Аржентина. Разрухата на една страна - Съвременна и обща проблематика - Форум "Наука"\nАржентина. Разрухата на една страна\nЗима. Хиляди са струпани пред парламента с искане за незабавна оставка на правителството. Едно гордо общество, доведено до ръба на социалната и икономическа разруха. Една държава, преживяла благодентствие през 50те и 60 чрез силна държавна икономика и социални мерки, преминала през един авторитарен режим, вкарал хиляди в лагери и затвори. Едно общество от края на континента, преминало през изключително труден период на преход от диктатура към демокрация. Преживяло инфарктния преход от социална и държавна икономика към въвеждането на неолиберална икономика чрез усилена приватизация, пренасочване на всички социални, здравни и образователни дейности към местната власт, въвело валутен борд в началото на демокрацията чрез паритет на местната валута към чужда и забранило печатането на пари....Резултатът от тази неолиберална икономика е катострофален - политическа криза, глад и мизерия, инфлация до небесата, бедност и нищета в някога процъфтяващите индустриални квартали и градчета. Пусти гари, разрушени села....Та въпросът е някой може ли да се сети коя е тая държава?\nДа, красив град е Буенос Айрес.\nРедактирано 8, 2015 от alvassareiro\nalvassareiro 24 мнения\nABBEY18 5 мнения\nВай Санта Мария! Само латиносите могат да сътворят такъв цирк. А какъв е бил резултата от мазалото между сините и червените в Буенос Айрес? И как така кротват за новите избори, на които цъфват съвсем\nВластта на хунтата си поставя няколко амбициозни задачи - да унищожи подривните нелегални марксистки структура на перонистката революционна младеж, и на перонистите марксисти, наречени Монторенос -\nАлва, трябваше да завършиш презентацията с донт край фор ми Арджентина, за емоционално подсилване на творбата ти. Да възпламениш пролетариата!\nА като са цъфтели що не са си останали с предната система преди неолиберализма?\nПС бързо кажи коя е тя?\nДве неща са сигурни. Аржентина процъфтява преди неолиберализма. Милиони тръгват да емигрират натам. Това води до създаването на една солишдна работническа индустриална класа, чиито проблеми аржентинците решават по уникален и оригинален начин - измислят свой среден път, който не е комунизъм, както в третия свят, а перонизъм. В резултат Перон става толкова популярен, че управлява цели два мандата - 10 години - и двата печели на свободни демократични избори с над 60%. За държавните мерки и социалната държава няма да говоря - между 1945-7 година БВП расте с 45%, заплатите нарастват с 60%, а аржентинската икономика е най-бурно развиващата се в латинска америка. Аржентина спасява Испания на Франко от глад. Перон е толкова популярен, че партията му има две коренно противоположни крила - крайно ляво, в което влизат всички марксисти, анархисти, комунисти, и крайно дясно, в което е част от генералитета и католическата църква. Коя друга партия в света има такава ножица?\nСтава ясно, че опозицията - гражданския радикален съюз, партията на Иригойен - никога не може да спечели на избори. Част от генералите подозират Перон в марксизъм, а църквата пък му вдига мерника заради Евита. Създава се едно тайно съглашение, което се опитва да го отстрани. Говоря не за преврат, защото армията е на негова страна - Перон участва в хунтата от 1943 на Еделмиро Фарел и Роусън. Говоря за убийство. То е реализирано по изключително брутален начин.\nНа 16 юни 1955 в 12.05 по обед двайсет самолета на ВВС започват масирана бомбандировка над центъра на Буенос Айрес - това не е опит за преврат, а опит за убийство на президента и цялото правителство. След 4 часа бомби, убитите са над 300. Оцелен и автобус с деца. Перон се изплашва и бяга от страната.\nНа власт идва едно слабо военно правителство, наречено Освободителна революция, първо е ръководителят на атаката ген. Лонарди, а после ген. Арамбуру, диктатура, управлявала от 1955 до 1958, и въвела деперонизацията - забранява се дори споменаването на името на Перон, а партията му е забранена. От 1958 до 1966 се сменят 3 демократични правителства, които не могат да се преборят с инфлацията, съответно Фрондиси, Гидо и Илия, последния свален от поредния преврат на ген. Хуан Карлос Онгания. Втора хунта до 1973, през която се изреждат още двама военни президенти, като страната продължава с перонистката икономика, но не е в състояние да се справи с инфлацията.\nПрез 1973 военното правителство на Ланусе сключва пакт с перонистите, легализира ги, и изборите са спечелени от Кампора - кандидатът на Перон, който има все още изрична забрана да се връща. Кампора маха забраната, а после подава оставка. Перон се връща, като страната попада в тотален хаос - старият генерал е на 77, на летище Есейса го чакат 5 милиона верни перонисти, половината са марксисти, другата половина са десни. Избухва конфликт и жертвите са стотици. Перон каца на друго летище, и след няколко дни се среща с привържениците си, като говори от терасата на Каса Росада, както навремето го е правил с Евита. В кратка реч се разграничава от марксисткото крило, и 2 милиона присъстващи се изтеглят от митинга. Минават в нелегалност и почват атентати и отвличания на министри, в тч и на ген. Арамбуру, президент между 1955-58, идеолог на деперонизацията, чието тяло е намерено разчленено.\nВсе още Аржентина няма икономически проблеми обаче. А политически. Перон умира на 1 юли 1974. Президент става вицето му, жена му, Исабел, която аржентинците наричат Кучката. Слабохарактерно и превзето същество, което е под влиянието на любовника си, икономически министър и бивш иконом на Перон. Ситуацията с партизаните излиза извън контрол, и президентшата бяга от страната. Хаосът е тотален. Обществото очаква военните, и те не закъсняват.\nПо абсолютно мирен начин през нощта на 24 март 1976 г. е извършен петият за 35 години военен преврат. Различното е, че за първи път в правителството влизат и трите рода войски - ген. Хорхе Рафаел Видела, началник щаб и команданте хефе дел ехерсито, ген-лейтенатн Емилио Едуардо Масера, началник на флота, и генерал Орландо Рамон Агости, шеф на ВВС. Новото провителство амбициозно нарича себе си национална реорганизация, нещо като перестройка.\nСега Аржентина ли се казва новата ти димна завеса? Хубаво си възхваляваше исляма и цветните революции, какво ти трябва да се връщаш чак в далечната 74-та. Като ще е Аржентина, защо не Чили? Там не е ли по-интересно, или Никарагуа?Или Уругвай?\nВластта на хунтата си поставя няколко амбициозни задачи\n- да унищожи подривните нелегални марксистки структура на перонистката революционна младеж, и на перонистите марксисти, наречени Монторенос\n- да реолганизира коренно икономиката\n- да реорганизира коренно цялото аржентинско общество, да го дисциплинира, възпита, сплаши, както правят само военните с мустачки.\nПо първата точка страната се разделя на военни области, в които действат извънредни военни съдилища, като военните окупират цялата политическа система на страната - губернатори, министри, посланици, всичко е от лейтенант нагоре. Създадени са над 3000 нелегални центъра за задържане. Започва брутална репресия над всеки инакомислещ, не само самите партизани с бомбите, но и писателите, актьорите, атомните физици и математиците, които се струват подозрителни на хунтата. Действат специални бригади за отвличания, които от 1977 спират с разстрелите, и просто упояват и хвърлят в морето. За 8 години изчезват 30 000 души. Арестуват и около 2000 бременни жени, които раждат в лагерите, после са убивани, а децата са давани на бездетни военни. Аржентинското общество е сплашено до дъното на костите си, и никой не смее гък да каже, да не е следващия в списъка на изчезналите.\nВътре в самата хунта има също много напрежение. Видела и Масера си успорват властта, докато през 1978 Видела е преизбран за президент, а Масера заместен с Ламбрускини.\nПрез 1981 Видела е заменен с Виола, който планира демократичен преход, затова кръка около Масера набързо го сваля и слага един палячо, т.нар. Галтиери. След като размахва пръст на САЩ и Великобритания с историческата фраза - САЩ и УК, ако искат да дойдат, да дойдат, ние ще ги чакаме...