Andrus Kivirähk "Ivan Orava mälestused"\nMinevik kui helesinised mäed\nAUTOR : Andrus Kivirähk\nVäljaandja: Andrus Kivirähk\nPäevalehe ning Rahva Hääle kulu ja kirjadega\nOlen juba vana mees ning elus palju näinud. Üha vähemaks jääb minusuguseid. Kas ei ole seega lausa mu püha kohus sulg pihku haarata, et panna kirja seda, mis tänaseks unustusehõlma on vajumas? Õpetuseks noortele ning meenutuseks vanadele.\nEsimene peatükk: EESTI VABARIIK\nEnne seda, kui elukutselised ussid ja röövmõrtsukad Eestimaa ära jagasid ning meile ora ihusse pistsid, õitses Maarjamaal õnn. Oli Eesti Vabariik.\nPaljuke aga on alles neid, kes tol ajal elasid ja kellel meeles need hõbedased ning kuldsed päevad, mil iga ööl kostis Kuu pealt viiulihelisid ning isegi kase otsas kasvasid õunad. Sellepärast jutustangi ma paari sõnaga tolleaegsest elust.\nSee oli aeg, mil loomad ja linnud veel rääkisid. Alles vene sõduri kirsa sulges nende väetikeste suu. Eesti Vabariigi ajal võis igaüks üelda, mis tahtis. Tihti nähti uulitsal lõbusalt vesteldes jalutamas hunti ning voona. Kõik olid omavahel sõbrad, iga kodanik tundis teist nägupidi ja tänaval anti üksteisele lakkamatult kätt. Ning mitte ainult. Mäletan kord, kuidas Tallinnas Harju tänaval astus mu ligi keegi mees, võttis kingad jalast ning ulatas need mulle.\n"Mis te nüüd!" hüüatasin ma.\n"Võtke, võtke" vastas mees. "Tee meeldite mulle. Teil on nii lahke ilme." Tänasin liigutatult ja vahetasin vanad kingad uute vastu. See episood näitab kujukalt, millised olid Eesti Vabariigi päevil suhted isegi võhivõõraste inimeste vahel.\nPresidendiks oli sel õnnistatud ajal Konstantin Päts. Ta oli tõeline rahvamees, ning tema kodu oli igale eestlasele alati avatud. Ka mina käisin seal sageli. Inimesi oli Pätsi juures iga kord murdu. Aeti juttu, mängiti koroonat ja piljardit. Noored armunud korraldasid Pätsi pool salaja kohtumisi, värsked abielupaarid mesinädalaid. Iga inimese jaoks jätkus Pätsil häid sõnu, lahkeid pilke ning ahjupraadi. Ise käis ta rahva hulgas tillukese lapiga ringi, pühkis siit, kohendas sealt. Pätsi korter oli alati piinlikult puhas.\nMõnikord ratsutas Pätsi juurde sisse ka kindral Laidoner. Siis eraldusid nad kahekesi kuskile nurka ja pidasid nõu, kuidas vapsidest jagu saada. Ei põlatud ka külaliste arvamust küsida. Arupidamine käis suure hoo ja tulisusega ning lõppes viimaks alati sellega, et vapside juht Artur Sirk, pea ees, aknast alla visati.\nVahel sõitis Tshaikaga Tartust Tallinna kolmas Eesti Vabariigi suurmees Jaan Tõnisson. Ta oli väga lõbus sell, koguni väike viinanina. Kui ta napsis oli, jagas ta tänavail kõigile shokolaadi. Kuna Tõnisson Tartus elas, oli ta väga tark ning oskas isegi liblikate keelt. Vabal ajal oli Tõnisson ametis postimehena.\nSamas ei tähenda koge see ilu seda, nagu poleks Eesti Vabariigi ajal tööd tehtud või vaeva nähtud. Nähti küll ja töötati isegi öösel. Mitte sellepärast, et keegi oleks sundinud. Lihtsalt taheti teha! Mäletan oma õnnist isa. Juba esimese jaanuari ööl hakkas ta tööga pihta ja rügas hommikuni. Öösel kuulen - isa vähkreb voodis.\n"Mis sa teed, taat?" küsisin.\n"Näe, himu on tööd teha! Ei jõua kevadet oodata, lähen, panen kohe kartulid maha," vastas taat. Nii oli igal öösel, ja juba kuuendaks jaanuariks olid isal kõik aasta tööd tehtud ning ta läks uue jõulupuu järele.\nTööd tehti ka mujal, isegi kultuuripõllul. Kõige usinamad olid Tammsaare, Andres ja Pearu. Karl August Hindrey ütles mulle kord naljatades, et kui need kolm juba kultuuri tegema hakkavad, ei siis teised järele jõua. Karl August Hindrey ise tegi samuti väga palju tööd. Tema vanaisa oli Peeter Suure moorlane.\nNii olid lood Eesti Vabariigis. Päevade ja ööde kaupa murtav töö muutis meie riigi jõukaks ning me võisime endale lubada nii mõndagi. Ja mitte ainult endale - ka vähemusrahvustele oli Eestis antud vabade käed. Kui ikka mõni mustlane soovis hobust varastada, ei pannud seda keegi pahaks. Kui tartlane sõi toorest koera, ei kutsunud keegi politseid. Seda sellpärast, et kõigil rahvakildudel oli Eesti Vabariigis kultuuriautonoomia. Kogu selle idülli litsus laiaks vene elevant. Aga see on juba järgmise peatüki teema.\nTeine peatükk: TAEVASSE TÕUSEVAD MUSTAD PILVED\nMustad pilved tõusid taevasse 1939. aasta augustikuus. Senine rõõmus meeleolu asendus närvilisusega, inimesed olid pidevast erutusest higised ja närisid küüsi nii mis pritsis. Kõik said aru, et õhus on midagi halba ja kurjakuulutavat. Veidraid asju juhtus - nii näiteks võisid ühel hommikul paljud varased jalutajad näha suurt linnuparve, mis oli taevasse moodustanud sõna "Breznev".\n"Mida see küll tähendab?" imestasid inimesed. Alateadlikult tõmmati pea õlgade vahele. Pentsiku sõna mõttest polnud tollal tõesti võimalik aru saada, tänapäeval aga meenutan ma seda kui taeva poolt läkitatud hoiatust.\nSaaremaal tõusis hauast üles Suur Tõll. Aeglaselt sammus ta mere äärde ja kukkus partsti vette. Nii tekkis Muhu saar. Ka see enne täitis eesti rahva südamed murega.\nSamal ajal muutusid üha ülbemaks need, kellest hiljem said punaste kobrade kõige usinamad teenrid. Vabariigi ajal oli Tallinnas kena komme, et õhtul kella kuuest seitsmeni liikusid kõik inimesed trotuaaril lustakal polkasammul. Ühel päeval kepsutasin minagi tänaval, kui järsku nägin - astub minu ees keegi mees, hiiglaslik hundikoer käekõrval ja ei tantsigi. See mees oli Johannes Lauristin.\n"Miks sa, Johannes, ei tantsi?" küsisin ma.\n"Ei taha ja ei tantsi!" vastas Lauristin jõhkralt. "Milleks mul tantsida? Vaata missugune koer mul on!"\n"Misuugune siis?" pärisin mina. "Harilik koer."\n"Ehee!" naeris Johannes. "Ta muneb kulda. Sharik! Zolota!"\nKohe ajas peni simad punni ja munes kuldmuna.\n"Kust sa sellise imelooma said?" küsisin mina uudishimulikult.\n"Ehee!" vastas Lauristin. "Ei ütle."\nTegin ettepaneku kinkida koer president Pätsile, kuna ta on meie juht. Aga Lauristin polnud sellega nõus ja viis koera ära.\nTagantjärele on muidugi selge, kust selline koer pärit oli ja milliste teenete eest ta Johannes Lauristinile kingiti...\nTeist Johannest, Johannes Semperit, kohtasin ma turul kärbseseeni müümas.\n"Sa oled ju esteet, semper!" riidlesin ma temaga."Miks sa müüd kärbseseeni! Inimestel hakkab halb!"\n"Kas Siberis on parem?" küsis Semper süngelt.\n"Mida?" ei saanud ma aru.\n"Ei midagi," ütles Semper ja sulges silmad. Tema laugudele oli pastakaga kirjutatud: "Luuletus nõukogude passist."\nTaipasin, et kuri seisab juba ukse taga ning ootab vilet. "Kuidas päästa meie maad?" mõtlesin ma pingsalt ning otsustasin minna president Pätsi poole.\nOtse meie juhi maja ees kohtasin ma kolmandat Johannest - nimelt Vares-Barbarust. Ta sõi jäätist.\n"Oi, Orav!" hüüdis ta. "Kas sa Varese valitsusse tuled? Hiir lubas tulla!"\nHeitsin talle pika pilgu ning läksin Pätsi juurde sisse. Seal oli nagu ikka rahulik ja hea. Ainuke aus Johannes, kes veel Eestisse jäänud oli, Johannes Kotkas, maadles nurgas Kristjan Palusaluga. Pärast matshi lõppu kinkis Päts Palusalule talu.\nJaan Tõnisson oli ka seal, veidi vintis nagu ikka. Astusin ta juurde ja ütlesin: "Eestimaa tulevik on tume."\n"Inqrix buqux," vastas Tõnisson liblikate keeles.\nAkna tagant läks mööda Ribbentrop, vaatas sisse ja küsis, kuspool Moskva on.\n"Lähen Molotovi ja Paktiga kohtuma," ütles ta kuratlikult naerdes.\nEnt sellest juba järgmises peatükis.\nKolmas peatükk: MOSKVAS TEHAKSE JÕLEDUSI\nEnne veel, kui me läheme 23.augustil 1939.aastal Moskvas aset leidnud seatembu juurde, oleks vaja pisut kõnelda Leopold Paktist, jälgi trio ühest osalisest.\nPakt oli inimene, kes kogu oma elu jooksul tegi häbi Eesti rahvale. Ta oli lipitseja, tallalakkuja ning süldisarnane mees. Juba varases nooruses asus too Hiiumaalt pärit solgihing otsima mõnd ülemust, kelle ees roomata. Paraku olid Eesti juhid ausad ning õilsad inimesed. Neile lipitsemine ei meeldinud. Nii juhtuski, et kui Pakt president Pätsi juures olles kõhuli viskus ja tema sokke püüdis suudelda, sai president väga pahaseks.\n"Tõuske kohe püsti," ütles ta. "Eestlane käib sirge seljaga!" Kohalviibinud lapsed tõid presidendile lilli.\nAga Paktile sirge selg ei meeldinud. Tema liikus ikka köökus ning kõveras, huuled pruntis, et kellegi kätt suudelda. Ning kuna Eestis keegi taolist pugemist ei sallinud, pöördus Pakt välismaiste kõrilõikajate poole.\nSaksamaal ning Nõukogude Liidus võeti too porisüda kohe avasüli vastu. Eriti heaks sõbraks sai Pakt Molotovi ja Ribbentropiga. Mis vigureid need kaks temaga küll ei teinud! Lõpuks tuli neile enneolematult jäle mõte - Moskvas Pakt ära sõlmida ja ühteaegu maailm kahte ossa jagada. Üks pool venelastele ning teine sakslastele.\nNii kogunesidki kolm lurjust - Molotov, Ribbentrop ja Pakt 23. augustil Kremlisse. Mihhail Kalinin keetis neile teed ja küpsetas porgandipiruka.\nSöödi ja joodi. Kui kõht oli täis, käsutati Pakt laua peale ja hakati orjahinge sõlmima, ise sealjuures maailma poolitades. Esiotsa läks kõik ladusalt, kuid kui jõuti Eestini, mida Molotov tingimata enesele tahtis, ajas Ribbentrop sõrad vastu.\n"Eestit te ei saa," ütles ta. "Tutkit!"\nMolotov vihastas ja läks kärvaltuppa. Seal istus Stalin ja suitsetas.\n"Ribbentrop puikleb," kaebas Molotov.\n"Aga sa hirmuta teda!" õpetas Stalin. "Ribbentrop kardab surnuid. Sa vii ta Leninit vaatama!"\n"Hõõ!" tegi Molotov. "See on hea mõte!" Ta jooksis tagasi Ribbentropi juurde ning ütles: "Mul on siin üks laip! Lähme vaatama"\nRibbentropi nägu tõmbus kaameks.\n"Ei taha!" hüüdis ta. "Pole vaja!"\n"Ei!" parastas Molotov. "Lähme jah! Ma näitan sulle Leninit. Tule,tule!" Ta võttis lõdiseval Ribbentropil käest kinni ning vedas mausoleumi.\nSeal lebaski surnud Lenin. Ribbentrop värises nii, et käekell jäi seisma.\n"Vahi, missugune ta on," sosistas Molotov õnnetule sakslasele kõrva. "Täitsa surnud! Oi,oi,oi! Kole,mis? Tahad,katsu teda!"\n"Ei!" karjus Ribbentrop. "Ei taha!"\n"Ta on surnud küll,aga mõnikord...tead sa...teeb igasuguseid tükke," jutustas Molotov kõhinal. "Ulub ja...ajab vahtu välja. Jaa!"\nTa jälgis kahjurõõmsalt hirmust poolsegast Ribbentroppi ning ütles siis: "Oota üks hetk, ma käin vetsus ära!" Ning lippas mausoleumist välja ja lõi ukse kinni. Ribbentrop pidi hulluks minema. Surnu naeratas kurjalt ja oli väga kole.\n"Appi!" karjus Ribbentrop. "Appi!"\nMolotov ja Stalin kuulasid ukse taga ja tegid võikaid hääli. Stalin puhus vihmaveetorusse ning Molotov hüüdis: "Kohe tõusen surnuist üles ja söön su ära!"\n"Ära söö!" palus poolsegane Ribbentrop. "Hitler pahandab."\n"Hõ-hõ-hüü!" naeris Molotov. "Ma ei karda Hitlerit. Tahad, ma näitan sulle oma pealuud?"\n"Pai Lenin, ära näita!" palus Ribbentrop. "Ma kardan väga!"\n"Kas sa annad Eesti Nõukogude Liidule või ma tõusen lendu?" ulgus Molotov.\n"Annan,annan!" lubas Ribbentrop ja minestas.\nMolotov ja Stalin lohistasid ta tagasi saali, kus laual ootas pooleldi sõlmitud Pakt. Nüüd keerati talle viimane vint peale ja tõprategu oligi tehtud.\n"Mis tunne on?" küsis Stalin Paktilt.\n"Hea," vastas lurjus õndsalt. "Tore on olla sõlmitud."\nNärukael toimetati Kremli keldrisse varjule, Ribbentropile tehti rahustav süst. Eesti oli müüdud.\nNeljas peatükk: ABI OTSIMAS\nMeie siin Eestis ei teadnud Moskvas valmis vusserdatud tõpratempudest midagi.\nKuid halba aimasime küll. Suur idanaaber muutus märgatavalt agressiivsemaks. Eesti kodanike postkaste ummistasid Venemaalt tulnud kirjad. Või mis kirjad need olid - ruudulisest vihikust välja käristatud paberilipakad, täis roppu sõimu ja surmasümboleid. President Pätsi ukse taha sokutati tillukene puusärk, milles lebas koledasti ära räsitud eesti rahvariides nukk. Kindral Laidonerile aga kinnitas keegi vene madrus selja peale räpakalt maalitud sildi: "Olen nii loll, et hirmus." Laidoner käis sellega pool päeva ringi ja juhatas paraadi, kuni viimaks Jaan Tõnisson, kes elas Tartus ja oli väga tark, sildi ära võttis.\n"Keegi on sinuga halba nalja teinud, Juku," ütles ta. Laidoner vihastas, läks madrust otsima, aga ei leidnud. Kõik see tohuvapohu näitas selgesti, et Moskval on kurjad plaanid. Seepärast pakkisin ma oma kohvrid ja sõitsin välismaale - abi otsima.