havia solució, en Jan va marxar amb la promesa d’estimar-la sempre, i de tornar tan aviat com li fos possible, i la Madaleta es va quedar esperant que acabes els estudis i tornes.\nAl cap dels anys la Maria es va casar amb en Ramon, de can Dalmau, un noi atractiu amb uns ulls negres que prometien aventures i misteris.\nVa ser per Nadal que varen coincidir les dues famílies allà a Bàlix. Es coneixien de petits però feia anys que no es veien. A ell el va atreure de seguida la bellesa de la Maria, les seves maneres elegants, aquell ulls verds emmarcats en un rostre morè, les mans fines, dits llargs i prims poc habituals en aquell món rural on les noies anaven al camp i ajudaven a casa; no era però el cas de la Maria.\nEl Ramon era el fill gran , per tant , destinat a portar les terres, però mai li havia agradat la vida rural, com que era bon estudiant i un home amb caràcter els pares el varen deixar fer els estudis a Barcelona, i ara era director d’una important empresa en aquesta ciutat, delegant en el seu germà segon la direcció de la masia. Aquest fet és el que més li va agradar a la Maria que va acceptar de casar-se amb ell tot just sis mesos desprès de coneixes i com era d’esperar varen fixar la seva residència a Barcelona.\nLa Maria ara tenia tot el que desitjava a la vida: un home ric, una vida regalada, lluny per fi de camps, de vaques, tenia vestits bonics i festes a les que lluir la seva bellesa. Un marit atractiu que la feia feliç. Però estava enamorada d’en Ramon? Desprès del primers temps en què ell la feia tremolar de passió, els sentiments es varen anar refredant per part de la Maria, i quan el seu home tornava a casa sempre trobava alguna excusa per discutir. Es passava el dia de compres amb les seves amigues, al teatre o al cinema, però li faltava quelcom en el seu dia a dia. Va començar a trobar la seva vida insulsa i avorrida i ho feia pagar al Ramon que no sabia que més fer per complaure la seva dona.\nUn vespre quan en Ramon va tornar a casa la Maria no hi era, estranyat va preguntar al servei però només li varen saber dir:\n─La senyora ha sortit.\nQuan la Maria va tornar una mica acalorada, per tota explicació li va dir al seu home que l’obra de teatre s’ha havia allargat més del que havia previst i que estava molt cansada. Es va retirar a la seva habitació, no sense abans dir-li al Ramon que volia estar sola. Aquesta situació es va repetir més vegades, ell es preguntava.\n─On anava la seva dona? Preocupat per els negocis i poc amic de discussions feia la vista grossa però cada dia estava més preocupat.\nAllà a Bàlix, la vida continuava igual com sempre. La Madaleta seguia esperant el Jan que sempre trobava l’excusa perfecte per no tornar al poble.\nEls pares de la Madaleta havien descobert que la afició de la seva filla per la dansa era seriosa i la varen matricular a una acadèmia a Mallorca, no sense deixar d’advertir-la que de actuar davant del públic res de res. Ella de moment s’hi va conformar, almenys aprendria dansa, la seva passió, quan en Jan tornes podrien reprendre els seus antics plans.\nLes cartes del Jan, però, li arribaven cada vegada més espaiades i la Madaleta es desesperava.\nAquell estiu, per fi en Jan va tornar al poble, amb la carrera d’agrònom acabada i disposat a fer-se càrrec de les terres dels seus pares i per recuperar la Madaleta.\nAviat varen formalitzar la relació. Mai ningú havia estat tan feliç com la Madaleta el dia del seu prometatge, els ulls li brillaven, no parava de cantar i ballar seguia tan enamorada d’aquell noi que va ser el seu companys de jocs, i que ara s’ha havia convertit en tot un home, la Madaleta el mirava i es sentia orgullosa.\nEl Jan també estava content de retrobar-se amb aquella noia dolça i riallera que no havia deixat d’estimar mai, tot i que a Barcelona havia tingut els seus embolics, com tot jove amb diners i lluny de casa.\nEls preparatius per el casament varen passar en un obrir i tancar d’ulls i avui la Madaleta, vestida de núvia, està radiant; un vestit blanc de tall romàntic i una munió de flors en forma de cascada amagant-se per entre els rinxols dels seus cabells.\nPerò es mira al mirall i el que veu és una noia que per amor renúncia al seu somni; està feta un sac de nervis, mira per la finestra, l’espectacle que ser li mostra li fa pensar que es reflex de la vida que li espera, veu als convidats a la cerimònia lluint els seus millors vestits i els seus somriures més falsos. Això la porta a preguntar-se.\n─Faig bé amb aquest casament? Estimo al Jan, això no hi ha dubte, però i ell? M’estima a mi? No sembla donar importància als meus desitjos.\nRes dels que havien planeja’t era com ella s’esperava. Ja mai podria ser ballarina, la seva vida al costat del Jan es reduiria a les tasques de casa, cuidar els fills, si és que déu els hi enviava. El somni del Jan es complia però i el seu?\nEstava en aquestes cavil·lacions quan la porta de la habitació es va obrir i una Maria resplendent lluint un embaràs que la afavoria, va fer la seva entrada.\n─Com està la nòvia més bonica de Balix? ─La Madaleta, fins al moment amoïnada de que la seva germana no hagués arribat, va corre cap a ella i totes dues es varen fondre en una abraçada, que elles encara no ho sabien, però estava carregada de malts presagis.\n─ El Jan t’espera a baix i està guapíssim –li diu la Maria─ desviant una mirada plena de preguntes de la seva germana.\n─Com es que no ens havies dit res del teu embaràs Maria─?\n─ Volia que fos una sorpresa Madaleta, per als pares ho ha sigut, estan molt contents. A veure si aviat els fem avis per partida doble ─li diu la Maria ginyant-li un ull.\n─ Et trobes bé? Com estàs vivint a Barcelona? ─li respon la Madaleta ignorant a propòsit la pregunta .\n─Jo hi estic encantada, no té res a veure amb el poble però ja saps com sóc, a mi m’encanten les grans ciutats.\n─I el Ramon? No ha vingut amb tu?\n─Arribarà més tard tenia una reunió d’última hora.\nLa seva mare entre tota apressada,─ que i feu aquí? tothom està esperant. Estàs preciosa filla, totes dues ho esteu. Què hi dius Madaleta? La teva germana em farà iaia i a tu tia, no és meravellós?\nLa Madaleta somriu tristament ─ni avui pot ser ella la protagonista. Sempre la seva germana va per davant amb tot, arriba a pensar que el seu embaràs ha estat a propòsit per espatllar-li el dia. Mou el cap─. Quines bajanades que penso, són els nervis, estic molt contenta amb aquest nebodet.\nA fora el Jardí el Jan espera envoltat de convidats. No està nerviós; estima aquella noia que coneix des de petita, al seu costat la seva vida serà tranquil·la, lluny queden les aventures allà a Barcelona.\nSona l’Ave Maria de Schubert, i apareix la seva estimada acompanyada pel Jaume que avança orgullós i emocionat amb la seva filla petita. La seva mirada fixa amb el rostre radiant de la Madaleta.\nAquesta només en veure el seu estimat se li han passat tots els dubtes ─Estava més disposada que mai a compartir la seva vida amb aquell jove al que adorava.\n−Bé val la pena sacrificar les meves il·lusions de ser ballarina si el premi és estar al costat d’en Jan tota la vida. ─Es deia mentre avançava cap al seu futur marit fortament recolzada amb el seu pare.\nL’aire portava la flaire de la gran varietat de flors d’aquell jardí. El dia era radiant, tothom es mostrava content i la núvia avançava cap a l’altar, sota l’Ave Maria de Schubert. Feliç i confiada.\nQuan varen estar cara a cara, en Jan i la Madaleta es miraven amb tant d’amor hi havia tanta il·lusió a les seves mirades que tot feia pensar que aquell matrimoni seria per sempre, que havia valgut la pena l’espera dels estudis, la renúncia dels somnis de ballar ja era passat, el seu present era aquest al costat del home que estimava. Una frenada va reclamar l’atenció dels convidats, sols va ser un instant mentre el capellà començava a fer la sabuda pregunta: ‘Si algú te cap impediment que ho digui ara o calli per sempre’. La veu d’en Ramon va trencar aquell moment idíl·lic.\n─Atureu aquesta comèdia ─va cridar─ en Jan no es pot casar, ho sento Madaleta ─va fer dirigint-se a la seva cunyada─ no os podeu casar perquè el Jan és el pare de la criatura que espera la teva germana.\nPassat el primer moment de sorpresa la Madaleta es va mirar al Jan. La seva cara passava del vermell al blanc tenia la boca oberta, i amb la mirada buscava una persona més enllà del jardí, una dona amb un vestit vermell que corria per entre els arbres emportant-se la seva vergonya. El Ramon es va apropar a la Madaleta.\n─Ho sento però no podia permetre continuar amb aquesta comèdia.\nEls ulls plorosos de la seva cunyada li deien ; no hi tens cap dret, i dirigint-se al capellà: ─Continuí sisplau ─En Jaume i la Magdalena varen anar al costat del nuvis.\n─Què significa això Ramon?\n─Res mare ─respon la Madaleta – no passa res, vull continuar amb el casament.\n─Ho sento Madaleta, es va atrevir a dir en Jan, per mi només va ser una aventura, res d’important et prometo… Jo no sabia…\nNo va poder acabar la frase un cop de puny d’en Ramon li ho va impedir.\nLa Madaleta no ho va poder suportar i es va desmaiar, va caure al terre. Amb la seva caiguda arrossegava totes les il·lusions, tots els somnis de ser feliç. Una vegada més la seva germana li prenia el protagonisme. Aquesta vegada, però, li prenia quelcom més.\nQuan va obrir els ulls de nou, el jardí estava desert. Només el rostre preocupat dels pares era el que va percebre al seu voltant, va murmurar; Jan?\n─Tranquil·la filla, com et trobes? ─per tota resposta la Madaleta va fer una mirada al seu entorn i una rialla esgarrifosa va sortir de la seva ànima, una rialla que la acompanyaria tota la vida.\nAquesta Madaleta d’avui, bruta, despentinada, barboteja’n paraules inintel·ligibles no recorda amb rés la Madaleta resplendent, vestida de núvia que esperava un futur feliç.\nRelat: Carme Ribas\nText escrit a partir d’un relat de Victor Català