вкарва страната в безумна война, около 5 000 жертви и тотален национален позор....\nПо отношение на икономическата част в средата на 1976 още Видела назначава за финансов министър Мартинес де Ос, който въвежда за първи неолибералната икономика. Внезапна редукция на държавните разходи чрез съкращения и замразяване на заплатите, вдига цените на бензина и транспорта, освобождава лихвите по кредитите, рязко намалява митата, и с декрет понижава курса на долара спрямо песото.\nВнезапно Аржентина е залята от западни стоки - Сони, Сименс, ала бала, а евтиния долар развръзва невиждано търсене. Аржентинците пълнят количките с електнроуреди, развирят се финансовите пазари и спекула, в резултат.....месечна инфлация от 300 процента, местната икономика не може да конкурира японските стоки, и фалира, безработица, стагнация, балон от кредити без покритие.През 1980 де ла Ос национализира частния дълг, като държавният дълг сумиран към частния дава 600 % ръст. През 1982 е извършена девалвация на песото, като се махат три нули, в резултат цените растат още повече.\nНеолибералната политика обаче е най-жестока в следващия период - през 1984 хунтата пада, като преди това последния военен президент - Биньоне, унищожава архивите за военните престъпления и освобождава от наказателна отговорност висшия генералитет. Печели основният опонент на перонистите - радикалната партия на Раул Алфонсин. Проблемът при него е високата инфлация и външен дълг, безработицата, която при Перон е била 1%, става 30 %, и три опита за преврат, защото са в ход процеси срещу хунтата.\nИкономическата политика на Алфонсин е свързана с планът Аустрал, нова парична единица, като един аустрал е 1000 песо, прикрита девалвация. Евтиният долар обаче отново води до нова инфлация на вече девалвираната монета.\nПрез 1989 печели перонистката партия на Карлос Саул Менем, като ситуацията е толкова тежка, че Менем влиза в мандат 6 месеца преждевременно. Хиляди гладни аржентинци разграбват супермаркетите.\nНай-големият куриоз е, че именно перонист е на-големият рушител на онова, което е създала партията му. Менем въвеждабрутален неолиберализъм, като принуждава Конгресът да му гласува извънредни пълномощия в икономическата сфера, един вид в икономиката е обявено извънредно положение, и се прокарват всякакви решения без нуждата от гласуване в парламента, а само на мин. съвет.\nНеолиберализмът е в разцвета си. Новият финансов министър Доминго Фелипе Кавало прави нещо уникално - политика на конвертибилидад, демек едно песо е е един долар, и забранява на Националната банка да печата пари. Това е имитация на валутен борд. Държавата озаптява инфлацията, най-големият бич на аржентинската икономика, породен от евтиния долар, което води до макроикономическа стабилност, но става като при нас - няма ръст, безработицата расте, няма производство, страната влиза в тежка стагнация, и рецесия.\nВ същото време забраната за печатане на пари прави икономиката неконкуретноспособна, в допълнение с ниските вносни мита, и в невъзможност да запълва бюджетните дупки. Така, за да ограничи федералните разходи, Менем трансферира към местната власт всички държавни дейност - транспрот, болници, училища, без да прави федерални финансови инжекции. Междувременно почва усилена приватизация. Приватизират се първо влаковете, после и пътищата. Частни компании взимат шосета на концесия, и налагат пътни такси. В резултат строят пътища само там, където имат изгода. Шосета в провинцията почти не се строят. Закриват се цели жп линии, и провинцията остава без транспорт.\nЕфектите са мигновени. Един сравнително развит център, и една страшно запустяла периферия, без пътища, болници, училища.\nПред огромната безработица, маргинализация и разруха, както и чужди монополи, Менем губи през 1999 и на власт идва коалиция между двете най-големи опозиционни партии - радикалтата и националната, наречена Алианса. Президент става Фернандо де ла Руа. Той кани финансовия министър на Менем, Кавало, защото само той може да деактивира неолибералната бомба. Пред слухове от нова девалвация на песото, хората масово почват да си теглят парите от банките - нещо като КТБ, но с всички банки наведнъж. За да спре банковите фалити, Кавало налага банкова ваканция - можете да теглите само до 250 долара месечно. ...Стотици хиляди нападат супермаркетите, и президентът е принуден да обяви извънредно положение. И се връщаме в началото на първия ми пост, когато забравих да кажа, че презинетът бяга от президентския дворец с хеликоптер, за да не бъде линчуван. За една година се изреждат 5 президенти.\nТа това е прекрасен пример за ефектите от неолибералните икономики.\nАржентинското общество, най-развитото и хомогенизирано и с най-нисък коефициент на Джини, т.е ножица богати - бедни, с най-динамична икономика в Южна Америка, с най-бързо растящ БВП, и най-ниска безработица от 1 процент, всичко това през 1950, през 2000 е едно мизерно и маргинализирано гладуващо и бичувано от инфлацията общество, бедстващо и в пълна разруха, резултат от неолибералната политика, започнала през 1976.\nТука трябва да спомена, че между 1930-1980 Аржентина е най-индустриализираната страна на юг от САЩ, със силно развита и застъпена и активна работническа класа, и в революционна обстановка. Уникалното вече го казах, тази работническа класа се реализира не чрез един пагубен комунизъм, а по един среден път - перонизъм - активна държава, ограничена национализация, частна собственост, традиционни ценности, здрав национализъм, т.е най-доброто и от ляво, и от дясно. Неуспехът на обществото им изглежда се корени в неспособността да преодолеят негативите от икономическия растеж - инфлацията - и стремежът насила да бъде прекършен Перон. За него обаче алтернатива няма - и след 25 години безпътица, решават, че неолиберализмът е панацеята. Ефектите са упостошителни, защото негативните ефекти стават национална катастрофа.\nПубликува 9, 2015 (edited)\nЗащо ми сменихте заглавието на темата?\nДа влезем малко в детайлите и да добавя, че за поне половината аржентинци Перон е олицетворение на злото. Стачки, масирана пропаганда, биобордове и речи нон стоп, детски приказки с логото - Гласувай за Перон - са само малка част от аржентинския среден път на развитие.\nСвалянето на генерала е зрелищно. Атаката, която описах в началото, е от 30 самолета, и трае 16 часа. 300 жертви и 1000 ранени в най-масираната бомбандировка в историята на Америка. След което самолетите бягат към Угуруай. На следния ден Перон заявява - за всеки един от нашите, петима от техните. СТраната е на ръба на гражданска война. Месец по-късно генерал Рохас, един от вдигналите се срещу Перон, другите са Арамбуру и Лонарди, разполага флота срещу петролните рафинерии в Ла Плата и открива огън. След това дава ултиматум на Перон да подаде оставка, или корабите ще влязат в устието на Парана в рио де ла Плата и ще почнат масиран обстрел на Буенос Айрес, подплатени с нови масирани бомбандировки. Перон бяга в уругвайското посолство, оттам с хидроплан по река Парана пристига в Асунсион де Парагуай. Започва 18 годишно изгнание на генерала.\nНовото правителство нарича себе си Освободителна Революция. След два месеца ген. Лонарди е сменен с ген. Арамбуру, който започва интензивна деперонизация, имитираща денацификацията на Германия. Към 1957 военните решават да дадат властта на демократичните партии, но не и преди да променят конституцията - перонистката конституция от 1949 г., даваща право президентът да бъде преизбран, отпада, и се връща конституцията от 1930. Перонистката партия е забранена, всички перонистки функционири са с забрана да заемат висши постове в администрацията. При забранена перонистка партия, изборите огт февруари 1958 са между две фракции на перонистката опозиция - Union civica radical del pueblo на Рикардо Балбин, твърдо антиперонистка, и Union civica radical intransigente на Артуро Фрондиси. Последният сключва пакт с Перон, тогава във Венесуела - аз легализирам пареностката партия, а ти призоваваш твоите хора да гласуват за мен.