\nEsmalt viis laev mu inglismaale. Kohe Londoni sadamas võttis mind vastu paks udu. Oleksin jalutanud nagu piimasupi sees, ühtegi inimest polnud näha. Või veel - silm ei seletanud omaenda jalgu. Käisin pimesi ringi ja hüüdsin kogu aeg valju häälega:"Ma olen Eestist! Kus Chamberlain on ? "\nMingit vastust ma ei saanud. Tõsi, ümberringi kuuldus palju hääli, kuid need kuulusid samasugustele hädalistele nagu ma ise. Kellel oli kadunud naine, kellel mees. Paljud otsisid kuningat. Aeg-ajalt kostis plartsatusi - siis kui udusse eksinud inimesed Thamesi kukkusid. Olin kõigest sellest nii ehmunud, et jäin seisma ja ei julgenud enam sammugi astuda.\nSiis kuulsin kuidas minust möödus kaks meest, üks küsis teiselt: "Öelge, kuidas te ometi taipasite, et neegril on kolm kätt ? "\n"See on elementaarne, Watson," vastas teine. "Elementaarne." Mu süda hüppas õnnest.\n"Härra Sherlok Holmes! " hüüdsin ma. "Orav siin! Mul oleks Chamberlaini vaja!"\n"Chamberlaini? " imestas Holmes. "Mis te nüüd! Keegi pole teda mitu aastat näinud. Ta läks ühel päeval magamistoast töötuppa sulepead tooma ja eksis udus ära. Sellest ajast on ta kadunud."\n"Kas te olete teda vähemalt otsinud? " uurisin mina. "Mul on väga tähtis asi."\n"Me oleme Watsoniga juba kolm aastat teel tema poole, kuid ei suuda Chamberlaini maja leida, " jutustas Holmes. "On ju nii, Watson? "\nWatsonist polnud aga enam kippu ega kõppu. Udu oli ta alla neelanud. Sherlok Holmes vabandas ja läks sõpra otsima. Sain aru, et Chamberlaini leida on võimatu ning sõitsin edasi Ameerikasse.\nWashingtoni lennuväljal tuli mu juurde Miki-Hiir.\n"Kuidas käsi käib? " küsis ta. "Kas pere on terve? "\n"Mul on vaja näha president Roosevelti, " teatasin ma. "Juhatage mind tema poole."\n"Enne käime ikka karussellil ära, " pakkus Miki-Hiir. "Disneylandis võib sõita ka Peeter Paani laevaga. Mis? "\n"Ei, " keeldusin mina. "Mul on vaja presidenti. "\nMiki-Hiir näis nõustuvat. Ta kutsus Piilupart Donaldi ja kahekesi viisid nad mu Valgesse Majja.\nSeal istuski Roosevelt, ratastoolis. Ütlesin talle tere ning kõnelesin, mis mind tema juurde tõi.\nRoosevelt tõusis püsti, ajas pea kuklasse ja hüüdis: "Ameerika on suurepärane!"\n"Eks ole hästi tehtud! " kiitis Miki-Hiir. "Justkui päris. Aga see pole midagi! Kui te näeksite meie tehisjõehobusid! "\n"Mis te naljatate, " vihastasin ma. "Toote mu mingi roboti juurde! Jalamaid viige mind presidendi tuppa! "\nMiki-Hiir oli nõus. Ta juhatas mu järgmisse tuppa, seal istus ratastoolis Roosevelt ja sõi hamburgerit.\nJutustasin talle oma murest. Roosevelt sõi suu tühjaks, tõstis pooliku hamburgeri pea kohale ja karjus: "Ameeriklane toitub tervislikult! "\n"See on eriti täiuslik masin," kelkis Miki-Hiir. "See maksab viis miljonit dollarit."\n"Kus on tõeline president? " hüüdsin mina nördinult. "Mis te lollitate mind? "\n"Tõeline president..." kordas Miki-Hiir üllatunult. "Eks ta ole Disneylandis tondimajas. Lõbutseb! Ma võin teile näidata üleskeeratavat Indiaani-Joed."\nMa sülitasin ja tulin tulema. Eesti oli jäetud üksi.\nViies peatükk: ALLVEELAEVA ORZEL LUGU\n1. septembril 1939. aastal algas Teine maailmasõda. Hakkasin kandma nuga saapasääres.\n14. septembri õhtul võis Tallinna sadamas näha jubedat pilti. Kaugel avamerel põgenes Poola riigile kuuluv allvveelaev Orzel heleda kisa saatel ühe suure sõjalaeva eest. Läbi pikksilma oli näha, et tegemist oli venelaste soomuslaevaga Potjomkin.\nAllveelaev Orzel püüdis jälitajat igat moodi maha raputada; sukeldus, vahetas suunda, aga miski ei aidanud. Soomuslaev Potjomkin ei jäänud meetritki maha. Koledasti tätoveeritiud nõukogude madrused ajasid juba pardal vett keema ning hakkisid sibulaid.\n"Kas me võime seda rahulikult pealt vaadata?" hüüdsin ma nördinult oma kõrval seisvale kindral Laidonerile. Ülemjuhataja raputas pead.\n"Minu järel, kangelased!" kajas tema hääl üle sadama. Laidoner tormas hobuse seljas vette, kohe seejärel startis tuntud eesti meresõitja Kihnu Jõnn ja üks noor poiss, kes oli tahtnud sõita Malega saarde kalu püüdema, läks kah appi. Soomuslaev Potjomkin lõi araks ning kadus silmapiiri taha.\nRäsitud ja lipendav Orzel sõitis sadamasse. Läksime Laidoneriga laevale.\nKüll see oli hale vaatepilt! Madrused olid habemesse kasvanud ja väga kahvatud. Nad polnud tükk aega ühtegi head inimest kohanud ja seepärast hirmu täis. Kui me Laidoneriga meestest mööda kõndisime, klammerdusid nad üksteise külge, tillukesed pelglikud pupillid hiiglaslikes silmavalgetes, ja halisesid tasa. Kui mulle miski sääsk suhu lendas ja ma köhima kukkusin, puhkesid paljud ehmunult nutma.\nLäksime kapteni kajutisse. Ka tema oli hirmust poolsegane. Ta keeras oma vestinööpi ja vabises silmnähtavalt.\n"Johan Laidoner," tutvustas ennast ülemjuhataja.\n"Mina olen kapten Nemo," ütles poolakas. "Kas venelased ei saa meid enam kätte?" Ta vahtis aknast välja ja püüdis laua alla pugeda.\n"Ärge kartke, te olete Eesti Vabariigi kaitse all," seletasin mina.\nLaidoner hakkas meest küsitlema, uuris, mis poolakatega õieti juhtus, aga kuigi palju ta teada ei saanud. Orzeli kapten kogeles, ajas sõnu segi ja katkestas oma jutu aeg-ajalt kohkunud kiljatustega. Ta ei mäletanus, mis ajast venelased tema laeva jälitasid, mainis vaid, et vähemalt kolmed lihavõtted on tal sellepärast pidamata jäänud. Korduvalt pidime talle kinnitama, et voodi all pole kedagi. Lõpuks vajus väsinud mees kokku ja jäi magama, aeg-ajalt unes ema hüüdes.\nLaeva tekil käis aga juba hoogne päästetöö. Madrused istusid suure paja ümber ja kugistasid kuuma suppi, ise silmanurgast laeval askeldavaid eestlasi jälgides. Äkilisemad liigutused ajasid neile siiski veel hirmu naha vahele, nad võpatasid, katsid näo kätega ja peitsid suppi.\nKa president Päts oli kohal. Ta oli enesele vanad dressid selga pannud ja vedas pardale kuhjunud prügi.\n"Tere, tere," ütles te meid märgates. "Kuulsin, et on vaja töökäsi ja sõitsin siia. Käisin hommikul Tahkurannas, aitasin oma mälestussammast ehitada, tunked olid nüüd kohe käepärast võtta. Tulge, viime need paar propsi kaldale."\nTegime mitu päeva tublit tööd ja viimaks nägi laev välja kui uus.\nPoola meeskond poleks aga nagu meie jõupingutusi märganudki. Endiselt käisid nad ringi üksteisel käest kinni hoides ja heitsid kartlikke pilke silmapiiri poole. Kui keegi neid hüüdis, tegid nad liigutuse, nagu tahaksid, pea ees, merre karata.\nSeda arvestades jätsime me ööseks pardale kaks eesti sõjameest, kelle nimed olid Plint ja Plunt. Orzeli kapten Nemo tänas meid, kuid sõjameestele kätt ei andnud ja liikus üldse pidevalt, külg ees.\nKella viie ajal öösel läks keegi joodik laevast mööda. Kapten Nemo hüüdis:"Kes seal on? "\n"Karu olen!" praalis joodik ja läks jaurates edasi.\nKapten Nemol tõusid juuksed peas püsti nagu tikud.\n"Karu!" sosistas ta. "Soomuslaev Potjomkin! Surm! Appi!"\nTa jooksis masinaruumi ja andis käsu tuhatnelja põgeneda.\nMadrustele, kelle närvid niigi krussis olid, ei tulnud käsku korrata. Laev hüppas paigast.\nNüüd tormasid kohale Plint ja Plunt.\n"Ei tohi sõita!" hüüdsid nad. "Ei ole lubatud!"\nHirmust lõdisev kapten võttis kokku kogu oma kavaluse. "Pange korraks silmad kinni ja te näete, kuidas kuu muutub päikeseks," õpetas ta. "Lugege kümne tuhandeni!"\n"Ei mina usu, kapten," naeris Plint.\n"Mina ka mitta," muigas Plunt. "Aga kui sa just tahad, eks me või ju seda teha."\nNad lugesid kümne tuhandeni ja avasid silmad.\n"Mis me ütlesime!" hüüdsid nad. "Kuu on ikka kuu!"\nAga Orzel oli selleks ajaks juba Gotlandil.\nVeel ei teadnud me, millised tagajärjed sellel põgenemisel on. Varsti saime teada.\nKuues peatükk: MOSKVA VISKAB KAARDID LAUALE\nKohe pärast allveelaeva "Orzel" põgenemist sai president Päts Moskvast kirja. See oli väga lühike ja kõlas nii: "Etskae! Et teie lasete siis Poola kõrilõikajatel sisse ja välja käia, nagu parajasti lusti on! Ohhoo! Molotov."\n"Aga poolakad ei olnud ju kõrilõikajad," ütles president Päts, kui oli kirja läbi lugenud. "Kuidas ta saab niimoodi kirjutada? See on ju vale!" Ning Päts judistas ennast - niivõrd aus mees oli ta ja sedavõrd vastik oli talle laim.\n"Miks Molotovi nimi kaks korda on kirjutatud?" küis Jaan Tõnisson, kes oli nagu ikka "heas tujus".\nPäts hakkas talle seletama, et Tõnisson näeb kahekordselt ja peaks vähem jooma; meie Laidoneriga aga otsustasime, et kiri on kurjakuulutav ja välisminister Karl Selter peab minema Moskvasse asja uurima.\nSelter oli nõus. Ta ostis Molotovile külakostiks järgmise aasta kalendri, mida kaunistasid pildid Matsalu linnuriigist; eestlaste rahvusliku uhkusena võttis ta suveniiriks ka lataka Saaremaa dolomiiti. Päts andis Selterile tee peale kolm õuna kaasa ja välisminister võis sõita.\nMoskvasse jõudnud, läks ta kohe Kremlise. See näis mahajäetuna otsekui mõni surnute linn. Selter jalutas mööda uhkeid saale ja galeriisid - kedagi polnud näha. Küll aga tajus Selter, et teda mingitest piiluaukudest kogu aeg salaja passitakse. Itsitati ja kõhistati, keegi ütles:"Näe, vahi, missugune!" Selle peale naerdi summutatult.\nSelterile läks kogu see tsirkus pikapeale läilaks. Ta hiilis ühe eesriideni, mille tagant kostis krabinat, justkui sööks seal hiir vineeri, ja tõmbas kardina eest. Selle taga kükitas pimedas urkas Mihhail Kalinin ja näris barankat.\n"Tervist!" ütles Selter. "Ma tulin läbirääkimisi pidama."\nKalinin ehmus päikest nähes ja püüdis neljakäpukil uksest välja joosta. Selter oli kiirem. "Kuhu te lähete?" hüüdis ta. "Tulge, vestleme!"\n"Mis mina, vanake, tean vestelda," pomises ähmi täis Kalinin. "Selle jaoks on siin teised mehed." Ta mudis oma põlle. "Mina olen rohkem köögiinimene."\n"Te olete ju Ulemnõukogu Presiidiumi esimees!" ütles Selter.\n"Eh!" ohkas Kalinin ja nätsutas kurvalt barankat. "Esimees... Näe, keedan praegu Stalinile suppi. Ega mul kerge ei ole. Härrake, annad ehk mulle viis kopikat? Teinekord tahan suitsu teha, siis oleks vaja."\nSelter andis Kalininile pool rubla. Vanamees rõõmustas ja peitis raha taskusse.\n"Ole sa tänatud!" kiitis ta. "Siit jätkub elektriarve tasumiseks ja ehk ostan isegi uue kaabu? Ma olen ju Eestis elanud, tean, teie olete lahke rahvas!"\n"Mihhail!" ütles samas keegi karmilt. Kalinin ajas baranka kurku, läks näost punaseks, aga köhida ei julgenud. Molotov tuli lähemale, põrnitses Kalininit tigedalt ja sisistas:"Mida sa, vana sikk, siin teed? Kas sa ei, tea kus köök on? Jossif Vissarionovits juba ootab!"\nKalinin tegi kniksu ja jooksis minema. Molotov aga võttis kohe teise tooni.\n"Kallis härra Selter!" ütles ta mesimagusalt. "Andestust, et oodata lasin. Tööd on palju, riik tahab juhtimist. Palju on hädasolijaid. Nagu teiegi. Eks see poolakate lugu oli ikka jube küll?"\n"Poolakad olid kenad inimesed," vastas Selter. "Vaadake, ma tõin teile kingituseks ühe kalendri..."\n"Aga härra Selter, laske sel kalendril nüüd ometi olla!" ütles Molotov. "On tal siis jalad all või? Ei ole ju!"\n"Ei ole jah," nõustus Selter ja hingas kergendatult. "Näe, leiame Molotoviga ühise keele," mõtles ta. Kuid oli vara rõõmustada.\n"Ühesõnaga, me toome teile oma väed sisse," kuulutas Molotov. "muidu ei tea, mis need poolakad veel ära teevad. Me kaitseme teid, ärge kartke!"\n"Aga..." pomises rabatud Selter.\n"Lööme siis käed?" pakkus Molotov.\n"Oi, oi, oi!" hädaldas Selter. "Ma...Mis te nüüd! Selline nõudmine! Me oleme ju iseseisev riik!"\n"Jaa-jaa" naeris Molotov. "See läks mul tõesti meelest. Ikka on teil mõni nali keele peal, härra Selter. Lööme käed?"\n"Ei, ei!" protesteeris Selter. "President Päts..."\n"Mis loeb meile keegi Päts!" arvas Molotov. "Kas te ise mees polegi? Aga olgu, kuidas arvate. Käige Eestis ära, arutage. Me ootame."\nSelter võttis oma dolomiidi ja komberdas Kremlist välja. Molotov aga helistas hõbekellukest. Tuli Kalinin tirinaga. Molotov hakkas sööma.\n"Balti jaama paneme Jossifi kuju," tegi ta mõttes plaane.\nSeitsmes peatükk: PÄTSI JUURES PEETAKSE NÕU\nVenelaste jubedast nõudmisest poolsegane Selter tormas Tallinna jõudes otse Pätsi korterisse, rebis uksel lingi küljest ning karjus: "Molotov tahab tuua Eestisse sõjaväe!"\nVälguna lõi mu peast läbi mõte - nüüd tuleb kokku võtta kogu riigimehe- tarkus, nüüd tuleb tegutseda, nüüd tuleb anda ajalooratta käigule õige suund. Ilmselt mõistsid seda ka teised toas viibijad. Igatahes võttis maad vaikus, täis pinget.\nSiis ütles keegi maaler: "Vaat kui tore!"\n"Kuidas!" lausa karjatasin ma nördinult. "See on ju kohutav!"