Õpetajate Leht 4. detsembril : Õpetajate Leht\nÕpetajate Leht 4. detsembril\n2. dets. 2020 - Kommenteeri artiklit\nEesti õpetaja teeb usinasti ka rahvusvahelist koostööd, kui piirid (taas) lahti\nEnne kui koroonapandeemia tõmbas kriipsu peale kodust kaugemal liikumisele, jõudsid tuhanded Eesti õpetajad ja õpilased end Euroopas täiendada ja uusi kogemusi saada. Koolid jagasid eredaid hetki oma koostöö- ja õpirändeprojektidest aastail 2014‒2020.\nAHHAA kutsub noori nutikaid vidinaid looma\nTeaduskeskus AHHAA kutsub 14‒19-aastaseid nutikaid noori osalema lifehack-vidinate konkursil. Võistlusel osalemiseks tuleb välja mõelda, valmis ehitada ja üles filmida prototüüp vidinast, mis hõlbustab igapäevaelus mõnda liigutust või tegevust. Vidina loomist saab edukalt ka õppetööga siduda.\nEesti eripedagoogide liidu 30 tegutsemisaastast annab ülevaate Tartu ülikooli emeriitprofessor Jaan Kõrgesaar.„Ilma eripedagoogide liiduta jääksid erialateadmiste ja praktilise kogemusega professionaalid individuaalse arvamuse esitajaks ja tüdineksid pikapeale asjatundmatutega nääklemast,“ kirjutab ta.\nRae vald koolitas oma õpetajaid mentoriteks\nEt õpetajaid leida ja neid kohapeal hoida, loodi Rae vallas oma mentorluse süsteem ja hakati õpetajatest mentoreid koolitama. Koostati ka dokument „Mentorluse hea tava“, mille järgi tegutseda.\nValgust-varju! Värvi, värvi!\nLahkunud on kunstnik jakunstiõpetajaPeeter Somelar, kes rajas lastekunstikoolid Jõhvi ja Pärnusse ning oli nende esimene direktor. Peeter Somelari meenutavad endised õpilased ja kolleegid.


Klaverimeister annab klaverile uue elu\nSoovitused klaver omanikule\nHelilooja Alo Mattiisenile kuulunud klaveri remont temanimelise klaveriklassi jaoks Jõgeva Muusikakoolis\nEesti Klaverimeistrite Koda\nG.Otsa nim. Muusikakoolis saab õppida klaveri hooldusmeistriks.\nKlaverimeister OÜ on 2007. aastal asutatud ettevõte, mille tegevusvaldkonnaks on peamiselt akustiliste klaverite restaureerimis- ja renoveerimistööd, klaverite hooldusteenused ning kasutatud ja uute klaverite müük.\nTegutsetud aastate jooksul oleme osutanud klaverite remondi- ja hooldusteenuseid nii avalikele asutustele ( koolid, kontsertorganisatsioonid, teatrid, muuseumid ) ning kõikvõimalikele muudele asutustele ja ettevõtetele, mille töös leiab kasutust muusikainstrument klaver.\nOleme renoveerinud märkimisväärse koguse klavereid ka eraisikutele, kes meie klientuurist olulise osa moodustavad.\nKuna Klaverimeister OÜ teab klaverite kohta kõike, siis tasub ja võib meie kui eksperdi poole pöörduda just küsimusega, mis klaverit puudutab- on see siis vajadus muusikainstrumenti vähemal - suuremal määral korrastada, hooldada, häälestada, reguleerida mehhanisme, või pill täielikult ennistada. Nõu ja abi saab ka klaveri ostu- või müügisoovi korral ning samuti võime kliendi klaveri väärtuse ära hinnata.\nKuna akustilise klaveri iga mõõdetakse tänapäevaks juba aastasadadega ning selle aja jooksul ei ole muutunudi niivõrd selle pilli välimus kui just sisu, siis pole olemas ka " rumalaid " küsimusi auväärses vanuses pilli kohta.\nKlaverimeister OÜ jaoks on tähtis, et meie poole pöördunud klient saaks oma probleemile või küsimusele sobiva lahenduse.\nHelidel on võim, mida ei saa alahinnata. Hästi organiseeritud helidest moodustuv muusika pakub meile igapäevaselt positiivseid emotsioone. Võtame seepärast koostöös oma klintidega eesmärgiks just seda, helidest koosnevat osa maailmast, parandada - ja seda kõige otsesemas tähenduses.


Doktor Li Wenliang saadab 2019. aasta 30. detsembril Hiina rakenduse WeChat kaudu sõnumi ülikooliaegsetele kursusekaaslastele. „Intensiivraviosakonnas karantiinis,“ kirjutab ta, viidates seitsmele patsiendile, kes on müstilise haiguse tõttu karantiini sattunud, ja lisab, et proovide analüüsid näitavad, et neil võib olla SARS – Severe Acute Respiratory Syndrome ehk raskekujuline äge akuutne hingamisteede sündroom. Seda põhjustab koroonaviirus SARS-Cov.\nLi Wenliang töötab Wuhani linna keskhaiglas silmaarstina. Wuhan paikneb Hiina idaosas ning seal elab üle 11 miljoni inimese. Ta on 33aastane, abielus ja nende perre on tulemas lisa.\nSARS sai mäletatavasti 2003. aastal alguse samuti Hiinast, haigestus üle 8000 inimese ning suri umbes 800. Kas tõesti on nüüd valla pääsenud uus puhang?\nLi Wenliang teab, et jagades hoiatavat infot oma ülikooliaegsete kursusekaaslastega, riskib ta palju. Hiina võimudel on kombeks teavet varjata, kui see võib vallandada suure kriisi või näidata riigi juhtkonda halvas valguses. Siiski saadab ta info välja, mõeldes oma sõprade ja perekonna peale, kellele ta sama saatust ei soovi.\nSilmaarsti sõnum läheb üsna kiiresti netiavarustesse lendu. Juba keskööl kutsutakse ta Wuhani tervishoiuametnike juurde, kes nõuavad karmil toonil vastust, miks ta sellise info avaldas. Kolm päeva hiljem sunnib politsei teda allkirjastama avaldust, et ta käitumine oli ebaseaduslik. Samal ajal levib mõistatuslik haigus Wuhani miljonite elanike seas rahulikult edasi.\nNagu tänaseks kõik teavad, ei olnud see haigus SARS, vaid põhjustatud sellega suuresti sarnaneva, ent siiski teise koroonaviiruse poolt. Koroonaviiruste perre kuulub palju eri tüüpi viiruseid, mis levivad nii loomadel kui ka inimestel. Harva juhtub, et mõni looma koroonaviirus kandub üle inimesele. Sedasi sai 2012. aastal Saudi-Araabias alguse MERS – loomad, kelle kaudu koroonaviirus MERS-CoV inimesele levis, olid kaamelid ja dromedarid. 2003. aastal „mõisteti“ SARSi epideemia puhul süüdi tsiibetkass, sest epideemia sai alguse Hiina toiduturult, kus kasse toiduks müüdi – on ju hiinlased naljatamisi öelnud, et söövad kõike, millel neli jalga all, peale köögilaua.\nNii on juhtunud ka praegu. Uus viirus sai nimeks SARS-CoV-2 või SARS2, mis on lühend ingliskeelsest haiguse nimetusest Severe Acute Respiratory Syndrome Coronavirus 2, ja selle põhjustatud haigus on COVID-19. Wuhanis puhkenud koroonaviiruse epitsenter oli mereanniturul.\nSee on putkade virvarr, kus müüakse tegelikult kõike: looma- ja linnuliha ning kala üheskoos eksootiliste roomajate ja muude metsloomadega, mida hiinlased delikatessiks peavad. Järelevalveameti raporti järgi oli turg räpane, hügieen olematu, ventilatsioon halb ja prügi vedeles suurtes hunnikutes määrdunud põrandatel – need on viiruse levikuks täiuslikud tingimused.\nLihunik Hu Xiaohu töötas eelmise aasta detsembris, kui viirusepuhang algas, oma putkas just sellistes tingimustes. Ta märkas, et midagi on valesti, sest paljud töötajad jäid kõrge palavikuga haigeks. Keegi ei teadnud, miks, kuid paljud haiged pandi karantiini. 1. jaanuaril ilmusid turule ametnikud ja politseinikud ning turg suleti, võimuesindajad teatasid, et turg tuleb puhastada. Saabusid kaitseülikondades inimesed, kes pritsisid putkad seest ja väljast desinfitseerimisvahendiga üle. See ettevõtmine oli esimene selge märk, et valitsus on asjast teadlik ja üritab haiguse levikut tõkestada. Päev varem, 31. detsembril olid ametivõimud andnud Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) Pekingi regionaalbüroole teate nakkushaiguse puhangust.


SALAPÄRANE VÄRK: golfikeskuse arvuti pandi pihta ja leiti jälle üles\nSALAPÄRANE VÄRK: golfikeskuse arvuti pandi pihta ja leiti jälle üles (5)\nJuhan Haravee, 3. märts 2019 18:33\nPolitsei kinnitusel ei saanud kogutud tõendite põhjal väita, et oleks toime pandud kastmisarvuti vargus või omastamine.Foto: Vida Press\nTalvepealinna Otepää lähistel Mäha külas asuvas golfikeskuses läks salapärastel asjaoludel kaotsi arvuti, mis juhtis golfiradade kastmissüsteemi. Politsei hinnangul lasus vastutus arvuti kaotsimineku eest pigem keskuse perenaisel.\nMullu veebruaris alustas Lõuna prefektuuri Valga menetlusgrupp menetlust varguse kahtluses, mille kohta oli avalduse esitanud talvepealinna lähistel tegutseva golfikeskuse perenaine. Kaduma oli läinud arvuti ja sellesse paigaldatud golfiväljaku kastmissüsteemi juhtimise programm. Kogukahju hindas golfikeskuse juht 35 000 eurole.


Poolte komandode päästevõimekus on näiline - Eesti - Postimees: Värsked uudised Eestist ja välismaalt\nPoolte komandode päästevõimekus on näiline\n17. detsember 2011, 0:41\nSelleks et tugevdada teisi päästekomandosid, suletakse tuleval aastal tõenäoliselt üheksa komandot, kelle koormus on väike ja kel pole piisavat päästevõimekust. Näiteks pole seal pooltel päevadel päästjaid üldse tööl või on valves üks inimene, kellest õnnetuse korral kaugeltki ei piisa.\nPäästekomandode sulgemine on paljude jaoks emotsionaalne küsimus, ent tegelikult tehakse seda pragmaatilistel kaalutlustel. Analüüside järgi peaks üheksa komando sulgemise arvelt tugevdatavad komandod suutma pakkuda paremat teenust ehk inimeste elusid päästa. Praegu saavad sellega hakkama vaid pooled Eesti päästekomandod.\n«Meil on praegu 81 komandot, millest ligikaudu pooled on sellised, kus meeskonna koosseis kas terve aasta vältel või mingi osa aastast on alla kolme liikme,» rääkis päästeameti peadirektori asetäitja Alo Tammsalu. «See aga tähendab, et päästjad ei tohi minna ohtlikusse keskkonda sisse, väljastpoolt kustutades põleb aga hoone üldjuhul maani maha.»\nEt tagada päästjate turvalisus, on optimaalne meeskonnaliikmete arv neli. Kui minnakse tuld kustutama, peaks põlevast majast väljapoole jääma sama palju mehi, kui neid sisse läks. Üks välja jäänud päästja tegeleb sisenenute turvalisusega ja teine tegeleb kannatanutega, suhtleb kiirabi ja politseiga ning toimetab pumba juures.\nÜhest mehest pole abi\nVaid erandjuhtudel on võimalik tegutseda kolme mehega. Kahega pole aga üldse lubatud põlevasse hoonesse siseneda, sest kui päästjatega peaks seal midagi juhtuma, pole kedagi, kes nad välja tooks.\n«Nüüd on meil eesmärk olukorda parandada, aga meil pole võimalik inimesi tööle juurde võtta,» nentis Tammsalu. Raha lihtsalt pole ning seda kulub palju varustuse ostmiseks. Tammsalu tõi näiteks, et päästeametil on 76 paakautot, millest 70 vanus on üle kolmekümne aasta. Neile ei tehta enam varuosasidki.\n«Lisaks on kümne-viieteistkümne aasta trend, et inimesed kolivad linnadesse ja osa komandode koormus on nii palju langenud, et mõni päästja on aasta jooksul käinud ainult ühel tulekahjusündmusel,» selgitas Tammsalu. Seetõttu täiendataksegi üheksa suletava komando arvelt neid piirkondi, kus elanikke on rohkem.\nTammsalu sõnul ei teadvusta inimesed sageli, millise teenuse nad komandost saavad, ning praegune turvatunne on tihti vaid näiline.\n«Sa tead küll, et seal on komando, aga tulekahju korral nad hoonesse sisse minna ei saa ja ühe mehega ei ole võimalik ka liiklusavarii puhul kedagi autost välja lõigata,» märkis Tammsalu. «Reaalselt pole turvalisust paljudes neis piirkondades ka praegu.»\nTa möönis siiski, et nimetatud üheksa päästekomando vahetus läheduses elavate inimesteni päästemeeskond pärast muudatust enam nii kiiresti ei jõua.\n«Aga reaalses turvalisuses väga palju muutusi ei toimugi,» rõhutas ta. «Näiteks Valga piirkonnas läheb tõenäoliselt sulgemisele Puka komando, aga tugevdame Tõrva, Otepää, Valga ja Mustla komandot. Sest kui praegu oleks Puka komando kõrval tulekahju, siis sinna hoonesse saaks sisse minna alles siis, kui tuleb Tõrvast meeskond.»\nKa Tõrvas pole praegu alati kolme meest tööl, kuid pärast Puka komando kinnipanemist olukord muutub ja tulevad neljamehelised vahetused. Selleks et tagada ühes vahetuses nelja mehe töölolek, on vaja 22 töötajat.\nAjapiir 15 minutit\nTammsalu rääkis, et nimetatud üheksast komandost on mõned praegu tegelikult pool aastat suletud. «Näiteks Sakus töötab kaks meest, aga tagamaks üks mees vahetuses peab komandos töötama viis-kuus inimest,» selgitas ta. «See tähendab, et pooltel päevadel aastas on see komando suletud.»\nTäbaras seisus on ka Emmaste komando, kus töötab viis inimest. Lisaks sellele, et nad ei suuda graafikut katta, viibivad inimesed ühe kuu aastast puhkusel ja paraku jäävad vahel ka haigeks.\n«Päästjad on ise öelnud, et parem on sündmuskohale mitte minna (olukorras, kus valves on ebapiisavalt inimesi – toim), sest kui on tulekahju ja hoones on inimesed sees, siis ilmselgelt on inimesed paanikas,» rääkis Tammsalu.\n«On tekkinud juhuseid, kus päästja on öelnud, et ta ei saa üksinda sisse minna, ning ta on peaaegu sunniviisiliselt hoonesse visatud. Ja on ka neid, kes on öelnud, et oleksid peaaegu peksa saanud,» lisas ta.\nAbi andmisel mängib mõistagi suurt rolli aeg. Tammsalu sõnul on 15 minutit see piir, mille järel hakkab ellujäämise tõenäosus kiiresti vähenema. Ja reeglina teatatakse hajaasustatud piirkonnas tulekahjust alles siis, kui naabrid näevad kuma.\n«Tavaliselt on nii, et kui seal piirkonnas teatab tulekahjust mitte inimene ise, vaid keegi teine, siis on üldjuhul 90-protsendine tõenäosus, et keegi on sisse jäänud, sest juba enne helistamise aega on see 15 minutit läbi,» ütles Tammsalu.\nTema sõnul seatigi ümberkorralduste eesmärgiks see, et 15 minuti jooksul saaks elupäästvat teenust rohkem inimesi kui praegu. Selleks et aga kõigini jõuda 15 minuti jooksul, peaks meil olema 115 komandot.\nViie aasta jooksul on suletud 17 komandot. Samal perioodil on tulekahjude arv kahanenud üle 50 protsendi ja tuleõnnetustes hukkunute arv on vähenenud umbes saja inimese võrra.\nTammsalu sõnul mängib siin rolli ennetustöö ja inimeste teadlikkuse tõstmine. Näiteks on peamised tulekahju tekkepõhjused kodus suitsetamine ja hooletus lahtise tulega ümberkäimisel, mille vastu saavad kõik midagi ette võtta.