\nФрондиси печели основно благодарение на перонисткия вот. Така и не легализира партията на Перон. Започва политика по привличане на чужди инвестиции главно в тежката промишленост, увеличава заплатите с 60 процента. Усилената индустриализация е съпроводена с внос на суровини, което вдига инфлацията. Правителството взима заем от МВФ, замразява бюджетните заплати, излиза от икономиката, което води до ръст в безработицата, и реализира първата девалвация на песото. Това е политиката на фин. министър Алваро Алсогарай. Започват стачки и гражданско неподчинение. Фрондиси въвежда извънреден план, който разделя страната на военни зони, в които военните имат повече права от цивилните губернатори. Тези репресивни мерки срещу прогресивната работническа краса, в мнозинството си перонистка, водят до окончателния разрив между Фрондиси и Перон.\nУспоредно с напрежението между правителството и Перон, друг конфликт назрява - този с военните. Висшият генералитет от началото е против Фрондиси, който прави пакт с Перон. През 1959 тържествува кубинската революция. Артуро Фрондиси отказва да се присъедини към изолацията на Кастро, наложена от Кенеди. Отношенията със САЩ се напрягат. Военните виждат във Фрондиси перонист и комунист. Перонистите го ненавиждат, защото не легализира партията им. Обънат против всички, накрая Фрондиси легализира най-сетне перонистката партия, която се явява на местни избори, и печели в повечето провинции. Военните плашат с преврат. Като последна маневра, Фрондиси уволнява всички министри, и замества губернаторите в перонистките провинции. Но вече е късно.\n...Вече е 7, и президентът продължава да е под арест" 29 март 1962 Фрондиси е свален от военните, и заточен на остров Мартин Гарсия. Президент става Хосе Мария Гидо, председател на Сената. В първите дни от мандата си Гидо подписва съглашение с армията, с което отново забранява перонистката партия, наред с комунистическата. Забранени са и стачките, както и връзките между синдикати и политически партии. Алсогарай отново поема финансите и прилага строги икономии, забавя пенсиите, и взима нови заеми. Гидо се крепи единствено на военните.\nМеждувременно самите военни са се разделили на две фракции - сини и червени. Сините искат армията да се оттегли от управлението на страната. Червените настояват да са гарант, че Перон никога повече няма да дойде на власт, дори това да означава преврат след преврат. В началото Гидо подкрепя червените, но после тръгва със сините, които са мнозинство.\nГидо назначава лидерът на сините, ген.Хуан Карлос Онгания, за шеф на въоръжените сили. След кратък период на затишие, избухва Кубинската криза. Аржентина официално се присъединява към блокадата на Куба, но шефът на ВВС отказва да изпълни заповедите на Гидо. Следва уволнение. Това активизира червените. През април 1963 избухва ново военно въстание, с участието на ВВС и флота. Червените превземат радиото и телевизията, а Онгания застава начело на лоялистките войски. Започва епична битка в центъра на Буенос Айрес между двете фракции на армията, с използване на масирани бомбандировки, флот и пехота. Битката се води по кръстовища, паркове и площади, пред изумените погледи на цивилните глаждани на столицата. Подводници атакуват самолетоносачи, истинска война. Бомбандировки, сухопътни десанти и танкове.\nНа новите избори Перон призовава да се гласува с бяла бюлетина. На изборите се явяват двете фракции на Радикалната партия- съотв. Артуро Илия и Оскар Аленде, и ген. Педро Еухенио Арамбуру, от страна на военните, представлящат най-твърдия антиперонизъм.\nПечели Артуро Илиа. Илиа гласува два закона - за намаляване цените на лекарствата, и анулация на петролните договори, ключени от Фрондиси. Това му спечелва антипатията на военните и на САЩ. Перонистката партия също се вдига на двумесечна стачка заради интервенциите в синдикатите. Перон тръгва на тайно завръщане към Аржентина, но самолетът му е върнат над Аржентина обратно към Испания. Перон тръгва да защитава най-радикалната фракция от перонизма.\n"В последните часова на 27 юни 1966 тежката институционална криза се разреши с разделянето на д-р Артуро Илиа с поста президент на Републиката. Министрите бяха привика но спешност, и всички подадоха оставка"\nСъщата нощ въоръжените сили на Аржентина извършват четвъртия военен преврат, превръщайки ген. Хуан Карлос Онгания, лидер на синята фракция в армията, в новият президент на военната диктатура, нарекла себе си Аржентинска революция.\nРедактирано 9, 2015 от alvassareiro\nВай Санта Мария! Само латиносите могат да сътворят такъв цирк.\nА какъв е бил резултата от мазалото между сините и червените в Буенос Айрес? И как така кротват за новите избори, на които цъфват съвсем нови кандидати?\nКорените на злото са може би в латино-тоталитарната държава, която всъщност е Аржентина? Логично е след ВСВ да е просперираща държава -- цяла Европа е в развалини и кой както може, си търси късмета навън...\nМи това е редовен цирк, а аржентинците са повече италианци и немци, отколкото латиноси. 24 жертви е резултатът от битката, не са много. Интересна е тенденцията да се сваля правителство от преврат, и след 2-3 години да правят избори, на които се явяват два, три кандидати на радикалната партия, удобни на военните, хем да се оправят с икономическата патаклама, а в случая с 1963 се явява и ген. Арамбуру, бивш военен президент. Важното е да не управляват перонисти.\nВъпреки всичко, мен повече ме впечатли бомбандировката над Буенос Айрес .https://www.youtube.com/watch?v=5Q1U6gPFLiQ\n400 цивилни жертви и 3 000 ранени.\nКорените на злото са точно в обратното - неспособността да се даде адекватна алтернатива на перонизма.\nВсъщност латиноамериканските диктатори провалят не само шансовете на Аржентина, но и на целия континент за едно по-добро бъдеще. А големият шанс са двете световни войни, които обаче най-малко се усещат като бойно действия в Америките. Именно тогава САЩ от бивша колония дръпва до водеща световна сила.\nРазбира се диктаторите са по-скоро продукт, отколкото причина. Каквато метрополията, такива и колониите. Самата Испания, която общо взето е сред най-леко миналите световните войни успява в промеждутъка им да си спретне гражданска. Като цяло диктаторите благодарение на отдалечеността от войната на страните им се сдобиват с незаслужено добра репутация, която се срива в следвоенните години, когато другите страни се възстановяват и дръпват напред, а те си тъпчат на същото място. Така колкото повече време минава от световните войни, толкова по-малко диктатори остават. Студената война като глобална политическа криза също им се отрази благоприятно, защото противостоящите си страни подкрепяха разни диктатори, в т.ч. и тези в Латинска Америка. Но когато и тя приключи, с нея свърши и ерата на диктаторите.\nПерон подобно на всеки диктатор си служи с репресии, пропаганда и популизъм. Това оформя някакъв кръг от фенове, но е крайно недостатъчно за да има надеждна опора.\nПерон не е диктатор. Популист да.\nА опората му е впечатляваща.\nЕ, то и Хитлер идва на власт с избори. Почти всички диктатори не си признават, че са такива. И пак обикновено в някакъв етап, най-често началния се ползват с широка подкрепа и на тях се възлагат големи надежди. Случва се дори когато идат насилствено на власт. После се оказва, че диктатурата като механизъм не работи, но пък това най-често се разбира като се изредят няколко диктатора и се види, че хората се сменят, проблемът с управленския механизъм си остава.\nПерот идва три пъти с демократични избори. И три пъти свалян с преврати. Нищо доктаторско няма в политиката му, а чиста демокрация.\nАлва поздрави от мен за великолепната тема, ето нещо от мен. Вярно че е на руски, някой ден ако даде Бог ще го преведа.\nalvassareiro- дай нещо и за фолклъндската война през 82-ра. Причините и последиците от нея. Великобритания на Тачър ли бе толкова силна или Архентина на хунтата толкова слаба ?\nПубликува 10, 2015 (edited)\nАми още не съм свършил. За Малвинската криза. Основно причините са икономически. Още от самото начало хунтата - това е пета военна диктатура - но първа хунта, правете разлика - залага на масирана пропаганда. Тя достига своя връх при световното по футбол през 1978, нещо като олимпиадата в Германия през 1936, да се покаже колко благоденстстваща е страната при новата власт. И хората наистина ликуват по улиците след победите. Икономическата политика на Мартинес де Ос обаче е катастрофа. Това го описах по-горе - умишлено сваля цената на долара до нереални нива, хората масово купуват щатска валута, сваля митата по вноса, и се наводняват с чужди стоки, почва инфлация, местната икономика не може да е конкуретнта на вносните стоки, съответно съкращения, безработица, орязване на държавните разходи, и стагнация. Класически пример за непохватна неолиберална икономика.