\n"Võib-olla on kohutav ka," nõustus maaler. "Mis mina, lihtne ja tola inimene poliitikast tean. Vaadake parem, daamed ja isandad! "\nNing ta liigutas kõrvu.\nSellega oli kogu ülev moment ära solgitud. Kehitasin vihaselt õlgu ja ütlesin president Pätsile: "Ma arvan, me peaksime aru pidama. Ehk läheksid üleliigsed inimesed seniks välja? "\nPäts oli nõus ja varsti võis istuda nõupidamislaua taha. Kohale olid jäänud president, Laidoner, Tõnisson, Pätsi kojamees Runnel ja mina. Selter jõi köögis suhkruvett.\nLaidoner oli näost täitsa plass. Ta hoidis diivanist kinni, otsekui käiks tal pea ringi ja kõneles tasase häälega: "Ah et tulevad jälle...Mina enam ei jaksa. Olime Kuperjanoviga nagu kaks tamme, nüüd Juuliust enam ei ole. Ja minagi olen tühi. Vana pakk. Lükka käega ja kukun ümber. Ilma Juuliuseta pole ma midagi..."\nTõnisson seevastu ajas habeme õieli ja praalis: "No ilma pauguta ma küll Eestit neile ei anna! Ei, veljed, seda ei ole! Paar pauku panen ma ära nii et mürtsub, ärge selles kahelge! "\n"Mis saab Eesti rahvast?" küsis Päts. "Mis saab metsloomakestest ja linnupoegadest? Mis saab kaladest ja väikestest mardikatest?" Ta mudis murelikult oma talupojakäsi.\n"Paar pauku paneme vähemalt hakkama!" kinnitas Tõnisson. Laidoner läks tasapisi halliks.\nSilmitsesin kõiki uurivalt. Oli vaja välja töötada kindel plaan! Tahtsin juba seda öelda, kuid kojamees Runnel jõudis minust ette.\n"Ärge kartke midagi! " ütles ta."Mul on vee all suur loss, viime rahva sinna."\nKõik vaatasid talle kohkunult otsa. Kojamehe silmad olid veripunased ja särasid kummaliselt.\n"Kas te ei usu või?" küsis ta. "Ma olen vetevalla prints. Mul on meres suur palee! Ajame rahva vette ja olemegi pääsenud."\n"Me peame arutama tõsiseid küsimusi!" ütlesin mina karmilt. "Praegu pole aeg lollitamiseks!"\n"Kes siin lollitab!" imestas kojamees ja hingas veidra kähinaga. "Oodake vaid, ma tõestan teile!" Ja ta ruttas toast välja.\nRõõmustasin just, et rumalused on lõppenud ja saabunud aeg ajaloolisteks otsustusteks, kui keegi akna taga hüüdis: "Hei, doktor Valuson! Koiliblikal on tiibu põletanud küünlatuli!"\n"Mind hüütakse!" ütles Päts ja tõusis. Ta töötas muuseas ka loomaarstina.\n"Aga president!" hüüatasin ma nördinult. "Me peame arutama!"\n"Kohe-kohe!" rahustas mind Päts, võttis oma arstipauna ja läks aeda.\nLaidoner oli vananenud juba oma viiekümne aasta võrra, ta kõigutas end diivanil ja rääkis raugalikult: "Juuliusega koos ajaksime me tiblad ainuüksi piitsaga laiali. Aga üksi olen ma tühi kott."\n"Härra Tõnisson!" ütlesin ma, ise meeleheitel. "Öelge ometi teiegi midagi mõistlikku!"\n"Mina Eestit pauguta ära ei anna," kinnitas Tartu Koodi-Jaan. "Mõni pauk lihtsalt peab olema." Ta läks kööki ja hetke pärast kostis sealt Selteri nuttu - Tõnisson oli talle suhkruvee sisse soola riputanud.\n"Miks te niiviisi tegite!" pahandasin mina.\n"Aga miks ta siis siin üksi vesistab?" küsis Tõnisson. "See ei meeldi mulle. Eestlased peavad julged olema."\nSiis avas ta suure kärakaga pudeli shampanjat, pilgutas mulle silma ja tähendas: "Pauk peab olema, et välismaa kuuleks!"\nSeejärel kostis vannitoast hirmsat solinat. Jooksime koos Tõnissoni ja Selteriga sinna.\nKojamees Runnel lebas kõigi riietega vanni põhjas vee all. Tema suust tõusid suured õhumullid ja ta kõneles: "Näete nüüd! Ma saan vee all väga hästi hingata! Ma võin siin isegi piipu teha, kui tahan. Kas nüüd usute, et olen vetevalla prints?"\nArmas mälestuste lugeja! Ehk mõistad nüüd, et pärast sääraseid sündmusi polnud enam kellelgi tahtmist millegi tõsisega tegeleda.\nOtsustati vene sõdurid vastu võtta. "Eks ole nemadki inimesed," lohutas kõiki Päts, ise haige varblase tiiba sidudes.\nTõnisson paugutas õues jahipüssi ning lasi Marie Underi peegli puruks. Laidoner võttis oma isikutunnistuse, tõmbas maha sõnad "Johannes Laidoner" ja kirjutas asemele: "Ilma Kuperjanovita ümmargune null." Valitses lootusetuse ning minnalaskmise meeleolu.\nVene rubla kurss mustal turul tõusis.\nKahekas peatükk: NILBE LEPING JÕUSTUB\nEi jäänud muud üle - tuli Moskvasse sõita. Päts seda muidugi teha ei saanud, kuna tema hoidis käes Eestimaa valitsemisohje. Laidoner oli jällegi väga viletsaks jäänud, pidi trepist üles minnes mitu korda puhkama ja kui astmeid oli rohkem kui seitse, siis ka pisikese uinaku tegema. Tõnissonil oli aga see va viinaviga... Nii otsustati, et Mokvasse sõidavad Selter, Piip, Eesti saadik Moskvas August Rei ja professor Uluots.\nBalti jaamas said mehed kokku. Ainult Uluotsa polnud. Oodati ja vaadati närviliselt kella. Viimaks tuli laisal sammul keegi muhameedlane laias lillelises kostüümis. Tuli välja, et see on pidzaamas Uluots.\n"Miks teil pidzaama seljas on? Oh, doktor!" hüüatas Ants Piip.\n"Mis?" küsis Uluots. "Oi, armas aeg! Ma ei märganudki!" Ta oli väga hajameelne nagu teadusemees kunagi.\nKõigil läks tuju sandiks.\n"Kuidas me läheme Kremlisse, kui üks mees on pidzaamas?" küsis Selter. "Minge koju, professor, ja vahetage riideid."\n"Enam ei jõua," hädaldas Piip. "Rong väljub kohe!"\n"Ah, znajete!" ütles viimaks Rei, kes oli Venemaal elanud ja tundis sealseid kombeid. "Pohui. Venemaal elas üks luuletaja, kes kandis rinnataskus porgandit. Pljääd!"\nTeised jäid Reid uskuma ja läksid rongi.\n"Kuidagi kõhe on," tunnistas Selter, kui juba kupees istuti. "Mul on selline tunne, et nüüd on Eestil ots peal."\n"See on potomu sto sõidame Moskvasse ja Venemaale," rääkis Rei. "Sünge paik! Täna õnne, et me Leningradi ei lähe. Seal on veel hirmsam. Seal on vaskratsanik, kes ajab, pljääd, mööda uulitsaid inimesi taga. Pljääd!"\nTa jõi samovaritäie teed, otsis sumadanist väikese karmoska ja laulis kurbi laule.\nMõne aja pärast jõutigi Moskvasse. Jaamas oli rahvast murdu. Piibult ja Selterilt varastati kohe rahakotid ära.\n"Kes siis oma dengit nii hoiab!" riidles Rei. Ta võttis suust keele alt rublalise, ostis mustlaselt sihvkasid ja sõi.\nSealsamas trügis Eesti delegatsiooni juurde keegi kasahh ja haaras Uluotsalt õlast. "Salam aleikum, Jussuf!" hüüdis ta. "Sina ka siin!"\nUluots oli jahmunud ega mõistnud sõnagi kosta. Tema kaitseks astus välja Selter. "Miks te tülitate meie teadlast?" küsis ta. "Kes te olete?"\n"Mina olen Omar," vastas kasahh. "Ja see on minu vend Jussuf, arbuusimüüja, aga mitte mingi teadlane. Me pole üksteist viis aastat näinud. Ma mäletan väga hästi , tal oli just selline halatt." Ning ta osutas Uluotsa pidzaamale.\n"See on härra Uluots," ütles Piip vihaselt.\n"Ole vait, kristlasest siga," kuulutas Omar. "Jussuf, armas vend, tule, lähme, joome teed!"\nAga kui Uluots siiski tema kutset vastu ei võtnud ja hirmunult Rei seljataha puges, läks kasahhil hing täis ning ta karjus:"Ah oled usku reetnud! Ma leian su üles ja teen maatasa, näru! Oled häbistanud meie isa habet!"\n"See on, kui tullakse võõrsile pidzaamas," kirus Piip ja vedas Uluotsa Kremlisse.\nSeal oldi meie meeste vatuvõtuks juba valmis. Stalin ning Molotov lösutasid laiades tugitoolides, Kalinin käis siidist sukkades nende taga ja lehvitas tuult.\n"Või "Sulpsti"?" ironiseeris ka Stalin.\n"Minu nimi on Piip," sõnas kohkunud eesti riigimees.\nÜheksas peatükk. VENELASED TULEVAD EESTISSE\nVaevalt sai leping sõlmitud,kui Eestisse hakkas saabuma massiliselt punaväge. Üle piiri tuli neid sellisel hulgal, et piiritulbad litsuti kõveraks ning Peipsi järves tallati kalad surnuks. Lisaks loobiti nii öösel kui päeval Vene lennukitest langevarjureid; need kukkusid, kuhu juhtus,tihtipeale viljapõllule, ning püherdasid rukki põhuks. Meri uhtus venelasi kaldale, jõed kubisesid nõukogude soldatitest. Nad triivisid kusagile pilliroogu ja jäid sinna pidama, et vajaduse korral kurja teha ning rahulikku rahvast rünnata.\nEestimaa elanikkond suhtus võõrasse armeesse väga halvasti. Mõisteti, et punasõduritel pole siia asja. Mäletan, kord sattusin peale väikesele poisile, kes venelaste siisemarssi jälgis, endal käed rusikas. "Küll te veel ükskord koju tagasi sörgite, saba jalge vahel!" pomises ta.\nSee väike poiss oli nooruke Arnold Rüütel.\nTeine väike poiss, tulevane hammasrebija ning karske rammumees Voldemar Kuristik, kandis täimütsidega okupante hammaste vahel tagasi üle piiri. Eestimaa kivine muld naksas võõrvägesid kannast.\nKoos venelastega saabusid Eestisse ka nende sabarakud. Tuli Timur ühes oma meeskonnaga, tulid Tsuk ja Gek. Eesti kommunistid võõrustasid neid suurima lahkusega. Nägin kord öösel, kuidas Kuldlõvist väljusid Tsuk, Gek ja Neeme Ruus. Gek oli purjus ja laulis: "Neeme Ruus, Neeme Ruus, varsti kõlgud võllapuus!"\nRuus ei teinud märkamagi, et teda solvati. Ta surus hellalt Tsuki kätt ja rääkis: "Ei tea, kas seltsimees Stalin teab, kes ma olen? Äkki ma saaksin mõne ministri koha?"\n"Ohhoo!" hüüdsin mina. "Eestimaal jagab ministriportfelle härra Päts, mitte keegi Stalin!"\nNurjatud ehmusid ja põgenesid Tööliste Keldrisse.\nJärgmisel päeval lendas üle Eesti piiri Baba-Jagaa. Laidoner helistas Moskvasse. "Te rikute meie õhupiiri," nurises ta. "Seda lepingus ei olnud."\nStalin toru teises otsas oli halvas tujus. "Mis lepingus?" käratas ta. "Mis sa seal seletad? Miks sa laupäevakul ei ole?"\n"Rahunege seltsimees Stalin!" kostus eemalt Molotovi hääl."Eesti ei kuulu veel Nõukogude Liidu koosseisu."\n"Ah soo, jah," ütles Stalin. "Siis muidugi." Ja pani toru ära.\nLaidoner läks kurvalt Pätsi poole. Vabaduse Väljakul korraldasid miitingut Baba-Jagaa, Loll-Ivan ja ameerika miljonär Arnold Hammer, kes oli näinud Leninit.\n"Mina tundsin Leninit," jutustas Hammer."Tal olid sügavad silmad. Ta saatis minuga tervisi Itaalia kaluritele."\n"Hurraa!" hüüdis Neeme Ruus esimesest reast.\nPätsi juurde jõudis Laidoner väga nukras meeleolus. "See pole enam Eesti," kaebas ta. "Miks sa lubad Hammeril ja Loll-Ivanil meeleavaldusi korraldada?"\n"Molotov käskis,' vastas Päts. "Mis ma tema vastu saan? Tänavad on tääke täis."\nIstusime murelikult laua taga ja mängisime närvide rahustamiseks kabet. Iga veerand tunni tagant helistas Moskvast Molotov ja dikteeris uue käsu.\n"Mis värvi püksid sul jalas on ?" küsis näiteks Pätsilt.\nMis jäi presidendil üle? Tal oli ju tääk kuklas...\nVeidi aja pärast uuesti: "Mida sa sööd?"\n"Mune söön, praetud mune."\n"See ei meeldi mulle. Söö kapsast."\nPäts ohkas, nii väga maitsesid talle munad Aga teha polnud midagi. Eesti rahvas ei soovinud verevalamist.\nMõni aeg hiljem teatas Molotov, et talle ei meeldi meie peaminister.\n"See Eenpalu pole miski mees. Pange mõni teine."\n"Kele me paneme, Molotov?"\n"Pange see pidzaamas sell. Uluots või..."\n"See on juba tont teab mis!" hüüdsin mina. "Kelleks nad ennast peavad!"\nAga Päts ohkas vaid ja saatis Uluotsa järele.\nTänaval seisid vene sõdurid ja õpetasid lastele selliseid rumalaid sõnu nagu "kopikas", "sinel", "kolhoos". Vares-Barbarus läks kiirel sammul mööda. Tema juurde astus Tuglas.\n"Tere, Vares," ütles ta . "Ei tea, peaks äkki Loomingule mõne kaastöö kirjutama?"\n"Eks sina, Illimar, kirjuta, kui tahad," vastas Vares ülbelt. "Mina kirjutan Pravdasse."\nTuglas jäi ammuli sui vahtima, kuni tuli Gailit ja sõbra koju viis. Kõikjalt kostis raginat ning mööbel rappus. Maakera oli itta pöördumas.\nKümnes peatükk: TÖÖLISTE KELDRIS\nÜhel õhtul tulin ma Pätsi poolt, ise nukker ja pahane. Olukord Eestis ei teinud ühelegi patrioodile rõõmu, venelasi voolas katkematu sogase ojana üle piiri, ja vähe sellest, Eestisse oli hakanud saabuma suisa perversset rahvast, igasugu koerakoonlasi ja peninukke. Hiljem, kui ma Siberis vangilaagris viibisin, mõistsin, et tegelikult olin ma Eestis näinud Venemaa rahvaste paremikku. Aga 1940. aasta kevadel tundusid needki jälgid küllalt. Mäletan, kord oli terve Paldiski rong täis süsimustade karvadega olendeid, kes lõikasid küüntega klaasi ja sõid seda nagu vahvlit. Paldiskist tagasi pole neid nähtud tulemas, nii et küllap redutavad olevused seal siiani. Hull lugu.\nAga tookord, jutuks oleval õhtul, läksin ma mööda Tööliste Keldrist. Tööliste Kelder oli selline koht, kus töölised hoidsid oma moose ja talvekartuleid. Sedapuhku kumas aga laeluugist valgust ning kostis jutukõminat. Seisatasin ja kikitasin kõrvu.