...remember when? (Joan Dávila Forn - 32 anys d'esport actiu): octubre 2008\n13-10-08 - Mor en Josep Juli i Batallé. Exjugador, exdirectiu de la UDR. Pineda i gran pinedenc\nEstàvem al cas. Sabiem del procés de la malaltia d'en Josep i admiràvem la seva enteresa en afrontar aquest periple de la nova i darrera singladura del seu bon fer amb tots els seus i tot el que portes el bon nom de Pineda.\nAquell libret que ell el titular "Al llarg de la meva vida", i que ens regalar i signar a un grupet d'exjugadors de la UDR.Pineda tot sopant en un restaurant de la Vila de Pineda de Mar (la seva Vila), podrà continuar augmentant les seves pàgines amb tots els nostres records de tanta gent que tinguerem la sort de conèixe'l, i que ja desde el moment d'assabentar-nos del seu trespàs, li estem enviant allà on vagi.\nËs molt fort el que sento, la seva amistad per tota la meva familia, sempre la hem significat en tantes vegades com, tant la meva esposa, com el meu germà, han sortit a relluir fets amb la UDR Pineda (ara UER Pineda).\nAlgú va escriure "....no el veig ja en l'horitzó....mes els que estan en l'altra riba exclamen...ja està arribant!!"\nFins que ens tornem a retrobar amic Josep .... descansa en pau.\nPublicado por (Joan Dávila Forn - 32 anys de pràctica esportiva) en 16:02 No hay comentarios:\nPublicado por (Joan Dávila Forn - 32 anys de pràctica esportiva) en 3:57 4 comentarios:\nCrec he de fer una aturada en aquest any de 1968, per recordar als nous visitants que aquest bloc l'he titulat EL SOT, recordant aquella gran obra esportiva que es fer a Malgrat l'any 1961, en donar a la nostra Vila d'un espai per a la pràctica d'esports de "sala" (bàsquet, handbol, hockei patins).\nEn uns terrenys al costat de la bòbila de cal Rajoler (Sr. Gelpi) a la sortida del casc urbà i en direcció a la veina localitat de Pineda.\nEstàven situats en un "sot" argilòs, però de dimensions eren ideals per a la construcciò d'una pista poliesportiva.\nUn grup de homes amb sentit de projecció en el futur de l'esport a Malgrat (que per no sapiguer tots els noms d'ells, no esmentaré a cap), vàren fer un tracte amb l'Ajuntament i constituiren una Societat Poliesportiva Recreativa.A les hores es construir, en aquell indret..... en aquell SOT, la tant desitjada pista poliesportiva, primer pas per un futur pavelló.\nEn el seu moment aquell valent grup d'homes també vàren tenir els seus detractors. Ara el temps els i ha donat la raó en els seus pensaments de futur esportiu, tenim dos pavellons.... i encara fem curt!.\nAquesta és la petita aclaració o recordatori del nom de EL SOT, qué és per molta gent de Malgrat de Mar així conegut (per altre el nomenen el "Pavelló Vell" penso que per a la gent jove que ignora aquesta paraula/definició d'aquell indret, seria bon moment per cambiar el referirse a com el Pavelló del Sot)\nAcompanyo una fotografia del moment de la seva inaguració 12 agost 1961, que com a data curiosa, per una porta sortien els paletes i operaris i per l'altre entraven la comitiva d'autoritats del moment, per celebrar el acte de la benedició.\nPublicado por (Joan Dávila Forn - 32 anys de pràctica esportiva) en 11:27 No hay comentarios:


RodaMots - estri\nDilluns, 8 de setembre del 2014 / 3436\nEina o objecte, especialment d’ús manual, que hi ha en una casa o que algú porta a sobre, per fer una feina o per prestar un servei.\nEls llapis són estris per a escriure; les paelles i les escorredores són estris de cuina.\nDe l’occità estre, ‘ésser’, infinitiu substantivat amb valor de ‘ésser o cosa indeterminada’.\nVan donar-nos el plat d’alumni i la forquilla-cullera. Algú, a rereguarda, devia sentir-se il·luminat en inventar l’estri plegable. Devia córrer cap al Conseller, explicant-li el feliç invent. I va eixir-ne la fabricació de la cullera i la forquilla unides pel mànec amb un cargol. L’inventor imaginava que, d’aquesta manera, no podien perdre’s la forquilla o la cullera. I, en efecte, mai no es perdia un sol d’aquells estris. Per altra banda, l’aparell no tenia res de funcional. Intentaves omplir la cullera usant la forquilla com a mànec i se’t plegava per la frontissa a mig curs de la cullerada. I a la inversa, és clar. Però és allò que té d’engrescadora la guerra: així i tot, ens il·lusionava l’invent.\nAvel·lí Artís-Gener, 556 Brigada Mixta (1945)\nEt semblava que havia de resultar dolorós i ho havies anat deixant per demà, un dia i un altre. Només havies llençat els seus objectes d’higiene: el raspall de dents, la loció i els estris d’afaitar, la colònia, la seva pinta. Et feia mal, tan a la vista, al prestatge de l’armari del bany, i no t’hi vas pensar gens a llençar-ho tot, sense ni preguntar als nois si volien aprofitar la colònia o la loció per després de l’afaitat. Tot a les deixalles i només una recança lleugera.\nGlòria Llobet, Connecta’t, Sílvia (Alzira: Bromera, 2002)\nDivendres vèiem que un atzimbori és un ‘objecte inútil’, però el mot resulta ben útil perquè si no ¿com hauríem de designar els embalums inútils que no fan sinó nosa? Aquests dies veurem altres maneres de designar estris, inútils o no (els estris, no les maneres d’anomenar-los).\nAvel·lí Artís-Gener, traductor\nescriptors.cat: Glòria Llobet Brandt\nEls cinc mots de la setmana passada (alcoianismes)


Els gravadors de la Rosa Vera: Dotze temes de circ - Espai Joan Fuster\nEls gravadors de la Rosa Vera: Dotze temes de circ\npor Enric Alforja | Ago 30, 2021 | Document del mes\nAquest mes de setembre iniciem una sèrie de Documents del Mes on us parlarem de diversos llibres de bibliòfil en els quals va participar Joan Fuster i que destaquen per la qualitat artística i les cuidades edicions. Començarem amb Els gravadors de la Rosa Vera: Dotze temes de circ, editat a Barcelona en 1984 per Edicions de la Rosa Vera, una editorial especialitzada en llibres amb gravats.\nAquest llibre, amb pròleg de Manuel de Pedrolo, tracta dotze temes relacionats amb el món del circ, cadascun amb text d’un autor diferent i acompanyat pel gravat d’un artista (s’hi utilitzen diverses tècniques). Els temes, i els autors, són els següents:\n– Pròleg: “Una terra de pas”, de Manuel de Pedrolo. (Vinyetes al boix dibuixades per Josep Granyer i gravades per Jaume Pla)\n– Tema 1: “Gimnasta i Clown”, gravat de Maria J. Colom i text de Josep Maria Espinàs.\n– Tema 2: “Troupe” (tècnica d’aiguafort), gravat de Josep Granyer i text de Pere Quart.\n– Tema 3: “Equilibrista” (tècnica de punta seca), gravat de Josep Mompou i text de Tomàs Garcés.\n– Tema 4: “Trapezistes i clown” (tècnica d’aiguafort), gravat d’Albert Plaza i text de Joan Cortès.\n– Tema 5: “Corda tibant” (tècnica d’aiguafort), gravat de Francesc Todó i text de Francesc Vallverdú.\n– Tema 6: “Saltimbanquis” (tècnica d’aiguafort), gravat de Josep Pla Narbona i text de Salvador Espriu.\n– Tema 7: “Pallassos” (tècnica d’aiguafort), gravat de Josep Guinovart i text de Miquel Bauzà.\n– Tema 8: “Acròbates” (tècnica de burí), gravat de Roser Bru i text de Joan Fuster.\n– Tema 9: “Circ” (tècnica d’aiguafort i sofre), gravat de Josep Amat i text de Francesc Fontbona.\n– Tema 10: “Charlie Rivel” (tècnica de punta seca), gravat de Joan Soler Jové i text de M. A. Capmany.\n– Tema 11: “Espectadors” (tècnica de burí), gravat de Jaume Pla i text de Jaume Fuster.\n– Tema 12: “Cabriola” (tècnica d’aiguafort), gravat d’Ignasi Mundó i text de Pere Calders.\nText de Joan Fuster per al gravat de Roser Bru “Acròbates”\nCom haureu vist Fuster s’encarregà del tema 8 i va escriure un text sobre els acròbates que anava acompanyat d’un gravat de Roser Bru, qui fou una important artista, pintora i gravadora catalana. Exiliada a Xile des del 1939, on va morir fa només uns pocs mesos, amb 98 anys, després d’una llarga i exitosa carrera que la portà a exposar per tot el món i a tindre obra en museus com el Museu d’Art Modern de Nova York, el Museu de Brooklyn, el Museo de Arte Contemporaneo (MAC), de Santiago, el Museu Històric Nacional, el Metropolitan Museum of art de Nova York, el Museu d’art Modern de Rio de Janeiro, el Staatliche Museen de Berlín o el Macba de Barcelona, entre d’altres.\nMalauradament a l’Espai Joan Fuster no es conserva cap còpia completa d’aquest llibre, tot i que Fuster sí que tenia la seua col·laboració amb Bru emmarcada, de la qual us mostrem una imatge i el text complet perquè el pugueu llegir.