Lõuendite Valmistamine - Fotolõuendid | picturehappy.ee\n-25% fotolõuendid, kõikidele mõõtmetele. Kuni 18.08.2020\nMis on Fotolõuend...\nÜldjuhul on lõuend kangas, millele kunstnikud oma töid maalivad. Enne maalimist pingutavad nad lõuendikanga puidust raamile, et see oleks ühtlane ja korralikult pingul ning seejärel asuvad nad sellele maalima.\nPicture Happy abiga näevad Sinu pildid välja otsekui tõelised maalid – pildid Fotolõuendil.\nFotolõuendeid saab tellida erinevate mõõtmetega. Standardpakkumise 16 varianti on meie laos kogu aeg olemas. Lisainformatsiooni jaoks vaata rubriiki ""Hinnad ja mõõtmed". Fotolõuendeid saab tellida ka erimõõtmetes. Kui olete huvitatud erimõõdus fotolõuendist, siis palun võtke meiega ühendust e-posti teel: info@picturehappy.ee\nSamuti võib sisekujunduses fotolõuendeid kombineerida, näiteks ühe suure fotolõuendi asemel kolm väiksemat lõuendit, nende abil toas teistsuguse meeleolu luues.\nLisaks on võimalus jagada üks foto mitmeks väiksemaks fotolõuendiks, kui oled huvitatud sellisest võimalusest, võta meiega e-posti teel ühendust:info@picturehappy.ee\nPicture Happy Fotolõuend - puidust raamile venitatud pilt lõuendi kangal.\nFoto trükitakse väga kvaliteetse trükiseadme abil lõuendi kangale. Seejärel venitatakse kangas ja kinnitatakse spetsiaalselt valmistatud puidust raamile. Selle tulemusena näeb trükitud foto välja otsekui maal, ruumiline ja elav, hoovates meeldivaid tundeid.\nFotolõuend – stiilne sisustuselement\nFotolõuend on efektne viis anda sisekujundusele meeldivaid aktsente ja saavutada ruumis soovitud meeleolu. Millist mõju lõuend omab, sõltub selle mõõtmetest, lõuendite hulgast, pildivalikust ning asukohast ruumis.\nFotolõuend on huvitav ja ebatavaline, positiivseid üllatusi täis kingitus sõpradele, armsamaile, isegi kolleegidele või äripartneritele.\nFotolõuendil võib kasutada vabalt valitud digifotosid. Võib lisada oma fotosid või soetada teiste fotograafide digifotosid erinevatest veebipõhistest pildipankadest. Veebikeskkonna fotopankade hinnad on erinevad, kuid taskukohaste võimalustena soovitame külastada: www.istockphoto.com, www.fotolia.com, www.fotosearch.com.\nMis on fotolõuend\nMillised on fotolõuendid\nHinnad ja mõõtmed\nPalun saada oma küsimused fotolõuendi kohta: info@picturehappy.ee


Tigu majutus | Tigu Tegemised\nTigu on kodumajutus ehk ma rendin külalistele oma majas tube. Külalistetoad on eraldi majatiivas ning pererahva tubadega otseühendust ei ole.\nMiks võiks kodumajutust eelistada hotellimajutusele? Te hoiate kokku kõvasti aega võrreldes “ise avastamisega”. Mina ei jaga kliendile kätte koostööpartnerite aadresse restoranide, baaride või muude atraktsioonidega, vaid juhatan teid kohtadesse, mis mul on aega võtnud mitu aastat, et neid üldse avastada. Lisaks on kindlasti enamustele inimestele vaja ka “veiniabi” ja suunamist, mida süüa võiks. Võimalus ise kodus süüa teha on samuti pluss.\nKesk-ja Põhja-Portugal on rikas ajaloo- looduse- ja kultuuri poolest. Nädal oleks miinimum, et midagi põhjalikumalt näha, kuid olen õppinud ka 2 päevaseid tihedaid programme pakkuma- ookean, mäed, vein, mereannid ja kohalik portselanivabrik “Vista Alegre”.\nKui aga soovite tutvuda kiltkiviküladega, kuhu tuleb vahel 5 km matkata, sest autoteed külasse ei lähe, käia ära maailma pikimal jalakäijate rippsillal, tutvuda viimase kuninga jahilossi ja termaalvetega, külastada veinimõisa ja ööbida seal, vaadata päikeseloojangut ookeaniäärses lounge’is kus pakutakse maailma parimat valge veini Sangriat, käia mägikülas kus elab 2000 kitse ja 50 memme, siis on teil vaja minu abi 🙂\nOtse läheb külaliste majaossa, vasakule keerates on külaliste käsutuses kaminasaal ja söögituba.\nVasakul 2 tuba ja paremal 1 tuba oma WC ja dušširuumiga\nTigul on majutuseks pakkuda 3 tuba kokku 6le inimesele nagu ülav pildilt näha. 2 aiapoolse tubade sanitaarruum on Tänavapoolsel toal on omakorda väike koridor Wc ja dušširuumiga.\nTänavapoolse aknaga tuba ehk koridorist vasakule. See oli perenaise ja peremehe magamistuba. Vannitoas on algsed azulejo’d ( keraamiline plaat) Koridoris seinakapp riiete jaoks. Lai kõva madratsiga voodi. Akendel nii luugid kui pimendavad kardinad. Konditsioneer. Toal individuaalne WC ja dušširuum.\n2. Laia voodiga tuba aiapoolse vaatega. WC kõrvaluksest, seinakapp koridoris. Kõrvaltuba 2 üheinimese voodiga. Sobibki nn.peretoaks 4 liikmelise perele. On võimalus ka lisavoodiks.\n3. Tuba 2 voodiga.\nLisaks on külaliste kasutuses elutuba suure kaminaga, söögituba ja aed grillimisvôimalusega. On pesupesemisvõimalus. Kokkuleppel saab kasutada ka kööki vôi tellida õhtusöök. Loomulikult tutvustan teid ümbruskoha parimate vaatamisväärsusete ja söögikohtadega. Saab tellida ka kuni 20le inimesele aiapidu. Inimesi saab majutada ümbruskonna hotellidesse ja kodumajutustesse.\nMajas on ülikiire internet.\nToa hind perioodil mai-november\n50 eurot tuba/ 1 öö\nAlates 2st ööst 40 eurot tuba\nHommikusöök 5 euro/pax\n60 eurot tuba/ 1öö\nAlates 2st ööst 50 eurot tuba.


Lehekülg:Ajaloolised jutustused. Bornhöhe.djvu/339 – Vikitekstid\nLehekülg:Ajaloolised jutustused. Bornhöhe.djvu/339\nkallistasime, on paraku mööda läinud. Nüüd räägime teist juttu.“\nIvo lõi telgi eesriide lahti, käskis kümme meest sisse astuda ja ütles neile Gabrieli peale näidates: „Siduge see inimene kinni ja viige ta minu venna telki.“\nMehed kargasid nagu hundid Gabrieli kallale.\nSel silmapilgul kõlas telgi tagumisest poolest valus, südantlõhestav karjatus. Gabriel kiskus enese meeste käte vahelt lahti, tõttas Agnese voodi ette ja langes siin põlvili. Agnese silmist paistis meeletu ahastus.\n„Nad tahavad sind tappa?“ karjatas ta valusalt.\n„Sest pole viga, aga mis siis tuleb?“ hüüdis Gabriel meelt heites.\nKõvad kämblad haarasid uuesti ta kraest ja käsivarrest kinni. Nagu vihane lõukoer kargas Gabriel üles, raputas kinnivõtjad enesest eemale, kiskus mõõga kepi seest välja ja hüüdis välku-vail silmil: „Elusalt ei seo mind keegi. Minu veri tulgu sinu peale, Ivo Schenkenbergi“\n„Ära mängi kometit!“ ütles Ivo külmalt. „Sinu verd ei himusta keegi, aga sa oled kahtlane inimene, kelle üle peab valvama. Sa jääd vangi, kuni Tallinna jõuame.“\n„Siis vaatab kohus järele, kas sul Kuimetsa langemises süüd on. Leiab kohus sind ilmsüüta olevat, siis võid rahuga oma isa otsima minna.“\n„Kuulge mind!“ hüüdis Agnes äkisti. Ta oli asemel istukile tõusnud, ta silmad põlesid, kahvatanud palgeile ilmus kerge puna: ta oli ütlemata\nPärit leheküljelt "https://et.wikisource.org/w/index.php?title=Lehekülg:Ajaloolised_jutustused._Bornhöhe.djvu/339&oldid=43841"


Mis on Barbell Push Pressi eelised? - Info - 2021\nMis on Barbell Push Pressi eelised?\nLükatav press on paljudes kulturismis, jõutreeningutes ja üldistes treeningharjumustes sagedamini nähtud harjutus. Ehkki see ei pruugi olla nii populaarne kui range alaline sõjaline ajakirjandus, on sellel siiski palju eeliseid. Vajutades surunurkadele, hoides õlgade kõrgusel barrelit, pisut põlvi painutades, sirgendades samal ajal jalgu, surudes samal ajal kangi jõuliselt üle pea, kuni käed on täielikult sirutatud.\nLükkepress on liitharjutus, mis tähendab, et see hõlmab rohkem kui ühe liigese liikumist ja töötab mitut lihasrühma. Peamised lihased, mis survel surumisel töötasid, on teie õlad ja triitseps. See on sama mis tavaline peapress. Kaasatud jalgade liikumise tõttu töötavad tõukamispressid ka nelipealihase, tuharate ja tagaküljega. Teie kõhu ja alaselja lihased peavad samuti pingutama, et hoida kere stabiilselt ja vältida selgroo liigset kaarumist.\nTugevusetreener Christian Thibaudeau selgitab oma raamatus "Treeningsaladuste must raamat", et surunupud on tõhus viis kesknärvisüsteemi aktiveerimiseks. Kiired plahvatusohtlikud liikumised, nagu surunupud, süttivad teie kesknärvisüsteemi ja kui see on aktiveeritud, valmistatakse teie keha raskete raskuste tõstmiseks. Kolm või neli kahest kuni viiest kordusest koosnevat tugevat survet, mis teostatakse treeningu alguses kiirusega, võib ülejäänud treeningu ajal sooritusvõimet suurendada.\nPaljud olümpiavõistlejad kasutavad treenimisel põhitreeninguna surunuppu. Ehkki nad ei võistle surupressis, täidavad nad siiski puhast ja jõmpsikat võistlemisel. Tõmblus sarnaneb surunupuga, välja arvatud see, et mõlemad jalad lahkuvad põrandast ja siis lõpeb üks teise ees. Jim Schmitz, USA endine tõstmistreener ja filmi "Olümpiastiili tõstmine" autor soovitab treeningu lõpu poole suruda kolm kuni viis komplekti kolm kuni viis kordust, et parandada oma puhast ja jõmpsikat.\nÜleminek muudele harjutustele\nVajutatav press ei muuda ainult teie õlgu tugevamaks - see võib suurendada ka teie teisi tõsteid. The Poliquin Performance Centeri omaniku Charles Poliquini sõnul on tõukepressi tugevuse suurenemine seotud pingipressi täiustumisega. Tugevusetreener Jason Ferruggia soovitab õlgade tervisliku seisundi hoidmiseks enne pingile vajutamist teha surunuppe.\n"Treeningsaladuste must raamat": Christian Thibaudeau: 2007\nMillised on kõrgenenud kilpnäärme sümptomid?\nCopyright 2021 \_ Tervislik eluviis \_ Mis on Barbell Push Pressi eelised?