\nTuli välja, et keldrisse olid kogunenud riigipöörajate ninamehed. Vares oli seal, lisaks Lauristin, Semper ja Neeme Ruus. Kõiki neid kamandas aga äsja Venemaalt saabunud Karl Säre, väga libe sell. Kui Neeme Ruus korra proovis tal kätt suruda, vurtsatas Säre nagu seep lakke.\n"Varsti on ta kohal!" kiitles ta praegu. "Vaadake, et te siis kõik hästi käitute."\n"Ei," vastas Säre."Aga ära sellepärast kurvasta. Tühja sest kroonist. Saad ilusa kaabu ja hakkad sellega lehvitama."\nVares palus veel, et uueks Eesti hümniks saaks laul "Vares, vaga linnukene". Säre lubas sellele mõelda.\nNeeme Ruus kükitas nurgas ja joonistas Stalinit.\n"Maali, maali," kiitis Karl Säre. "Kui ta kohale jõuab, läheb palju portreesid ja loosungeid vaja." Ta astus lähemale ning silmitses Neeme Ruusi kätetööd.\n"Mis see siis on?" küsis ta karmilt. "Miks sa Stalinile habeme oled joonistanud? Ja veel punase?"\n"Mul kukkus kaela peale üks punane larakas," seletas Ruus."Ma tegin sellest siis habeme."\nSäre läks vihast mustaks. "Kas sa mõtled, Ruus, et sina tohid seltsimees Stalinile joonistada habet sinna, kuhu tahad?" sisistas ta. "Seltsimees Stalin raseerib end võib-olla igal hommikul, aga näe, üks eestlasest soss-näpp joonistab talle habeme! Silmapilk paranda ära!"\n"Mida ma teen selle habemega?" hädaldas Ruus. "Äkki ma teen nii, et see on nagu karvane rind?"\n"Iseendal sul on karvane rind! Joonista nii, et seltsimees Stalin oleks nagu punases pulloveris."\nNeeme Ruus asus usinasti tööle. Karl Säre aga jalutas Semperi juurde.\n"Sinuga on häda, Johannes," ütles ta. "Sa pole töölise moodi."\n"Ma pole mitu päeva särki vahetanud," pomises semper vabandavalt. "Kaenla alt juba haiseb."\n"Sellest on vähe, Johannes," ohkas Säre. "Vaata millised su küüned on! Nagu preili! Topi sinna ometi mustust alla!"\n"Kust ma mustust saan?"\n"Kraabi kartuli küljest!"\nSemper hakkaski usinalt igasugust sodi küünte alla litsuma. Karl Säre võttis riiulilt moosipurgi ja asus isuga sööma.\n"Meil oleks vaja oma mausoleumi," ütles ta ja lakkus keedist. "Moskvas on ja meil pole. Häbiasi."\n"Mausoleumi võib ehitada, aga kelle me sinna paneme?" küsis Lauristin.\n"Sinu võiks panna," arvas Säre.\n"Palju sa päevas maksad?" küsis Lauristin kohe.\n"Midagi ei maksa," vastas Säre. "Kas sa arvad, et Leninile makstakse? Ta saab ainult korra nädalas pestud ja puhtad riided."\n"Mina pole niiviisi nõus," ütles Lauristin. Ta võttis kartuli, lõikas selle pooleks ja nühkis oma nägu, et kortsudest vabaneda.\n"Ma olen juba nii palju moosi õginud, et sees keerab," luksatas Säre.\nSiis kostis kobinat, uks avati ja keegi proletaarlane astus sisse, mitu kilo porgandeid süles.\n"Issand, vargad keldris!" kiljatas ta. "Oh, Jeesus!"\nRiigikukutajad võpatasid ja pagesid, ainult Semper püüdis töölisele oma musti küünealuseid näidata, et tõestada oma proletaarset päritolu. Tööline lõi teda porgandiga ning Semper pani plehku.\n"Keda need nurjatud ootavad?" mõtlesin ma koduteel.\nAlles hiljem mõistsin - nad ootavad Zdanovit.\nÜheteistkümnes peatükk: ZDANOV HAARAB OHJAD\nÜhel kaunil juunipäeval peatus raudteejaamas Moskva rong. Perroonile olid kogunenud meie mässumeeste juhid - Lauristin, Säre, Vares, Neeme Ruus. Kõigil oli pidulik ilme, uhiuued rõivad, värskelt pestud pea. Moskvast kohale veetud luksusvaguni uks avanes ja sealt kargas välja Zdanov.\nEsimene asi, mida ta tegi, oli see, et tormas pakikandja juurde ja andis sellele vastu lõugu.\n"Nii ammu pole saanud inimest lüüa!" kähistas ta oma huntjulmi silmi pööritades.\nSeejuures hammustas ta mööduvat daami ning laskis revolvrist maha kaks pesa ehitavat pääsukest.\n"Tervist, seltsimees Zdnov," ütles veidi jahmunud Lauristin.\n"Tere jah," urises Zdanov. Ta märkas Neeme Ruusi käekõrval väikest tüdrukut ja ajas käed õieli.\n"Laps!" hüüdis ta. "Mehed, sööme ta ära!"\n"Ei!" protesteeris Neeme Ruus. "See on mu tütar!" Ning ta varjas lapsukest, kellest hiljem sai Arnold Rüütli naine.\nZdanovi nägu läks pilve.\n"On teil siin vähemalt mõni vanadekodu?" küsis ta. "Mulle meeldib abituid peksta." Ta võttis kaelast lipsu ning kägistas seda. "See on treening," seletas ta ise.\n"Vahest sõidame jaamast ära?" pakkus Säre. "Lähme meie juurde, arutame."\n"Mida me arutame?" küsis Zdanov. "Mul on kõik selge. Algul vanainimene pikali, siis talle otsa ja lase kätel käia. Lähme botaanikaaiast ka läbi, mulle meeldib lilli tallata." Ning ta sülitas pähe möödasammuvale mehele, kes osutus Kristjan Palusaluks.\n"Ohhoo!" hüüdis Palusalu ja viskas silda. Zdanov ehmus, puges Varese seljataha ning käskis end autosse juhatada.\nEnt vaevalt Lauristini juurde jõudnud, läks ta kohe jälle julmust ning kuraasi täis. "Vägivald on tore asi!" kiitles ta, võttis võileiva pealt kilu ja peksis seda rihmaga. "Küll ma panen teil siin korra maksma!"\n"Me mõtlesime, et tore oleks, kui saaks juunipöördeks terve väljakutäie inimesi...," alustas Neeme Ruus. Zdanov katkestas teda.\n"Väljakutäie inimesi üles puua?" küsis ta ja kiitis "Hea mõte! Võtame mõned majad maha, siis saab väljak suurem!"\n"Ei," protesteeris Ruus aralt. "Ma mõtlesin - väljakutäie inimesi miitingule!"\nZdanovi meeleolu langes kohe nulli.\n"Miitingule," ohkas ta. "Ei seal nalja saa! Nuputame siis midagi muud vahvat. Küüditamine! Hakkame küüditama! Kus loomavagunid on?"\nZdanov juhatati paika, kus seisis arvukalt loomavaguneid, kõik härgasid ja lambaid täis.\n"Siia topimegi inimesed!" praalis Zdanov. "Ajage loomad maha!"\nHärjad vaatasid üksteisele nõutult otsa.\n"Vabandage," küsis üks, "mis jutt see on? Need on meie vagunid! Sõnnik, põhk - ka see on meie! Inimestel on mujal ruumi maa ja ilm!"\n"Kui seltsimees Zdanov tahab,siis te peate välja kolima!" nõudis Lauristin.\n"Ei lähe," ütles härgade juht, kelle nimi oli Sarvik. "mina oma vagunist välja ei lähe! Käige kuradile!"\n"Kas saab juba!" kisas Zdanov liiprite vahelt. "Mis te nende pullidega kauplete?"\n"Ise oled pull!" karjus üks lammas. "Kas sa villalooma ei tunne?"\n"Küll on jäledus!" lärmasid ka teised lambad ning härjad. "Justkui inimestel mujal ruumi vähe oleks! Minge Piritale! Süütuid loomi nende vagunitest välja ajama! Aga mõni ime! Vaata, mis nad viinamäetigudega tegid!"\nKommunistid püüdsid loomadega kähmlusse astuda, aga kus sa! Sarvik pani kohe Lauristini pikali.\n"Ära teinekord härga näpi!" ütles ta süngelt.\nEi jäänudki riigikukutajatel muud üle, kui, saba jalgevahel, koju lonkida.\nZdanov püüdis kividega päikest puruks visata ja lõi oma varju noaga. Ta oli tigedusest lõhkemas.\n"Olgu!" ütles ta viimaks. "Meil on veel kaarte tagataskus."\nKaheteistkümnes peatükk: REVOLUTSIOON ALGAB\n21.juuni varahommikul hakkas Vabaduse platsile kogunema eriskummalist rahvast. Need olid riigikukutajad ja nende käsilased.\nEt suuremat summa kokku ajada, oli Zdanov andnud kõigile oma käealustele karmi käsu - keegi ei tohi tulla üksinda, igaüks peab kaasa tooma võimalikult palju rahvast. Ise võttis Zdanov miitingule kaasa tanki.\n"Tank on parem igast inimesest," kiitles ta. "Kui ma kunagi peaksin abielluma, siis tingimata tankiga!"\nKarl Säre oli kohale toimetanud trobikonna Petseri venelasi. Need näitasid näpuga kivimajadele ja arutasid: "Vahi, missugused! Ei tea, kas siin elavad kuningad või tsaarid?"\nÜks ettevaatamatu petserlane näitas näpuga alles ärkavas taevas õhetava kuu peale, aga, kuu, nagu lapski teab, seda ei salli! Viuhti! - tõmbas ta rumala mehe enda juurde. Teised petserlased peitsid sõrmed hirmunult taskusse.\nJohannes Lauristin oli kaasa toonud Palivere Pimedate Kolonni. Ta oli neil suud ja silmad täis valetanud ning seletanud, et tegemist on koosolekuga, kus kõneleb Päts.\n"Ja tema auks peate te kandma meie rahvuslippe," jutustas ta ning jagas Marxi ja Engelsi portreesid.\nNeeme Ruus polnud kätte saanud rohkem inimesi, kui kaks shvipsis meest. Need rüüpasid pudelist märjukest ja uurisid: "Suureks teie valitsus ka viinahinna teeb?"\n"Meie anname tasuta," lubas Ruus.\n"Siis on hästi," kiitsid mehed. "Siis, me arvame, tuleb ka Einar meiega!"\nSemper oli tulnud oma vanaemaga. Zdanov silmitses teda eriti põlglikult.\n"Üheainsa vanamoori sa kätte saidki!" urises ta. "Intelligent Äigaks sulle õige! Tatikas!"\n"Mina ei laidnud kedagi," piiksus sealtsamast kõrvalt Vares. Zdanov keeras end ringi.\n"Nüüd, Vares," ütles ta pahaendelise häälega, "lähed ära ja tuled tagasi koos kümne inimesega. Muidu ma näitan sulle, kui kare on nöör."\nVares hakkas värisema kui marli, jooksis minema ja naases hetke pärast kümne lapsevankriga.\n"Kes need on!" röögatas Zdanov. "Kust sa need said?"\n"Va...varastasin," kogeles Vares."Need on kü...kümme inimest!"\nZdanov sülitas, aga teha polnud midagi. Oli aeg miitingut alustada.\nKõnekoosolekust suurt midagi välja ei tulnud. Lapsed kisasid, Semperi vanaema köhis. Neeme Ruusi kohaletoimetatud joodikutele lisandus Einar, täis kui pump. Ta kukkus pikali ja norskas nagu vedur.\nKõigele lisaks sööstis ootamatult platsile keegi mees ja karjus:\n"Vares! Kus on naistearst Vares! Mu naisel hakkas halb!"\nVares vedas kaabu lõuani ja teeskles küürakat, aga mees tundis ta sellest hoolimata ära.\n"Tulge ruttu, naistearst Vares! Kiirustage!"\n"Ma ei ole naistearst!" valetas Vares. "Ma olen madrus."\n"Kuidas te madrus olete!" ägestus mees ja tahtis Varest väevõimuga ära vedada, kuid Zdanov vilistas ja tank võttis mehe oma hoole alla. Pärast miitingu lõppu hakati vaidlema. Leiti, et peab veel kuhugile minema. Viina võtnud mehed tahtsid minna Piritale, Palivere pimedad koju, petserlased kaubamajja.\n"Idioodid!" karjus Zdanov. "Me läheme Kadriorgu Pätsi juurde."\nZdanovile vastu vaielda ei juletud. Semperi vanaema ja Einar, kui liikumisvõimetud asetati tankile, teised astusid ise. Vares lükkas lapsekärusid. Kadriorus tekkis segadus õige teeraja valikul ja Palivere pimedad marssisid otse tiiki.\n"Kohe tõmmake välja!" kisendas Zdanov. "Kui kasvõi üks Marxi portree põhja läheb, võtan kümme pead maha!"\nTa hammustas suurest vihast iidset tammepuud.\n"Saamatud!" sisistas ta. "Lupardid!"\nVarese imikud kisendasid kui pöörased. Palivere pimedad ronisid kaldale ning puristasid koera moodi.\n"Miks te tõite siia nii hädiseid olevusi?" karjus Zdanov Lauristini peale. "Kas te ei tea, et revolutsioon nõuab mehisust!"\n"Me mõtlesime, et konspiratsioon..." kokutas Lauristin. "Taktika..."\nPetseri venelased korjasid tooreid kastanimune ja toppisid sumadanidesse.\nKorraga jäi kõik vaikseks. Päike tuli välja, kusagilt maapõue sügavusest hakkas voogama iidset ja imeilusat muusikat.\nPäts oli tulnud oma lossi rõdule.\nIsegi Zdanov kahvatas ja peitis end puu taha.\n"Kaome siit!" sosistas ta. "Lähme vange vabastama."\nNurjatud põgenesid, saadetuna presidendi silmade mõtlikust pilgust.\nKolmeteistkümnes peatükk: VANGE VABASTAMAS\nPärast seda, kui mässumehed olid Kadriorus haledasti koonu pihta saanud, otsustasid nad minna vange vabastama.\nHakatuseks korraldas Zdanov rivistuse, et kontrollida, kas kogu vägi on ikka veel koos. Säre, Lauristin, Vares, Neeme Ruus ja Semper olid alles. Samuti Petseri venelased, Palivere pimedad ning Semperi vanaema. Ka tank oli kohal. Kaduma olid läinud kümme imikut ja kolm Neeme Ruusi tuttavat pätti.\n"Need inimesed loeme revolutsiooni käigus hukkunuteks," teatas Zdanov. "Meil aga on nüüd aeg minna. Vangitornides ootavad kodanliku korra raudsaabaste poolt porri tallatud õnnetud."\nKoleda lirtsumise saatel, mille põhjustas Kadrioru tiigis läbi ligunenud Palivere Pimedate Kolonn, asus vägi teele. Üks Petseri venelane tuli Zdanovi juurde.\n"Kui ma õigesti kuulsin, siis me lähme praegu vangimajja?"\n"Ei!" hüüatas Petseri venelane. "Meie küll vangimaajja ei tule. Sa oled kaval, ülemus!" Ta vilistas kriiskavalt.\n"Mehed! Meid tahetakse soolaputkasse viia!"\nAlgas tohutu segadus. Petseri venelased tormasid kolonnist välja, toppides suhu siit-sealt näpatud münte ja rahapabereid. Mõned surused seljad vastamisi, et end sedasi rünnaku eest kaitsta, teised ronisid puude otsa, kolmandad põgenesid ummisjalu üle uulitsa. Üks petserlane, kes seni veel midagi sisse vehkida polnud jõudnud, vahtis himukalt ringi, haaras viimaks Semperi vanaema kaenlasse ja põgenes sellega.\n"Hei!" karjus Semper. "Anna memm tagasi!"\nTa kääris üles püksisääred, et neid joostes mitte poriga määrida (Semper oli ju esteet), ja lippas petserlasele järele.