Calabuig aposta per consolidar les relacions comercials i generar oportunitats a Ghana | Valencia Extra\nCalabuig aposta per consolidar les relacions comercials i generar oportunitats a Ghana\nEl delegat del Consell per a la Unió Europea i Relacions Externes, Joan Calabuig, s’ha reunit amb l’ambaixadora de la República de Ghana, Elizabeth Adjei, per a consolidar les relacions comercials i econòmiques entre tots dos països i generar, d’aquesta manera, oportunitats per al teixit empresarial valencià.\nCalabuig ha valorat com “molt positiu” aquesta trobada bilateral i ha assegurat que tots dos països col·laboraran per a desenvolupar activitats i accions comunes. Per la seua banda, l’ambaixadora de la República de Ghana ha traslladat l’interés del seu país per la Comunitat Valenciana i per les possibilitats que ofereix quant a l’activitat industrial vinculada a la construcció, al sector agroindustrial i en relació amb el sector de materials de construcció.\nA més, tal com ha explicat el delegat del Consell per a la Unió Europea, l’ambaixadora de Ghana també ha valorat positivament la posició geoestratègica de la Comunitat Valenciana i de la ciutat de València com a “port important al Mediterrani, amb unes connexions molt rellevants”.\nCom a resultat de la reunió, Calabuig i Adjei han acordat que l’ambaixadora de la República de Ghana tornarà a la Comunitat Valenciana el primer trimestre del 2017 per a mantenir reunions amb l’Autoritat Portuària de València, la Cambra de comerç, l’Institut Valencià de Competitivitat Empresarial (IVACE), i altres organismes empresarials.\nL’origen de la relació entre tots dos territoris es remunta a una missió comercial realitzada en 2015 per un grup empresaris valencians a través del IVACE, en la qual van participar empreses de diferents sectors. Aquest primer contacte va tenir una valoració empresarial “positiva”, segons Calabuig, ja que es va comprovar que existeixen “possibilitats de desenvolupament de relacions bilaterals en diferents àmbits”.


El Centro de Taradell (1965) - foto històrica | Taradell.com\nEl Centro de Taradell (1965)\nAquesta foto data del 1965 i mostra el Centro sota la presència majestuosa del campanar de Taradell. En Jaume Molsosa, el seu fill, ens escriu això a partir dels seus records d’infància:\n“El valor d’aquesta imatge, presa des de l’antic camp de futbol, està en què encara existia l’antic edifici del teatre-cine del Centre Parroquial (el Centro). Hi havia passat hores en aquest racó de Taradell. Al cinema o al teatre, al cafè amb l’avi mentre feia la manilla, a futbol… Sobretot al cafè, amb l’ambient carregat, el terra de fusta, les taules de mabre i les columnes de ferro.\nEncara es pot distingir la doble escala que conduïa al projector del cine; a l’estiu, la porta de la cabina era oberta de bat a bat a causa de la calor i es podia sentir l’agradable “trtrtrtrtrt” de la cinta en passar per les rodes dentades. I l’escala d’accés al “terreny de joc” -no arribava a patatar; es quedava en pedregar i gràcies-, i la porteria. Aquesta fotografia és una finestra formidable als records més agradables dels anys menuts i me l’estimo especialment. M’alegra que s’hagi conservat tan i tan bé. Espero de tot cor que us agradi.“\n1 Comentari a "El Centro de Taradell (1965)"\nEncara recordo quan, després de l’incendi del Centro, van trigar pocs dies a enderrocar l’edifici. I l’última part que va ser enderrocada va ser la doble escala que menava al projector del cine. Recordo que havien enderrocat tota la façana principal i havien deixat aquesta escala exterior. Essent un infant, amb aquella tristor i malenconia de veure destruït el meu cinema, l’únic on jo podia anar (el Cinema Principal o de ‘Falanja’ era per públic adult), anava cada dia a veure com les màquines excavadores anaven desfent i retirant les restes de l’edifici. Aquell dia, per observar-ho, vaig enfilar-me al… Llegeix més »\n3 abril 2014 21:19


Una malaltia cerebral de Scott Baio Alleges podria haver estat causada per accidents per acrobàcies - Parelles Famoses\nUna malaltia cerebral de Scott Baio Alleges podria haver estat causada per accidents per acrobàcies\nScott Baio creu la malaltia cerebral de la seva dona Renee podria haver estat causada per un accident d’acrobàcia que va patir fa gairebé tres dècades.\nScott va comentar La explosió que la lesió cerebral del 1992 podria haver comportat el seu estat actual. Va aclarir que no ho saben com a fet, però és una hipòtesi. També va dir que està centrada en viure una vida sense estrès per mantenir-se en salut.\n& Ldquo; Era una antiga cascudista i va tenir una lesió cerebral massiva el '92 a causa d'un accident en el motor d'esquí, va dir Scott. No sabem si els seus tumors i aquesta nova malaltia tenen res a veure amb això.\nTambé va dir que està centrada en viure una vida sense estrès per mantenir-se sa i prevenir accidents cerebrovasculars i altres riscos per a la salut.\n'Tot el que sabem és que ha de viure la vida sense estrès, sense depressió i sense ansietat possible i dormir bé cada nit', va dir Scott. Aquesta nova malaltia pot causar accidents cerebrovasculars i demència. & Rdquo;\nRenee va fer la revelació a Twitter després d'un fan li va preguntar sobre la seva salut. L'exconsellera va dir que va conèixer la seva condició a l'octubre, a més de tenir dos tumors cerebrals.\n'A més de tenir dos tumors cerebrals amb meningioma, l'octubre del 2017 també vaig saber que tinc malaltia cerebral microvascular', va escriure Renee. Una malaltia cerebral microvascular és el terme per a una malaltia cerebral que afecta els vasos sanguinis del cervell. El vas s’estreny, limitant la quantitat de sang que pot arribar al cervell.\nA més de tenir dos tumors cerebrals amb meningioma, l’octubre del 2017 també vaig aprendre que tinc malaltia cerebral microvascular. @ Jerseyshore06\n- Renee Baio (@MrsScottBaio) 10 de març del 2018\nEl Dies feliços actor Va seguir el seu comentari per confirmar la seva revelació. Ella va expressar el seu amor per Renee, dient que és la 'persona més dura' que coneix.\n'Malauradament, això és cert', va escriure Scott. 'Renee és per sempre el meu rock, la meva vida [i] la meva companya d'ànima! La persona més dura que conec.\nMalauradament, això és cert. Renee és per sempre el meu rock, la meva vida i el meu company d’ànima! Persona més dura que conec. @MrsScottBaio https://t.co/fyMtMl8MGX\n- Scott Baio (@ScottBaio) 10 de març del 2018\nLa parella va revelar el diagnòstic de tumor de Renee el juny de 2015.\nPremis ACM 2020: 3 nominacions de Miranda Lambert a “So Thanksful”, incloent l’esdeveniment musical


BLOC DE PERE MUÑOZ: "LA BANDERA DE LA ESTRELLA SOLITARIA"\nAvui la notícia política del dia és la trobada del President de la Generalitat Artur Mas amb el flamant President del govern de l'estat Mariano Rajoy. Demà tots els mitjans de comunicació, especialment els catalans ens oferiran pàgines senceres, de ben segur els diaris madrilenys també diran la seva. Fins i tot ho farà el veterà monàrquic ABC, com ho feu l'agost del 1931 amb una de les visites a Madrid del President Macià, concretrament el 25 d'agost, després d'haver lliurat personalment l'Estatut de Núria al Congrés per a la seva aprovació.\nÉs força curios el tractament i el seguiment d'aquest diari monàrquic del viatge de retorn que feu del President Macià, des de la sortida de Madrid acompanyat entre d'altres per l'alcalde de Barcelona, Ayguadé, i els diputats Ventura i Gassol, Carner, Carrasco i Formiguera i Tarradellas.\nL'arribada en tren a Barcelona, després d'un viatge carregat d'emocions gairebé a totes les estacions per on passà, Puebla de Hijar, Faió, on un obrer li digué "en catalán": "Señor Macià, cuidado no os vayan a dar gato por liebre", Flix, Móra, Falset, Reus i Sitges, amb manifestacions espontanies de suport a l'Avi de veïns i veïnes a les estacions. Un viatge de més de 17 hores de durada: que començà les 7 h 40 m del matí fins les 23 h i 15 minuts del vespre.\nDesprés d'haver estat rebut per més de 20 mil persones es dirigí al Palau de la Generalitat amb els discursos corresponents. .. i un breu per part de l'ABC, si més no curiós, en referir-se sense esmentar el símbol de l'independentisme, definida com "la bandera de la estrella solitaria":\n"Al abandonar, momentos después de la una, el Sr Macià, el Palacio de la Generalidad, se presentaron unas banderas catalanas con la estrella solitaria, que algunos entusiastas llevaban, y a las que habían rendido honores en la estación todos los portadores de las demás banderas. El sr. Macià la besó reverentemente entre los aplausos de la multitud".\nUs imagineu gairebé 80 anys després que el president de Generalitat, aquesta nit després d'arribar a Barcelona fos rebut a l'aeroport i fes els mateixos gestos que Macià ?