HEA TEGU! Mupo tegi traditsioonilise jõulukingituse Loomade Hoiupaigale – Heategu | GoodNews\nAvaleht Heategevus HEA TEGU! Mupo tegi traditsioonilise jõulukingituse Loomade Hoiupaigale\nHEA TEGU! Mupo tegi traditsioonilise jõulukingituse Loomade Hoiupaigale\nMunitsipaalpolitsei Amet andis täna üle oma traditsioonilise jõulukingi – annetuste eest ostetud toidud ja muu vajaliku sealsetele hoolealustele.\nKui eelnevatel aastatel osteti üldiseid eluks olulisi asju, siis sellel aastal keskenduti kutsikate vajadustele. Kingitus sisaldas kutsikatele mõeldud vitamiine ja tervistavat toitu, konserve, kuivtoitu ning kasvavatele koertele mõeldud arendavaid mänguasju ning tarvikuid. Lisaks mõned tekid ja vaibad „suurperedele“.\nKingitust üle andnud ja mitut koera kodus omav siseteenistuse sektori juht Zoja Tint valutas südant ka Õle tänavalt päästetud kutsikate saatuse pärast. Jõulukingituse vastu võtnud Loomade Hoiupaiga juhataja Larissa Kozõreva sõnul on paljud kutsikad leidnud endale uue ja sõbraliku kodu, kuid mõned kutsikad ootavad veel endale uut peremeest.\nMupo soovib kõigile loomasõpradele häid eelolevaid pühi ja kutsub neid, kel kodus oma lemmikut pidada ei ole võimalik vaatama ja jalutama hoiupaiga elanikega. Samuti tuletab mupo meelde, et ees ootab aastavahetus koos mitmete ilutulestikega. Vältimaks teie neljajalgse sõbra ära jooksmist tasuks nad selleks ajaks viia siseruumidesse või muul viisil tagada nende turvaline olek kodu ning peremehe läheduses.\neelmine Tallinna RIMI kauplustes läbiviidud korjandusega aidatakse katta jõululauad\njärgmine ELF rõõmustab rohkete vabatahtlike üle


Raplamaale laekus kaks uut positiivset koroonatesti tulemust | Raplamaa Sõnumid\nAvaleht Uudised Raplamaale laekus kaks uut positiivset koroonatesti tulemust\nRaplamaale laekus kaks uut positiivset koroonatesti tulemust\nTerviseamet annab täna, 17. septembril teada, et viimase ööpäeva jooksul analüüsitud 2969 viiruse esmasest testist osutusid positiivseks 22. Rahvastikuregistri andmete järgi laekus neliteist tulemust Harjumaale, neli Ida-Virumaale ja kaks Raplamaale. Kahel juhul puudus proovi andnud isikutel rahvastikuregistris registreeritud elukoht.\nRaplamaale registreeritud elanike nakatumiste asjaolud on veel täpsustamisel. Viimati tuli teade positiivse proovi laekumise kohta Raplamaale kümme päeva tagasi.\nTerviseameti andmetel vajab 17. septembri hommikuse seisuga Eestis koroonaviiruse tõttu haiglaravi 19 inimest, juhitaval hingamisel on kolm patsienti. Koju saadeti 3 inimest, 1 inimene viidi Ida-Viru Keskhaiglast üle teise haiglasse ja 1 inimene viidi üle mitte-COVID 19 osakonda. Uusi COVID-19 haigusjuhtumeid avati 5.\nNegatiivse koroonaviiruse testi korral tohib Balti riikidest ja Soomest tulla ilma eneseisolatsioonita\nKultuurifestival SÄRIN jääb ära\nEks selle asja peatab lõpuks ainult karjaimmuunsus+vaktsiin.


Õigeusu kirik ja pärimus – Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik\nAvaleht/Materjalid/Õigeusu kirik ja pärimus\nRääkida Pärimusest, tähendab rääkida eelkõige Sellest, kellel see põhineb, see tähendab Kristusest. Oma õpetuse ja eeskujuga on ta selle rajaja. Kristus teeb selget vahet Jumala- ja keisririigi vahel, näidates sellega teed vaimuvabadusele, iga inimese vabadusele, vastandina igasugusele ajaloos esinevale ühiskonnale, olgu tavalisele või totalitaarsele. Keisririik on ühtaegu ilmalik ja piiratud, legitiimne omas rollis, aga kehtivusetu, kui ta tahab olla jumaldatud ja üles ehitatud totaalse pseudojumaliku riigina. Jumalariik aga ei ole sellest maailmast, selles mõttes, et ta ei ole üles ehitatud selle maailma vahenditega, see tähendab võimuvägivallaga, Herodese ja Pilatuse meetoditega. Kuid varjatult, salasuste kaudu, muudab ta südameid (piibellikult väljendudes „taipamist”), ta kaitseb ja viljastab kogu maailmaruumi kui Jumala loomingut. (Nagu öeldakse evangeeliumis: „Sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta oma ainusündinud Poja on andnud” Jh 3:16). Jumalariik vaidlustab siinset maailma, õõnestab selle illusioone, valesid ja julmust, mis kuuluvad selle maailma vürsti kuningriiki. Juba Vanas Testamendis paljastatakse nii ebajumalakummardamist kui ka tapmise kõiki ilminguid ja vorme, selleks et inimest nartsissismist ja surmahaardest välja rebida.\nNiimoodi valgustab Kristus inimese tõelist olemust, andes inimestele Püha Vaimu kaudu armastust, mis ühendab neid Isaga. Ta eelistab igaühte, kutsub igaühte endaga kohtuma, jättes kõrvale isikuomadused, tehtud hea ja kurja valikud. Kristuses, Püha Vaimu tuules, avastab inimene, et ta on Jumala sarnaselt salasus ja armastus, kes on kutsutud kandma endas kõiki inimesi.\nSee põgus sissejuhatus oli vajalik, et mõista, mis on Pärimus. Seda võibki määratleda kui ülestõusnud Kristust, mitte kui sajandite jooksul edasi antud õpetuste, rituaalide, tavade ja institutsioonide kogumit. Kristus on elav oma Kirikus. Pärimus on selle elu pidev uuendamine Püha Vaimu läbi; Pärimusega püütakse seda elu nähtavaks teha ja osutada Kristusele kui ainsale tegelikule vajadusele. Pärimus on kristlase jaoks eelkõige miski, mis toimub Kirikus, nimelt ülestõusnud Kristus, kes tegutseb oma Ihus, milleks on Kirik. Seega moodustab Kristuse salasuse kohalolu osaduses Püha Vaimuga Pärimuse aluse, ja alus ongi vaid see kohalolu ning vorm on selle kohalolu väljendus, selle elustumine Kiriku tegudes ja tekstides. Kui aga Pärimuses nähakse pelgalt vahendit, siis ei teeni ta enam oma algset eesmärki ja temast saab lihtsalt rahvuslik ja kultuurilooline pärand. Sellepärast pole sugugi liiga pretensioonikas väita, et Pärimus saab end ilmutada ainult seal, kus ilmutab end ülestõusnud Kristus ehk teisisõnu Kirikus. Võib lisada, et Pärimus esindab Kiriku kriitilist vaimu, mida erinevalt humanitaarteaduste kriitilisest vaimust toidab Püha Vaim. Lähtekoht on seega täiesti teistsugune; lähtekohaks on Piiblis sisalduv ilmutus kui ilmutatud Tõe ehtne väljendus. Niisiis võib õigustatult küsida, kas Pärimust – erinevalt sellest, mida võiks nimetada pärimusteks – saab üldse kontseptualiseerida ja määratleda või peab seda pigem kirjeldama nagu kõike, milles sisaldub elu ja mis seega ületab mõistmise piire.\nVõib-olla üllatab või jahmatab selline teemaarendus paljusid. Ma palun nende ees vabandust, aga kuidas ma saaksin mitte rääkida tänapäeva maailma tegelikkusest? Tänapäeval elatakse ja tegutsetakse üha enam nõudmiste järgi, mida esitab selline küllalt hiline nähtus nagu üleilmastumine, mida iseloomustab teadus-tehnoloogia ning võidujooks kasu ja ainelise õnne järele. Selle nähtuse ulatusele vaatamata mõistavad paljud (millest annavad tunnistust tänapäevane filosoofia ja kunst), et inimeste vahel pole tõelist osadust ning et inimene on näljas. Tal on nälg Jumala järele. Kõigi erinevate nälgade taga on nälg Jumala järele. Igasugune igatsus on lõppkokkuvõttes igatsus Tema järele. Inimene pole muidugi ainus olend, kes tunneb nälga. Kõik elusolendid söövad, et elus püsida. Kõik olendid sõltuvad toidust. Kuid inimese asendi siin maailmas muudab ainulaadseks asjaolu, et ta on ainus, kellelt küsitakse Jumala tänamist elu ja toidu eest, mis ta Temalt on saanud. Piiblis pole Jumala tänamine religioosne ega kultuuriline tegu, vaid eluviis. Just see eluviis lubabki mõista, mis on kristlase jaoks Pärimus: pidev kutse luua, olles ustav Temale, sest osaduse kaudu loova Vaimuga avastame Isa kiirgava kujutise, kelleks on Kristus.\nKristluses ei vastandata Jumalat inimesele ega inimest Jumalale. Inimene leiab end tõeliselt alles Jumalas. Kristus armastas nimetada ennast Jumala Pojaks, see tähendab Piibli tähenduses Inimese ehk Taevase Inimese Pojaks. Kirik peab näitama, et ainult Jumal oma mõistatuslikus inimeseksolemises võib vabastada inimese allakäinud maailma äramääratusest, pakkudes talle ülestõusnud Kristuse vaimses ihus aegruumi, mida ma nimetaksin tagasipöördumise aegruumiks, kus pole enam eraldatust. Jumal pole inimese vaenlane, vaid tema vabaduse lõpmatus. Nikolaus Kabasilase järgi teoses „Elu Kristuses” on ainsaks tõeliseks patuks lootusetus, usaldusest keeldumine; niisiis ei pea me kõigepealt isegi mitte Jumalat armastama, vaid lihtsalt meeles pidama, et Tema armastab meid. Kristluse olemus ei ilmne hea ja kurja moraalis, vaid loos kahest teeröövlist, ühiskonna poolt kõige karmima karistuse saanud kurjategijast, kes on kahel pool Kristust: „Jeesus, mõtle minu peale, kui sa tuled oma kuningriiki!” Ja Jeesus ütles talle: „Tõesti, ma ütlen sulle, juba täna oled sa koos minuga paradiisis!” (Lk 23, 42-43). Vastus müstilisele ateismile eeldab müstilist usukogemust, surma ja ülestõusmise kogemust osaduses Kirikuga. See ongi Pärimus – Pärimus seisneb Jumala tähenduse hingestamises mitte igapäevaelust loobumise, vaid selle valgustamise sihis. Kristlik kuulutus on tänapäeval ebaõnnestunud just selles mőttes, et ta ei ole suutnud kaasa aidata tõelisele isalikule kohalolule, mis juhataks meid tõelisse ellu. Söandagem sõnastada seda selgemalt: kristlus pole ajaloo keeristes just alati hiilanud. Kuna ma kõnelen oma kiriku positsioonilt, ei saa ma salata, et ajalugu on võtnud oma revanši, mis seisnes õigeusu rakendamises ideoloogide teenistusse. Kõige tuntum näide, mis ilmneb siin-seal veel tänapäevalgi, on kahtlemata rahvuslik messianism. Kui läänes on Kirik – vähemalt roomakatoliku kirik – püüdnud riigile omaste vahenditega saavutada ülemvõimu riigi üle, siis idas on, vastupidi, riik üritanud Kirikut endale allutada. XIX sajandil rajas iga uus Osmanite impeeriumist võrsunud riik omaenese sõltumatu kiriku. Sellel arengul ei puudu oma positiivne külg: kirik rakendab end oma rahva teenistusse, õnnistab tema kultuuri ja kaitseb raevukalt tema sõltumatust vallutajate ees. Kuid me ei tohi unustada negatiivset aspekti: väga sageli käsitletakse õigeusku pelgalt rahvuskultuuri osana, kirikuhierarhia muutub riigiteenistuseks ning usuga seonduv taandatakse kultuurinähtuseks.\nSellest hoolimata suudab armastav ja hoolitsev pilk leida Kirikus üles valguse ja rahu erakordse sügavuse, Kristuse kohalolu ja seega ülestõusmisjõu. Ma olen veendunud, et ajalugu suudab veel leida üles oma tähenduse ja selle tähenduse nimeks on ülestõusmine, nii praegu, minevikus kui ka tulevikus.\nJäägem siiski realistideks ja miks mitte ka optimistideks: sügavam vaatlus näitab, et selleks annavad alust üha uued põhjused. Nii võime täheldada paljude eluvaldkondade emantsipatsiooni institutsioonist ja kristlikest tõekspidamistest. Enam ei ole ainukehtivat autoriteeti ega ideoloogiat: teadus ja filosoofia ei ole enam teoloogia toatüdrukud; igaüks võib nüüd vabalt ja üksipäini teoloogiaga tegeleda. Ilmalik kultuur on paljune, heterogeenne ja mittetotaalne. Igasugune teadmine tegelikkusest ja lähenemine sellele lähtub oma eripärastest normidest. Igasugune ideoloogia või religioon – ja ma nendin seda igasuguse nostalgiata –, mis püüaks end ainukehtivaks kuulutada, paistaks kõigile talumatult rõhuvana. Selline paistab olevat jämedates joontes meie tänapäev, mis on olemuslikult kriitiline iseenda vastu, pole kunagi lõplikult kindel oma alustes ega saavutustes ning on kantud igavesest mitmekesisusest, mis on ühtaegu tema pinge- ja jõuallikas. Prantsuse teoloog ja ajaloolane Olivier Clément kirjutab: „Auschwitz, Gulag, Mao Zedongi tegude paljastamine ja Berliini müüri varisemine on tapnud suured poliitilised ja ajaloolised mütoloogiad. Nende mütoloogiate kritiseerimise lähtekohad on omakorda praeguseks minetamas oma tähendust. Traditsiooniline käsitlus kõikvõimsast ja kõiketeadvast Jumalast on kokku varisenud koos maailmasõdade tapatalgute, koonduslaagrite, genotsiidi, näljahädade ja taudidega.”\nSellise nihilismi pinnalt levib tänapäeva ilmalikustunud ühiskonnas ideoloogia, mis on eeskätt reklaami ja meedia vahendusel haaramas oma mõju alla üha rohkem inimesi. Seetõttu jääb tänapäeva Kirik tihti tühjade kätega: tema õpetussõnad on pelgalt moraalsed ning tunduvad seetõttu väiklased või isegi häbematud neile, kes on hakanud taga ajama mõnu ja naudingut – Erost. Eluline ühtsus, mis evangeeliumi kuulutuse kaudu seob jumaliku elu inimkeha ja kosmilise ümbrusega, on hävitatud. Nüüdisajal paistab Kiriku eneseteadvus olevat maailma silmis nõrgenenud. Kirik ei julge enam avalikult kinnitada, et on maailma süda, et kogu inimajalugu kulgeb tema rüpes ning et Kirik ei eksisteeri iseenda, vaid jumalikustumise teel oleva inimkonna ja universumi jaoks. Tsiteerin uuesti professor Olivier Clément’i: „Jättes unarusse Kiriku kui salasuse, keeldudes palveks vajalikuks distantsist – samas kui palve on puhtaim poliitiline akt, ainus vahend selguse saamiseks, kuna vaid palve kinnitab, et ainuke maailma valitseja on Kristus – on meil oht muutuda maailma ristteedel hingeldavaks prohvetiks, kes annab järele kurjadele vaimudele, selle asemel et neid paljastada. Samal ajal kui kristlus püüdis enda ümber ehitada traditsioonilist ühiskonda, mis on mõistagi andnud palju ilusat, kuid samas olnud sallimatu vaimuvabaduse vastu ning teisitimõtlejaid (hereetikuid, juute jt) taga kiusanud, tabas teda ootamatult ilmalikustumine, mis nüüd omakorda ründab sageli hoolimatult ja julmalt kristluse jäänuknähtusi, mida on ometi võimalik muuta.\nVõib tunduda, et me oleme eemaldunud teemast, mis on Pärimus ja selle tulevik, kuid tegelikult ei ole see nii. Ei maksa unustada, et kristlik lootus seisab vastu igasugusele fatalismile ning pöördub Kristuse poole, kes ilmutab meile tõelise elu terviklikku tähendust ning esitab üleskutse avada kriisi loomus, mille tunnistajaks me kõik tänapäeval oleme.\nKui kristlased suudavad ümber hinnata ja uuesti määratleda kristluse tähendust, võime loota, et meid ootab ees loov tulevik. Ma selgitan seda. Ilmalikustumise positiivsed küljed on iseenesestmõistetavad. Vabanemine Kiriku mõjuvõimu alt on vähemasti Lääne-Euroopas võimaldanud suurejoonelist ilmaruumi ja inimese uurimist. Naine on vabanenud kammitsatest ja saanud suurema vabaduse. Kunstilised saavutused on mõõtmatud. Inimelu on pikenenud, inimeste arv kasvanud. Meie planeet on saavutamas suuremat ühtsust.\nSamas on ilmalikustumisel ka küsitavamaid ja hirmuäratavamaid tagajärgi, sest see on lammutanud nii hinge- kui kehakultuuri ning hävitab lõpuks omaenda pärandi. Looduse elu on ohus, sest tehakse kõike, mis on tehniliselt võimalik ja majanduslikult kasulik – vähemasti lühiajalises perspektiivis. Looma- ja taimeliigid hävivad, vihmametsad hõrenevad, kliima muutub, Tšernobõli lähistel sünnivad vigased lapsed, atmosfäär on nii mõneski kohas muutunud prügikastiks, osoonikiht hõreneb ja maailmameri on saastatud.\nKui ilmalikustumine kõrvaldabki teatud tüüpi kristliku kohalolu – allutamise ja autoritaarse ühtlustamise ühe pealesurutud ideoloogia egiidi all –, on samas tõsi, et tekib uut laadi kohalolu, teistsugune side Kiriku ja ilmaliku ühiskonna vahel, mida ma nimetaksin prohvetlikuks partnerluseks.\nSee edendaks ühiskonnas, kus kõik on ostetav ja müüdav, midagi, mis on tasuta ja mida pole võimalik mugandada, teatud uut laadi tegelikkust, mida ei tule ära kasutada, vaid vaadelda; see ei annaks maailmale mitte usulahkude jumalikku maagiat, mille varal saab tugevaid emotsioone kogeda ja võimu omada, vaid hullu Jumala, julgeksin ma öelda, kes ületab oma teispoolsuse, et anda meile tagasi elu ja elu mõte, elu kui suur pidu, kus me oleme tunnistajaks tõelisele ilule, mis pole pelgalt kütkestamine ja omamine, vaid osadus.\nSee paigutuks viimse õiguse tasandile. Ei maksa unustada, et osa noori võtab endalt elu, kuna nende meelest pole elul enam mõtet. Ei maksa unustada, et osa noori ei suuda enam taluda tegelikkuse alandavat ränkust.\nVaatamata suurtele jõupingutustele luua tsivilisatsioon, kus riskil poleks enam kohta ja kus oldaks kindlustatud kõikide lõhenemiste vastu, inimesed ikkagi kannatavad ja surevad, üks genotsiid järgneb teisele; ja nii avastatakse, et olemasolu kangas on lõplikult lõhki kärisenud. Ainus küsimus, mis väärib veel esitamist, on: kas allakäik avab meile tee olematusse või ülestõusmisse? Selleks tuleks loobuda lunastusemõistmisest, mille järgi Poja kannatused ristil olid hädavajalikud Isa viha lepitamiseks. Jumalal pole kurjuse ideed. Tema ei ole kurjuse autor, vaid kurjus on Ta risti löönud. Samal ajal avab Ta meile ootamatuid teid ülestõusmisele. Püha Vaimu kaudu võib inimene saada loodu loojaks, Püha Vaimu läbi ammutab inimene jõudu ja loovust. Nii võib ilmalikustumisest saada tänapäeval kristluse jaoks võimalus, kui see saab üle skisofreenilisest vaimsusest ja püüab olla midagi enamat kui meie kaasaegsete humanitaarsete kontseptsioonide sentimentaalne avaldumisvorm ning kui ta leiab taas üles alandlikkuse ja halastuse tee, nii et teda ei käsitletaks enam pelgalt kultuurirubriigina, nagu ajalehes on poliitika-, teaduse-, spordi- või moerubriik.\nSeda silmas pidades peavad kristlased neile omases kohas ehk siis Kirikus edendama osadust, mille kaudu Sergei Bulgakovi sõnutsi „ajalugu ei ole tühi koridor, mis tuleb läbida võimalikult kiiresti, et sellest maailmast pääseda.” Tänapäeval peab Jumala totaalsele revolutsioonile inimese suhtes vastama rohkem kui kunagi varem inimese ilmutamine Jumalale Püha Vaimu läbi. Kristlane peab endale teadvustama, et psühhoanalüüs, kunst ja teadusuuringud on sageli temast ees ja sellepärast on tal ilmselt vaja veel läbi käia pikk ja pime periood. Aga ta on ka ainus, kes kindlalt teab, et ajalugu teeb Kristuse tööd ning et ajaloo ainus lõppeesmärk on viimne tänapäev, mis valmistab aktiivselt ette jumalasõna, mis tuleb meie vaikuse kaudu kuulutama võitu surma üle ja tõstma au sisse elu.\nPärimus ja tulevik! Kõige paremini ühendavad neid kaht Malraux’ sõnad, mis ta lausus pärast oma laste surma: „Ma ootan prohvetit, kes julgeks hüüda maailmale näkku: olematust pole olemas!”