\nZdanovil läks tükk aega, enne kui ta suutis oma ridu korrastada ning veenda Palivere pimedaid selles, et mitte keegi pole karjunud ja üldse liigutakse pidevalt edasi hardas vaikuses.\n"Tühja kah," ütles Zdanov viimaks. "Meid on vähem, kuid me oleme monoliitsed. Meie rusikas on karm."\nMõni aeg hiljem jõudis kolonn vanglani.\n"Tehke lahti!" karjus Säre ja koputas uksele. "Vabadus on tulnud!"\n"Kas teil Pätsi luba on?" küsis umbusklik valvur, aga Zdanov surus talle püstoli ribide vahele.\n"Nüüd lähed edasi, tõbras, ja avad kõik uksed," sisistas ta.\n"Kõik uksed?" üllatus vaalvur ning kehitas õlgu. "Eks te isse tea..."\nEsimese ukse taga istus lühikest kasvu liikuv mehike. Vaevalt sai uks avaneda, kui ta välja sööstis ning Zdanovile kaela langes.\n"Suur tänu, kullake!" hüüdis ta. "Eluaeg olen su sõber!"\nTa viskus Lauristini embusse.\n"Aitäh, aitäh!" sosistas mees Neeme Ruusi kõrva. "Ole meheks vahva sangar," sõnas ta Varest kallistades.\nSiis tormas ta minema ning kolm sekundit hiljem vajusid Varesel püksid alla. Tema hõbedase pandlaga rihm oli ära varastatud.\n"Tuhat ja tuline!" röökis Zdanov. "Kus mu raha ja kell on? Kus mu kingad on?"\n"Ta varastas mu pintsaku alt särgi ära," kaebas Lauristin.\n"Neetud!" vandus Zdanov. "Aga mis parata. Ava järgmine uks."\nKolmandas kongis konutas keegi suur ja tugev mees, pea mõtlikult kätele toetatud.\n"Kommunistlik partei õnnitleb teid," ütles Zdanov sisse astudes, "Olete vaba."\n"Tänan, seltsimees," vastas vang. "Olen ka ise kommunist juba 1452. aastast. Mu nimi on Lenin."\n"Kes see on?" küsis jahmunud Zdanov valvurilt.\n"See on üks vaimuhaige," seletas vangivaht. "Ta toodi siia mõrvade eest. Tal on kombeks ohvrile selja taha ligi hiilida ning siis noaga susata. Ohtlik tüüp!"\nZdanov vangutas pead ja tundis, kuidas keegi talle kukklasse hingab. Välkkiirelt pöördus ta ringi ja nägi vale-Leninit.\n"Ehhee," ütles hull kavalalt. "Sul on lai selg!"\n"Ära käi mu seljataga!" karjus Zdanov. "Käi näe selle, Varese, seljataga!"\n"Ei," keeldus hull. "Mulle meeldib sinu selg. Selle taga tunnen ma end kindlana."\nZdanov surus end vastu vanglamüüri.\n"Aitab juba mehed!" ütles ta. "Lähme välja. Las ülejäänud jäävad kongidesse."\nÕues ootas neid aga üllatus. Palivere pimedad seisid ihualasti keset uulitsat.\n"Kus teie riided on?" nõudis Zdanov.\n"Kapis, muidugi," vastasid pimedad. "Kas me polegi siis saunas?"\nSelgus, et keegi mees oli neile üelnud, et nad viibivad saunas ja käskinud lahti riietuda. Pimedad olid käsu täitnud ja otsisid nüüd õhinal leiliruumi ust.\n"See on sama mees, ses mu särgi ära varastas," kirus Lauristin.\n"Ptüi!" ütles Zdanov südametäiega. "On teil alles Eestis vanglad! Aga olgu kuidas on - võim on nüüd igatahes meie."\nNeljateistkümnes peatükk: JUHID LAHKUVAD AREENILT\nPärast võimu üleminekut Zdanovi ja tema kabajantsikute kätte selgus, kes on õige eestlane ja kes mitte. Leidus sihukesi, kes otsekohe, esimesel võimalusel uute ülemuste juurde lippasid ja parteisse astuda püüdsid.\nLauristini korteri ukse taga vookles pidevalt järjekord, milles seisid selgroota inimesed kõrvuti tuulelippudega. Teiste seas nägin ka ajaloolast Hans Kruusi.\n"Mis teie, härra Kruus, siin teete?" küsisin ma nördinult. "Ma ei teadnudki, et teie olete ka tuulelipp!"\n"Tuulelipp või asi..." vastas ajaloolane Kruus. "Tahaks väga parteisse astuda, saaks äkki kõrgema koha või sedasi..."\nSeda öelnud, hakkas ta vurrkannina keerlema ja näitas viimaks, et puhub edelatuul.\nKa Max Laosson oli seal. Kurvastusega nägin, et sel mehel puudub selgroog.\n"Te olete ju sant, Max," ütlesin ma. "Minge parem koju ja lebage tõvevoodis."\n"Tahan parteisse," vastas Laosson ja muutus oranziks. Sellest sain ma aru, et tegemist pole mitte ainult selgrootu inimesega, vaid ka kameeleoniga. Vangutasin pead ja sammusin edasi.\nPresident Pätsi korterisse mind ei lastud. Ukse juures istus mees NKVDst ja puhastas revolvrit.\n"Missuguse presidendi juurde sa tahad?" irvitas ta. "Meil pole siin ühtegi presidenti. Tule, ma panen su käed raudu."\nVaikides ulatasin ma talle oma kämblad. Need olid sepa omad, sarnanesid tammepakkudega ja kaalusid rohkem kui tina. NKVD-mees hakkas lõdisema ning palus mul lahkuda.\nLäksin üle tänava ja piilusin aknasse, et näha, mis Pätsi juures sünnib.\nSäre ja kompanii püüdsid meie presidendile parajasti pioneerirätti kaela siduda.\n"Saad pioneeriks, Konstantin," mõnitasid nad. Päts ei vastanud sõnagi, istus vaid liikumatult ja tema silmis peegeldus taevas.\nNurjatud sidusidki presidendile punase kaltsu kaela. Ent oh imet! Vaevalt sai riivatu ja ropp riidetükk presidendi kaela puudutada, kui rätik sinimustvalgeks värvus.\n"Uhh!" imestasid Säre ja teised närud. Juba tõmbusid neil käed rusikasse.\nSiis sündis teine ime. Päts hakkas kahanema ja kokku kuivama, kuni temast polnud järel muud kui värvuke. Lind tõusis õhku ja lendas NKVD-lasest mööda, otse laotusse. Seal kinnitus ta taevakummile ning Pätsist sai tähtkuju, mida me tunneme Suure Vankri nime all.\nKogu seda imet jälgis uulitsal tillukene poiss. See oli Mark Soosaar.\n"Kord teen ma filmi "Riigivanem"," lubas ta enesele.\nLehvitasin taevasse lennanud presidendile ning astusin liigutatult oma teed. Läksin Laidoneri juurde.\nSeal võttis mind vastu hirmus kisa ja kära. Ehmunud Neeme Ruus jooksis mulle vastu, suu ammuli ja silmad punnis. Keegi karjus "Oh sa poiss!", keegi kisas appi. Viimaks sain sotti, et Laidoner oli arreteerimise hetkel kuuseks moondunud.\nJah, seal ta seisis, uhke jõulupuu! Päris ladvas istus kuldne kägu. Kui ta korra kukkus, sai kusagil maailmas mõni vaenelaps õnnelikuks. Püssikuul teda ei võtnud ja kuuse peale ei hakanud ükski terariist.\nPuu alla vedeles uimane Semper, kes oli käbiga pähe saanud.\n"Paras!" ütlesin mina. "Käed oleks tulnud eemale hoida meie juhtidest!"\nNing uhkustunne südames sammusin ma Tõnissoni poole.\nKoodi-Jaani korter oli tühi. Ainult üks vana kalur istus trepil ja rüüpas hundijalavett.\n"Sellist imet pole minu silmad veel näinud," ütles ta lugupidavalt.\nPalusin kaluril enesele jutustada. Selgus, et umbes paar tundi tagasi olid Tõnissoni juurde tormanud NKVD-lased, püssid ja pommid käes.\n"Nüüd lööme su mättasse, lurjus!" praalisid nad.\nTõnisson oli neile oma siniste silmadega otsa vaadanud. Löömamehed jäänud väga vaikseks ja peitnud sõjariistad häbelikult selja taha.\nSiis oli Tõnisson kõnelema hakanud. Ta oli rääkinud Tartu rahust, Jüri Vilmsist ja Eesti iseseisvusaastatest. Sekka oli ta lugenud Koidula luuletusi ja meenutanud Tammsaare aforisme.\nNKVD-lased puhkenud selle peale nutma. Nad olid avalikult oma patte kahetsenud ja palunud Tõnissonil end õpetada ning juhtida. Suured pisarad voolanud nende silmist.\nSiis tõusnud Tõnisson ja kõndinud aeglaselt otse merre, endised NKVD-lased ustavate kaaslastena kannul. Lained sulgusid nende peade kohal.\n"Tõnisson ütles, et kui viimane tibla Eestimaalt läinud on, siis tuleb ta tagasi," teatas kalur. "Ta tuleb kuldses soomusrüüs ja kaarikul, mida veavad hülged."\nIstusime kaua vana kaluriga uksepakul ja jõime juhtide mälestuseks pudelite kaupa viina.\nSubject: 15/43 Ivan Orava mälestused\nViieteistkümnes peatükk: VÕITLUS NUHKIDEGA\nKoos Nõukogude võimuga saabusid Eestisse ka nuhid. Küll neid oli palju! Pikki ja peenikesi, pakse ja lühikesi. Nad sagisid igal pool, piilusid möödakäijatel üle õla ja kandsid keelt. Kõige suurem nuhk, keda ma nägema juhtusin, oli viiskümmend meetrit pikk. Ta luuras maailmaruumi ning kirjutas pidevalt kaebusi, et Kuu peal ei austata Stalinit. Aga oli ka tillukesi keelekandjaid, need pugesid hambaharjale ja vahtisid sulle suhu. Mõni maskeerus imikuks, kräunus vankris, aga kui sa teda lohutama läksid, tõmbas sipupükstest fotoaparaadi ja jäädvustas su mikrofilmile. Uhesõnaga, kõik praod ning pilud olid nuhke täis, tõstsid solgiämbri kaane - seal luuras üks, panid kaane kinni - ja sinna otsa volksas teine. Justkui konn. Küll oli vastik.\nAga teha polnud midagi, elu tahtis elada. Lugesin kord lehest, et hakatakse registreerima kandidaate uue Riigivolikogu valimistele.\n"Noh, mina sean ennast kah üles," ütlesin ma valju häälega. Samas avanes köögikapi uks ja sealt puges välja nuhk. Kes teab, kui kaua see punane tõhk seal passinud oli!\n"Oi, oi, oi, seltsimees Orav," ütles nuhk mesisel häälel. "Ah teie soovite kandideerida? Vaat kus lops!"\n"Lops või mitte lops," vastasin mina järsult, "see on minu asi. Öelge parem, miks te mu kapis kükitate? Kas te minu käest küsisite?"\n"Eh-eh-hee!" naeris mölakas. "Ei küsinud jah, seltsimees Orav. Ih-ih-hii!"\n"Mis te kõkutate," käratasin mina ja lõin rusikaga vastu lauda. "Ma pole teile mingi seltsimees! Käige uksest välja!"\nNuhk aga manas näole vastiku siirupise ilme ja põimis oma jalad ümber laua omade - juhuks, kui ma hakkaksin teda välja viskama. Panin tähele, et tema liigesed olid kuidagi kummalised; hästi pikad ja peenikesed nagu haarmed. Konte ei paistnud neis olevat. Niihästi käed kui jalad keerdusid ümber mu mööbli ja jätsid endist maha kleepuvaid jälgi. Mõistsin, et sellest ämblikust pole nii lihtne vabaneda.\n"Mis te tahate?" küsisin ma pahaselt. "Rääkige ära, siis saan ma teist ehk lahti."\n"Ih-hii, seltsimees Orav," kihistas nuhk. " Mul on teile soodne pakkumine! Tulge meie poole üle! Anname teile valepassi Jermolajevi nimele."\n"Võtke aga see pass enesele, " ütlesin mina. " Mul on Eesti Vabariigi isikutunnistus, pole mul Jermolajevi dokumente vaja."\n"Valepass peab luurajal olema," seletas nuhk."Näiteks Issajevil on pass Stirlizi nimele."\n"Mina pole luuraja," kostsin ma selle peale. "Mina teiega koos töötama ei hakka. Mina olen Eesti patrioot."\nNüüd tegi nuhk õige nutuse näo.\n"Seltsimees Orav," sosistas ta. "Kui te nii räägite, siis... Mina kardan teie pärast! Teid võidakse Siberisse saata!"\n"Las saadavad," ütlesin mina. "Ära katsu mind hirmutada! Ei mina sind, ämblikku, karda!" Ütlesin nii ja samas tuli mul hea mõte. Koukisin laua pealt pudeli putukamürki ning piserdasin lontrust sellega.\nOlevus ajas kohe koivad sirgu. Käisin kogu korteri läbi ja pritsisin mürki igasse nurka. Küll oli minu juurde NKVD-lasi siginenud! Nüüd langesid kõik rabinal põrandale, silmad pahupidi. Riidekapi tagant leidsin terve pesa, nuhid olid seal soojas kohas koguni poeginud ja tillukesed NKVD-lased, kellel alles roosa saba taga lohises, roomasid mööda tapeeti nagu lutikad. Ja kui palju musta nad olid teinud! Küürisidn kogu elamise märja lapiga üle, pühkisin NKVD- lased kokku ja viskasin prügikonteinerisse. Pärast oli toas kohe puhtam õhk.\n"Hea et juhtus vanakuu aeg olema," mõtlesin. "Nüüd nad ei sigi nii kiiresti."\nEdaspidi sai mul harjumuseks igal õhtul korter üle vaadata ja putukamürgiga sisse määrida. Alati leidsin ka mõne NKVD nuhi, kes mind kuskilt pimedast urkast ehmunult jõllitas. Valasin talle aga pudelist pähe ja ei kartnud enam midagi.\nSamal ajal seadsin üles ka oma kandidatuuri, et konkureerida Töötava Rahva Liidu saadikutega. Need olid valdavalt rumalad inimesed, kes täitsid vaid kommunistide korraldusi. Sageli olid nad valitud üksnes kõlava nime pärast. Mäletan ühte saja-aastast vanamoori, kes sunniti kandideerima sellepärast, et tema perekonnanimi oli Viisnurk. Minu ringkonnas kandideeris keegi, kes oskas ninaga mängida "Internatsionaali". Mis sa oskad selle peale ütelda!\nOma üllatuseks sain teada, et kommunistide poolel kandideerib ka Pätsi endine kojamees Runnel. Kohtasin teda päev enne valimisi tänaval. Kojamees kandis tüüpilist nuhivormi - hääletuid susse ja liibuvaid läbipaistvaid retuuse, mis muutsid liigutused vilkaks nagu sääsel. Võtsin mehel rinnust ja noomisin õige kõvade sõnadega.\n"Jah, ma olen nüüd koputaja," ütles Runnel uhkelt. "Nad küsisid, kas meil oli Pätsiga sidemeid. Ma ütlesin, et oli küll ja viisin kogu oma marli neile."\n"Miks?" ei saanud ma aru. "Mis marli?"\n"Noh, nad küsisid ju sidemeid," seletas kojamees. "Ja siis tegid nad mu koputajaks. Kop-kop! Kop-kop!"\nKojamees koputas vastu aiateibaid ja kõndis naerulsui edasi.\nMa teadsin, et ta on vaimselt haige inimene, aga säärane allakäik lõi mu üsna pahviks. Sammusin mõtlikult oma teed.\nJärgmisel hetkel avanes maapind ja ma langesin kuhugi pimedusse.\n"Käes!" kuulsin ma kellegi võidurõõmsat kiljatust. Nii algas mu tee vangilaagrisse.