El Sant Andreu s’apropa a la segona posició (3-1) | betevé Web\nRedacció Esports diumenge 18 de març, 2018 , 17.10\nEls andreuencs guanyen el Vilassar i se situen a només un punt de l’Hospitalet\nEl Sant Andreu continua en dinàmica positiva i ha encadenat la novena jornada consecutiva sense perdre. Els andreuencs s'han imposat per 3 a 1 a l'Hospitalet. Josu, que ha obert el marcador, ha estat dels jugadors més destacats. Els altres golejadors quadribarrats han estat Óscar Muñoz i Elhadji.\nJosu participa en els dos primers gols del Sant Andreu\nJosu ha estat clau en la victòria del Sant Andreu davant el Vilassar\nGran victòria del Sant Andreu contra el cuer, el Vilassar de Mar, per 3 gols a 1. La primera ocasió del partit ha estat per Juanan, que ha estavellat la pilota al pal. Qui no ha fallat és Josu, que ha superat el porter Imanol. Segona jornada consecutiva marcant. Tot Seguit, Josu ha tornat a ser protagonista. Ha estavellat la pilota al travesser, però el rebot l'ha aprofitat Óscar Muñoz per fer el segon del Sant Andreu. Amb el 2 a 0 s'ha arribat al descans.\nEl Sant Andreu fa nou jornades que no perd\nEl Vilassar ha disposat d'alguna ocasió de gol, però han estat els quadribarrats els qui han marcat el tercer. Elhadji ha aprofitat un embolic dins l'àrea petita per marcar amb la puntera de la bota. Abans d'acabar el partit, Nando ha fet el gol de l'honor per al Vilassar. Aquesta victòria, combinada amb la derrota de l'Hospitalet, col·loca el Sant Andreu a 1 punt del segon classificat, els riberencs, i a una distància de quatre punts de la cinquena plaça.\nElhadji celebrant la victòria camí del vestidor\nAlfred Planas salva un punt per al Sant Andreu (2-2)


Òrgans del centre – Blancaneus\nHome / Qui som / Òrgans del centre\nAdreça de correu o través de la bústia de suggeriments poden fer arribar les seves inquietuds durant tot el curs de l’AFA. A/e: ampa.blancaneus@gmail.com\nEls representants de l’Associació de famílies (AFA) de la Llar d’Infants Blancaneus està formada per un mínim de quatre membres. Cada membre es renova quan el seu fill/a deixa d’assistir al Centre o presenta la dimissió del càrrec.\nConjuntament en la direcció es reuneixen un cop per trimestre.\nFuncions de l’Afa:\nA principi de curs una reunió informativa pels pares sobre què és l’Afa, qui la constitueix i quines són les seves funcions.\nÉs l’encarregada, juntament amb l’equip del centre, d’organitzar la xerrada a les famílies.\nOrganitza diverses festes de l’escola.\nCol·laboren i participen en les sortides escolars.\nAssisteix a les trobades de la Xarxa Debat Educatiu.\nA la Llar d’infants Blancaneus aquest òrgan es va constituir per primer cop el 19 de desembre de 2006. I està formada per un representant de l’Ajuntament, dos representants de les mares i pares dels infants escollits d’entre famílies per ells mateixos (un dels quals acostuma a formar part també de la junta de l’Ampa), un membre de la direcció de la Llar infants (que la presideix), un representant del personal de ”PAS” (cuina) i dues representants del personal educador, dels quals una d’elles serà la secretària del Consell Escolar de centre.\nÉs reuneixen de forma trimestral. És l’òrgan de participació de la comunitat educativa en el control i la gestió del centre, amb funcions en l’àmbit de la programació general i en el seguiment i l’avaluació de les seves activitats, per tal d’afavorir l’educació dels infants.\nLa renovació del membres del Consell Escolar s’efectua dins els mateixos terminis que la renovació de membres dels Consells Escolars dels Centres Públics. El nomenament dels representants del sector de les mares i dels pares és per dos anys. Si per algun motiu és inferior als dos anys, el substitueix la segona persona més votada a les eleccions en el termini pel període establert.


Tipus de gabinets personalitzats Hank Yarn Fabricants de teixits i proveïdors i fàbrica - Comprar tipus de gabinet de preu bo Hank Yarn tintorer a la venda - Wuxi Kangda\nTipus de gabinet Hank Yarn Tintoreria\nKD-Y-20-1000 Tipus de tipus d'armari tipus màquina de tenyir de fils de caputxa és un equip de morter avançat per als fils de tancament. És una màquina principal per a la mort i l'acabat dels fils de les fibres naturals, fibres artificials i fibres combinades sota temperatura normal (màx. Temperatura 100 ℃) i pressió normal, amb gran idoneïtat, bona qualitat de morir i acabat. Els processos tecnològics com inflor refinat, decoloració, esbandit, suavitzat i moribund, etc., es poden aconseguir en una operació de càrrega de fil.\nKD-Y-20-1000 tipus de ganivet tipus kabinet de filat és un equip avançat de morir per als fils de tancament. És una màquina principal per a la mort i l'acabat dels fils de les fibres naturals, fibres artificials i fibres combinades sota temperatura normal (màx. Temperatura 100 ℃) i pressió normal, amb gran idoneïtat, bona qualitat de morir i acabat. Els processos tecnològics com inflor refinat, decoloració, esbandit, suavitzat i moribund, etc., es poden aconseguir en una operació de càrrega de fil. La seva capacitat instal·lada pot ser de 5 kg a 500 kg (llana), la longitud de la bobina rodada és d'entre 1016 a 1830 mm (40 a 75 polzades). És un equip de fabricació ideal per al tractament abans i després i la mort de la llana, la seda, la llana artificial i el teixit de rayó tituat.\nLa màquina de tenyir de fil d'acer del gabinet està fabricada en acer inoxidable resistent a la corrosió d'alta qualitat, resistent i resistent. Quatre etapes de polea de canvi de velocitat s'utilitza per a la fabricació de diferents tipus de filats. La seva circulació està racionalment dissenyada perquè el bany de colorant sigui uniformement volat, a fi d'assegurar la qualitat de la fabricació.\nTipus de Gabinete Hank Yarn Tenyit Màquina Paràmetre Tècnic\n× 3251 mm\nTipus de gabinet Hank Yarn Tintoreria Aplicacions\nKD-Y-20-1000 Tipus de tintura de filferro de gabinet Màquina per a la mort i acabat dels fils de les fibres naturals, fibres artificials i fibres combinades sota temperatura normal i pressió normal. La seva capacitat instal·lada pot ser de 5 kg a 500 kg (llana), la longitud de la bobina rodada és d'entre 1016 a 1830 mm (40 a 75 polzades). És un equip de fabricació ideal per al tractament abans i després i la mort de la llana, la seda, la llana artificial i el teixit de rayó tituat.\nTipus de gabinet Hank Yarn Tenyit Màquina Detalls\nTipus de Gabinet Hank Yarn Tenyit Màquina Funcions i funcions tècniques\n2, Porta d'entrada d'aigua\n4, Alimentació de la tina\n5, Bomba d'alimentació\n6, Entrada d'alimentació\n7, obertura d'escurrimiento\n8, Bomba de circulació principal\n9, tub de calefacció indirecta\nDetalls de l'embalatge: contenidor estàndard\nTemps de lliurament: dins dels 30 dies posteriors a la confirmació\nHot Tags: tipus de filferro tipus filet de filat, fabricants, proveïdors, fàbrica, compra, preu, personalitzat, en venda


Finalitzada la segona jornada del torneig EMC-CM17 | card.cat\nFinalitzada la segona jornada del torneig EMC-CM17\nPublicat el 21 de desembre de 2017 per Antònia Bauzà\t, Ajuntament\nDonostiarres, Mallorquins, suecs i la Spanich Soccer Emirates, es juguessin un lloc per a la Gran Final de l’EAST MALLORCA CUP – CALA MILLOR 2017\nAvui matí, al Camp Municipal de Ses Eres de Son Servera, s’ha viscut un gran ambient mentre es disputaven les quatre rondes de partits.\nLa segona jornada del torneig internacional U12 East Mallorca Cup-Cala Millor 2017, ha començat amb total puntualitat amb els de Michel Salgado que s’enfrontaven a un Atlètic de Balears disposats a donar-ho tot dins del camp. L’encontre ha quedat empatat a 0. De mentres, la selecció Al-Nasr de Dubai ha obtingut la seva primera victòria del torneig contra un If Brommapojkarna fort, però poc encertat,\nEl protagonista de la segona ronda de partit ha estat, sens dubte, el públic assistent. A les 11.50h els alumnes de sisè de primària del col·legi Jaume Fornaris han arribat al camp per animar als seus companys del Serverense. Amics i familiars no han aturat d’animar en cap moment, però la victòria no ha estat possible. El partit ha finalitzat amb 2 a 1 al marcador a favor del Leeds United. A l¡altre camp l’athletic Slatina s’ha imposat al Cardassar per 4 a 1.\nNervis i emoció fins el darrer minut en els dos camps durant la tercera ronda de partit. La Real Sociedad i l’atlètic de Balears han defensat el seu escut fins el final. Els de Sant Sebastià han guanyat 1 a 0. Al mateix temps, a l’altre camp, els jugadors suecs han vençut a la Selecció de Mallorca per un gol de difrència (2-3).\nEl matí ha acabat amb un poc de pluja i un empat als dos marcadors, que afirmaven la derrota dels equips locals. La Spanish Soccer Emirates Academy ha guanyat al Serverense per 3 a 0, mentre que Al-Nasr Dubai s’ha imposat al Cardassar amb el mateix marcador (3-0).\nResultats jornada 2 (matí):\nLa gran final es disputarà demà a les 12.00 al Camp Municipal de Ses Eres de Son Servera.