\nХунтата се опитва да измести фокуса от икономиката към национализма и през 1978 започва конфликт с Чили за протока Бийгъл, където границата не е орегулирана все още. Разработна се таен план за преход през Андите и изненадваща атака на Сантяго де Чиле. Все пак с посредничеството на папата кризата е решена и до война не се стига.\nИкономическите проблеми се задълбочават, правят се вътрешни рокади в хунтата, като Видела уволнява Масера, основния си противник и шеф на флота, а през 1981 му изтича мандата, и дава властта на Виола. Той е прекалено мек и след половин година е сменен от Леополдо Фортунато Галтиери, човек с висока осанка и завидни маниери.\nПрез март 1982 правителството пуска в ход секретна опарация - 50 аржентински войници правят героичен десант и издигат аржентинсктото знаме. На 10 април, когато информацията е оповестена, се свиква митинг на Пласа де Майо в Буенос Айрес, от балкона Галтиера размахва пръст на САЩ и Великобритания:\n"САЩ и Великобритания, ако искат да дойдат, да идват, ние ще ги чакаме".\nВ същото време е в ход операция по транспортиране на 10 000 войници към островите, а всичко се предава по телевизията денонощно, за първи път в историята на страната има 24 часова програма. Кризата е добре дошла и за Тачър, която дотогава не се отличава с особени заслуги в родината си.\nГалтиери основно е разчитал на подкрепа от страна на САЩ, в отговор на подкрепата на Аржентина за контрите в Никарагуа и не е очаквал такава реакция от страта на УК. Рейгън обаче твърдо е зад Тачър, а най-големия удар идва от Чили - те категорично отказват да подкрепят Аржентина и също са с Тачър. Тогава най-интересното е, че аржентинската хунта, дошла в името на борбата с комунизма, се съюзява със СССР, и руски спътници дават на Аржентина снимки на положението на английските кораби в Атлантика. След няколкомесечни битки и над 600 жертви, Галтиери обявява капитулация в едно особено унизително изявление по телевизията.\nТук можете да видите Галтиери пиян на среща с отвлечени английски журналисти през април 1982.\nРедактирано 10, 2015 от alvassareiro\nМда, така се извъртат номерца за сваляне на режими, които някой не харесва ....\nНе е точно така. САЩ имат интерес от аржентинската хунта, нали тя пази от комунистите. Но пред самоинициативата, която ги поставя пред избор аржентина или тачър, вече ситуацията е друга.\nНе е точно така. САЩ имат интерес от аржентинската хунта, нали тя пази от комунистите. Но пред самоинициативата, която ги поставя пред избор аржентина или тачър, вече ситуацията е друга\nАйде сега като си казал А, кажи и Б. По-точно за дейноста на ЦРУ в Аржентина за периода. Интересно е да научим от теб за ролята на Кисинджър(а и не само) в цялата дандания. И това не за Фолклендската/Малвинската война.\nАми то е ясно, в средата на 60те париодично се провеждат срещи в Пентагона и висшия аржентински генералитет във връзка с борбата срещу комунизма, и интересното е, че на два пъти аржентинските пратеници на тия конференции оглавяват преврати в последствие.\nНе е интересно само с едно изречение. Има толкова разсекретени документи, като например обмяната на опит между хунта и ЦРУ относно методите на измъчване. Разговорите на Кисинжър и Рокфелер с Адмирал Цезар Гузети и по-точно на каква бройка мъртви терористи седмично са се спряли като приемлива. Ей такива интересни нещица разкажи\nДа, да, има такива работи. Всъщност кореспонценцията и обмяната на опит в борбата с тероризма започва от 1975 още при Изабел Перон.\nБорба с тероризъм или болшивизъм? Разкажи за мръсната война, що си така срамежлив? За методите на мъчения, за плъховете във вагините, или за прикладите в корема на бременните(документирани факти). Разказвай де, няма да ти вадя думите с ченгел.\nПо отношение на самата война, може да се каже, че и двете страни я започват във възможно най-неподходящия за флотите си момент.\nАржентинците все още очакват изпълнението на поръчките си по ремонтиране и строеж на нови кораби за попълването на техните ВМС от ФРГ и Франция. А Бритиш ройъл неви се намира по средата на мащабна програма по съкращения във флота - махат редица самолетоносачи и десантни съдове най-вече, именно каквито ще им трябват в предстоящата война. Въпреки това задействания за операцията флот естествено е по-голям от аржентинския.\nУчастват обаче само 2 самолетоносача, т.е. ограничен брой самолети, които могат да бъдат превозени до там. Съответно аржентинците имащи превъзходство в авиацията решават да заложат на нея. За беда обаче и там са закъснели с модернизацията и не разполагат с модерни противокорабни ракети. Налага се пилотите от щурмовата авиация да хвърлят свободнопадащи бомби, при което между другото дават доста висок % на улучваемост. Но поради това, че взривателите на авиобомбите им са настроени за пускове от средна и голяма височина, повечето от тях въобще не се взривяват.\nРедактирано 10, 2015 от Warlord


ОТКРИХА БИБЛИОТЕКА НА ОТКРИТО ВЪВ ВИДИН - Модерна Враца\n/ОТКРИХА БИБЛИОТЕКА НА ОТКРИТО ВЪВ ВИДИН\nОТКРИХА БИБЛИОТЕКА НА ОТКРИТО ВЪВ ВИДИН\nmodernavratza.com | 2012-04-13 11:30:09\n"Библиотека на открито" е една от инициативите включени във великденската празнична програма на Община Видин. Тя бе открита по време на детския хепънинг в Крайдунавския парк. Проявата е първа за видинската библиотека.\n"Тук децата няма да могат да взимат книги за в къщи, но ще се запознаят с дейността на библиотеката. Наскоро закупихме много занимателни игри за детския отдел. Стремим се към това библиотеката да стане привлекателно място за децата, да ги привлечем като приятели от най- ранна детска възраст, за да формираме у тях интерес към книгата"- каза директорът на Регионална библиотека "Михалаки Георгиев" Десислава Иванова.\nАктьори от Драматичния театър четяха приказки и забавляваха децата на празника. "Библиотеката на открито" ще остане в Крайдунавския парк до 21 април включително. От Регионалната библиотеката предвиждат инициативата да се провежда и през летните месеци.\nВ началото на детския празник кметът на община Видин Герго Гергов откри официално и възстановените скулптури на личичките. Липсващите опашки на фигурите бяха монтирани по инициатива на общината и със съдействието на "Видахим" и неправителствена организация.\n"Помня ги от моето детство и много се радвам, че лисиците са ремонтирани"- каза Силвия Димитрова- майка на 3 деца, която остана доволна от грижата на управляващите за децата на Видин.\nПодсигурено е осветление на мястото, където са ситуирани фигурите на лисичките в Крайдунавския парк, за да не станат отново обект на вандалски прояви.


Циганското лято се завръща, 19 градуса в Русе\nИзточник: Ruse24.bg 17:22 / 25.10.2018 Отпечатай Изпрати\nПрез нощта ще е предимно ясно, но до сутринта на отделни места в котловините видимостта ще е намалена. Утре ще е предимно слънчево. Ще духа умерен северозападен вятър, който до вечерта ще отслабне и ще се ориентира от югозапад. Минималните температура ще са предимно между 4° и 9°, дневните ще се повишат чувствително и ще са между 17° и 22°.\nНад планините ще е предимно слънчево. Ще духа силен, преди обяд временно бурен северозападен вятър. Бързо ще се затопли и максималната температура на височина 1200 метра ще е около 12°, на 2000 метра – около 6°.\nНад Черноморието ще бъде предимно слънчево. Преди обяд ще духа умерен вятър от запад, който след обяд ще се ориентира от югозапад и малко ще отслабне. Максималните температури ще са 16-18°, колкото на морската вода. Вълнението на морето ще е 2 бала.\nНа 26.10.2018 слънцето ще изгрее в 07:53 часа и ще залезе в 18:28 часа. Продължителност на деня 10:35 часа. На 26.10.2018 луната ще изгрее в 19:57 часа и ще залезе в 09:25 часа. Осветеност на диска в 0h UT 98 %. Фаза на луната: след пълнолуние преди последна четвърт.