Hotellid Quanah | Hotels.com\nLinna Quanah hotellid\nOtsing hotellid Quanah\nValitud sihtkoht: Quanah. Millal vajad majutust?\nVaata kaardilt hotelle Quanah\nQuanah on paeluv koht, kust igaüks leiab enda jaoks midagi huvitavat. Külastajad leiavad siit mõndagi, mida vaadata. Populaarsete vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Hardemani maakonna kohtuhoone ja Quanah Route'i muuseum. Küllaga avastamisrõõmu pakuvad kohalikud huviväärsused nagu Copper Breaksi looduspark.\nMajutusvõimalused, mida Quanah pakub\nQuanah ei jäta teid majutusega hätta, ükskõik kas kavandate pikemat puhkusereisi või peatumist vaid mõneks ööks. Quanah pakub majutusvõimalusi hinnasoodustusega kuni 25%. Soodsad hotellitoad on saadaval hinnaga alates 38 EUR/öö. Allpool näete, kui palju millise tärnide arvuga hotelle Quanah ja selle lähipiirkond pakub.\n• 2 3 tärni hotelli alates 45 EUR öö\nQuanah – kohalikud huviväärsused\n• Hardemani maakonna kohtuhoone\n• Quanah Route'i muuseum\n• Copper Breaksi looduspark\nQuanah – millal on parim aeg reisimiseks?\nJaanuar-märts: päev 22°C, öö -3°C\nAprill-juuni: päev 35°C, öö 7°C\nJuuli-september: päev 37°C, öö 14°C\nOktoober-detsember: päev 28°C, öö -3°C\nAprill-juuni: 250 mm\nOktoober-detsember: 144 mm


Etsi blogi: Suvi\nTäna hommikul algas suvi mõnusa soojaga, õhtul läks lausa palavaks. Tallinna o-nädala Paukjärve lühiraja stardijoonel seistes lootsin ikka head jooksu teha, kuid sellest, et pea ei tööta, reaktsioon on aeglane ja üldse jõudu pole, sain aru üsna kiiresti. Nüüd võiks vist lauahokile ümber spetsialiseeruda, kunagi sai seda päris hästi mängitud.\nKuid jutule sain Nikolai Sõtoviga, ühe huvitava moskvalasega, kes korraldab põhitegevusena Moskvas päevakuid, 2 x nädalas. Suvel päevakuid ei toimu, inimesed on mööda ilma laiali, peamiselt vist datšades.\nKui meil on kohati piirangute ja keeldude tõttu orienteerumisvõistlusi raske korraldada, siis Moskva lähiümbruses on see tegevus eriti keeruline. Igasuguste lubade eest nõutakse sageli obrokit, kohati on summad väga suured (kuni 500 dollarit). Ca 300 inimesega üritused sellist raha, et ametnike ja metsavahtide elatustaset tõsta, sisse ei too. Kuid tundub, et päevakute korraldajad saavad siiski hakkama. Oluline, et stardikohad oleksid metroojaamadele lähedal.\nSuvel Nikolai puhkab, sõidab ratta ja kogu elamiseks vajaliku varustusega mööda Euroopat ringi ning orienteerub. Näiteks Paukjärvele tuli Aegviitu rongiga. Ööbib tavaliselt looduses, nagu ka täna. Tallinna o-nädala toimumisest sai teada World of O kaudu.\nPeale Eestit sõitab ta Põhja-Norra kesksuvevõistlusele, sealt Gotlandi mitmepäevajooksule, siis veel enne O-Ringenit mingisugusele mitmepäevajooksule. Pärast pidi edasi minema ... ei mäleta enam, kuhu, igal juhul reisib ja orienteerub järjest mitu kuud.\nTeine mees, kellega jutule sain, oli Heiti Hallikma. Tema lubas homme Andrei Nikitinile ära teha, 5 sekundiga kahe päeva kokkuvõttes. Enesekindlus toob edu, aga kas ka homme?\nKaardifragmendil on üks killer-punkt (156, näidatud noolega). Seal kaotati täna kõvasti aega ja kui ma poleks näinud üht poissi sealt punkti võtmast, otsiksin seda vist siiani. Ja ma ei olnud üksinda. Kuid minu jaoks ei omanud see punkt tähtsust, juba ammu enne oli hoog maas ja eesmärgiks vaid raja läbimine. Kuid Kari Lehto hakkab vist varsti Eestimaa auke vihkama.\nPosted by eduardp at 12:18 AM\nAuk oli kaardil vales kohas? Punkt augus?\nÜtleks nii, et kui meetri kauguselt peale ei sattunud, tähist ei näinud.\nKõrgusjoon võis ka petta, sest tõusu seal peaaegu polnud.\nRajameistri bläkk. Kõik objektid ei sobigi punktikohtadeks.\nJune 23, 2013 at 12:03 AM\nHeiti vist ei arvestanud, et ka viiki võib jääda :-) Nik' iga mõtlen.\nSada punkti vajab head närvi ja keskendumist.\nJune 23, 2013 at 7:49 AM\nbtw, seesama Sõtov ongi see mr. Moskovski Meridian, keda ma hiljutises Orienteerujas mainisin\nTOW vanalinna lühirada - MP\nNatuke lihtsam Jukola\nRing ümber Keila, mööda piiri\nKeila neljapäevak, 30 aastat hiljem\nKeila neljapäevaku eel


november 2021 - Eesti Saarte Kogu\nMerekultuur nüüd ladusas eesti keeles\nUncategorized / By Liina Miks\n25.novembril 2021 kiitis EV Valitsus heaks IMO rahvusvahelise meresõiduohutuse konventsiooni SOLAS ja selle lisade eestikeelsed tõlked. Selle erialaseid termineid tihkelt täis üle 500-leheküljelise dokumendi merekeelelise toimetamisega olid ametis 10 inimest rohkem kui aasta jooksul.\nVideosari: ESK konverents 2021 “Teeme saarte seaduse” 1. Osa\nESK, intervjuud, üldkogu, Videod / By Liina Miks\nSellel suvel korraldas ESK eestseisus 29. augustil Kuressaares Kõlakojas konverentsi, kus tänati Eesti Saarte Kogu endisi juhte ja vaagiti tuleviku perspektiive. Konverentsi ajal tehti ka mitmeid intervjuusid erinevate saarte esindajatega. Hakkame neid nüüd järgemööda avaldama.\nOsmussaar / By Liina Miks\n11. novembril sõitis Maahommik Osmussaarele!\nRuhnu rannarootslaste kahe pühakoja lugu\nRuhnu / By Liina Miks\nSaates “Ruhnu kirikud” külastas saatejuht, ajaloolane Heiki Haljasorg Ruhnu saare kaht säilinud pühakoda, lähestikku asuvat puu- ja kivikirikut. Pühakodade lugusid jutustas ja neis tegutsenud vaimulikest rääkis Ruhnu koolidirektor Marika Reintam.\nTere tulemast palmisaarele.\nHiiumaa / By Liina Miks\nHeltermaa sadam on Hiiumaa peamine merevärav ja suurema osa saabujate maabumiskoht. Ning selles mereväravas tervitab tulijaid palmipuu. Tõesti: tere tulemast palmisaarele!\nMineva reede vöttas Sörulaste Raadium oma mikruhvooni ning sihtis tükkisoopis linna-kohe – Kuresaare Ammedikooli, koes keisid XXIII vabariiklikud käsitööpäävad. Egasugu käsitöömeistreid oli seie kogu kargudand üle Eestimaa, keikidel kange imu tääda saaja, mida ning mismoodi sii Saaremaa ning Muhumaa peel souksi kenasid asju tihasse.\nJärelkaja, Ruhnu / By Liina Miks\nLaupäevases saates võtab Marko Matvere keskkonnasõbrad kaasa Ruhnu saarele, kuhu on püsti pandud ainulaadne ja kompleksne taastuvenergia lahendus.