Uus aasta algab Eesti korvpallilootustele mõeldud Balti turniiriga - Sport\nUus aasta algab Eesti korvpallilootustele mõeldud Balti turniiriga\nKristian KullamäeFoto: Vallo Kruuser\nReedest pühapäevani ehk aasta esimestel päevadel (2.-4. jaanuar) peetakse 11. korda juba juurdunud traditsioonidega BSBC-turniir järelkasvule ehk täisnimega Baltic Sea Basketball Cup.\nOsalejad, nagu ikka, tulevad lähiriikidest: Läti, Soome ja Rootsi. Kõiki mänge näeb otseülekandeswww.basket.ee/bsbc lehel (ilma kommentaarideta), niisamuti on otseülekanded Delfis. Õhtused Eesti koondise mängud ka kommentaaridega.\n„BSBC on meie jaoks aasta olulisemaid turniire ning kindlasti tähtsaim noorte seas,“ sõnas Keio Kuhi, Eesti Korvpalliliidu peasekretär. „Peame olema uhked, et Põhjamaade regiooni suurim noorteturniir on meie korraldada, sest pretendente on teisigi. Seda suurem on meie püüd turniiri läbi viia kõrgel tasemel ning külalistele meeldival moel.“\nBSBC vanuseklassid on endiselt U16 ja U18. „Suuri muutusi turniiril polegi ning see pole olnud ka eesmärk. Kõige olulisem ongi esile tuua, et BSBC toimub tänavu juba 11. korda. Tegu on meil Eestis küllap olulisima noorteturniiriga, mis annab võimaluse esimeseks kokuvõtteks meie aastakäikude suutlikkuse kohta. Sügisel määratud peatreenerid saavad pärast BSBC-d teha esimesi analüüse,“ tõdes Korvpalliliidu noortekoondiste projektijuht Raiko Matsalu.\nEile õhtul said selgeks Eesti noortekoondiste koosseisud. Sarnaselt täiskasvanute mudeliga otsustati seekord kaasata koondise juurde 14 mängijat, seetõttu mahtus koondisse enamus Tallinnas kolmepäevases laagris (28.-30. dets.) viibinud kandidaate.\nKoosseisud leiab basket.ee/bsbc lehelt – Eesti koosseisud on seal vähemalt praeguseks üleval.\nKoosseisudele lisaks infot niipalju, et puudu on kolm meie Itaalias pallivat noormeest – Arnold Mitt, Hugo Erkmaa ja Kaspar Treier, kel samal ajal toimub Saapamaal oluline U17 turniir.\nKristian Kullamäe ja Sander Raieste, kel oli probleeme vastavalt hüppeliigese ja põlvega, on siiski arvatud U16 koosseisu. Nagu ka Matthias Tass on 15. nimena endiselt kirjas U16 koosseisus, kuid tema eeldatavasti vigastusega pigem ei mängi.\nBSBC-l on alati osalenud korvpaliagendid, nii ka seekord. Lisaks on tee Eestisse leidnud legendaarne kohtunik David Turner, kelle tõsisemad tööaastad jäid 70ndatesse.\nBSBC-l on osalenud tulevased staarid nagu Jonas Jerebko, Petteri Koponen, Christian Drejer, Janis Strelnieks, Läti vennad Bertansid, Ludvik Hakanson, Elina Babkina ja Siim-Sander Vene, Sabine Niedola.\nSügisel said paika uue tsükli noortekoondiste peatreenerid ja abijõud:\nU 18 noormehed (sündinud 1997 ja hiljem). Peatreener Rait Käbin, abitreener Olari Narits, mänedžer/abitreener Martin Rausberg\nU 18 neiud (sündinud 1997 ja hiljem). Peatreener Jaanus Levkoi, abitreener Heino Rebane ja mänedžer/abitreener Kati Rausberg\nU 16 poeglapsed (sündinud 1999 ja hiljem). Peatreener Vaido Rego, abitreener Raido Rebane mänedžer/abitreener Sixten Tomingas\nU 16 tütarlapsed (sündinud 1999 ja hiljem). Peatreener Reet Rausberg, abitreener Marek Koitla


Oracle jätkab kohtuvaidlust SAPiga - Tehnika - Majandus\nOracle jätkab kohtuvaidlust SAPiga\n4. september 2012, 13:56\nSaksamaa tarkvarafirma nõustus augustis maksma Oracle’ile 306 miljonit dollarit kahjutasu ning jättis ühtlasi USA ettevõttele õiguse illegaalse tarkvaraallalaadimise võimaldamisega seonduv kohtuasi edasi kaevata. Seda võimalust Oracle ka kasutas.\nOracle kaebas SAPi 2007. aastal kohtusse, kuna selle allüksuse TomorrowNow töötajad pakkusid illegaalselt Oracle’i tarkvarauuenduste ja -lisade allalaadimisvõimalust, vahendab ITNews.\n2010. aasta novembris mõistis California vandekohus Oracle’i kasuks välja 1,3 miljardit dollarit, kuid protsessi juhtinud kohtunik leidis, et see summa on liiga suur, jättes Oracle’ile võimaluse leppida 272 miljoni dollari suuruse kahjutasuga või alustada kahjutasude täpsemaks määramiseks uus kohtuasi.\nOracle valis teise võimaluse ning esimene vastav kohtuistung pidi aset leidma selle aasta 27. augustil.\nEnne seda suutsid SAP ja Oracle aga jõuda kokkuleppele, mille kohaselt on kahjutasu esialgseks suuruseks 306 miljonit dollarit ning Oracle’ile jääb õigus eelmise kohtuasja tulem edasi kaevata. Kui kohtu poolt määratud kahjutasu suurus jääb seejuures alla 306 miljoni dollari, maksab SAP puuduva vahe kinni.\nNüüd teatas SAP, et Oracle ongi antud kohtuasja edasi kaevanud, lootes suurendada Saksamaa tarkvaraettevõtte makstavat summat.\nSAPi jaoks on kohtuasi läinud väga kulukaks, muuhulgas nõustus firma juba kaks aastat tagasi kinni maksma Oracle’i juristide 120 miljoni dollarini ulatuvad tasud.


https://www.bauhof.ee/meistriklubi-toadisainer-aitab-valida-kodule-varvid?___store=1 3666539 Toadisainer aitab valida kodule värvid https://www.bauhof.ee/media/catalog/product/t/o/toadisainer_aitab_valida_kodule_v_rvid-s.jpg 0.00 EUR InStock /Meistriklubi nõuanded /Meistriklubi nõuanded/Kodu ja sisustus Uue tapeedi ja värvide valimine on põnev tegevus kodu hubaseks ja omanäoliseks muutmisel. Saates Naabrist parem osalenud ehitus- ja remondifänn Hanna jagab oma kogemusi värvide ning tapeetide sobivuse katsetamisel ning kodu värskendamisel. Uue tapeedi ja värvide valimine on põnev tegevus kodu hubaseks ja omanäoliseks muutmisel. Saates Naabrist parem osalenud ehitus- ja remondifänn Hanna jagab oma kogemusi värvide ning tapeetide sobivuse katsetamisel ning kodu värskendamisel. Pidades end tüüpiliseks naissoo esindajaks armastab ka Hanna aeg-ajalt teha oma kodus kergeid muudatusi, kas mööbli ümbertõstmise või väiksema värvi- ja tapeedivahetuse näol. Sage ehituspoodide külastaja on pärast emaks saamist avastanud ehituskaupluste e-poed, kus saab pakutavast sortimendist vägagi hea ülevaate. Kuna väikese lapsega on poodides kaubavalikule keskendumine raskendatud, on netikauplused sobivaks alternatiiviks. Seekord on plaanis ette võtta elutoa tapeedivahetus. Naabrite poolt tekitatud veekahjustused on jätnud oma jälje ja meelerahu huvideson kodu värskendamine taas aktuaalne. Bauhofi kodulehel ringi vaadates jääb silma valik nimega „toadisainer“. „Põnev!“ jõuab ta endamisi enne nupule vajutamist mõelda kui juba avaneb ekraanil kolm kategooriat: elutuba, magamistuba, köök. Esmased katsetused saavad tehtud elutoas. Kas modernne või klassikaline stiil? Valik osutub modernse kasuks. Ühe seina mõõduna läheb kirja kuus ning teise mõõduks neli meetrit. Kõrgus klassikaliselt kaks ja pool meetrit. Seejärel saavad ka uksed ja aknad oma kohale paigutatud. Nutikas rakendus arvutab seina kogupindalaks nelikümmend viis koma kaks ruutmeetrit. Oluline info kuvatakse lehe alumises osas. Edasi saab liikuda põnevama osa juurde ning asuda kombineerima tapeete, värve ja põrandaid. Kuna parketti ei ole plaanis välja vahetada ja värvimine eeldab pahteldamist, siis jäävad valikusse ainult tapeedid. Olles proovinud erinevaid variante on lõplik eelistus rahulik tapeet, mis harmoneerub kodu iseloomustavate märksõnadega – mahe ja hele olemine. Lõpuks kuvatakse ekraanil valitud tootenimetused ja koodid ning nimekirja saab mugavalt endale kirjakasti saata. „Julgen seda rakendust kõigile soovitada, kellel parasjagu kodu remont plaanis või käsil,“ ütleb Hanna. Erinevate põrandate, värvide ja tapeetide sobivust kombineerides saab näha, kuidas tapeet valitud värviga koostööd teeb ning saab julgelt erinevaid stiile katsetada. Värvitud ja tapeeditud seinte kombineerimine on väga levinud. Mustrite ja värviga saab katsetada erinevaid lahendusi, näiteks heledate toonidega muuta tuba avaramaks, püstiste triipudega visuaalselt kõrgemaks või horisontaalsete triipudega kitsast tuba laiemaks. Kaasaegsed tapeedid on väga omanäolised ja vastupidavad ning neid saab hõlpsalt puhastada ja hooldada. Mustrilised tapeedid nõuavad tihti kavalaid sisekujunduslikke lahendusi. Kuidas osavalt tapeete lihtsate värvitud seintega kombineerida loe siit. Julget pealehakkamist! add-to-cart 0 % 0 https://www.bauhof.ee/media/catalog/product/t/o/toadisainer_aitab_valida_kodule_v_rvid.jpg


Ameerika eMuscle - esimene Dodge...\nOpel avalikustas info...\nLamborghini rääkis oma...\nMürasummutav SoundComfort tehnoloogia on sellest aastast saadaval 88 eri suurusega Doodyeari talverehvides. SoundComfort rehvid on integreeritud helitõkkega, mis toimib põhimõtteliselt nagu padi rehvide sees vähendades õhuvibratsiooni ning maandades mürataset autosalongis pea poole võrra. Rehvi üks põhilisi müraallikaid on resonants, mida tekitab sõiduki konstruktsioonile edasikanduv rehvisisene õhuvibratsioon. Goodyeari SoundComfort tehnoloogia ongi loodud spetsiaalselt selle resonantsi vähendamiseks ning tulemuseks vaiksem ja rahulikum sõidukogemus teile ja teie kaassõitjatele. Mürasummutusefekt kestab kogu rehvi eluea samas mõjutamata kuidagi selle sõiduomadusi.\nUltraGrip Ice Arctic naastrehv on spetsiaalselt välja töötatud põhjamaiselt karmidesse talvetingimustesse. Goodyeari rehvi naastudel on uuenduslik kuju, mis võimaldab neil paremini hoida sõidusuunda, parandades nõnda rehvi haaret jääl. Parema veojõu saavutamiseks on naastul terav esiserv, mis tagab parema pidamise ka jäisel teel kiirendades samas kui naastu laiem tagaserv tõstab rehvi tõhusust pidurdamisel. UltraGrip Ice Arctic on saadaval 62-s erinevas suuruses vahemikus 13 kuni 19 tolli. 18 mõõtu on saadaval ka SoundComfort tehnoloogiaga.\nMaasturitele mõeldud UltraGrip Ice Arctic SUV rehvis on kasutusel ainulaadne naastrehvitehnoloogia, mistõttu peab rehv hästi vastu ka Euroopa põhjapoolsemates regioonides, kus temperatuur võib langeda oluliselt alla viieteistkümne külmakraadi. Samal ajal kui rehvi turvisemuster püüab lund kinni, juhivad rehvi sooned lund, lörtsi ja vett rehvist eemale, mistõttu sobib rehviga sõita ka soojematel talvepäevadel. Rehv peab ühtlasi vastu ka vesiliule. UltraGrip Ice Arctic SUV on saadaval 55-s suuruses 15-st 20-e tollini, millest 17 mõõtu on saadaval SoundComfort tehnoloogiaga.\nUltraGrip Ice 2 on spetsiaalselt põhjamaiste talviste tingimuste jaoks välja töötatud lamellrehv. See rehv tagab stabiilse sooritusvõime, parema pidamise ja tõhusamad pidurdusomadused lumel ja jääl ning sealjuures parema sooritusvõime nii märjal kui ka kuival teel. Rehvis on kasutusel Active Grip tehnoloogia, mis optimeerib kontakti tee ja rehvi vahel ka väga libedates teeoludes. Rehvi sirge mustrielement haardub pinnaga, tagades hea veojõu ja pidurdusomadused nii lumel kui jääl. UltraGrip Ice 2 on saadaval 57-s suuruses vahemikus 13 kuni 19 tolli, millest 21 mõõtu saadaval SoundComfort tehnoloogiaga.\nUltraGrip Ice SUV rehvi pehme segu säilitab rehvi paindlikud omadused ka madalatel temperatuuridel pakkudes madalamat jäikust ja paremat haaret parima sõidukogemuse jaoks ning korraliku haarduvuse jaoks jääl ja lumel. Lisaks sellele, et rehv on disainitud lumistele ja jäistele teedele, pööras Goodyear spetsiaalselt tähelepanu ka linnamaasturite eripärale. Raskemad linnamaasturid eeldavad ka rehvidelt eriomadusi, mistõttu on kasutatud näiteks ActiveGrip tehnoloogiat, mis suurendab rehvi kokkupuutepinda teekattega. Lisaks on turvisemuster kohandatud linnamaasturitele nii, et see pakub vajalikku pidurdust ja haaret lumistel ja libedatel teedel. UltraGrip Ice SUV on varustatud TOP Indicator tehnoloogiaga – see on lumesümbol rehviplokil, mis kasutamise ajal järk-järgult kaob. Kui see on täielikult kadunud, on tarvis rehv vaja välja vahetada säilitamaks vajalikud funktsioonid talviseks sõiduks. UltraGrip Ice SUV on saadaval 48-s erinevas suuruses vahemikus 16-st 20-e tollini, millest 18 mõõtu saadaval SoundComfort tehnoloogiaga.