Història | Diables de Castellterçol\nLa Colla de Diables de Castellterçol, l’única agrupació de foc del Moianès, va néixer l’estiu del 1995. Un grup de nois i noies que llavors eren monitors del Grup d’Esplai els Draks de Castellterçol van començar a donar voltes a la idea de fer una colla de diables. Després de treballar en els primers passos, a finals d’aquell estiu ja són 30 membres i la primera junta que tirarà endavant el projecte estarà presidida per Joan Malats. Aquesta junta havia de pensar moltes coses de nou, així doncs, es van començar fer els vestits de la colla i les 17 primeres forques. Els primers vestits consistiran d’una jaqueta amb caputxa de color violeta i d’uns pantalons granatosos.\nAls primers anys els Diables no van ser una entitat independent, sinó que depenien de l’Esplai per tal de poder rebre subvencions i tenir una assegurança d’accident. La primera actuació va ser el 24 de desembre del 1995, durant el Caga Tió popular a la Plaça Prat de la Riba, amb un modest espectacle pirotècnic. L’any següent, el 1996, es repeteix l’actuació del Nadal i és llavors quan s’estrenen els vestits i les forques. Aquest segon espectacle és el decisiu. En aquest moment l’Ajuntament de Castellterçol proposa a la colla fer el correfoc per a la Festa Major del poble, a finals d’Agost. És doncs, l’any 1996 i l’inici del 1997, quan al grup va agafant forma i poc a poc es va consolidant. És també en aquest període quan es dissenya el que serà el logotip de la colla. El farà el dissenyador gràfic i llavors membre dels diables, Quim Bové.\nEl 24 de juny del 1997, l’any decisiu per la colla, es fa el primer correfoc. Serà, doncs, la revetlla de Sant Joan quan els Diables s’estrenen fent un correfoc que porta la flama del Canigó des de la Plaça Vella, passant per l’Avinguda Ramón Albó, fins arribar al Pavelló Municipal.\nVa arribar el gran dia: el primer correfoc de la Festa Major del poble fet pels Diables de Castellterçol. Va ser un gran correfoc que va recórrer tot el centre de la vila i que va tenir una gran afluència de públic. Des de llavors, exceptuant l’any 2003 per un incendi, és el grup de diables qui fa aquest correfoc.\nEl 25 d’abril de 1998 es va celebrar a Castellterçol, el 10è aniversari de l’Esplai Draks i la Trobada d’esplais Catalans, unes tres mil persones van ocupar el poble, i els diables hi van posar el seu granet de sorra amb un cercavila de foc pel poble. Aquest mateix any es va començar a fer el correfoc Castellcir ,el poble veí, per a la seva Festa Major, el 15 d’agost, i que s’ha perllongat en el temps fins l’actualitat. També s’inicia la nostra participació al poble de Moià, fins l’any 2009. I el 2003 es va afegir una altra vila, la de Collsuspina, amb la qual es continua col·laborant cada Festa Major.\nL’any 2000 el grup de diables, que fins llavors depenia de l’esplai, passarà a dependre dels Geganters del poble, serem una secció independent de la colla de Geganters de Castellterçol.\nEl 2003 també s’elaboren els Estatuts de la Colla que s’aprovaran l’any següent, quan la colla passarà a tenir identitat pròpia, i també es comença a pensar un nou logotip que s’estrenarà el 2005.\nEl 2005 es celebra el 10è aniversari de la colla amb un gran correfoc per la Festa Major. En aquest moment es renoven forques, es fan masses grans [el ciri i l’almorratxa] i es fan nous vestits amb flames vermelles i banyes. És en aquest correfoc quan s’estrena un nou espectacle: el Ball del Ciri.\nEl 2007 es celebra la primera Jornada del Bon Ús de la Forca per tal de provar nous materials, ensenyar als nous diables i establir les normes bàsiques de funcionament de la colla.\nÉs en aquestes dates quan els tabalers de la colla comencen a agafar més pes, ja són 20 membres i es comencen a fer nous ritmes.\nEl 2010 és una data important. Es fa i s’organitza el I Festival del Foc dels Països Catalans amb la participació de colles d’arreu del territori: el País Valencià, la Catalunya Nord i altres de Catalunya. Hi van haver conferències, tallers, xerrades, cercaviles diversos, tabalades i correfoc, a més de concerts.\nDes dels anys 2000 s’ha participat en diferents trobades i correfocs com la Trobada de diables i dimonis dels Països Catalans a Vilaseca (2003), el 10è aniversari dels Diables de Caldes de Montbui i altres correfocs com a Sant Feliu de Caodines, Sant Cugat del Vallès, Olesa de Montserrat (2007), Sant Pere de Ribes (2008), Pozo Alcón (Jaén 2008-09), Sant Joan Despí (2011), Alcúdia (País Valencià-2011)…\nA finals de l’any 2012 la colla buscava un nou objectiu i és llavors quan surt la surt la idea de crear una colla infantil per aglutinar els nens i nenes del poble i, per tant, créixer com a colla. És per això que tothom s’organitza i el 22 de febrer del 2014 es presenta la nova Colla de Diablets de Castellterçol que agruparà infants des dels 5 als 12 anys. Les primeres expectatives d’acceptació es superen en escreix i hi ha més preinscripcions de les previstes. El diumenge 2 demarç es tanca la primera temporada amb 45 nens i nenes: 25 diables/diablesses i 20 tabalers/tabaleres.\nActualment la Colla està formada per … diables i diablesses i … tabalers i tabaleres.\n– President: Carles Martínez\n– Vicepresident: Josep Montañà\n– Secretari: Joan Bubé\n– Tresorer: Laura Morell\n– Vocals: Cristina Garròs, Isaac Burgos i Isaac Puig.\nLa cinquena (2006):\n– President: Isaac Puig\n– Vicepresident: Oriol Frias\n– Secretari: Bernat Vila\n– Tresorer: Isaac Burgos\n– Vocals: Mireia Loureiro, Francesc Brugarolas i Carles Martínez\nLa quarta (2004):\n– President: Josep Grifell\n– Secretari: Judit Sala\n– Tresorer: Lluis Guiteras\nLa tercera (1998):\n– President: Carles de la viuda\n– Secretari: Sandra Sánchez\n– Tresorer: Isaac Puig\n– Vocals: Carles Palau-Ribes, Susana Milian, Lali solís, Mireia Loureiro i Bernat Vila\nLa segona (1997):\n– President: Oriol Puig\n– Secretari: Carles De la viuda\n– Tresorer: Josep Grifell\n– President: Joan Malats


el bloc de notes d'en toni: Albert Mestres reversiona la guerra de Troia a «Aquil·les o l’estupor»\nAlbert Mestres reversiona la guerra de Troia a «Aquil·les o l’estupor»\nL'espectacle, que s'estrena aquest dimarts al Mercat de les Flors, combina diferents disciplines i compta amb la participació d'IT Dansa i de dos artistes noruecs: la coreògrafa Ina Christell Johannessen i el compositor Knut Vaage\nCartell d'«Aquil·les o l'estupor», una obra multidisciplinària d'Albert Mestres que programa el Grec 2015. Foto: Grec\nEl dramaturg i poeta Albert Mestres estrena aquest dimarts al Mercat de les Flors l'obra Aquil·les o l’estupor, una producció que combina diversos talents creatius i disciplines. L'espectacle compta amb la participació dels ballarins de la jove companyia IT Dansa i de dos artistes noruecs: la coreògrafa Ina Christell Johannessen (que també protagonitza l’espectacle de dansa The guest al Festival Grec) i el compositor Knut Vaage.\nL'argument d'Aquil·les o l’estupor parteix d'una revisió de la cèlebre guerra de Troia: Què passaria si els bells Aquil·les i Helena, la filla de Zeus que va ser raptada per Paris, s’haguessin entrevistat en secret durant el conflicte i s’haguessin enamorat sense poder-hi posar remei?\nA través d'un seguit d’escenes –tràgiques i còmiques, en vers i en prosa–, l'obra va unint els fils del motiu desencadenant i trasllada els espectadors a un dels moments més memorables de la mitologia clàssica. El resultat és un muntatge que promet un esclat de diferents disciplines –dansa, música i la interpretació dels actors– que s'entrellacen per mitjà d'una narració poc convencional.\nEspectadors privilegiats de la vida d'Aquil·les\nEncabits dins una nova història, el públic es converteix en espectador privilegiat de la vida d’Aquil·les, un heroi en el qual entren en conflicte dues concepcions de l'existència i que fa bandera de la seva ambigüitat, tant en la vida, com en l’amor i també en la mort.\nAquil·les o l'estupor és una coproducció del Grec 2015 Festival de Barcelona, l'Institut del Teatre i Det Norske Komponistfond (The Norwegian Composers Foundation) i compta amb la col·laboració de Fabra i Coats-Fàbrica de creació i el Teatre Sagarra de Santa Coloma de Gramenet, a banda de tenir, també, el suport de l'Ajuntament de Bergen.\nDel 28 al 30 de juliol de 2015\nEtiquetas: albert mestres, aquil.les o l'estupor, it dansa, mercat de les flors