Kalju Paldise praktiline seminar kohavälja energeetilisest puhastusest | Sänna Kultuurimõis\nHome » Küsk » Kalju Paldise praktiline seminar kohavälja energeetilisest puhastusest\nKalju Paldise praktiline seminar kohavälja energeetilisest puhastusest\n1. novembril kell 18 Sänna Kultuurimõisas.\nSänna mõisa elu ja ajalugu. Läbi arhitektuuriliste sümbolite on Sänna mõis jätnud suure pärandi siia ajastusse. Tema eriline looduslik energeetiline foon, kus maa ja kosmilised\nenergiad jagavad ühtset terviklikku energeetilist ruumi selle ehitisega. Siinses hoones on huvitavad energiavood , mis annavad oma tunnetustega suure eelise muudele ehitistele. Sellest teemast ja nendega kaasnevatest füüsilistest arhitektuursetest kujund- elementidest tahangi näidata, kuidas meie ajaloos arhitekt oskas ära kasutada iga detaili, nii et energeetilne foon oleks pidevas liikumises. Teeme ekskursiooni nii mõisaruumides kui ka maa-alustes võlvilistes ruumides. Tõdeme energia ühtset voogu, kus ei ole abiks ükski tehniline vidin, mis õhku juhiks ja suunaks jne.\nKindlasti tahaks selle maja juures näidata , kuidas siis vanasti tehti teatud energeetilisi riitusi, et kustutada vanade sündmuste, esemete jne mälu. Seda ma nimetan kohavälja ruumide energeetiliseks puhastuseks Teen mõnes ruumis sellise demontsratsioon- esinemise.\nMinu nimi on Kalju Paldis . Ise olen inimene , kes elab ja soovib rohkem elada koos looduslike energiatega. Selle teemaga kokku puutudes on kujunenud elukutse, kus ma pendli ja muude biolokatsioonilite mõõteriistade abil määratlen inimestele , võib ka öelda kõigile elavatele kujunditele, olemustele hea arhirektuurilise ruumi. Minu tegemiste ja mõtete kohta leiate rohkem infot nii kodulehelt www.energoman.ee või ka paljudest õpetlikest artiklitest, kuidas oma elu ruumi luua, hoida ja korrastada. Sama teema käib ka inimese tervise kohta, kuidas lihtsate meetoditega oma keha eest hoolitseda\nSeminari toetab Eesti-Šveitsi koostööprogrammi Vabaühenduste Fond ja Kodanikuühiskonna Sihtkapital\nSänna Kultuurimõis says:\n18.10.2013 at 12:15


Mudel: FUKSIIT auguga erikujuline\nMõõtmed: 2.00cm x 1.50cm x 1.00cm\nFuksiidi kandmine Südametšakra ja Kurgutšakra kohal aitab selle kandjale tuua järgmist:\n- Fuksiiti kantakse sellepärast, et sellel kristallil on noorendavad oskused. Fuksiit aitab noorendavat jõudu Aurasse tuua igas mõttes. See aitab olla sul nooruslik, säilitada end nooruslikuna ja seda kasutatakse ka kehale tervise andmiseks.\n- Fuksiit aitab sul õnnelik olla, nalja teha, ise teiste inimeste naljadest ja huumorimeelest aru saada, aitab sul lõbus olla ning meelelahutust aitab see ka nautida. Põhimõtteliselt on see kristall neile, kes tunnevad, et need asjad ei tule lihtsalt välja ja ka neile, kes on kaotanud ära enda oskuse lõbutseda. Elust tuleb ka rõõmu tunda!\n- Kanna seda võimalikult lähedal Päikesepõimikule, kui soovid Päikesepõimiku taga asuvat külluse kanalit aktiveerida. Kanna seda Südametšakra lähedal, kui soovid emotsionaalsest valust vabaneda, kui soovid lahkuminekut mitte niivõrd väga traumaatiliselt üle elada ja vabaks lasta raskeid suhete kogemusi.\n- Aitab unustada raskeid suhteid ja alustada uut suhet nii, et vanu probleeme ei tassitaks uude suhtesse edasi.\n- Muudab sind mõistlikumaks, aitab edendada empaatia võimed ja samas, kui sa seda kannad, siis Fuksiit aitab kaitsta sind teiste inimeste ülikriitiliste sõnade eest. See aitab kaitsta selle eest, et keegi tuleb enda halba tuju sinu peale välja elama.\n- Kui kanda koos teiste Ingli kristallidega, eriti Serafiniidiga, siis see aitab sul enda kaitseingli käest juhtnööre saada. Nendeks juhtnöörideks võivad olla numbrite kombinatsioonide nägemine või visioonide saamine. Peale Serafiniidi sobib kokku ka Angeliidi ja Tselestiidiga.\n- Fuksiiti on ka väga kasulik just meestele, seda kõike sellepärast, et Fukstiit on nende õnne kristall. Fuksiit tõmbab ligi armastust, õiget suhet ehk hingesugulast. Peale selle on Fuksiit meeste jaoks ka väga tugeva toimega külluse kristall, mis toob head rahalist õnne.\nMõõdud ca 1,9*1,9*1 cm. Kristallis oleva augu läbimõõt on ca 0,2 cm. Toode ei sisalda paela ega ketti.\nSildid: FUKSIIT , Ehted , auguga , fuksiit auguga erikujuline , südametšakra , küllus , emotsionaalne tasakaal , nooruslikkus , lõbus meel , nalja mõistmine , huumorimeel , lahutus , suhte alustamine , empaatia , teiste halb tuju , tervendajate tervendaja , süda , südame haigused , veevalaja , kaalud , ambur , elu elu eesmärk , elu mõte , küllus , rahaõnn , tööedu , ebaõnn , , hingesugulane , tüümusetšakra , hingesugulane , tüümusetšakra , hingesugulane , tüümusetšakra\n03 dets 0


Kuidas takistab edasiminekut suutmatus meie tulevikuga suhestuda? - Isiklik Areng\nPsühholoog selle kohta, miks peate oma tulevase enesega suhestuma ja kuidas seda teha\nVarem suhtusin kõige ükskõiksemalt trenni, toidulisanditesse ja päikesekreemidesse. Nii palju, et ka kõige sõbralikumad sõbrad oleksid mures. Ma ei suutnud mitte ainult näha, kuidas nad mulle praegu kasu võiksid, vaid ei kujutanud ette ka seda, et ma neid kunagi vajaksin. Nüüd mõistan loogiliselt, miks need on olulised.\nmu partner soovib avatud suhet\nNeuroteaduste osas ei aktiveerunud minu ventromediaalne prefrontaalne ajukoor, mõeldes oma tulevasele minale. Teisisõnu, nägin oma olevikku ja tuleviku mina kahe erineva inimesena.\nUuringud on näidanud, millal me vaatleme oma tuleviku mina erinevana praegusest minast , teeme vähem tõenäolisi asju, mis meile kasulikud on, näiteks treenimine, raha säästmine või vitamiinide söömine. Samuti tegeleme suurema tõenäosusega kohese rahuldusega. Siit saate teada, miks see võib juhtuda ja mida sellega teha.\nMiks ei saa mõned meist oma tulevase minaga suhestuda?\nTäna saan aru, et minu tulevane pimedus on juurdunud ADHD-s. The ADHD-ga inimeste ajud on aja mõistmiseks ühendatud juhtmetega erinevalt ja pole loomulikult nii head tuleviku planeerimine . Enne kui te seda ette kujutate õigustuseks, miks ma võin olla vastutustundetu, lubage mul teile kinnitada, et see pole nii. Nii hakkasin lihtsalt mõistma oma loomulikku kalduvust ja lõpetasin lõpuks iseenda süüdistamise. Selle õppimine aitas mul asjad ümber pöörata, nii et ükskõikne suhtumine on minevik.\nkaks.Teie sõbrad on motiveerimata.\nTeine põhjus, miks meie tulevik ei ole seotud, võib olla ettevõte, mida hoiame. Ettevõtja ja isikliku arengu koolitaja Jim rohn ütles kuulsalt: 'Oleme viie parima inimese summa keskmine, kellega me kõige rohkem aega veedame.' Teisisõnu, kui me veedame koosviibimist inimestega, kes ei hooli oma tulevikust, võib olla raske mõista, miks peaksite oma omast hoolima. Isegi kui proovite asju muuta, võib ettevõte, mida te hoiate, teinekord tagasi kasvatada või häbistada.\n3.Tunnete end liiga mugavalt.\nTeised minu kliendid, kes kogevad tulevikus pimedust, ütlevad mulle, et see on sellepärast, et nende elu on alati pehme. Nad teavad, et neil pole vahenditest puudust ja seetõttu saavad nad rahaga lahendada enamiku probleeme, sealhulgas tulevasi terviseprobleeme.\nSee on levinud eksiarvamus, et küpsuse puudumine või täiskasvanute oskuste puudumine sunnib inimesi oma tulevikku eraldama, kuid olen leidnud veel ühe põhjuse, et see oleks tõsi: perfektsionism . Eesmärke, unistusi ja saavutusi, mille poole püüdleme, on liiga palju. See võib muutuda liiga valdavaks, nii et selle asemel viivitame selle.\nKuidas suhelda oma tulevase minaga ja mõelda ette:\n1.Leidke oma eesmärk.\nMinu juurde tulnud kliendid, kes on valmis alustama tuleviku alust kavandamist ja ehitamist, on sageli inspireeritud mõnest katalüsaatorist - olgu selleks siis nende kolmas läbipõlemine, lähedase kaotamine või mürgise suhte jätmine. Motiveerituna ärritatakse meid kõiki muudatuste tegemiseks. Kahjuks on motivatsioon raskesti tabatav ja sellele ei saa loota.\nKui motivatsioon hakkab vaibuma, mõtle sellele murdepunktile tagasi. See on teie eesmärk , või, nagu ma seda nimetan, teie lipp 'enam kunagi'. Alati, kui peate paratamatult vastu tuleviku-enese tegevustele, küsige endalt: Kas see viib mind lähemale minale, kelleks saada tahan?\nkaks.Mõelge ettevõttele, mida te hoiate.\nSee on üsna iseenesestmõistetav. Tõenäoliselt on see ka inimeste läheduses, kes hindavad oma tulevikku inspireerivad teid seda tegema . Kui teate kedagi, kes on distsiplineeritud, küsige temalt hetkede kohta, mil nad vastupanu oma tuleviku-iseenda harjumustele pidasid, ja kuidas nad neist jätkuvalt kinni peavad. Seejärel küsige nõu, kuidas jaotada oma aega, raha ja energiat oma tulevaste eesmärkide saavutamiseks.\n3.Tehke beebi samme.\nAlustades väiksest, on vähem tõenäoline, et te ülekoormate ja loobute. Alustage ühest või kahest väikesest harjumusest ja kui neist saab autopiloot, siis lisage veel üks. Oluline on veenduda, et te ei kuhjata ainult eesmärke ega lõhu kellegi rutiini - küsige endalt või pöörduge eksperdi poole, et kureerida teile sobivat.\nNeli.Tee eesmärkide kordamine lihtsaks.\nSee viiest etapist koosnev valem on muuta tegevused lihtsalt harjumusteks et saaksite oma eesmärke täita ja neist kinni pidada:\nSelgitage välja eesmärkide ees seisev takistus ja kõrvaldage see . Need andmed saad ainult piisava vaatluse korral. Näiteks kui pärast töölt koju jõudmist voodis lebamine ajab teid uinutama, võib see teie und häirida, proovige siis hoopis toolil istuda või hoopis jalutama minna.\nMuutke harjumus möödapääsmatuks. Mina f eesmärk on hakata toidulisandeid regulaarsemalt tarvitama, alustage nende seadmist enne magamaminekut hambaharja või veeklaasi kõrvale; sel viisil ei saa te neid hommikul puudust tunda. Kui soovite rohkem treenida, hakake treeningriideid ukse taha jätma, nii et koju jõudes on seda lihtsam vahetada.\nPange ennast vastutusele. Jagage oma eesmärke treeneri, sõbra või partneriga, et nad saaksid teie edusammudega tutvuda.\nTehke ajajooni. Planeerige oma kalendris edenemispunktid või määrake teile meeldetuletamiseks äratused.\nPremeeri ennast. Kui olete teinud midagi, mis aitab teil eesmärgi saavutada, premeerige ennast väikese maiusega. Su aju ujutav dopamiin tekitab tahtmise seda ikka ja jälle teha.\n5.Lõpeta ütlemine 'ma ei saa' ja hakake ütlema 'ma ei'.\nSelle asemel, et öelda: 'Ma ei saa hiljaks jääda; Ma pean homme töötama, ütle mina ära tee hilja üleval olema; Ma pean homme töötama. '\nJeff Haden, esineja ja raamatu autor Motivatsioonimüüt kirjutab: 'Ma ei saa' on otsus, mis põhineb välistel põhjustel või põhjustel, samas kui 'ma ei saa' on veendumuses; see kõlab nagu osa sellest, kes me oleme. ' Meie kasutatav keel on oluline ja see ühesõnaline erinevus võib muuta teie mõtteviisi, andes teile olukorra üle rohkem võimu.\ntervislikum energiajook turul\nkui tihti peaksin oma keha koorima\nselleks, kelleks sa tahad saada