Algab linnakeskuste ehitus - Eesti - Postimees: Värsked uudised Eestist ja välismaalt\nAlgab linnakeskuste ehitus\n6. juuli 2017, 18:40\n«Hea avalik ruum»\nEV100 projekti «Hea avalik ruum» linnakeskuste ehitused algavad peagi, sest Eesti Arhitektide Liidu (EAL) neli aastat väldanud missiooniprojekt EV100 «Hea avalik ruum» on jõudmas lõpule.\nTänaseks on arhitektuurivõistlused läbi viidud 14 linnas ja ühes külas, mille eesmärgiks on muuta linnade elukeskkond ligitõmbavamaks luues ja täiendades nende identiteeti ning kujundada keskused neile iseloomulikuks kultuuriürituste korraldamise ja vaba aja veetmise kohaks.\nEsimese linnasüdame ümberehitus algab juuli lõpus Tõrvas, kõik 15 keskust loodetakse valmis ehitada Eesti Vabariigi 100. sünnipäeva tähistamise perioodi jooksul aastaks 2020.\nVaata juuresolevast galeriist, millised näevad 15 projektis osalenud linnakeskust välja täna, ja seejärel vaata lähemalt seda plakatit, et näha tulevikku:\nUus ilme, kavandid\nFOTO: Eesti Arhitektide Liit\n«Tegemist on Eesti Arhitektide Liidu viimaste aastate kõige mahukama projektiga, millega me tahame Eesti 100. sünnipäevaks jätta oma jälje ja muuta elukeskkonda Eestis oluliselt paremaks,» sõnas EV100 arhitektuuriprogrammi «Hea avalik ruum» programmijuht Kalle Vellevoog.\n«Projekti tulemusena saavad 14 linna ja üks küla endale värsked, kaasaegsed ja mis peamine – tänapäeva eluolu arvesse võtvad keskused. Tulevikus peaks keskustes lisaks toimivale majandusele aset leidma aktiivne ühiskondlik tegevus ning loodetavasti ei kipu inimesed siis nii lihtsalt lahkuma suurematesse tõmbekeskustesse. Tänase seisuga on juba üheksa linna leidnud ka vajaliku raha projektide teostamiseks.»\nEV100 korraldustoimkonna juht Jaanus Rohumaa näeb EV100 arhitektuuriprogrammis head näidet hästi kavandatud, targalt läbi viidud ja pika mõjuga ettevõtmisest.\n«Esmapilgul võimatuna näiv ülesanne, uuendada riigi juubeliks 15 Eesti linnasüdant, on tõeks saamas ja hetkel on rahastuse leidnud juba suurem osa neist. Loodame, et läbi viidud võistlused on jõudnud Eesti juubeliperioodi lõpuks reaalsete ümberehitatud linnasüdameteni. Arhitektide Liidu kingitus Eestile riigi 100. sünnipäevaks on suurepärane näide valdkonnaülesest koostööst loomeliitude, kohalike omavalitsuste ja kogukonna vahel,» viitas Rohumaa.\nRaha projektide ehituseks taotletakse eelkõige läbi EASi piirkondade konkurentsivõime tugevdamise investeeringute programmi, mida kaasrahastavad Euroopa Regionaalarengufond ja Euroopa Liit.\nEASi toel on rahastuse leidnud juba Põlva, Valga, Tõrva, Võru, Elva, Kuressaare ja Rapla projektid, mille keskväljakute osaliseks või täielikuks välja ehitamiseks on eraldatud kokku 11,6 miljonit eurot.\nTallinna, Narva ja Jõhvi avaliku ruumi ehituse teostamiseks saadi raha Euroopa Regionaalarengu Fondist ning Euroopa Liidu Ühtekuuluvusfondist.\nRahastustaotluseid on esitamas veel Rakvere, Viljandi, Kuremäe, Põltsamaa ja Kärdla. Ehitusse panustavad rahaliselt ka kohalikud omavalitsused ise, mitmes kohas ehitatakse projektid välja etapiviisiliselt.\nVellevoogi sõnul tagas projekti õnnestumise eelkõige tugev koostöö ja meeskonda koondatud erialased teadmised, mida kohalikel omavalitsustel võib olla üksi keeruline leida.\n«See on tõenäoliselt ka põhjus, miks on jäänud keskväljakud seni korda tegemata. Arhitektide Liidu, EV100meeskonna ja Riigikantselei spetsialistidega koostöös on suurem võimalus ka projektide rahastamiseks vahendeid leida,» arutles Vellevoog.\n«Kuna osa rahastusotsuseid on veel lahtised ning enamikes linnades seisab ees projekteerimine, oleme KOV-idele edaspidigi nõu ja jõuga abiks. Eesmärk on, et ükski arhitektuurikonkursi võitnud ideekavand ei jääks paberile, vaid need jõuaksid kõik reaalsete ja käegakatsutavate tulemusteni.»\nVellevoogi sõnul kaalub Eesti Arhitektide Liit täna jätkuprojekti EV100+ käimalükkamist, mis annaks rohkematele Eesti linnadele võimaluse oma keskused korrastada ja kaasajastada.\n«Kindlasti loodame siin riigi huvile ja toetusele, sest projektiga on mõtet jätkata vaid juhul, kui on lootust rahastusele ja võimalik ideed ka reaalselt ellu viia,» märkis Vellevoog.\nEV100 arhitektuuriprogrammi eesmärk on riigi 100. sünnipäevaks taasaktiveerida 15 linna keskused peaväljakud, peatänavad ja nendega piirnevad alad. Avaliku ruumi organiseerimise, atraktiivseks ja kogemuslikuks muutmisega luuakse inimestele võimalus ja põhjus seda ruumi rohkem kasutada. Korrastatud keskused kujunevad kultuuri- ja spordiüritustele paremaks läbiviimise ja vaba aja veetmise kohaks ning lahendused annavad liikumiseelise jalakäijale.\nArhitektuurivõistlusi rahastas Riigikantselei ja korraldas Eesti Arhitektide Liit koostöös kohalike omavalitsusega.


Lõualuu klõpsab - mis arstiga ühendust võtta - Podagra April - Valus loualuu klopsab liiget\n10 tõhusat koduvahendit TMJ-valu leevendamiseks - Nahahooldus -\nTeda saatis hambaarst, kes suu avamise piirangu tõttu ei saanud hambaid ravida. Nii et parem mitte katsetada.\nJärgige dislokatsiooniga töötamise ajal sobivat režiimi. Mis on lõualuumi arsti nimi? Kuidas ravida luude osteomüeliiti Liigeste raviks kasutavad meie lugejad edukalt Artrade. Nähes selle tööriista populaarsust, otsustasime seda teie tähelepanu juhtida. Loe veel siin Luutiikude või osteomüeliidi nakkuslik põletikuline kahjustus on tõsine haigus, mis põhjustab sageli patsiendi puude või surma.\nSelle haiguse soodsaks tulemuseks on patsiendi immuunsuse seisund, siseorganite ebanormaalsuse olemasolu ja põletikulise protsessi omadused. Kuid peamine asi on osteomüeliidi õige ravi. Üksnes hästi valitud ravimeetoditest sõltub, kui kiiresti keha nakatumisest eemaldatakse, kui palju luukoe hävitatakse, kas haigus valus loualuu klopsab liiget krooniliseks vormiks ja kas see ei põhjusta tõsiseid tüsistusi. Luuvaline protsessi tunnused Osteomüeliit on üks haigusi, mida on väga raske ravida.\nSee on tingitud põletikulise protsessi olemusest luukoe sees. Mikroorganismide paljunemisega suureneb luuüdi ja spongi aine kogus. See toob kaasa veresoonte tihendamise ja kahjustab luude verevarustust.\nToitest ilmajäetud, suured luukoe piirkonnad surevad, mis loob soodsad tingimused bakterite kasvu jaoks. Mõnikord mõjutab veresoonteprobleem lähimaid liigesid, lihaseid, sidemeid ja nahka. Mõnikord on põletiku põhjustajaks hemolüütiline streptokokk, soole või Pseudomonas aeruginosa. Ravi ajal on väga oluline identifitseerida patogeen, vastasel korral valesti valitud antibiootikumid toovad veelgi suurema bakteriaalse resistentsuse.\nInimestel esineb sageli patogeene, kuid osteomüeliid ei ole alati nende põhjuseks. Haiguse raskusaste ja ravi keerukus on seotud asjaoluga, et see esineb nõrgestatud immuunsuse, viiruse või muude nakkushaiguste, diabeedi, kasvajate, siseorganite patoloogiliste protsesside taustal. Seepärast areneb osteomüeliit kõige sagedamini nõrgenenud patsientidel, eakatel või lastel.\nHaiguse viimane tunnus, mis selgitab, miks seda raskesti ravida, on õigeaegse diagnoosimise keerukus. Esimestel etappidel luu põletik peaaegu ei ilmu, eriti kui nakkus sattus seestpoolt verevooluga.\nSeetõttu juhtub, et patsient ei pöördu arstile õigel ajal, nii et osteomüeliidi edukaks raviks vajalik aeg jääks ära - põletik muutub krooniliseks. Peale selle haigus areneb mõnel juhul kiiresti: kõrge palavik, tugev valu, joobeseisundi sümptomid, siseorganite häired. Arstiabi puudumisel võib selline osteomüeliit põhjustada patsiendi surma. Mis määrab ravi efektiivsuse Ainult spetsialist saab kindlaks määrata, kuidas korralikult ravida osteomüeliiti.\nNendega võib kaasneda näo, põskede turse ja see võib isegi põhjustada kuulmislangust. See on eriti ohtlik, kui valu hakkab ilmnema puhkeolekus, see tähendab, et näo aparaat jääb liikumatuks. Selline olukord võib anda märku mädase põletikulise protsessi käigust. Mida teha, kui lõualuu klõpsab?\nKülastage arsti, kes diagnoosib probleemi. Alustage hambaarstiga. Võib-olla on vaja külastada hambaarsti-kirurgi või ortodonti.\nKõik sõltub haiguse tõsidusest ja sellest, mis põhjustas teie lõualuu koputamise närimisel ja suu avamisel. Üsna sageli saadetakse patsient ka reumatoloogi. Kuidas toimub paranemisprotsess Ravi sõltub põhjustest ja võib sisaldada järgmisi abinõusid: vajadusel lõualuu kirurgiline vähendamine: valus loualuu klopsab liiget korral on vajalik kirurgiline sekkumine, mille tagajärjel lõualuu klõpsab ühel või teisel küljel. Lisaks peab patsient kandma immobiliseerivat sidet ja järgima toitumispiiranguid.\nPärast protseduuri peate kandma immobiliseerivat sidet. Vajalik on teha hammustuskorrektsioon, kuna just need probleemid põhjustavad enamasti lõualuu liigese kulumist, füsioteraapia, võimlemine: spetsiaalselt loodud harjutuste komplekt aitab konsolideerida ravitulemusi, samuti aitab patsiendil õppida, kuidas lõualuu korralikult pingutada ja lõdvestada.\nRavi tulemusi aitab kinnitada spetsiaalne võimlemine Ravi- ja taastusravi perioodil proovige end kodus aidata, siis ununeb väga kiiresti see, miks lõuga klõpsutab suu avamisel ja närimisel. Mida teha? Lisaks peamisele ravile pakkuge ligamentoosse aparaadi lihaseid puhata, välistage tahke toit, ärge pingutage üle, keelduge liigsest suhtlemisest, tehke külma ja kuuma kompressi ainult põletikulise protsessi puudumiselloputage salvei ja saialille ürtidega.\nKuid ma ei käinud arsti juures, lugesin Internetis saialille ja nõgese retsepte, rakendasin ka kuumutatud soola. Pärast selliseid kompresseid ebamugavustunne ei kadunud, vaid ainult tugevnes. Seal oli valu, mis tulistas kõrva. Läksin arsti juurde, selgus, et mul oli põletik, ja see tegi halvenemise ainult kuumaga.\nNii et parem mitte katsetada. Näiteks tean nüüd nüüd kindlalt, et põletiku korral teeb ainult jää või midagi külma, aga mitte vastupidi. Marina, aastane, kirjavahetusest saidil woman. Valu võib olla pulseeriv, mis näitab mädase sisu kogunemist põletiku kohale.\nHüpereemilised koed reageerivad samal ajal järsult mis tahes mehaanilistele löökidele ja isegi paigalseisus haiget tekitavad: lõualuu klõpsab mitte ainult närimise ajal ja suu avamisel. Sel juhul on liiga kaua küsimine, mida teha, tervist. Prokrastinatsioon on ohtlik sellise haiguse nagu 1. Lihtsamalt öeldes on see liigese luustumine, mis põhjustab mandibulaarluu liikuvuse täielikku piiramist.\nJa see küsimus on juba lahendatud ainult operatiivsete vahenditega. Miks lõualuu klõpsab ja kuidas sellest lahti saada? See artikkel aitab teil mõista ebameeldiva ja sageli valuliku lõualuu krigistamise põhjuseid, räägib teile, miks lõual klõpsub, kui närida ja suu lahti teha, võimalike meetodite kohta sellest probleemist vabanemiseks ning annab teile ka kasulikke soovitusi klikkide vältimiseks.\nLõualuu klõpsamise põhjused Nii et lõualuu kindlasti ei klõpsa.\nMis on temporomandibulaarliigese haigus?