Да подкрепим децата от неделните училища, които помагат на храм „Св. Троица“ в Стара Загора – Дякония.БГ\nStandard / by Дякония.БГ / 09.12.2018 / No Comments\nЗдравейте, приятели! След светлите и радостни християнски празници имаме една хубава новина. Въпреки кражбата от кутията…\nПубликувахте от Iliana Dimova в Понеделник, 7 януари 2019 г.\nОт известно време децата от неделните училища „Св. Игнатий Старозагорски“ и “Св. Троица“ в Стара Загора са се предали на усилен труд в своите Рождественски работилнички.\nПлод на техните усилия са много прекрасни коледни картички. Ръководители на малките сръчковци са иконографът Зорница Иванова, преподавателят по религия Илиана Димова и редица помощници, които обогатяват детското майсторство с нови идеи и усмихнато настроение.\nИзработените картички са изложени в храм „Св. Троица“ и могат да бъдат закупени при свещопродавачите. Средствата от тяхната продажба ще послужат за реставрацията на иконописите в храма. Кампанията може да бъде подкрепена и чрез специално поставената в храма дарителска кутия.\nНека всеки, който има възможност да се отбие при храм „Св. Троица“, да подкрепи детската инициатива. Трябва да припомним, че това не е първата проява на добротворство на малките сръчковци. С редица свои прояви те подкрепиха събирането на средства за осъществения ремонт на Неделното училище при храм „Св. Троица“. Нека подкрепим светлата традиция на детско добротворчество в Божие име.\nГрупа на Неделно училище „Св. Игнатий Старозагорски“ и Неделно училище “Св. Троица“ във Фейсбук\nTags: благотворителностдецакартичкикатехизациямилосърдиенеделноСвета ТроицаСтара Загораученициучилищехрамцърква\nNext Нова Социална кухня при столичния храм „Св. св. Кирил и Методий“ се нуждае от доброволци\nPrevious Заповядайте в Добрич на изложба-базар в помощ на строящ се храм и боледуващо дете


България загуби от Франция с 0:1 - Спорт\nБългария загуби от Франция с 0:1\nпубликувано на 08.10.17 в 00:05\nНа националния стадион „Васил Левски“ в София , в предпоследния си мач от Група "А" на квалификациите за световното първенство по футбол в Русия през 2018 г., България загуби от Франция с резултат 0:1. Гола за гостите вкара Блез Матюиди още в третата минута. Така французите отново са лидери в групата с 20 точки, следвани от Швеция - 19, Холандия - 16 и България - 12 точки. След загубата българите вече нямат теоретични шансове за плейофите.\nБългарин тръгва да обикаля света с малка лодка\n55-годишният Иван Димов се готви да измине 28 000 морски мили с 6-метрова лодка – най-малката, с която някога човек е плавал около света. С това ще се опита да влезе в книгата за рекордите на Гинес. Иван Димов е от София, но отдавна работи в..\nпубликувано на 04.08.18 в 08:00\n„Виждам ход“: В София приключи VIII Световно първенство по шахмат за незрящи\nОт 20 до 31 юли София бе домакин на VIII Световно първенство по шахмат за незрящи и слабо виждащи. Форумът, чийто медиен партньор бе Радио България, събра в столицата най-добре представилите се на Олимпиадата по шахмат за хора с увредено зрение от..\nпубликувано на 31.07.18 в 10:42\nпубликувано на 13.07.18 в 11:43


Публично унижение! Изритаха Цецка Цачева от ресторант в центъра на София ~ ФАКТУАЛНО\nЦачева унизена до смърт на публично място! Министърката изритана от ресторант в центъра на София!\nЦецка Цачева една от най-мразените и усмивани политици в България, която за малко да стане и президент беше принудена да преживее най-голямото унижение в живота си!\nСнощи Цачева беше позорно изритана от ресторант в центъра на София за радост на всички присъстващи в него!\nЦецка Цачева с компания седнала да хапне в изискано заведение, но явно била разпозната, защото появата й веднага предизвикала гневна реакция в останалите посетители.\nОбръщенията „Джендър”, „Цеца – Меца!”, „нагла лелка”, били най-цензурните, които трябвало да преглътне публично.\nТъкмо донесли поръчката й, когато към масата се изправило младо момче и заявило в очите на правосъдната ни министърка:\n– Г-жо Цачева, изчезвайте оттук, защото дразните всички!\nТутакси от съседната маса скочил друг мъжага, който дори изобщо не разговарял със слисаната опулена Цачева, а направо съборил чиниите й на земята.Наложило се Цачева и придружителите й да се изнесат на свински тръс под освиркванията и обидите на останалите посетители.\nОчевидци казват, че охранителите на Цецка скочили да я защитят, но тя лично спряла намесата им, защото хората наизвадили телефоните си да снимат и скандалът можел да стане огромен!


Author Topic: Трамвайни трасета (Read 506427 times)\n« Reply #2180 on: 21.09.2016, 22:19:59 »\nАз също подкрепям инициативата, но косвено! Подкрепям самата идея, но не и ограничителите, които се предлагат. Нещо, което е високо 17 сантиметра е преодолимо от почти всички леки автомобили, които се движат по нашите улици. Само се огледайте на какви високи бордюри се качват, за да паркират нелегално върху тротоарите.\nТрябва да се помисли за нещо по-високо!\nQuote from: mihailo on 21.09.2016, 21:20:54\nпилотно ще бъде бул. Черни връх.\nМежду бул. "България"/бул. "Евлоги и Христо Георгиеви" и бул. "Арсеналски"/бул. "Св. Наум" (неизползваното съм момента трасе на ТМ6, за което се надяваме, че пак ще се използва в близко бъдеще);\nМежду бул. "Джеймс Баучър" и колелото до МС Витоша?\n« Reply #2181 on: 21.09.2016, 22:27:31 »\nАз предлагам по една бетонова ограда, висока поне 3 метра и дебела поне един да издигнем от двете страни на трасетата, защото джърсита примерно са твърде ниски и лесно биха могли да бъдат преодоляни от джигитите с монстър тръкове\n« Reply #2182 on: 21.09.2016, 22:31:33 »\nВаско, 17-20 см. са си напълно достатъчно да ги ограничат, по трасето на 20-ката има един участък издигнат на около 17-20 см. и си върши идеална работа не съм видял някой да се качва с колата там. Вършат работа и колчетата като тези по Алабин.\n« Reply #2183 on: 21.09.2016, 22:42:01 »\nРаботим по идеята, засега общината е отворена към това и първото място, пилотно ще бъде бул. Черни връх.\nАма как не ви е срам? А къде ще паркират "за малко" наглите клиенти и доставчици на Mr Pizza? И всички останали мързеливци в района?\n« Reply #2184 on: 21.09.2016, 22:43:31 »\nQuote from: bagercho on 21.09.2016, 22:27:31\nХаресва ми Вашата ирония , но ще отречете ли, че където и да се обърнете из София може да видите най-обикновени автомобили паркирани на тротоари, които са по-високи от 17 сантиметра?\nЗащо говорим за жълтите джърсита? Може да е същото нещо като от схемата по-горе, но да е с височина 27-30 сантиметра.\nQuote from: Ivo on 21.09.2016, 22:31:33\nЗа кой участък говорите? За този (до Румънското посолство) или за този (от бул. "Проф. Цветан Лазаров" до ул. "Иван Димитров-Куклата").\nАз съм виждал автомобили да се движат и по двата. И то доста пъти...\n« Reply #2185 on: 21.09.2016, 22:49:47 »\nВиж сега Васко, един олигофрен решил ли е да върви по релсите и двуметрови колове с ограда няма да го спрат- пример: бул. България, с по-високи прегради рискуваш някой катил да се надене на преградата и да задръсти трамвайното движение.\nПС- не ти говоря на "Вие", защото хич не обичам "Вие"-формата, особено като се обръщат към мен, но ако желаеш да ти говоря така, няма проблем.\n« Reply #2186 on: 21.09.2016, 22:50:34 »\nНе можеш, а и не трябва да вдигаш бетонни стени, да правиш окопи и трапове и т.