Silvicultura - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Gestió forestal)\nPlantació d'Avet Douglas (Lorena, França)\nLa silvicultura (del llatí silva, selva o bosc i de cultura, conreu) és la ciència, la tècnica i l'art de gestionar les masses forestals. La silvicultura té el paper d'ajudar a evolucionar els boscos aprofitant els factors ecològics, segons els principis de l'ecologia forestal, i les potencialitats naturals a fi d'optimitzar de manera duradora els productes i els serveis segons les necessitats humanes. El silvicultor vetlla principalment per la regeneració, la formació i la collita dels arbres. La silvicultura permet obtenir un valor econòmic, paisatgístic i mediambiental, com ara combatre l'erosió en terrenys amb pendent o fixar dunes com en les Landes de Gascunya.\nLa silvicultura sostenible reforça la idea que la gestió ha de vetllar per no sobreexplotar el medi i que no perdi el seu potencial cap al futur ni la seva capacitat de resistència ecològica, per exemple de cara l'escalfament climàtic. Certes maneres de gestió aporten una atenció més sostinguda cap al medi ambient i la biodiversitat.\n2 Factors condicionants\n3 Paràmetres d'actuació\n4 Principals tipus de masses\n6 Actuacions silvícoles\n6.1 Estassada de matoll, o sotabosc\n6.3 Tallades arreu\n6.5 Silvicultura sostenible\n7.1 Objectius econòmics\n7.2 Objectius ecològics\n8.1 Règims i tractament silvícoles\n9 Silvicultura propera a la natura\nEspecialment a l'Europa del Nord hi ha una tendència a la mecanització de la silvicultura\nA l'antiga Xina, l'emperador Qin Shi Huangdi el 221 aC va ordenar cremar totes les obres escrites indesitjables però fent excepció dels llibres sobre medicina, agricultura i història. Històricament els boscos han anat desapareixent convertits en camps agrícoles o terrenys degradats. Aquesta tendència continua en les selves tropicals però en els països desenvolupats les superfícies forestals han augmentat des de 1950. Això ha estat possible gràcies a la regeneració natural dels boscos i a la repoblació artificial. L'èxode rural i l'abandonament dels terrenys agrícoles hi ha tingut un gran paper.\nLa gestió de les masses forestals es determina per una sèrie de factors, els principals dels quals són:\nFactors del medi\nCom ara la temperatura, règim pluviomètric, severitat dels vents, insolació, orografia, altitud, profunditat del sol. És clar que no pot aplicar-se la mateixa silvicultura als tròpics que a la mediterrània, en muntanyes de pendent pronunciat o al pla, en terrenys profunds o en altres que tenen una capa de sòl prima.\nL'economia és la mesura de la silvicultura. És clar, per exemple, que una societat que depengui de la llenya com a combustible, com passava a casa nostra fa no tants anys, aplicarà una silvicultura diferent de la que tingui altres fonts d'energia més barates i còmodes. Per altra banda, el cost de la mà d'obra té una gran importància a l'hora de programar actuacions forestals. A molts països, al moment present la silvicultura té una molt baixa o nul·la rendibilitat, i es fa cada vegada més depenent de subvencions dels estats.\nFactors socials. Els boscos són un bé que les societats valoren diferentment segons les seves sensibilitats i prioritats. En el món actual és normal que a les àrees més desenvolupades hi hagi unes sensibilitats ecològiques, de lleure i estètiques que influeixen de manera decisiva sobre el tipus de silvicultura a aplicar.\nEl silvicultor pot actuar sobre una sèrie de paràmetres, de manera que el seu conjunt configurarà el tipus de silvicultura. Aquests són els principals.\nDistribució diametral dels arbres. Una massa forestal pot ser que estigui formada per arbres d'edat molt similar, o molt diferent. En el primer cas es té un bosc regular i en el segon un bosc irregular. En boscos gestionats correctament, això sol comportar que els diàmetres dels arbres siguin homogenis (boscos regulars) o heterogenis (boscos irregulars).\nDiàmetre màxim dels arbres. Depenent del model de gestió, es pot establir un diàmetre màxim de tallada (models de boscos irregulars) o una edat màxima d'aprofitament (models regulars).\nDensitat de peus. És la quantitat de peus per unitat de superfície, normalment per hectàrea. Indica si un bosc és més espès o més clar.\nDensitat de coberta (o fracció de cabuda coberta). Les capçades dels arbres intercepten la llum del sol, fent que a terra hi arribi més o menys llum. Controlant la densitat de peus i la seva edat es controla la densitat de coberta.\nForma de reproducció. Hi ha arbres que es reprodueixen per rebrot, i d'altres no. En general els caducifolis rebroten de soca després de ser tallats, mentre les coníferes no ho fan. Quasi tots els arbres poden reproduir-se per llavor. Hi ha alguns arbres que espontàniament no poden reproduir-se de manera satisfactòria per cap dels dos sistemes, i han de fer-ho a viver forestal, per ser trasplantats posteriorment.\nComposició de la massa. Podem tenir masses forestals pures, formades per una sola espècie, o mixtes, en què conviuen espècies diferents. El grau en què una massa és mixta pot ser molt variable, tant pel que fa al nombre d'espècies diferents presents, com a les seves quantitats relatives.\nEspècies d'arbres. Fins a cert punt, podem escollir les espècies que componen la massa forestal, dintre de les limitacions que imposen els factors condicionants esmentats a la secció precedent. La manera de fer-ho pot ser per eliminació progressiva de certes espècies, o per introducció de noves, per mitjà de llavor o plantes de viver, o mitjançant actuacions que afavoreixin la regeneració o el desenvolupament d'una espècie enfront d'una altra.\nPrincipals tipus de masses[modifica]\nDe manera simplificada, podem tipificar les masses de la següent manera:\nBosc alt/bosc baix. Si la major part dels peus d'una massa provenen d'una regeneració per llavor, tenim un bosc alt. Contràriament, si els arbres provenen d'una regeneració per rebrot, estem davant un bosc baix. Entremig tenim el bosc mitjà, en el que hi ha arbres que provenen de rebrot barrejats amb arbres que provenen de llavor. Tradicionalment, i de manera molt simplificada, el bosc baix s'explota per llenya, i l'alt per serra.\nBosc regular/bosc irregular. Si tots els arbres són d'edat similar, tenim un bosc regular. Si l'edat dels arbres és molt diversa, tenim un bosc irregular.\nBosc monoespecífic/bosc mixt. Quan a una massa forestal tots o la majoria dels arbres són d'una mateixa espècie, tenim un bosc monoespecífic o massa pura. Per contra, si hi ha una barreja d'espècies, tenim un bosc mixt. El bosc monoespecífic és més senzill de gestionar, mentre el mixt té una sèrie d'avantatges: major diversitat biològica, millor resistència a plagues, que normalment només afectaran una de les espècies, millor aspecte estètic. A Santa Pau, a la Garrotxa, per exemple, podem trobar exemplars de tots dos tipus: fagedes i alzinars, com monoespecífics, i boscos d'alzina i roure, i boscos caducifolis mixtos (roure, castanyer, freixe,tell, trèmol, cirerer), com a exemple de bosc mixt.\nPlantacions en terres agrícoles. Algunes terres que havien estat de conreu agrícola han set aforestades. Normalment a la plantació els arbres es planten en fileres, per facilitar el manteniment i actuacions silvícoles. A les planes de la Selva podem trobar nombroses plantacions de pollancres i plàtans, que són arbres de creixement ràpid (torn de 18 anys). A Catalunya també s'han fet algunes plantacions d'espècies “nobles” (noguer, cirerer, freixe, roure, plàtan fals), destinades a produir fusta de qualitat amb torns de 50 a 80 anys.\nQuan es produeix una pertorbació sobre un ecosistema es produeix una successió vegetal natural, que tendeix a restaurar el sistema original, sempre que sigui possible. En aquesta successió, prosperen diferents espècies vegetals successivament, en funció de la seva capacitat de germinar en diferents condicions de insolació (espècies tolerants si poden germinar a l'ombra, o intolerants si ho fan a plena llum). Les primeres espècies que s'estableixen són les denominades pioneres o colonitzadores, que poden germinar i desenvolupar-se amb gran quantitat de llum, i tenen un sistema de reproducció amb forta producció de llavor i facilitat de disseminació. Una vegada s'ha establert el bosc pioner, va sent substituït per comunitats més tolerants a la falta de llum, capaces de créixer sota coberta. Quan es planteja una actuació forestal, cal tenir present en quin punt de quina successió vegetal estem situats i què és el que volem aconseguir.\nPer aconseguir els seus objectius, l'home realitza un seguit d'actuacions a les masses forestals, que podem tipificar de la següent manera.\nEstassada de matoll, o sotabosc[modifica]\nEs tracta d'eliminar totalment o parcialment la vegetació no arbòria que hi ha en un bosc o massa forestal. L'eliminació parcial pot fer-se de forma zonal, o per franges. Els objectius de l'operació són reduir la càrrega de combustible i evitar la continuïtat vertical d'aquest, millorar la transitabilitat, reduir la competència amb els arbres, millorar l'estètica. Els inconvenients són l'eliminació involuntària de plançons d'arbre, l'empobriment de l'hàbitat, l'exposició més gran del sol als agents erosius. Alguns dels inconvenients es poden reduir fent una estassada parcial.\nAclarir és eliminar una part dels arbres d'una massa forestal, a fi d'afavorir el creixement dels que es deixen en peu. S'eliminen els peus pitjors, sobretot si fan competència a arbres de futur. A mesura que els arbres van creixent necessiten més espai, i per tant és normal que periòdicament es facin aclarides. En els boscos irregulars, quan es fan aclarides es recol·lecten els arbres que han arribat al diàmetre d'explotació. És important tenir en compte que l'aclarida incrementa la il·luminació que entra al bosc, i que a més il·luminació tindrem un creixement major del sotabosc.\nConsisteixen a tallar tots els peus d'una superfície en una mateixa actuació, amb l'opció de deixar una reserva d'arbres pare per donar llavor o suavitzar l'impacte paisatgístic. Un exemple són les plantacions on tots els arbres arriben a final de cicle a l'hora. Altres casos en els que s'aplica aquest sistema pot ser en espècies molt intolerants a l'ombra en la seva regeneració (com el pi blanc), o en espècies que rebroten (com el castanyer).\nPodar o esporgar és eliminar o retallar branques d'un arbre. En silvicultura la poda té dues finalitats, la primera és aconseguir un tronc net de nusos, a fi d'obtenir fusta de qualitat. La segona és afavorir que l'arbre creixi recte, el que s'aconsegueix primant la guia central de l'arbre. A aquest darrer tipus de poda se l'anomena de formació. Les coníferes no requereixen poda de formació, ja que creixen normalment rectes.\nAl bosc que és suficientment espès es produeix una poda natural de les branques inferiors de l'arbre, per manca d'il·luminació. Per altra banda la competència dels arbres fa que vagin a buscar la llum, i per tant creixen rectes. Així doncs, per moltes espècies no cal podar. A les plantacions, a on la densitat de peus sol ser força més baixa, normalment cal realitzar podes.\nLa silvicultura sostenible consisteix en una gestió del bosc que asseguri la seva continuïtat en el temps. Per tant ha de conservar la qualitat del sol, i preveure la correcta regeneració i substitució dels arbres que s'extreuen. Cal tenir present que una silvicultura pot ser sostenible, i a més milloradora, de manera que es treballi per un futur millor. També pot succeir el contrari, i que sigui més o menys degradadora.\nEls objectius fixats: a mitjà i llarg termini contribueixen de manera decisiva a l'elecció silvícola. Generalment s'associen objectius múltiples: la gestió es diu «integrada» o «multifuncional». Però certs objectius generals o transversals són presos en compte en totes les silvicultures:\nobjectiu de conservació per profit de les generacions futures, cés a dir gestió sostenible, aquest objectiu prohibeix tota transformació irreversible; imposa mantenir la biodiversitat;\nobjectiu de mantenir o de conduir el bosc cap els mosaics d'ecosistemes més estables;\nobjectiu de mantenir els tipus de paisatges característics\nAltres objectius afecten específicament una zona determinada; per exemple, l'acollida de públic,la protecció d'un paisatge remarcable, la retenció de la neu,la preservació d'un medi o una espècia rars.\nLa silvicultura ha d'ajustar la seva oferta de fusta a la demanda, cosa difícil, ja que els boscos creixen molt lentament. Per exemple a la França del segle XVIII Colbert va fer plantar roures per la marina però quan els arbres van ser madurs els vaixells ja es feien d'acer. Una tempesta, els incendis forestals, etc. també afecten l'oferta.\nA Espanya i França, a la primera meitat del segle xx es va impulsar cultivar espècies de pins resinoses, però es van desenvolupar resines sintètiques que van fer davallar l'interès de la resina natural.\nA llarg termini, la silvicultura necessita una certa diversitat genètica. El bosc natural o poc antropitzat juga un paper de conservació genètica d'espècies animals i vegetals. Poden caldre operacions silvícoles destinades a convertir poblacions d'arbres molt artificials en poblacions més naturals per assegurar la perennitat dels seus elements. A més un bosc protegirà millor contra allaus o esllavissades si presenta una estructura i de classes d'edat adaptada.\nEn les tallades completes cal deixar un passadís biològic tot deixant una banda d'arbres sense tallar.\nSegons un estudi del CEMAGREF que compara la biodiversitat dels boscos europeus explotats i no explotats després de 20 anys conclou que a Europa la riquesa d'espècies animals i vegetals tendeix a ser menor en els boscos explotats que en aquells no explotats, però els resultats difereixen segons les espècies.\nLes espècies pioneres de plantes amb flors i falgueres poden resultar afavorides per les tallades, ja que els donen espai i llum. Per contra, la riquesa específica de molses, líquens, de coleòpters saproxílics i en menor mesura de bolets és més feble en boscos explotats. Al voltant de 7.000 espècies d'insectes, bolets, molses i rosegadors depenen directament de la fusta morta i moltes altres en depenen de manera indirecta, però la fusta morta manca en la silvicultura tradicional.\nRègims i tractament silvícoles[modifica]\nA la zona de clima temperat es distingeixen 6 tipus de règims silvícoles\nTallada rasa: Es tallen tots els arbres del bosc que acostumen a tenir la mateixa edat\nBosc gros regular: S'aprofiten els arbres que han arribat a la seva maduresa completa\nBosc gros irregular (eventualment mesclat i/o enjardinat), amb la tallada d'arbres de diverses edats\nMescla de bosc gros i bosc menut.\nBosc menut: s'aprofiten els brots de soca, per exemple en castanyers o en alzines per a fer carbó vegetal.\nMescla bosc gros resinós i bosc menut.\nSilvicultura propera a la natura[modifica]\nArticle principal: Silvicultura propera a la natura\nPer tal de superar les diferències que pot haver-hi entre la «gestió de l'ecosistema» i la «gestió silvícola» alguns silvicultors preconitzen una silvicultura propera a la natura. L'objectiu d'aquesta gestió comprèn tot el conjunt de productes que poden ser obtinguts del bosc: fusta, llenya, hàbitat de la fauna, biodiversitat, valors estètics i recreatius, gestió de l'aigua... Axó s'aconsegueix gestionant el bosc com un ecosistema, i harmonitzant les intervencions humanes amb els processos naturals, per tal d'accelerar-los, però no substituir-los. Els partidaris d'aquest sistema sostenen que a més de l'harmonia entre silvicultura i medi ambient, s'obté una reducció de despeses, per via de la reducció d'intervencions.\nAquest moviment es va iniciar a Alemanya., i actualment és preconitzat principalment per Pro Silva, a Europa. Als Estats Units, el professor de la Universitat de Vermont, Thom J. McEvoy, propugna una silvicultura similar, que denomina "silvicultura d'impacte positiu".\n↑ ChauvinC. et al., 2000, Indicateurs quantitatifs pour la France pour une gestion durable des forêts, CEMAGREF\n↑ Sense utilització el sol forestal millora de manera continua, si s'utilitza d'una manera ordenada es manté en equilibri natural, si se'n fa un mal us s'empobreix. (Heinrich Cotta, Anweisung zum Waldbau (Curs d'aforestació), 1817\n↑ Yoan Paillet, Laurent Bergès et al (2010). Biodiversity differences between managed and unmanaged forests: meta-analysis of species richness in Europe. Conservation Biology 24(1), pp. 101-112.\n↑ Collellmir, Josep M. Silvicultura d'impacte positiu. Catalunya Forestal, nº88, dec 2007.\n↑ Turckheim, Brice de, et Bruciamacchie, Max. La Futaie irreguilière. Théorie et pratique de la sylviculture irreguilière, continue et proche de la nature. Éditions Édusud. 2005\n↑ McEvoy, Thom J. Positive Impact Forestry. Island Press. 2004\nLlei forestal de Catalunya\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Silvicultura\nSite de L'ONF (Office national des forêts de França).\nFitxes tècniques del CRPF d'Aquitània\nPolitica forestal Web del Ministeri d'Agricultura de França\nPlaquette Eurobats 2009 (version française) intitulée «Chauves-souris et gestion forestière».\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Silvicultura&oldid=24104243»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 jul 2020 a les 16:28.