Nepaal (Kaur Virunurm okt-nov 2004)\nKauri kirjutatud originaalpäevik\nReisipilte vaata Kauri kodukalt\nSee on minu Nepaali / Himaalaja matka PÄEVIK.\nKäisime kümnese kambaga Annapurna baaslaagris ja pärast tegime haagi Poon Hilli otsa. Inglise keeles öeldakse selle kohta "Annapurna Sanctuary track", kohalike keeles on see mugavalt "abc" ehk annapurna base camp. Ronisime tegelikult abc-st 500 meetrit körgemale, umbes 4600 peale.\nPäeviku mõte on meenutada endale (ja ehk ka teistele) reisi neid detaile, mis piltide või video pealt välja ei paista. Seetõttu on siin palju suvalisi faktikesi ja märkusi. Tavalise ladusa ja ebaolulisest puhastatud reisi-JUTU moodi see kõik välja ei paista ja ei peagi, see ei ole eesmärk.\nSee oli minu elu parim reis.\nSee oli minu elu parim reisiseltskond.\nMa lähen Nepaali ja Himaalajasse kindlasti tagasi.\nMachhapuchhare ehk Kalasaba mägi Tee MBC-ABC\n=== 28. oktoober ===\nViin -> Kathmandu\n8 tundi lendu. Kuna jõuame Nepaali kell 10 õhtul (nende kella järgi), siis on pime ja mingeid Himaalaja pealtvaateid me ei näe. Euroopat ja Kesk-Aasiat küll.\nNepaali aeg on GMT + 5:45, vist sooviga Indiast (GMT + 5:30) erineda.\nKathmandus on sõbralik lennujaam. Saame kohalikku raha (neil on siin oma tähed ja oma numbrid, aga raha peal on araabia numbrid kah), viisad jne. Meil ollakse vastas. Transfer to hotel Manang, läbi Kathmandu ja läbi Thameli, kesklinna kõige turistilõksuma turu-osa. Liiklus on valepidine, täiesti hull ja lahe. Rikshad, mootorrattad jne.\nHotell püüdlikult läänelik. Saame tervitus-KOKA-KOOLAT. Kerge ehmatus matkajate leeris - mis jooks see veel on? Olen Kaitti toanaaber.\n=== 29. oktoober ===\nKathmandu -> Pokhara -> Phedi\nÄratus 6:00, a mina olen juba enne ülal - linn ajab üles! Aknatagune on tuututamist, inimeste hääli ja muud linnakära täis. Teen pisikese Thameli-retke ja pildistan hotelli terrassilt esimesi mägesid. Ka hommikusöök on püüdlikult euroopalik. Tellimuse peale omlett sinu valitud osistest, röstsai jne. Siis bussi ja POHKARA-sse!!! pai-pai, Kathmandu, sind näeme taas kahe nädala pärast.\nRiigi suurim highway on nagu mägiküla peatänav. Tee kõrval mäed, mägijõed, kuristikud ja kaljulõhed. Aga kus parajasti kuristikku ei ole, on KÜLA, mis elab kitsal teeäärsel ribal. Lapsed ja loomad ukerdavad pideva joruna teel ja tee ääres, liiklus käib risti-rästi igas suunas ja kogu aeg on tunne, et kohe sõidab keegi meile sisse või ajame me ise paar kohalikku alla. Tee peal (mitte tee ääres, vaid tee peal) on põlenud autovrakke, mõnes kohas on vesi tee suisa ära uhtunud ja maanteega ei sarnane see mitte üks põrm. Teeäärsed heinasaadud liiguvad pisikestel pruunidel jalgadel aeglaselt ülesmäge. Miks nad rohtu lehma juurde peavad tassima, mitte vastupidi? Ja miks alati mäest üles?\nKõik mootori jõul liikuvad riistad TOSSAVAD jubedalt. Sellel teel jalutada ega rattaga sõita ei tahaks!\nNepaali lapsed on kole iseseisvad ja neid on kole palju. Paariaastased põnnid ukerdavad nii tee peal/ääres kui hiljem mägedes täiesti üksi. Või siis kisavate ja tormavate kampadena. Lääne turist teeks sellises kohas hirmust püksi, kuid need tatid on kui meelekindlus ise. Eks mingi hulk saab neist muidugi surma kah, looduslik valik jne.\nAga naised on neil ilusad ja silmatorkavad oma eredates sarides.\nSööme ühes linnakeses kohalikku lõunat ja sõidame edasi mööda eriti ilusat kärestikulise jõega kanjonit. Trügin juhi kõrvale esiistmele ja vahin, suu ammuli. Seitsme tunniga oleme Pokharas, ilmselt juba natuke "aklimatiseerununa", sest liiklus ei tundu enam üldse nii hirmus. Pohkara on endine hipide ja praegune matkajate lemmiklinn. Siit alustab oma retke 2/3 Nepaali trekkeritest. Machhapuchhare (Fishtail, Kalasaba) püramiid-tipp ja Annapurna lumine ahelik on nagu siinsamas - see on parimate Himaalaja-vaadetega linn maailmas.Jätame osa kola hotelli, vahetame sealsamas raha ja sõidame edasi Phedisse, matka alguspunkti.\nLumised mäed juba paistavad!!!\n=== esimene päev (mis on endiselt 29. oktoober) ===\nPhedi -> Dhampus, tõus 400 m.\nPakime end maanteel matkaks kokku ja ronime mäest üles.\nPHEDI on see koht, kus meid bussist välja kamandatakse. Oleme keset maanteed, Pokharast loodes ja umbes tunni aja tee kaugusel. Ei paista midagi peale sõbraliku nänniputka. Suuremad kotid kandjatele, pisem endale ja - mäkke! Meil on kümne valge inimese jaoks umbes paarkümmend!!!! kandjat / kokka / muiduabilist.\nJärsk serpentiin viib otse üles. Esimesel kolmekümnel meetril kukub üks kandja - meie pakid veerevad mööda mäekülge rõõmsalt raja alguseni välja. Julgustav!!! Aga tempo on väga rahulik, vaated allapoole muutuvad järjest kaunimaks ja nii tasapisi ronida on täitsa tore. Siis näen ülal vehkivat Urmast - tõus läbi, oleme mäeharjal. Trepi lõppu on end osavalt paigutand tiibeti nännimüüjad, kes pakuvad "imeodavalt" ehteid ja muud pudi. Lähen rõõmuga õnge ja ostan õnnetoova jakiluust käevõru. (200 ruupiat, roppkallis, aga vist tõigi õnne. Kandsin seda reisi lõpuni ja kaks ainsat jalavääratust - korra astusin poole põlveni jõkke ja teise korra lehmakoogi sisse - juhtusid harvadel hetkedel, kus võru hommikul kotti oli unund).\nEdasi on juba lihtne, longime looklevat põlluted pidi imeilusate mäevaadeteni ja siis Dhampuse külani, kus saame öömaja. Annapurna tipud ja Machhapucchare ja muud lumised künkad on nagu peo peal! Ja siis loojub neil päike! Ooooooooooooooooo!!!\nPäris õhtul on aga äike ja vihm, päris tõsised kohe. Joome rummi ja sööme (suht taimset) õhtusööki ja lobiseme. Uni tuleb kolinal ja kohe.\n=== teine päev ===\nDhampus -> gurungi pisikülad, ntx Pothana -> Landrung 1650m\nJalutame mõõda põlluteid üle mäe ühest külast teise.\nPäev algab megavaadetega kogu Annapurna ahelikule. Ülal tipud, all org. Pilti me oma hommikuses küll-nüüd-matkaks! tuhinas sellest igaks juhuks ei tee. Matk on ootamatult kerge. Tõuseme umbes 2200 peale ja siis laskume veidi. Kõrgused on nii siin kui edaspidi vaid umbkaudsed - kaart, kohalikud andmed ja altimeetrite näidud erinevad sadu meetreid. Tee on märg, näeme eileöist sulamata lund. Mõned kukuvad ja paljud libastuvad, a ei miskit tõsist.\nKäime läbi väikeste külade. Siinne rahvas on gurungid - mitte et meie mingit vahet teeks. Külad on tegevust täis ja kogu elu käib otse raja ääres. Lapsed norivad kommi (sviit pliis!) - laulavad mingit tiri-rii laulukest, teevad üle tee keti ette ning ajavad sõrad vastu, kui läbi minna tahad: siit läbi ei saa!!! Mööda minna pole ka kusagilt, mägitee ikkagi. A me saame küll, norijatele kommi ega painasid ei anna! Kaks korda haaran eriti vastalise tatika lihtsalt kaenlasse ja tassin koos endaga edasi - ning tekitan ketijõnglastes seeläbi tõelise peataoleku.\nMittenorivad jõnglased on muidu jube nunnud, hästi armsa olemisega, valged silmad & hambad pruunis näos välkumas, tüdrukutel sarvikpatsid peas, kõik kihistavad ja on lõbusad. Nutvat ega jonnivat last naljalt ei näe. Ühed tegid minu fotokaga iseendast pilti, hiljem saab mu digist kohalikele nalja veel kui palju.\nTrekkereid on rajal veel. Külades müüvad tiibeti pagulased ehteid ja nänni.\nSööme luks-itaalia-lõunasöögi. Oleme õhtulaagris enne nelja. Joome kõrtsi rummist puhtaks, rahvuslikust "traditsioonilisest" narkotsist ütleme siiski ära. Sajab padukat ja rahet, aga vastu ööd läheb selgeks - teen tõusva peaaegu-täis-Kuu valguses Annapurnast ja tähtedest pilti. Midagi ilusamat pole elu sees näinud.\nLaagris korraldub isetekkeline laulupidu.\n=== kolmas päev ===\nLandrung 1650m -> üle jõe, Newbridge -> Chomrong 1950m, tõus 300 m\nRonime alla jõeorgu ja ronime teisel kaldal üles. Õhtuse laagri küla on hommikusest paista.\n(kirjutan öösel; pime, jube lõbus, kõik on purjus)\nIGA PÄEV ON PIDU!!!!\nJa kes kurat ütles, et Nepaalis ei kulu raha?\nKulub ja kogu aeg ja täitsa palju.\nHommik: ärkan hästi vara ja teen veel pilte, seekord laager + päikesetõus mägedes.\nSiis kiire start, 7:30 hakkame ronima, trepist alla jõeoruni ja seda pidi edasi ja üle ja siis teisele poole üles. +300 tõusu on suvaline number, tegelikult laskume ja tõuseme ligi kilomeetri. Minek on nagu treppi mööda. Eilne Landrung paistab siinsamas, ehkki on terve päeva tee kaugusel. Järsust rajast hoolimata on matk kerge. Kalle hoiab hästi tasast tempot. Higistada saab, aga ära ei väsi. Varustust ei pea ka ise kandma - täielik luksus! Grupp suht ühtlane, liigume üsna koos. Kandjatel on küll raske.\nJõgi on Modi Khola, ta saab alguse Annapurna Sanctuary kolmest liustikust ja tema orgu pidi me baaslaagrisse üles lähemegi. Kulgeme DZHUNGLIS. Paks rohelus, linnud lõugavad. Liaanid, babmbus, banaan, tundmatud laialehised taimed. Märg, nired / ojad / kosekesed / jõekesed / kärestikud igal sammul. Leotames ühes kholas jalgu. Sillad on siin ka ekstra lahedad! Puutüved on nööriga kinni seotud ja neile on raskuseks kive peale laotud.\nMatkame täna kuus&pool tundi. Lõuna on kell 11, vaatega ja müüklaga.\nPärastlõunaks Chomrongi. See gurungi suurküla asub oru suudmes ja on teede (Annapurna baaslaagri, Pohkara, Ghorepani) hargnemisel. Küla on järsaku serva peal mäeküljel ning piki trekirada soolikaks venitatud. Rada on nii järsk, et külal pole mitte peatänav, vaid pea-TREPP - ning ülemise ja alumise punkti vahet on paarsada meetrit!!!\nSissepääsul on maoistide kontrollpunkt. Seletavad innukalt oma vabariigist ja koolidest ja millest veel. Maksame Maoistliku Kommunistliku Nepaali Vabariigi hüvanguks 1000 ruupiat näost (100 x 10 päeva). Teame seda ette ja ei vaidle; mitmed teised matkurid jonnivad täiest jõust, aga mitte just edukalt.\nLähen digiga lapsi ahistama. See meeldib neile väga!. Kommi siin eriti ei norita. Külas on kool, paar stuupat, mitu poodi, palju hotelle - kõik imelise vaatega. Lasen end masseerida: 700 rupsi tunnise üldmudimise eest. Külm spartalik tuba ja umbkeelne kutt, aga massaazh on aus.\nPäevaplaan on meil selline:\n- kell 6, 6:30 või 7:00 üles (vastavalt sirdar Tendi Sherpa õhtusele käsule) "üles" = koputus telgi uksele ja bed tea, st sulle tuuakse kuum tee otse telki.\n- 10 min pärast kuum vesi telgi ette, pesuks\n- hommikusöök (tee kuum piim kohvi), kakao- ja kohvi- ja piimapulber, röstsai munaga\n- tunni/poole pärast minema\n- kell 11 või 11:30 lõunasöök\n- umbes kell kolm laagrisse\n- täpselt kell 16:00 on tee ja küpsised\n- täpselt kell 18:00 on õhtusöök, alati kolm käiku\n- siis rummijoomine, laul ja varajane uni.\nTänane dessert on FLAMBEERITUD ÕUN. Õunakompott kokalt, idee ja shokolaad ja brändi/vodka meie poolt. Matk?!\nÕhtul on PIDU.\nJuba tulles näeme "gurungi tüdrukuid" ja käib jutt, et raha eest tulevad nad meile tantsima. Papime, ehkki ei oska nagu midagi väga oodata, ja koguneme kella kaheksaks naaberhotelli õuele.\nJa tüdrukud tulevad! Tegelikult pool küla: plikad tantsima, naised laulukoori, mehed pilli mängima. Kohal on maoistid, meie kandjad, Tendi, muud kohalikud... ainult teised valged vahivad tuima näoga läbi hotelli akende ja ei tule mitte.\nAlgul on asi tuim. On külm ja pime, tantsitaks nagu raha eest. Aga siis tulavad kõik üles. Koor & bänd kihistavad, tantsijad itsitavad vastu, hakkab soe ja lõbus. Tants on nagu india oma ja räägib ilmselt mingeid muinasjutte, millest meie mõmmigi ei jaga. Tantsivad plikad on ka parajalt sarmikad. Vahel lähevad sammud sassi, aga sest saadakse lõkerdades üle - näe, segi läks, oi kui naljakas!!! kogu etendus on pidev suhtlus koori, bigbändi, tantsutrupi ja publiku vahel. Aga kõige lahedam on ikka laul. Hästi intensiivne ninahääl on täiesti ebamaine ja nagu tungiks sinust läbi. Lisaks teevad nad häälega mingeid trikke, mis just koorina jube vingelt kõlavad. Mõni laul on veidi regivärsiline, eeslaulja annab salmi ja teised kordavad lisanditega.\nHiljem saab tantsima kogu kamp - etendusest sai külasimman! Kõige popim poiss on Urmas, tema tantsija-kuulsus saadab teda pärast veel kaua, aga lõbus on kõigil. Ja kõrtsi rummimüük sujub, sujub! tantsupõrandale tulevad kohalikud, meie kandjad, isegi maoistlikud elemendid on platsis. Saame kaela äsjatehtud lillevanikud, maksame veel veidi pappi, pidu on pikk. Päris lõpetuseks läheme sisse jooma.\nKuni Chomrongini saab igal pool vabalt akusid laadida. Seinakontaktid on piisavalt euro.\nKohanimedel on ladina tähestikus (transkriptsioonis) väga mitu erinevat kuju.\nChomrong / Chhomrong / Chumrung / Chumruk ..\nSuht suvalt, kus kuidas kirjutatakse ka muid sõnu.\n=== neljas päev ===\nChmorong 1950m -> ??? 