н. Този вариант дава възможност на автомобили със специален режим на движение да се качват на трамвайното платно при необходимост. Но за да се качат, те трябва да намалят драстично скоростта и да влязат под определен ъгъл. Ако някой тарикат реши да го прави, задните ще го отнесат. А и след това ще си плаща ремонта на автомобила, защото ще му се наложи.\n« Reply #2187 on: 22.09.2016, 19:37:45 »\nДали не може да се изпълни по един бордюр от двете страни на трамвайното трасе? Иначе, самата необходимост от обособяване на трамвайното от автомобилното движение по улиците с необособено трасе, за мен е безспорна.\n« Reply #2188 on: 22.09.2016, 19:46:42 »\nТипично в стил СО -пилотно след три години , на булевард , на който има 3 ленти до трасето!!! А Никола Жеков - кучета го яли , нищо , че там на всяка минута някой трамвай чака някоя кола неволно спряла на релсите.\nАман от цинизми!\n« Reply #2189 on: 22.09.2016, 20:57:35 »\nМихайло това ли е положителното отношение на общината? Това е точно както казва София 70 - цинизъм. Къде ще поставят ограничителите, на булевард с три ленти в посока и локално платно? И то по 500 метров участък, незнайно кога, сакън да не развалят рахата на хората с леки коли. На Граф Игнатиев е мазало, навсякъде има счупени антипаркинг колчета и паркирали коли, дори през деня, които затрудняват трамвайното движение. Постоянно се движат автомобили по иначе пешеходната улица. Общински власти няма! СДВР няма! По Дондуков нали настоявахте да въведат ограничители? Глас в пустиня. Там наистина би се усетил ефекта от подобни съоръжения. От ограничители имат нужда булеварди като "Мария Луиза" (където автомобилите паркират на две редици), "Ботев", "Константин Величков", "Витоша" "Янко Сакъзов", "Мадрид", "Стамболийски", "Черни връх" ама в горната му част. Но няма да се въведат скоро, защото не се води градоустройствена политика отговарящи на световните тенденции, а само се гасят пожари и се замазва положението!\n« Reply #2190 on: 22.09.2016, 22:45:45 »\nАми хайде да внесем тогава още едно обосновано предложение, таман да сме повече хора. Дайте да направим някакви реални изчисления с колко ще се намали времепътуването, с колко ще се намалят разходите(като чуят за намаляване на разходи и амортизация веднага ще им светнат очите) И особено за потенциала на 20 и 22 да станат истински скоростни линии. Така да се обосновем, че да нямат причина и начин да откажат, демек да не могат да се хванат за нищо да намерят някакъв минус. Единствено трябва така да се направи че да може да минават от пожарната. Знаете, че при пожар всяка секунда дори е важна все пак.\nИначе предполагам, че става въпрос за горната част на Черни връх при Хладилника да се направи експериментално, няма логика да е в долната там има много място и няма проблеми, докато горе има ядове. Не знам какъв точно габарит ще се получи, но тези обособени трасета ще са идеални и за избиване на закъснения от автобусните линии, така че още един аргумент. Особено 11, 404 по Мадрид, 88 и 120 по Черни връх и на други места също.\n« Reply #2191 on: 22.09.2016, 23:07:07 »\nQuote from: Ivo on 22.09.2016, 22:45:45\nняма логика да е в долната там има много място и няма проблеми\nПринципно, и аз мисля, че общината иска да отбие номера, ако наистина ще се прави нещо по това трасе. Но, все пак и то трябва да се направи. Със сигурност е с много по-нисък приоритет от много други трасета, но и то има нужда.\nРедовно съм виждал джигити, които чакат за ляв завой от бул. "Черни връх" към бул. "Св. Наум" върху релсите. Това включва и шофьори по А94. Упс, извинявам се! Забравих, че няма недобросъвестни водачи . Те просто са били притиснати от обстоятелствата...\nНе знам какъв точно габарит ще се получи, но тези обособени трасета ще са идеални и за избиване на закъснения от автобусните линии, така че още един аргумент. Особено 11, 404 по Мадрид, 88 и 120 по Черни връх и на други места също.\nНа първо четене, това звучи добра идея.\nНо, на второто четене, според мен не е добра идея. Ако автобуси могат да влизат по тези трасета, това означава, че и други автомобили ще могат. Какъв е смисълът да има оградени трасета, след като имат входове и изходи, които ще могат да се достъпни за автомобили?.. Това дори ще зарадва джигитите, тъй като ще има бърза лента само за тях...\nИмам чувството, че само аз съм реалист относно трафика в София. Хора, огледайте се около вас! Движението по улиците се е пълна вакханалия. Всеки си прави каквото си иска, няма никакъв ред, няма никакъв контрол. И за това, единствените работещи мерки са физическите препятствия и ограничения.\n« Reply #2192 on: 23.09.2016, 00:20:15 »\nПърво трябва да се усвои технологията и да се види какъв ще е обществения отзвук - в момента трамвайно движение няма, тъй че строителната техника и по принцип строителните дейности няма да затормозяват движението. Самата СО ни поиска по-подробна информация за трамвайни ограничители. Натискаме и за Дондуков - и жителите са положително настроени, и СО са с намерения да включат и това в проекта. А това до някъде е и гарант, че трамвайното движение ще бъде възтановено.\n« Reply #2193 on: 23.09.2016, 00:36:42 »\nИ аз мисля че като цяло хората ще са доста положително настроени и идеята ще се приеме много добре. Не веднъж съм чувал пътници в трамвая да коментират как трябва да се обособят трасетата защото закъсняват и придвижването е бавно, същото важи и за бус-лентите. Все отнякъде трябва да се започне и веднъж като се подхване идеята бързо ще се направи навсякъде. Със сигурност и инцидентите ще намалеят в пъти, а безопасността е на първо място.\nВаско, не бой се няма как да влезе автомобил там, защото в началото на такъв участък между двете релси също се поставя един ограничител, така че да може да минава само трамвай, автобус и камион. Разгледай снимки от различни места как е направено и как са направени и споделени трамвайни и бус-ленти. Най-много някой ако опита да си разбие картера на изпърдялата кочина\nНай-приоритетни трябва да са Ботев, Дондуков и Шипченски проход според мен. За Никола Жеков нямам наблюдения, но щом казвате че има проблеми значи и там трябва.\n« Last Edit: 23.09.2016, 00:40:12 by Ivo »\n« Reply #2194 on: 23.09.2016, 12:10:16 »\nКакто знаете - аз съм прост човек и не разбирам от проекти , урбанизация , проектиране и т.н. Но от моя 11 годишен опит като ватман едно ще ви кажа -Преди да се сложат ограничителите на Алабин се чакаха 3 цикъла за да се премине. Сега се чака фазата за надясно или направо.\n« Reply #2195 on: 23.09.2016, 12:27:52 »\nТам ограничителите се виждат, докато тези като в Будапеща са декоративни, джип ги преминава за нула време. Май някой конкретен производител ще се облажи с поръчка, така виждам нещата аз.\n« Reply #2196 on: 23.09.2016, 12:45:48 »\nЕ ти безплатно ли искаш да ги произведе?\n« Reply #2197 on: 23.09.2016, 15:22:22 »\nУдарението пада върху "конкретен", а не върху това че ще струват пари. Иначе схемата явно работи, наскоро ремонтиран булевард и вече ще се реже асфалтът наново, за да бъдат сложени тези ограничители, които уж "гражданите" ги били поискали, после се натоварва фирма и да ги махне, защото се оказва че са сложени или безмислено, или грешно и така колелото се завърта отначало, в това колело явно всеки си е заел точното място и си знае идеално ролята. А че има улици в София, дето изглеждат все едно са в Бурунди явно няма значение, на десетте централни булеварда се прави пилотен проект след пилотен проект.\n« Reply #2198 on: 23.09.2016, 22:54:34 »\nQuote from: fafan on 23.09.2016, 15:22:22\nИдеята за тези заграждения е ясна отпреди повече от година. Ясни са инициаторите, и целта, и стъпките по които ще се мине. Както и резултатите от такъв "експеримент" са пределно прогнозируеми. За съжаление сме в България и се налага още дълго дълго да живеем с подобни безумия ...\n« Reply #2199 on: 25.09.2016, 18:36:26 »