Elements que es mostren per etiqueta: pensions\nRecentment, he tingut la oportunitat de participar en una taula rodona de la Jornada "Gent Gran i Crisi", organitzada per Amics de la Gent Gran, una trobada que ens ha permès analitzar entre tots i totes com estan acusant les persones d'aquesta franja d'edat el context econòmic que vivim.\nA hores d'ara, crec que l'afirmació que la crisi també està afectant al col·lectiu de persones grans ja no és una novetat ni res que es qüestioni. Però, malgrat tot, cal matisar de quina manera afecta la crisi econòmica aquest col·lectiu, si ho fa de la mateixa manera sobre totes les persones grans i quines conseqüències socials, sobre la salut o comunitàries té sobre aquesta franja de població. També cal destacar que, en el moment que estem vivint, estan aflorant valors intangibles relacionats amb la gent gran.\nSegons l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat), el risc de pobresa entre les persones majors de 65 anys ha baixat en els últims anys, passant del 29,6% de l'any 2007 al 17,7% de 2011. No tenim dades més actualitzades, per la qual no sabem si, ens els dos últims anys, aquest índex ha sofert alguna variació. Però el que és cert és que la incorporació de noves persones a l'edat de la jubilació, amb unes pensions superiors a les anteriors de mitjana ha fet que estadísticament aquest risc hagi baixat durant el període 2007-2011. Però, més enllà d'aquestes dades, que certament són reals estadísticament i responen a una part del col·lectiu de persones grans, cal posar cara, noms i cognoms a aquesta realitat per veure que, de vegades, les xifres es poden quedar curtes.\nLa gent gran és molt heterogènia i, per tant, l'efecte de la crisi repercuteix de manera diferent sobre cada persona, en funció de les seves condicions socials i de vida. Però, sí que hi ha condicionants que afecten de forma transversal a tothom, com les normes i canvis legislatius, com poden ser la nova regulació de les pensions, on es determina que ja no es regularitzaran a través de l'IPC, sinó que es pujarà un 0,25% anual. Això suposarà, en 10 anys, una pèrdua de poder adquisitiu del 23%, en comparació a l'increment mig del 2,7% de l'IPC dels últims anys.\nAltres exemples són la paralització i les modificacions de la llei de promoció de l'autonomia personal i atenció a la dependència, que deixa novament en una situació de vulnerabilitat a un gran volum de persones amb dependència i els seus familiars; la incorporació del co-pagament en els medicaments, que està portant a algunes persones grans a deixar alguns tractaments crònics per la incapacitat de poder assumir aquest pagament; o l'increment dels preus en els consum i subministres.\nAixò no obstant, no es pot fer una lectura aïllada de tots aquests condicionants, sense tenir en compte altres realitats, com ara que moltes persones grans estant fent d'aixopluc de moltes famílies que estan afectades per la crisi, ja sigui contribuint en la economia familiar, acollint-los a casa o fent-se càrrec dels nets, segons el 3r estudi de l'Observatori de la Creu Roja a Catalunya "L'impacte de la crisi en les persones grans" (Juliol 2012). Segons aquest estudi, el 33% de persones grans han ajudat per primer cop a algun familiar entre 2010 i 2012, un 20% ha donat una ajuda econòmica als seus fills, un 10% els ha proporcionat ajuda familiar i un 6,5% ha acollit algun familiar a casa. Abans de la crisi, moltes persones grans podien fer front al seu dia a dia perquè rebien suport i ajut extern per part dels familiars o entitats, però, segons el 3er estudi de l'Observatori, el 13% de les persones grans també han deixat de rebre algun ajut i, en el col·lectiu de major vulnerabilitat, aquest percentatge s'eleva al 31%.\nAixí doncs, aquesta crisi està posant també en joc el sistema de suport solidari, que ja existia entre la família i que també ha contribuït a construir l'Estat de Benestar que tots coneixem. El motiu és que el context econòmic actual està provocant que la solidaritat que, fora d'èpoques de crisi, ja suposava una xarxa de suport natural i necessària en una comunitat, s'hagi transformat en una solidaritat forçada. Això comporta, en ocasions, pèrdues importants tant personals com familiars, i, per tant, deriva en situacions crítiques i de major vulnerabilitat.\nUn clar exemple és que, segons el mateix estudi de l'Observatori de Vulnerabilitat de la Creu Roja (juliol 2012), malgrat més del 96% de les persones enquestades manifestaven tenir contacte freqüent amb altres persones, més de la meitat deien sentir-se soles.\nCom ja s'ha comentat, estar envoltat de gent no vol dir que no sentir-se sol, ja que, si no som capaços d'establir llaços significatius amb les persones; si no sabem ni notem que podem comptar amb algú en cas de necessitat; si no sabem amb qui compartir la nostra felicitat i les nostres angoixes... el valor i el caliu humà no hi és i, per tant, el sentiment de soledat aflora.\nMalgrat tot, sí que podem dir que el context actual està ajudant a fer visible la figura de la persona gran i la seva encara capacitat de contribució activa a la societat, que no ha deixat de fer mai.\nEl fenomen de la solitud no volguda amb el col·lectiu de persones gran no és nou. Però, sí que és veritat que el context actual de crisi, contràriament al que podríem pensar en primera instància, l'està afectant i, en ocasions, pot agreujar-se. Sabem que el fenomen de la solitud és multifactorial i, per tant, que el sentiment de solitud i, moltes vegades l'aïllament social que sovint va inherent i associat, es veuen agreujats davant de situacions de dificultats econòmiques i les seves conseqüències en diferent àrees.\nAlguns exemples poden ser la incapacitat de tenir una dieta equilibrada i com això afecta la nostra salut, la nostra qualitat de vida, la nostra autopercepció (que es negativitza) i la nostra capacitat de relació. En aquest sentit, cal recordar que l'Observatori de Vulnerabilitat indica que el 19% de persones grans no pot comprar amb regularitat ni carn ni peix.\nTambé cal destacar com la pròpia percepció de qualitat de vida es veu modificada. Segons l'Observatori de Vulnerabilitat, el 39% de les persones grans considera que té una qualitat de vida normal, però, quan ens centrem amb el col·lectiu de major vulnerabilitat econòmica, el 48% afirma que té poca o gens qualitat de vida.\nD'altra banda, la incapacitat de mantenir en una temperatura adequada el domicili, l'anomenada pobresa energètica, també té un afecte directe en la salut de les persones i a nivell social i relacional. Segons l'Observatori de Vulnerabilitat, el 16% de persones grans no poden mantenir una temperatura adequada el seu habitatge, percentatge que puja al 25% al juliol del 2013 i que, si ens centrem al col·lectiu de persones grans amb major vulnerabilitat econòmica, estem parlant del 54,3%.\nI, a tot això, cal afegir el sentiment d'angoixa que està suposant a les persones grans aquesta crisi. Segons l'Observatori, el 67,4% de les persones grans enquestades ja perceben que aquesta crisi és més greu que les que havien patit anteriorment, malgrat haver molts haver viscut una guerra i postguerra.\nMalgrat tot, i per poder aportar alguna una veu positiva, en preguntar a les persones grans què poden aportar a la societat actual per superar aquesta crisi no dubten a parlar d'experiència, ajuda, suport econòmic, consells, voluntariat...\nÉs aquí on crec que tots ens hem de poder-nos aturar. La situació de crisi afecta directament el col·lectiu de persones grans, però aquest també té molt a dir. Només cal que li preguntem i l'escoltem, perquè ells també volen ser part de la solució, malgrat que també és cert que són una part de la població que, juntament amb els infants, que cal protegir i acompanyar.\nLa Creu Roja està desenvolupant diferents programes de suport i acompanyament al col·lectiu de les persones grans, amb una especial mirada a les afectades per la crisi, a través d'un suport individualitzat d'acompanyament, d'ajudes bàsiques (d'aliments, higiene, pagament de rebuts de subministres... ). Però, també està desenvolupant altres accions de caràcter preventiu, de promoció i capacitació d'aquestes persones grans, promocionant hàbits saludables a través de la promoció d'activitat física, dietes equilibrades, adaptació de l'entorn o participació en la comunitat....\nAixí mateix, està utilitzant la tecnologia per estar al costat de les persones i un clar exemple clar és el Servei de Teleassistència Domiciliària (TAD), amb més de 20 anys de recorregut. Gairebé el 98% de les trucades que es reben no són per cap emergència, sinó que són contactes que estableix la persona gran i que, en moltes ocasions, són excuses per establir una conversa amb algú.\nEl repte és gran, però no per això cal deixar de caminar. Accions com aquestes jornades ens permeten aturar-nos i visualitzar què està passant i, malgrat que des de la individualitat sembla que hi ha elements que no podem canviar, sí que des de la suma de les nostres individualitats i, per tant, des de la col·lectivitat, podem canviar i transformar.\nEl primer pas és ajudar a tenir una mirada més sensible per reconèixer al nostre voltant les persones grans dels nostres barris, ciutats i pobles que poden estar vivint des de la invisibilitat i des de la soledat situacions crítiques, per tal que, sigui quina sigui la seva situació, se sàpiguen acompanyades per afrontar-les.