2700m, tõus umbes kilomeeter\nLiigume piki Modi jõe (khola) orgu ülespoole, vahepeal laskume kah.\nPäikesetõusul on mägedes laviin. Kuuleme kõminat ja näeme lumetolmu pilve.\nÄhvardavad raske päevaga. Kõnnime Chomrongi igipikast peatrepist alla orgu ja siis teiselt poolt uuesti üles; meile kepsutavad vastu kooli tulevad külalapsed. Nemad käivad seda teed iga päev kaks korda!!! Teiselt nõlvalt näeme ka järsakut, mille serval me ööbisime.\nTegelikult on päev kerge mis kerge. Kell 14:20 oleme "õhtul", ja sinna vahele jääb kahetunnine lõuna. Ööbime veidi madalamal kui plaanitud. Levib kumu, et sellise tempoga me Annapurna baaslaagrisse ei jõua. Asja hägustab see, et külade kõrgused ei ole täpselt teada. Tegelt on paanika asjatu, Tendi seletab meile, et me oleme lihtsalt väga tugevad ja kiired. Tõepoolest, kohalikel plaanidel olevatest hinnangutest (siit sinna on nii-ja-naamitu tundi) oleme me poolteist korda kiiremad küll. Tendi teeb Kallele märkuse, et kuna oleme nüüd kõrgmägedes, siis on aeg rummijoomine lõpetada ja minna üle rohke vee peale. (Kõrgmägedes on veekaotus teemaks ja tuleb tõesti palju juua). Kalle saadab ta viisakalt pikalt. Jääme rummi peale edasi.\nKäin paari julgema matkajaga öises dzhunglis.\nVillul viidi öösel küla nöörile kuivama jäetud t-särk ära. See ja Reeda logistikaäparduse käigus kaotsiläind pealamp on ka ainsad asjad, mis me reisil inimeste süü läbi kaotame.\n=== viies päev ===\n??? -> Machhapucchare Base Camp (MBC) 3700m\nNeli ja pool tundi ülesmäge, kiires tempos ja hõredas õhus.\nPool päeva puhast võhmatrenni koos imeilusate vaadetega. Oru tagumine ots on palju laugem kui esimene, seega mingeid hirmsaid treppe ei ole. Kerge lumega kõrvalorud on meist juba allpool. Hiljem hakkas ka raja peal kuiva lund sadama, aga tänu taganttuulele ja kihutamisele oli kogu aeg soe: kandsin t-särki & lühikesi põkse ning keerasin nii sääred kui varrukad üles. Vastutuult alla tulevad kampsunites, sallides ja talvejopedes turistid vaatasid mind küll nagu ilmutust...\nMeie kõrval on mägijõgi. "Kärestikuline" on vale sõna, sest ka jõgi voolab alla nagu treppi mööda. Teen jõest pilti, a ei tule välja, majasuurused mürakad on pildil kui kruusakivid. Ingrid kurdab pärast sama miski liustikulõhe kohta, mis on pildi nagu pragu betoonseinas. Läheme mööda kanjonit üles. Dzhungel lõpeb umbes 2700 peal - just nagu Kalle lubas. Jõgi ja jõekesed, püstloodis kaljuseinad. ILUS!\nÜhe künka otsas on pisikeste kivitornikeste mets. "For good luck". Koostan ise ka ühe äbariku hunniku. Vaatepilt meenutab mõneti Poulnabrone'i, kus iga turist endale oma dolmeni ehitab.\nMBC-s on täitsa mitu kõrtsi. Kõigis on õhtul vastik põletikütusehais, aga saame hakkama. Mujal on lihtsalt liiga külm. On korralik talv ja kõik lõdisevad. Sajab lund, telgid on valged. Sellegipoolest peame täna rummiga piiri: nüüd oleme tõesti kõrgel, ning homme on varajane äratus ja raske päev.\nHomne plaan: päikesetõusuks Annapurna baaslaagrisse, lõunaks sealt tagasi.\nPalju meist magavad öösel väga halvasti. Minagi saan vaid paar tundi und.\n=== kuues päev ===\nMBC 3700m -> ABC 4100m-> mäeküljele 4600m -> ABC -> MBC\nRonime pea päikesetõusuks ABC-sse, siis mööda mäge veel 400 m kõrgemale ja siis tagasi.\nÄratus kell neli. Öö, kuu paistab, -10C.\nSöök ja matkama, lambikesed peas. Poolkuu valgustab mägesid ja pilt on imeline, aga kahjuks pole meil aega seda nautida, peame jalge ette vahtima - rada on jääs - ja kiire on kah.\nKanjon, mida mööda me trekime, avaneb lõpuks suureks lagedaks platsiks, mida igast küljest ümbritsevad liustikud ja mäed. See vaikne kohake kannab nime "Annapurna Sanctuary" ja siia toov rada on siis "Annapurna Sanctuary Trek". Siin on Annapurna baaslaager ja kohalikud nimetavad rada seega pigem Annapurna Base Camp trekiks. Üldise arvamuse kohaselt on ABC raja "vaadete ja valu suhe" maailma parim - lumised mäed paistavad alates raja algusest kuni lõpuni kogu aeg siinsamas.\nAga kui mujalt on mäed näha kas mingis suunas või siis paistab lähedalt mõni konkreetne tipp, siis ABC-st endast on näha kõik ja igal pool. See on nagu vaatluspost mägedevahelises kausis. Oled keset kaheksa- ja seitsmetuhandesi tippe! Kõik Annapurna tipud (I-IV, South, Gangapurna), Machhapucchare / Kalasaba, Hiunchuili, Singu Chuli, ... Vahi või silmad peast!\nPäikesetõusuks me päris ABC-sse kahjuks ei jõua, puudu jääb hommikul ära koperdatud veerand tundi. Mitte et raja pealt pilt ilus ei oleks!!! ABC-s on kamp pikkade torudega fotograafe, kes meie tulles oma pille just kotti hakkavad pakkima.\nEsimene vaade sisse ahmitud ja veidi hinge tõmmatud, ronime Kalle targal juhtimisel ABC 4100 pealt veel kõrgemale. Mööda teravat mäeharja üles ja siis lumist nõlva traverseerides edasi. Aga kõrgus mõjub: iga samm on kuradi raske. Lumes peab jälgi jõuga sisse trampima, et ise ei libiseks ja et järgmisel kergem oleks. Tüdrukud kardavad libisemist ja kukkumist, minul pole lihtsalt jaksu. Või tegelikult ilmselt on, sest õhtuks pole mingist kurnatusest ju jälgegi, aga organism ei oska ennast kokku võtta, pole ekstreemsete olukordadega harjunud.\nMingil hetkel jääme seisma. Kalle arvab, et oleme 4500 või 4600 peal. Kuna kogu grupp edasi minna ei jaksa, siis ütleb ta, et aitab. Teeme nõlval ukerdades üksteisest pilte. Raskest olust hoolimata on mul enesetunne täiesti taevas. Ma ei ole iial olnud nii kõrgel; ma ei ole elus näinud midagi nii ilusat; lisaks uskumatu eneseületuse tunne - ma olen SIIN! Keset Himaalaja lumist mäge, nelja ja poole kilomeetri kõrgusel!\nPöördume rodus tagasi. Jään viimaseks - kuhu mul kiiret? - ja vaatan mägesid ja mõtlen iseenda üle järele. Pisar tikub silma. Kalle vaatab alt murelikult, et kas mul on probleeme, teen tema rahustuseks paar kiiret libisevat sammu allamäge ja jooksen grupist mööda. Eestlane on lund ikka näinud ja mul tuleb lisaks Erciyes meelde.\nLume pealt ära, teeb Urmas pausi ning võtab kotist Calvadose-pudeli ja veel üht-teist. Oeh... teised surevad, aga tema tassib pudeleid! A nojah, minu seljakotis on jälle kaks kilo fotokola. (Ja õigusega. Kui ongi olemas koht, kus ülilainurka on rohkem vaja kui siin praegu, siis mina seda igatahes ei tea ja vist ei usu kah.) On jätkuvalt uskumatult võimas tunne, kõik inimesed enda ümber tunduvad nii head ja tublid ja tugevad. Kõige suurem rõõm on konkreetselt ülirahulikust Kallest, praegu läheks tema järel küll maailma mistahes paika. Lisaks tahaks kogu sellele Annapurna jurakale kalli teha.\nNojah, alla siis. Ei lähe mööda harja, vaid valime kergema tee. Jään jälle viimaseks - tõepoolest, no ei ole kiiret siit ära saamisega! Minust allpool ja samuti teistest eraldi on Roland; vahime mõlemad ringi ja usun, et mõtleme umbes samu mõtteid.\nAll: puhkus vaadetega; istume ümber laua, sööme KILU!!!!!!! ja tunneme ennast hästi. Lõuna paiku läheme alla - siin võib ilm väga varakult väga sitaks kiskuda, ehkki tegelikult on täna selge kuni õhtuni välja. Lasen jälle teised ees minema ja jalutan alla koos Meritiga.\nLaagris: puhkus, pidulik õhtusöök makaronivormi (imemaitsev!) ja mäekujulise Annapurna-koogiga (kahjuks on veidi kuivavõitu), äärmine enesega rahulolu. Õhtu on selge, pilved vudivad küll orgu mööda üles, aga vajuvad siis alla tagasi. Teen pilte. MBC-st on Machhapuchhare vaated... mitte just halvad, eks. Ja igasuguste lumiste harjade vaated kah.\nMatka tipp on sellega läbi. Midagi nii head enam olla ega tulla ei saa. Igatsugu reisimise mõttes on see minu elu parim päev, kõrghetk. Kui praegu öeldaks, et peab päevapealt koju ja tööle tagasi minema, siis oleks suu ikka kõrvuni. Kui Nepaal edasi veel midagi head pakub, siis on see lihtsalt puhas preemia, hea on ka ilma selleta.\nKõik matkajad on mõnevõrra saapapeded.\n=== seitsmes päev ===\ntagasitee: MBC 3700m -> Bamboo Hut, u kilomeeter laskumist\nHiline äratus, seekord on kõik hästi maganud, ja kerge päev ühtlase laskumisega. Alguses on paar miinuskraadi, aga kohe hakkab soe ja varsti olen taas lühidas vormis. Ülestulijad on miskipärast paksult riides ja higistavad, imelik neist. Vaatan neid kerge sadistliku naudinguga (pärast selgub, et teised kah). Hirmutan ühte seltskonda, et ülal on -10C, lähevad näost päris ära. Paras teile, ullikesed ;)\nLiikuma 8:20, laagrisse 14:30, lõuna kah vahele. Jalutame, lobiseme ülestulijate ja kohalikega, teeme pilte ja filme - nauding, mitte raske mägimatk! Päevaga läheme lumisest arktikast tagasi troopilisse dzhunglisse. Mõnus vahetus! Karm kaljumäestik asendub linnulaulu ja babmusega. Korra ähvardab meid rahe, aga temagi kaob.\nNäeme raisakotkaid. Teevad tõusvates hommikustes õhuvooludes ringe ja vuhisevad üle meie peade. Neid on kümmekond või rohkem. Klõpsime Kaittiga nagu segased.\nNäksime bambusevõrseid. Tendi ja kohalikud korjavad neid tee äärest. Maitseb nagu toores rukis.\n=== kaheksas päev ===\ntagasitee: Bamboo Hut -> Chomrong 1950m\nTõuseme paarsada meetrit ja siis ületame sügava oru enne Chomrongi. Planeeritud aeg BH -> Chomrong on 4 tundi, ntx Roland teeb selle kahega, mina jalutan ja naudin ja lobisen teeb peal. Loen kokku, et Chomrongi külatrepil on umbes 2500 astet. 4500 x 0.10 = 500 m kõrguste vahet?. Suhtlen tandemiga "isa ja poeg" - kaks aastat Nepaalis haiglas töötanud mees, räägib kohalikku keelt ja matkab oma 10-aastase pojaga (Ben).\nPäev Chomrongis. Lõuna magan maha, esimest korda sel reisil. Pesen pesu, ahistan veel lapsi, käin supermarketis ja lobisen müüjaga. Külavärk.\nÕhtul uus pidu, sama kohalik süldibänd, a seekord .in grupile, mitte meile. On jube lõbusad ja saavad lauludest aru, a pidu on rohkem disko ja vähem esinemine. Urmasel on tantsulõvi-kuulsus ja meid püütakse ka kargama panna, a suht edutult. Lärmakad hindud on kaua üleval ja ärkavad vara ja ajavad meid ka üles, rsk.\nMaoiste enam pole. Nepaali armee olla käinud ja puhta töö teinud.\nKui me eelmisel korral pärast pidu Chomrongis laulsime, siis tuli 1 kohalik meie juurde ja küsis viisakalt "was this a song?". Niipalju meie lauluandest.\n=== üheksas päev ===\nChomrong 1950m -> Tadapani 2550m\nRonime ümber oru ja veidi ülespoole ja kuruni.\nJärgmine kerge päev. 3 tundi trekki enne lõunat ja 1 tund pärast. Chomrongist ümbner mäe ja alla orgu ja üles.\nEsimene osa on tavaline: kuiv metsane mäekülg. Vaated - terrasspõllud, org, nirisevad ojad, kosekesed - on juba tavalised. Näeme tolmuse mäekülje varingut. Suuri külasid pole, on üksikud majapidamised. Lapsed nuruvad kommi ja ei saa, vanad ei taha pildistamist. Näeme angoora kanu.\nLõuna mäevaatega platsil. Vaatame, kuis meie kokad tainast ja leibu teevad. Naudime ja joome õlut. Jään kergelt purju ja astun pühvlikoogi sisse.\nPärast lõunat on tund muinasjutumetsa. Rododendronid? Täiesti ebamaine tunne, ja palju lahedam kui miski dzhungel.\nTäitsa ootamatult tuleb laagripaik Tadapani, "väga kauged veed" (pani - vesi). Küla keset kuru. Laagripaik "panorama lodge" - Annapurna, Kalasaba tipud kui peo peal. Siia on kogunend kamp MF/LF riistadega japse, päikeseloojangut saadab pidev katikuklõbin. Vaatele lisaks õlu, Ingridi shokolaad, Kaitti õllevorstikesed...\nKülas laadaplats. Tiibeti kola. Kalle kaupleb ja õpetab meid kah. Ostan salle, saan pealekauba käevõru. Meie tibid poseerivad mu sallidega, hiljem Pokharast jne ostavad neid ja palju paremaid juba kõik. Tiibeti tädi seletab, et kogu kraami on teinud tema õde otse Mustangis. Suuremat või väiksemat nänni ostavad pea kõik. Rolandile püütakse ekstra mägikursiga dollarit vahetada - special mountain rate 1:38, tavaline oleks 1:72.\nKülas veel palvelippudega lindid ja mäe otsas stuupa.\nSiin on taanlased, kes matkavad kahe lapsega, 13 ja 14 kg, ja tassivad neid seljas.\nKõrtsiomaniku vennapoeg oli Venemaal Rahvaste Sõpruse Instituudis lastekirurgiks õppind. Rääkis minuga vene keelt.\nMets läheb aina kirjumaks - tuleb kollast ja punast. Talv?\n=== kümnes päev ===\nTadapani 2550m -> Deurali -> Ghorepani 2850m, käime ära u 3100 peal\nTasane tõus mööda jõeorgu kuni Deuralini, siis taas muinasjutumets mäeharjani, harjal super-vaated korraga pea- ja Annapurna ahelikele, siis kiire laskumine Ghorepanisse.\nHommik: äratus kell kuus. Päikesetõus koos MF-japsidega, kes kaunist Annapurna vaadet ohtralt kuritarvitavad. Aga eks meiegi. Pärast korraks telki sooja. Urmas ostab rummi - segadus kõrtsis. Oleme pakkimises imekiireks muutund, äratusest treki alguseni läheb alla tunni (inc bed tea ja hommikusöök).