“РОДИНО, ТВОЯ ОБРАЗ МЕ ОПИВА, И ТВОЯ ГЛАС НЕСПИРНО МЕ ЗОВЕ”\nРОДИНАТА В РАННАТА МУ ПОЕЗИЯ\nИзброявайки местата, които Вапцаров е определил като чужди в поезията си: Варна, Русе София, ние виждаме образа на чуждата страна – България, на която авторът във цялата си поезия ще противопоставя лика на неговата родина и земя – Македония. Така „Земя” не се явява някаква нова позиция на поета, повлияна от коминтерни или други някакви зли сили, а просто едно обобщение на цялостното отношение на твореца от първите до последните му творби към чуждата България и към родината Македония.\nДобре известно е, че Никола Вапцаров посвещава много творби на отечеството. Цял опус е включен в единствената му стихосбирка издадена приживе - „Моторни песни” – под заглавието „Песни за родината”. Много добре известно е за обективния читател за коя родина става дума там. Но много по-малко се знае, че Вапцаров е писал за нея още в най-ранните си юношески стихове. Именно родината на поета, отразена в тези ранни и слабо известни поетични произведения, е темата в тази статия.\nСтава дума за начални, незрели творби, писани в периода 1926 – 1932 г., когато Вапцаров е 17 – 23- годишен, лишени от поразяващата сила на зрелите му стихове и за това обикновено невключвани в изданията на неговото творчество. Но макар като поезия да нямат особена стойност, те ни говорят не по-малко ясно за чувствата и мислите на младия Вапцаров.\nДа започна с най-старата запазена тетрадка с негови стихове, т. нар. „Тетрадка по смятане”, с текстове от 1926 г., писани във Варна. Първото стихотворение в тази най-стара Вапцарова тетрадка, съответно за момента най-старото известно негово поетично произведение, е посветено на темата за родината. То започва със серия въпроси дали и „тамо” славеят пее, трендафилът може да живее, младост тлее и облаците сълзи леят. Следва:\nАх кажете що мълчите\nВази питам чужденци.\nИли идат ощ разбити\nКлети мили бежанци?\nНо във снежните чукари\nНа величествен Пирин,\nЛъх бунтовнишки ощ гали,\nСпомня спомен там един.\nТам, във Преспа, Шар и Воден\nКръв бунтовнишка кипи\nСкоро волен дух народен\nСлавни час ще извести.\nИ талазите на Струма,\nГордий рев на Черни Дрин,\nВсред ще носят тази дума:\nСвобода, ще пей Пирин.\nНяколко са важните неща в това стихотворение. Писано е във Варна и той се обръща към местните хора, в мнозинството си без съмнение българи, с „чужденци”. Посветено е на македонската тематика – бежанците, революционната борба в миналото и вярата на твореца, че скоро ще дойде часът на бунта, който да донесе свобода. Описаната географски страна, която трябва да се освободи, е Македония (Пирин, Преспа, Шар, Воден, Струма, Черни Дрин) и - което е знаменателно - свободата, която ще се извоюва, ще се отнася и за Пирин и за Струма, т. е. той е смятал и тези части на Македония, които са се намирали в България, за несвободни!\nТака още от самото начало на творческия път на Вапцаров са маркирани няколко от основните идеи в темата за родината: 1. Родината е Македония; 2. Тя не е свободна; 3. За него България е чужда.\nМного подобно е дванадесетото стихотворение в същата тетрадка със заглавие „Облаци”. Този път авторът се обръша към облаците, наричайки ги „клети чужденци” и питайки ги откъде са бежанци. Следва серия въпроси:\nНосите ли вие радост,\nСпомен мил поне един?\nИли още гине младост\nТам далече зад Пирин?\nТам в далечни край страдален\nСлънце грее ли в небе?\nИли Вардар е печален\nИли всичко будно мре?\nИли вредом смърт царува\nИли в Търлис кръв се лей\nБащин дом в сълзи ли плува\nТам наший враг живей.\nДали в Охрид все тъй мило\nВ нощ звездите блещят\nИли някак си унило\nТам талазите шумят.\nДе сега е мойта майка\nМоят брат къде живей?\nТя за мен дали се вайка,\nТой байрак дали ветрей.\nВиждаме кои са наредените места от „далечен край страдален” – споменава освен Пирин, също така и Вардар, Охрид, Търлис, които по никакъв начин не могат да бъдат включени в родния край на поета. Тях ги обединява друго - те са все места в Македония, които не само не са родни места за Вапцаров, но той никога през живота си дори няма да ги приближи. Така че под фразите „далечен край страдален” и „там” се крие нещо друго и по-голямо, а именно далечната родина. Това се потвърждава и от последния куплет, който очевидно няма предвид биологичната майка и брат на поета – за тях няма нужда де се пита къде са – знае го, у дома, в Банско, нито пък - дали невръстният му брат ветрее байрак (т.е. води дружина). Въпросът е зададен от позиция на прокудения от родината македонец, не знаещ какво става с близките, които е оставил в Македония.\nВ страданията на така ясно описаната Македония е включен и Пиринският й дял („Или още гине младост/ там далече зад Пирин”), наравно с Егейския („в Търлис кръв се лей”) и Вардарския („Или Вардар е печален/Или всичко будно мре”). Това е много показателно – Пиринският дял на Македония от гледна точка на един българин би трябвало да бъде щастлив, че се е озовал в свободната част на отечеството. За Вапцаров това обаче не е било така. А гинещата младост край Пирин не е само някакво творческо преувеличение – това е кървавото, душегубното зловещо време на Иван Михайлов.\nТринадесетото стихотворение започва знаменателно с думите:\nНеволник клет в далека ли чужбина\nЩе диря аз изгубения рай?\nА ме делят не месец, не година\nОт бащин дом, от родния ми край.\nСледва описание на мъката на Вапцаров по родния край и семейството. Това стихотворение Вапцаров преработва, запазвайки цитираното начало, и то е било отпечатано през 1928 г. в списание „Родина” под заглавие „Носталгия”. Там намираме и следните куплети като втори, пети и шести:\nА тъжно, болно става на душата,\nВ глава разляно олово тежи,\nКат облак чер виснал във небесата\nДълбока скръб ме родино мори.\nРодино, твоя образ ме опива,\nИ твоя глас неспирно ме зове;\nТъга безкрай по тебе ми открива\nАз зная... знам душа не ще изтрай\nДа е далеч от твоя небосвод,\nНо моя дух над тебе ще витай\nСъс мъките на цял един народ.\nВ ръкописната преработка, запазена в „Голямата тетрадка” на Вапцаров, е посочено, че то е писано във Варна. Вапцаров във Варна изпитва мъка и носталгия по родината и душата му не може да изтрае да е далче от нейния небосвод!\nИ така не само хората във Варна са му чужденци, не само облаците, но и самата земя е чужбина, а родината - далече. Едва ли има съмнение при това положение, че родината, за която говори, не е България, а този „цял един народ” е именно македонският, а не българският, за който Варна е част от родината.\nВ т. нар. „Малка тетрадка” на 7-мо място намираме стихотворение, което добре кореспондира с така наченатата тема за родината и чуждата България. То е писано в Русе на 19 юли 1930 г.\nИ в този ден, до смърт ранен\nС тъга по светла ведрина\nЖадувах мир и грейнал шир\nНад родната земя.\nНо после в миг един светлик\nСвирепо скъса вечерта\nИ моят път – безгробна смърт\nВ далечен край, очерта.