LA PANXA DEL BOU: POSTAL BARCELONINA: LA DAMA DEL PARAIGUA\nPOSTAL BARCELONINA: LA DAMA DEL PARAIGUA\nTinc un amor incondicional per aquesta dama la qual, en èpoques pre-gaudinianes, va ser el símbol més estimat de la ciutat. Fa anys en vaig inventar aquest monòleg, del qual ella n'és protagonista.\nLluint el meu aspecte més bonic.\nEtiquetes de comentaris: Barcelona, Dama del Paraigua, escultura, Parc de la Ciutadella\nBon dia Jùlia. He llegit el poema sobre la dama del paraigua i t'he de dir que m'agradat molt i et felicito.\nJo en diria Juliòleg i no monòleg, ja portes una llarga tradició de versos dedicats a coses concretes com és el cas d'aquesta Dama del paraigua, que a mi que no m'agraden gens les escultures, és de les poques que salvaria, és molt elegant i delicada.\nA la meva mare ja li encantava i a mi sempre m'ha agradat, durant un temps va ser una mena de simbol barceloní fins que, com ella mateixa explica, va sorgir el llangardaix del trencadís i la gaudinofilia de consum turístic. Llàstima que per arribar-hi has d'anar al zoo i pagar entrada.\nSóc un admirador de l'escultura de la Dama del Paraigua. Fins i tot en tinc una còpia (de les ben fetes) a casa, d'una mica més d'un pam d'alçada. La vaig guanyar de jove en un concurs de fotografia amateur.\nPosats a fer còpies de l'original, igual com passa a Florència amb el David d'en Miquel Àngel, en podrien col·locar una altra fora del recinte del Zoo de Barcelona: al Passeig de Gràcia, o a Montjuïc.\nRoig i Soler és deia l’escultor...\nÉs ben cert que si preguntéssim per l'autor de l'obra molt pocs sabrien qui va ser el seu creador. Jo no l'hagués encertat.\nI també és curiós que qui més fama li va atorgar va ser Porcioles, que era el que regalava estatuetes de la dama a tot aquell que passava pel Consistori.\nGràcies, Xavier! Doncs seria una bona idea, i també recuperar-la com a simbol de la ciutat.\nMiquel, abans de Porcioles ja havia estat 'representativa' de la ciutat, Barcino films també la va prendre com icona, en venien moltes reproduccions per a turistes, com ara passa amb el llangardaix de Gaudí, era molt popular mes enllà de l'alcalde de l'època. Roig i Solé va ser un notable escultor de l'època, reusec, hi ha molta obra seva per la ciutat però potser aquesta és la més coneguda, hi ha un pintor amb el mateix nom i cognom, no s'han de confondre.\nVal més regalar dames del paraigües que no alguns bunyols de disseny que s'amollen ara.\nPertany als diferents elements que es van fer amb motiu de l'Exposició de 1888, a la Ciutadella, i de seguida va ser molt popular. El paraigua que porta de fet és un antucà, que ve del francès, una cosa així com 'en tot cas' i serveix per al sol i per a la pluja.