\nKrõbe tekkimiseks on vaja mõjuvaid põhjuseid ja enamasti muutuvad need lihaste hüpertoonilisuseks või mitmesugusteks haigusteks. Lisateavet leiate allpool. Lihastoonus Lõualuu klõpsamine võib olla tingitud patsiendi individuaalsetest omadustest, mis väljenduvad lõualuude tugevas kokkusurumises koos suurenenud füüsilise koormusega, agressiivse käitumise Akiline valu koigis liigestes või tahke toidu sagedase tarbimisega.\nSel juhul võib täheldada lõualuu lihaste spasme. Vigastus Klõpsud võivad ilmneda traumaatilise teguri mõjul Klõpsud võivad ilmneda traumaatilise teguri mõjul. Sageli saab ta lõualuu löögi. Sõltuvalt vigastuse asukohast ja selle tugevusest võib hävitamine mõjutada temporomandibulaarset liigest TMJ või ilmneda dislokatsioonina. Kaaries Tähelepanuta jäetud kaaries võib põhjustada lõualuu purunemist: viimastes etappides, kui hammas või mitu hammast on tõsiselt kahjustatud, muutub hammustus, mis muudab liigese asendi ja mõjutab selle funktsionaalsust.\nBruksism Bruksism on üsna levinud probleem, patsiendil on öösel hambaid jahvatada. Pigistamine toimub une ajal lõualuu tõsise tõmblemise tõttu; samal ajal kui lõualuu liigesed liiguvad. Selle probleemiga pole lihtne toime tulla, sest patsient ei suuda unenäos oma tegevust kontrollida.\nOrtopeedilised probleemid Vale ortopeediline hambaravi võib teie hammustust mõjutada. Vale ortopeediline hambaravi nimelt halvasti valitud proteesid, kunstliku materjali enneaegne asendamine, halva kvaliteediga täidised võib hammustust mõjutada, muutes hambad ettenähtud tasemest kõrgemaks või madalamaks.\nJa see omakorda mõjutab negatiivselt lõualuu liigeseid. Söömise ajal Helide krigistamine ja klõpsamine on eriti ebameeldivad. Sellise sümptomi ilmnemise põhjust võib näha nii näo luude ja lihaste füüsikalistes valus loualuu klopsab liiget kui ka lihasluukude mõjutavates patoloogilistes nähtustes. Patoloogia võib mõjutada hammaste seisundit, eriti hambaemaili; toidu närimiskvaliteet ja seega ka seedimine üldiselt. Muudel juhtudel on lihaste talitlushäirete etioloogia ja TMJ neuroloogilise iseloomuga või hamba- või ortodontiliste protseduuride ebasoovitav tulemus.\nKõik see nõuab kvaliteetset ravi ja kvalifitseeritud korrektsiooni. Vasakult küljelt Juhul, kui tunnete vasakpoolsel küljel krigistamist, näitab see suure tõenäosusega vasaku temporomandibulaarse liigese valet toimimist. Selline ebaloomulik düsfunktsiooni märk avaldub alalõua mis tahes liigutustega.\nTemporomandibulaarse liigese düsfunktsiooni sümptomid\nValu, mida rahuolekus ei pruugi tunda, avaldub lihaste aktiivsuse või survega. See sündroom on võimeline kiirgama kõrva aparaati mõnikord kaasneb nähtusega mürahambad, kubeme. Paremal Parema TMJ talitlushäired, sealhulgas põletiku taustal, reageerivad paremal küljel oleva krigistamisega.\nSöömisel, kõnetegevuses jne. Põletikulised protsessid muutuvad põsesarnade ja põskede märgatavaks punetuseks väljastpoolt. Kellega ühendust võtta Terapeudid, aga ka hambaarstide, ortodontia ja maxillofacial kirurgia valdkonna spetsialistid saavad anda nõu, teha kindlaks olemasoleva kahjustuse põhjus ja aste.\nÜldised soovitused TMJ haiguste raviks Lõualuu krigistamine Kaasaegses meditsiinis on lai valik meetodeid näo ja kolju luude ning pehmete kudedega seotud komplikatsioonide raviks. Sõltuvalt probleemi põhjustanud tegurist. Valusümptomitega viiakse ravimiteraapia läbi valuvaigistite, põletikuvastaste, rahustite abil.\nDomowa wędlina -pieczeń kanapkowa, mięciutka jak pasztet :: linnaidee.ee\nTerapeutilises protsessis ravivad ravimid haigust, kõrvaldades valulikud füsioloogilised reaktsioonid ja korvavad kaltsiumi puuduse. Väline kokkupuude viiakse läbi füsioteraapia meetoditega. Haigestunud piirkonna ravi viiakse läbi ultraheli, laseriga või elektromagnetilise kiirgusega.\nReumatoidartriidi vastu kasutatakse glükokortikoidi sisaldavaid ravimeid. Suukaudseks ja intravenoosseks süstimiseks mõeldud preparaatidel on põletikuvastane toime.\nKrõmps lõualuus - kahjutu heli või murettekitav sümptom?\nKodus saate kasutada rahvapäraseid retsepte. Liigeste, luude, lihaste jms tüsistuste vältimiseks tuleks järgida teatavaid reegleid. Ennetavatel eesmärkidel peate külastama hambaarsti. Arst ei hinda mitte ainult hammaste seisundit ja teeb vajalikku ravi, vaid märkab ka võimalikke luu patoloogiaid, samuti annab kasulikke soovitusi. Kui teil on luu-liigesekoega keerulisi probleeme, ravige süstemaatiliselt asjakohaseid seisundeid.\nSöömisel sööge hoolikalt, närige hoolikalt. Ärge sööge liiga kõvasid toite, näiteks pähkleid. Mida teha, kui lõualuu krigiseb Lõualuu krigistamine ilmneb enamikes inimestes ootamatult.\nSeda kuuleb põsesarnade närimisel, haigutamisel või rääkimise ajal. Eksperdid ei pane diagnoosi, vaid kuulevad vaid krigistamise kaebust, sest selle põhjused on mitmesugused - alates valehammustusest kuni artriidini, isegi reuma. Mõelge, mida teha, kui lõualuu närimise ja muude protsesside ajal krigiseb.\nMis on lõualuu krigistuse põhjus? See probleem on sageli füsioloogilise iseloomuga. Ülemise ja alumise lõualuu liigestes ilmub omapärane heli. Juhul, kui muid kaebusi pole, ei kujuta see asjaolu ohtu. Lõug lõhkeb ka noorukieas, kui inimkeha kõik struktuurid on kiirenenud. Ja õpetajate, ringhäälinguorganisatsioonide ja kunstnike jaoks on valus loualuu klopsab liiget sageli kutsehaigus, kuna nad peavad sageli palju rääkima.\nOtsene ja tõhus abi selles olukorras on lõualuu luuühenduse koormuse vähendamine. Mõnikord hüppab vuuk gaasi moodustumise tõttu, mille tekkimisel tekib probleemses piirkonnas eriline heli. Selle põhjuseks on intraartikulaarse vedeliku vähenemine, mis on peamiselt tingitud operatsioonidest, lõualuu põletikulistest protsessidest reaktiivne artriit. Lisaks tekivad pärast traumat, näo lihaste spasmid neuroosi, väärarengu, hammaste puudumise, asümmeetriliste proteeside, hammaste täitmisel esinevate ebakorrapärasuste tagajärjel tekkinud füsioloogiliste omaduste tagajärjel tekkinud krigistamine.\nMiks lõualuu suu avamisel krigiseb Lõualuu iseloomulik heli suu avamise ajal on põhjustatud liigese ebaharmoonilisest toimimisest, kui osade liikumine on ebaühtlane ja üksteisega vastuolus. Lisaks patsiendi krigistamisele on sageli häiritud peavalud, kriuksumine ja hammaste tundlikkus. See patoloogia omandatakse pärast lõualuu vigastusi, liigeses esinevaid põletikulisi haigusi, selle näoosa nihestust. Kui olete suu avamise pärast mures krõbe pärast, peate konsulteerima hambaarstiga.\nPüüdke arsti visiiti mitte edasi lükata, sest aeg ainult halvendab olukorda. Probleemi eiramise tagajärjel on liigeses võimalikud deformatsioonid, mida on tulevikus raskem kõrvaldada.\nNärimisel Söögikordade ajal kasutame seda paari liigeseid aktiivselt. Põsesarnade närimisel võib prõks olla näolihase spasmide, vanade vigastuste, minevikus tehtud kirurgiliste sekkumiste, põletiku tagajärg.\nVäga hästi. Kuid probleem on olemas ja varem või hiljem see avaldub - enamasti pärast hambaarsti külastamist.\nKuid probleem on olemas ja varem või hiljem see avaldub - enamasti pärast hambaarsti külastamist »Foto: pixabay. Ta saatis hambaarst, kes suu avamise piirangu tõttu ei saanud hambaid terveks. Tegelikult oleks selle piiranguga aastane tüdruk elanud ja oleks elanud, sest valu polnud.\nSee krõbises närimise ajal pisut - ja ongi kõik. Kuid katsetamisel pandi suhu vaevalt kaks sõrme. Uurimise tulemusel tuvastasime nihke temporomandibulaarses liigeses subluksatsioonsamuti mastitsatsiooni lihaste spasmi. Pärast esimest korrektsiooniseanssi hakkas suu lahti minema.\nVõimalusi on mitu. Esimene on pöörduda hambaarsti poole. Ta kontrollib oma põhjuseid, näiteks väärapääsu. Järgmine võimalus on konsulteerida maxillofacial kirurgi või ortopeediga.\nTugeva piirangu korral aitavad need teid alalõua tegeliku subluksatsiooni või isegi nihestuse korral. Kuid need poisid töötavad rohkem traumeerivate nihetega: kui nad löövad tugevalt näkku ja lõualuu on moonutatud, siis neile. Või jumal hoidku, iga õnnetus. Kui aga piirata suu avamist ja krigistamist liigeses ilma valudeta ja ka ilma radioloogiliselt kinnitatud alalõua dislokatsioonita, siis nad ei räägi sinuga, vaid saadetakse parimal juhul hambaarsti juurde või sinna, kust nad tulid. Kolmas võimalus on pöörduda inimese keha biomehaanika spetsialisti poole.\nVenemaal on sellised spetsialistid nüüd ilmunud - osteopaate kutsutakse. Osteopaat diagnoosib, tuvastab rikkumise põhjused ja kõrvaldab need. Mõnikord piisab kahest või kolmest parandussessioonist, et unustada lõualuu krigistamine.\nMis on temporomandibulaarne liiges? Temporomandibulaarne liiges on keeruline liigend, mis liigub nii horisontaalselt kui ka valus loualuu klopsab liiget. Temporomandibulaarne liiges asub kolju põhjas. Tavaliselt viidatakse TMJ-le, mis lubab närimiseks ja rääkimiseks vajalikku liikumist.\nÜhendus ühendab alumõõtu, mis on alumine lõualuu ja ajaline luu, mis on kolju küljel. Kuna TMJ võimaldab liikuda nii üles-alla kui ka küljelt küljele, on see üks keha keerulisemaid liigesid.\nSee võib raskesti ravida TMJ häireid tõhusalt. Mis on TMJ häired? On mitmeid võimalikke sümptomeid, mis võivad põhjustada ebamugavusi. TMJ häired on lai kategooria ja mõiste hõlmab mitmeid võimalikke põhjuseid.\nSellisena on olemas mitmesuguseid ravivõimalusi. Arstid võivad diagnoosida TMJ häireid, mis põhinevad paljudele sümptomitele, sealhulgas püsiv valu lõualuu ümber ja piiratud lõualuu liikumine.


5 nippi, kuidas saada ilus päevitunud jume - LG Electronics\n5 nippi, kuidas saada ilus päevitunud jume\nHeleda nahaga inimesi on alati huvitanud see, kuidas päevitada nii, et saada ilus suvine jume nahka ära põletamata. Järgnevalt toomegi välja 5 nippi, mis aitavad Sul saavutada just sellist jumet nagu Sa alati soovinud oled:\n1. Esimese viie päeva jooksul kasuta madala päiksekaitsefaktoriga päikeseblokaatorit ning ära unusta, et heledat nahka tuleb päikese eest kaitsta. Soovitus kasutada päikesekreemi asemel vaseliini või beebiõli ei garanteeri muud kui punase ja põlenud naha. Alustuseks sobib hästi näiteks 30 SPF päikeseblokaator. Võta päikest hommikul kella 8:00 ja 10:00 vahel 30 minutit, sest siis ei ole päike veel nii aktiivne.\n2. Kolme kuni viie päeva pärast, kui nahk on juba pisut jumet võtnud, hakka kasutama madalama päikesekaitsefaktoriga kreemi. Kuigi Su nahk on juba muutunud pisut pruunimaks, vajab see endiselt kaitset. Kasuta näiteks 15 SPF päikeseblokaatoreid. Võta päikest jällegi hommikul kella 8:00 ja 10:00 vahel, kuid ära viibi päikese käes rohkem kui 45 minutit. Hoidu päevitust intensiivistavatest kreemidest, sest Su nahk pole selleks veel valmis.\n3. 10 päeva möödudes hakka kasutama madala päikesekaitsefaktoriga päikesekreemi. Päikesekreem kaitseb samuti nahka, kuid laseb rohkem päikest läbi kui päikeseblokaator. Ära päevita rohkem kui 45 minutit päevas.\n4. Kahe nädala möödudes hakka päikest võttes kasutama päikeseõli või päevituse intensiivistajat.\n5. Ära kindlasti unusta oma nahka niisutada. Kasuta sageli niisutavat ihupiima.\nSeega, tuleb meeles pidada, et kauni jume saamine on sujuv ja aeganõudev protsess ning kiiresti päikesepruuniks saada pole võimalik. Loe ise lähemalt siit!\nSildid: ilu, nipid, päevitamine, päikesekreem