\nJõeorg: kaljune ja kitsas. Maa on külmunud ja härmas. Mets on imeline: heledate väänlevate tüvedega rododendronid kasvavad kõik kaldu, nii et lõpuks tekib iseendal viltune tunne. Sünklaas? Liiga helge selle jaoks. A haldjamets küll. Näeme sütel pühvli?pead küpsetavat meest. Hiljem muutub aimestik okkaliseks, nagu mägedes ikka, aga siin pole me seda varem näinud. Tulevad suisa okaspuud!\nDeurali - söögikoht - on mäeharjal; siit on juba näha Himaalaja peaahelik, Dhaulagiri ja puha. Ronime (Merit Kaitti mina) künkale vaadet vaatama. Oleme platsil küla kohal. All on taas tiibeti laat, teen pilti. Lisaks muud värvikad kujud: pillimängu-vanamehed; külaloll-puukorjaja; 79-aastane reipur vanatädi Ohiost, kes veedab igal aastal paar kuud Nepaalis ja teeb ära Everesti treki; jaapanlased, kes söövad pulkadega chappatit. (Jaapanlasi ei tasu imestada, sest meie sõime chappatit noa ja kahvliga, mis on täpselt sama loll.)\nMiskipärast on koertel karjakellad kaelas.\nDeuralist Ghorepanisse: ILUSAMAT MATKARADA POLE OLEMAS.\nAlguses taas see haldjamets, aint haldjate asemel on jakid. Tegelt NAKID (nak = female yak, nagu meile seletatakse).\nSiis saab mets otsa, oleme mäe harjal ja avaneb VAADE.\nVasakul ehk lõunas on mägede/orgude laskuv jada. See läheb siit kuni lõuna-Nepaali välja.\nParemal on siis Himaalajad ise. Loodes majesteetlik kaheksatuhandene Dhaulagiri, põhjas mitmesugused seitsmetuhandesed, kirdes Annapurna tipud ja Kalasaba. Näha on org Annapurna ja peaaheliku vahel - sealt läheb "round Annapurna" rada.\nNo ilusamat vaadet ei ole olemas! Seisad ja vahid! Keset kuru on kandjate puhkepink (kivist moodustis, kuhu on mugav peakorvi asetada, Ingridi väitel ehitatakse neid siin enda pattude lunastamiseks), nemad vahivad kah. Teen Villust ja Urmasest pilti, nemad minust kah. Ära minna nagu ei taha.\nViimane lõik Ghorepanisse on sirge trepp. Selle alguses istub Ingrid ja vahib mägesid. Tuleb Urmas, istub kah. Kõlgutame jalgu ja ei kibele kuhugi. Hea on olla. Matk saab tasapisi läbi, homme on viimane "päris" päev. Magusa nukruse tunne poeb põue, ehkki tegelikult pole talle seal kohta - selleks on saadud\nAga kui lähen, siis 250m laskumist sisuliselt jooksen.\nPaljudel on põlved hellad või päris haiged, mind on Kalle profülaktiline kreem seni aidanud. Kalle ongi nii muuseas ka meditsiini-universaal, kes ravib tableti või hella puudutusega enam-vähem kõike.\nGhorepani laagri kempsu uksel on suur silt "DOOR".\nGhorepani on nagu linn. See on suurim gurungi asundus. Kivist tänavad, linna moodi majad, hoone hoone kõrval. Raamatupoed ja restoranid. Ghorepani asub otse mäekurul. Põhja pool, st Himaalaja vaadetega, on trekkeritele mõeldud hotellid. Lõuna pool, st rohke päikesega, on kohalike majad. Kõnnime tänaval, tingime tiibeti harjuskitega, joome õlut. Siin pidi olema teine maoistide kontrollpunkt, a ei ole mitte.\nNäeme kanapuure elusate kanadega.\n=== üheteistkümnes päev ===\nGhorepani 2850m -> Poon Hill 3200m -> Ulleri 2075m -> Hille 1600m\nKäime hommikul Poon Hillil päikesetõusu vahtimas ja siis muudkui laskume.\nRonime kell 4:xx Poon Hilli otsa. See on kohalik kuulsaim vaatluspunkt. Lage mäetipp, tornikesega, sajakonna turistiga. Teekond algab pimedas - enam pole isegi kuud - ja me ei ole sellel üksi, aga ülal oleme pea esimestena. Muidugi hakkab kohe jahe. Mina siban ringi ja olen soojas, teised istuvad end külmaks ja siis peavad pärast võimlemisharjutusi tegema või mürama.\nIlm on kergelt vines, aga muidu on päikesetõusu vaade "nagu peab". Esimene valgus, esimesed kiired kaheksatuhandeste tippudel, klõpsivad fotograafid... Kaitti ja Urmas ronivad torni, teised istuvad miskil pingil nagu teatris esimeses reas.\nJääme Urmasega viimaseks. Hakkame just lahkuma, kui saabub Nepaali armee, keda algul küll maoistideks peame - vorm on väga suvaline ja tsiviilriietust on palju. Teen pilti "Urmas ja sõdurid".\nTagasi laagrisse. Hommikusöök, pakkimine, minek. Lauge laskumine laia jõeorgu mööda Ullerisse, kus on söök ja minu jaoks ka lõunauinak. Sealt 500 m laskumist siksak-treppi mööda otse alla. Jooksen selle Rolandi sabas alla ja siis ootan pool tundi? rohkem? teisi. Istun jõe teisel kaldal, vaatan rippsillal jalutajaid, imetlen bambusepuhmaid ja kärestikus jõge ja kosekesi.\nTirkedhunga küla. Mõned joovad Everesti õlut. Küla on nunnu. Meie laager on kohe järgmise käänaku taga, Hilles.\nKüla elu täis. Pühvlid, viljakoristus, pahnamine, rohutassimine. Kaks pühvlit tulevad meie õue äärele jooma, a ma ehmatan nad kogemata ära. Teised pühvlid lähevad teekitsuses "umbe" ja ei saa ei edasi ega tagasi. Vaatame seda askeldamist huviga.\nViimane õhtusöök, veel üks munavahukattega kook.\nÕhtul - PIDU!!! Küla koguneb meile laulma. Tase pole suurem asi, Chomrongis oli kordi vingem - laulavad pigem lapsed kui naised ja tants ei tule üldse välja. Nalja on muidugi palju, aga muusikat mitte. Olukorra päästavad meie kandjad, kes teavad nii sõnu kui viisi. Laulavad, tantsivad kui pöörane, sekundeerivad külakoorile kõiges. Oh oleks me varem nende varjatud võimeid teadnud, meil oleks iga päev läbu olnud!!! No samas oligi jõu...\nRaha koguti kokku ja kogu küla rõõmustas selle üle. Lubati midagi ka meie, matkajate, heaks ära teha.\n=== viimane matkapäev ===\nHille 1600m -> Bhiretanti -> Naya Pul -> Pohkara\nViimane poolik päev, matkame bussi peale ja linna.\n(Ma ei mäleta, kas see oli viimasel või eelviimasel päeval)\nMööda jõge aina alla. Hästi lai kivine säng on. Näeme põllutöid - riisipõllu pühkimine, 2x5m maalapil kahe härjaga kündvat talunikku, viljalõikus ja -peks, põllutasandus... Org on terasspõlde täis.\nRaja lõpp Bhiretantist edasi on puhas maantee. Lai, pea autotee. Eks paari aasta pärast saabki siia autoga. Kalle: "viie aasta eest oli siin vaid kitserada". Teeäär Bhiretantist Naya Pul'ini on üks pikk pidev pood, suunatud ilmselt kohalikele, mitte meile. Meie marsime mööda ja ei tunne huvi.\nViimane lõunasöök. Plats jõe ääres, vaade elava liiklusega sillale. See on juba madal koht, dzhungel elab: tsikaadid, suured liblikad ja muud mutukad.\nSiis 30m mäest üles, kotid bussi ja Pokhara-sse. Sõit poolteist tundi, ilusad vaated, aga pooled meist magavad. Kandjad kah.\nSellega on matk läbi.\n-- mõnuleme poolteist päeva Pohkaras\n-- uudistame päeva dzhunglis, Chitwani rahvuspargis\n-- imetleme kaks & pool päeva Kathamandu (oru) imesid\nKirjutada ma sellest kõigest vist ei viitsi. Kui, siis millalgi hiljem. Kõige lahedama mulje jättis vist Bhaktapur. Dzhunglis elevandiga vees hullata oli ka lahe, a miskipärast proovisid seda vaid Urmas ja mina. Näeme elevandibeebisid ja krokodilli ja tiinet ninasarvikut. Saame sisse Nepaali tähtsuselt teise festivali, viiepäevase Tihari, ja ühtlasi Newari uue aasta (Diwali/Deepawali) ja Lakshmi festivali. Kathmandus sõidan ise rikshaga (kraavi). Muljeid tuleb uksest ja aknast, lõpuks saab neid küllalt ja kolmanda nädala lõpuks tuleb koduigatsus. Senitundmatu tunne, aga kah omamoodi tore.\n16. novembriks oleme Tallinnas tagasi. Urmas, Kaitti ja Merit jäid veel kaheks nädalaks Nepaali. Neil on seal kindlasti sigahea, aga ma ei kadesta neid selle pärast: ühe reisi jaoks on mul muljeid niigi nii kuhjaga, et veel rohkemat pole lihtsalt vaja. Palju jäi tegemata, aga küll ma sinna kunagi tagasi lähen - kas ühe aasta või kümne pärast, aga lähen.\nOLME ja MUUD DETAILID\nPäike tõuseb 6:15 ja loojub 17:45. Valget aega seega alla 12 tunni.\nInglise keelt räägitakse kõikjal, aga see on väga omapärane. Chitwanis oli jälle teistsugune, vastikult pehme murrak.\nmuusikavalik? on kaks kohalikku hitti, rõõmus ressam tiri-rii ja mõmisev om-mani-padme-hum\nÕhtune lumi sulab hommikul ojadeks, tee on väga niiske\nKõrtsmikud magavad otse kõrtsitubades\nDomineerib Khukuri rumm, 1 pisike pudel = 100 ... 200 ruupiat\nViimane küla ABC trekil on Chomrong, sealt edasi on vaid turistide jaoks tehtud "lodged". Nende jaoks on kodusõjast tingitud turistinappus ilmselt kõige valusam.\nKuni Chomrongini saabki akusid laadida. Sealt üles on voolu vaid kohaliku jõuallika jagu.\nOn palju SOLAR päikeseküttel dušše, tasulised, 50 ruupiat nägu.\nHommikuti on mäges laviinikesed. Müra ja lumepilv. Neid langeb alla ka Modi kanjoni servadelt, trekkereid saab siin surma iga natukese aja tagant.\nPaljudel majadel on koledad eresinised katused.\nTrekkijaid on palju, igat värvi ja rahvust, ainult neegreid ei ole.\non täielik tsirkus. Meil on kaasas kohalikud:\n- kaks kokapoissi\n- eraldi kuli, kes tassib mäkke meie rauast söögi-LAUDA\n- kulid, kes tassivad sööki (konservid, jahu jne), nõusid, pliiti, priimust...\nNõud on plekist, riistad raskest metallist, pannid malmist...\nIgaks söögikorraks küpsetatakse värske leib (chappati / roti / misiganes, väga palju eri variante). Suht raske on harjuda mõttega, et mingi nepaali onu tassib mäest üles 4 km kõrgusele rauast laua selleks, et sina, vinge matkaja, ei peaks süües lihtsalt kivi peal istuma. Südametunnistus protestib sellise orjapidamise vastu ägedalt! Mõistus aga sunnib südame vaikima: iga teenistusse võetud kuli tähendab kohalikku majandusse süstitud raha ja on hea nii tollele kutile kui Nepaalile tervikuna. Igatahes parem, kui sama papi kerjusele andmine. No ja kuradi mugav on ju kah.... ;)\nJoome siin (Pohkaras ja Kathmandus) oma elu parimaid mahlu. Restodes ja mujal antakse ainult värsket, tellimuse peale pressitud jooki. Ananassi oma on täiesti jumalik, a muud on ka superhead.\nReisi hind oli 33000 krooni. Selle sees olid piletid ja kogu kohapealne transa, kindlustus, majutus Viinis, Pokharas ja Kathmandus, matka- ja dzhungli-aegne teenindus ja toitlustus, trekiload ja asjaajamine, kogu dzhunglivärk. Ise tuli juurde maksta sisse- ja väljasõidumaksud (33 + 16 USD), 1000 ruupiat maoistidele ning toit linnades.\nTegelikult kulutasin muidugi rohkem.\n- 1500 krooni uute matkasaabaste peale\n- 1000 krooni muudele kuludele - arstirohud, söök, sada_paari_uusi_sokke jne\n- jooksvateks kuludeks (pmst söök ja jook) u 250 USD,\n- püsiväärtusega asjade (jope, magamiskott, sulevest, pashmina ...) ostmiseks 250 USD\nPilditegemise kulud (film + ilmutus + pildid + skänn, 13 filmi) olid umbes 3000 krooni. Nii et kõik kokku umbes 45000. Muidugi oleks saanud ka odavamalt. Oleks võinud ju ainult digile pildistada. (Samas on 3k ka digifoto puhul saiaraha, vähegi asjalik kaamerakomplekt maksab 10x rohkem). Ja ma ei ole elus nii palju joonud ega nii palju restoranis söönud nagu sellel reisil, aga üldine suundumus oli elu täieliku nautimise poole ja see sobis mulle imehästi.\n- Kaks kaamerat: Canon EOS 300 ja Canon EOS 300D. Ehk siis nii tavaline kui digipeegel.\n- Canon 24-85 zoom\n- Canon 35mm/2.0 fix\n- Sigma 15-30 ülilainurk\n- Sigma 70-300 odav tele\nPildistasin Fuji negatiivi, põhiliselt Reala peale.\nOli väga hea komplekt. Päris-pilte tegin filmile, aga õhtust laagrimelu ja kohalikke lapsi digile. Film + 24-85mm on kerge ja reisimiseks ülimõnus, aga mägedes on kasu ka nii väga laiast (panoraamid) kui pikast (üksikud tipud) torust. Pimedaks läks väga vara - talv on talv ka Himaalajas -, seega sai 35/2 õhtuti palju tööd. Ja digikaamera on Nepaalis HÄDAVAJALIK, odav populaarsus nii laste kui vanade seas on sellega tagatud! Statiivi laenasin vajadusel Kaitti käest, vahepeal kasutasin matkakeppi monopoodina. Puudu jäi polariseeriv filter 24-85 jaoks ja korralik, täisavaga terav tele. Proovisin filme kohapeal paberile saada. Tulemus jube, ei soovita proovida. Ilmutus oli OK, sama nega pealt sai Filmaris täitsa vaadatavad pildid.\n- matkakepp oli nii tõustes kui laskudes VÄGA ABIKS.\n- sulejope laenasin kohalikelt ja oli ka VÄGA ABIKS. Mägedes on öösiti külm! ja mitte vähe!\n- päevane seljakott oli suht tilluke. Suurem oli kaasas, aga polnud vaja.\n- korralikud saapad ostsin otse enne reisi, olid imehead.\n- Comfort -5 magamiskott oli liiga külm. Ostsin pärast Kathmandust 700 EEK eest -20 sulekoti.\nMingit joogipulbrit kaasas polnud. Juua kulus rajal tõeliselt vähe. Kogu söögivärk oli kohalike kaelas. Kaasavõetud söögist oli selgelt parim valik õllevorstikeste pakike. Kange alkohol kulus ka asja ette. 80-kraadine kulus flambeerimiseks.\n- muud kõhugripi-vastast sodi (sain Kalle ja Kaitti käest, enda oma ei aidanud)\n- tükk plaastrit (tekkis ÜKS villike)\n- 1 tablett ibuprofeeni ABC-s\n- Kalle käest soojendavat põlvekreemi. Sellega oli jama, hakkas nimelt toimima alles siis, kui jalg soojaks läks. Tobe: määrid lõunal kreemi peale, see aga hakkab toimimia ja kipitama alles öösel soojas magamiskotis. Ühe öö pidin magama, põlv kotist väljas.