\nТака, след Варна, и Русе се оказва далечно и чуждо място за поета. Това отношение към Русе, в което той прекарва известно време, откриваме и в „Спомени от юг”, намиращо се в „Голямата тетрадка” и писано на 18 септември 1929 г. пак в Русе:\nАз искал бих да съм под родна стряха\nНо всичко туй отмина. Аз съм сам.\nПод писъка на северните хали.\nСърцето вкоченясва вече тук.\nИ аз разбрах отдавна вече знам,\nЧе ласката на ветера от юг,\nТака приятно, както в мойто детство\nНеще ме вече никога погали.\nТой изразява такова отношение и в друго стихотворение, единадесето по ред в „Розовата тетрадка”. То започва с думите:\nМакар далеч от родни крайнини\nДалеч от родна стряха аз живея\nТемата за България като чужбина, започнала тук, ще намери своя известен и категорично оформен завършек в стихотворението „Земя” писано през 1938 г. в София, което започва с добре известните думи: „Тази земя, по която тъпча сега... Тази земя, не е моя земя. Тази земя, простете е чужда... Земята не чувствувам моя.” Изброявайки местата, които Вапцаров е определил като чужди в поезията си: Варна, Русе София, ние виждаме образа на чуждата страна – България, на която авторът във цялата си поезия ще противопоставя лика на неговата родина и земя – Македония. Така „Земя” не се явява някаква нова позиция на поета, повлияна от коминтерни или други някакви зли сили, а просто едно обобщение на цялостното отношение на твореца от първите до последните му творби към чуждата България и към родината Македония.\nВтората запазена поетична тетрадка на Вапцаров е наречена „Розовата тетрадка”. В нея се съдържат стихове, писани през 1927 и 1928 г. Седмото под ред, без заглавие, е посветено на родината. Ще го цитирам цялото:\nЗа теб родино във борбата\nЗа теб родино в планината\nХайдушка песен аз ще пея\nЗа твойте чада изморени\nЗа твойте китни брегове\nЗа бащин дом осквернен\nИли цветущи градове\nЗа твойте хубави балкани\nЗа Пинд, за Шар и за Пирин,\nЗа твойте синове терзани –\nЩе кръв пролеем до един.\nРодино мила ний те любим\nЗа теб живеем, за теб ще мрем,\nИ млади дни за тебе губим,\nЗа тебе всичко ще дадем.\nОтново родината е описана по един безспорен начин: Пинд (в Егейска Македония), Шар (във Вардарска) и Пирин (в Пиринска Македония). Избрани са планини до самите граници на Македония. Тук недвусмислено е употребено за Македония понятието родина.\nЧеста тема и в ранната, и в зрялата поезия на Вапцаров е борбата за освобождението на родината майка, която е ... поробена. Това би било много странно твърдение по отношение на България (поробена от кого!?), но просто ... не става дума за нея.\nПрез април 1928 г., в списание „Родина” е отпечатано стихотворение на Вапцаров със следното съдържание:\nПри първий зов, при първата покана\nЩе дойдем свята Майко ний\nПри бойни зов на първата камбана\nще дойдем там плеада от борци.\nПротегнеш щеш ръце си оковани\n- Измъчена светица и следи\nОт бичове и най-ужасни рани\nЩе видиме; и кървави сълзи\nСвидетели за дните преминали.\nГлави ще склоним ний за благослов,\nПрегърнеш щеш децата отраснали\nС великата ти Родино любов.\nЩе дойдем майко, хиляди борци\nЩе дойдем там: стихия, лава,\nОт робството ний новите творци\nНе ще оставим камък върху камък!\nКоя е тази Родина с голяма буква е ясно от останалите стихотворения на поета. Но и в това тук се съдържат доста подсказвания. Тази родина и майка е под робство, с оковани ръце и подложена на мъчения. От гледна точка на българин и по отношение на България това би било прекалено пресилено казано – все пак България е свободна държава и дори според сметките на най-дивите й националисти повече от половината е свободна. Но, виж, от гледна точка на македонец и за Македония по онова време, констатациите са напълно точни.\nВ „Голямата тетрадка” на поета се съдържат стихове от периода 1928 – 1930 г. Едно от тях е „Предвещание”, в което пресвятата родина на поета е в робство, окови, мрак, а нейният народ влачи тегла, които, поетът вярва, че не са вечни. Ето го в цялост.\nАз вярвам майко родино пресвята\nВъв светлостта на своя бъден ден\nАз зная, знам не вечни са теглата,\nИ тоз народ не е за тях роден.\nАз вярвам в бъдещето на живота\nЗа таз, която толкоз годин плака\nще дойде край на твоята Голгота\nНа робството оковите и мрака.\nАз вярвам майко: те се изживяха\nОния дни на скърби и нерадост\nИ не напразно те кръвта си ляха\nИ не напразно свойта свидна младост\nПилееха из родните балкани\nИ не напразно те със кръв поиха\nНезнайните усои и поляни.\nО не напразно родино се биха\nАз вярвам майко – малък слаб поет\nАз вярвам, че ще дойде светъл ден,\nНо аз ще бъда само силует\nИ черна нощ ше бъде окол мен.\nНа 1 февруари 1929 г. Вапцаров на 68-то място в „Голямата тетрадка” е написал друго стихотворение без заглавие:\nНий тръгнахме, прегърна ни нощта...\nНакрай града сложихме свойте\nИ дадохме обета си хайдушки,\nЧе живо нема връщане дома!\nСмълчани бавно крачехме напред\nИ всеки търси с погледи студени\nНа миналото дните си блажени\nНапразно, ний израснахме под гнет\nСънувахме че там на Свети Климент\nКамбаните ехтяха вдъхновени...\nИ пламваше купнежа във душите\nПо-вихрен, по стихиен и свободен\nИ слагахме пред храма си народен\nНай- свиден дар – на младостта си\nНе чакахме, ний търсехме навред\nНа някаква незвана смърт следите\nЗащото яд безумен сви душите\nИ мъката на шест вековен гнет.\nЗа какъв шествековен гнет говори поетът? България е под турска власт непълни пет века, всъщност 482 г. Виж, Македония е била под турско 517 г. (ако броим от 1395 г.) или 542 г. (ако броим от 1371 г., както са смятали някои историци в по-старо време). Ясно е, че отново става дума за Македония, а не за България. По-важното е, че авторът доста явно намеква, че Пиринска Македония под България също се намира под гнет. Така той твърди, че „ний израснахме под гнет”, а цялото негово поколение е израснало в България (Вапцаров е тригодишен, когато през 1912/13 г. Пиринска Македония се озовава в границите на Царство България). Броен до 1929 г., шествековният гнет, споменат от Вапцаров, става още по-пълен - стават между 534 и 559 г. гнет върху Македония. (Сравни с “шест сме века чакали напразно” в “Крали марко”)\nВ стихотворението „Майко”, намиращо се също в „Голямата тетрадка”, авторът се обръща към майката с „клета робиньо” и я моли да прежали загиналия си син. Тук не става дума директно за родината, а за истинската майка, но забележителното е, че и тя е „робиня”. Песента завършва с думите:\nОчи не ще вдигнеш от пиринска\nДето ще се вият два гарвана черни.\nАвторът многократно е изказвал своята обич към родния Пирин. Посветил е и специално стихотворение на тази любов, наречено „Обичам те, Пирин”, публикувано през юни 1928 г. Ръкописът му е от месец май същата година, като място на написването е посочен гр. Варна.\nОбичам те, обичам те Пирин,\nОбичам те едничка моя радост.\nИ разкази на твоите букаци\nЗа мъките на цял един народ.\nЗащото ти едничък обеща\nТова, което майка ми не даде\nТова що татко ми не завеща\nОбичам те обичам те Пирин.\nЗа автора Пирин е не само роден край или символ на една част от поробената родина, той е символ и на самата родина и на народа й. Виждаме, че в цитираната творба букаците на Пирин разказват за „мъките на цял един народ”. Това припокриване на образите родина – Пирин имаме и в стихотворението „Погребение”, намиращо се на първо място в „Малката тетрадка”, писано в Банско на 31. 07. 1930 г.\nИли пък питай, минеш ли от там,\nизморените в тежък труд дървари,\nНо тихо, сякаш, че говориш в храм ...\nЗа любовта, която грей в Пирина\nИ бродяща с светулките над Гласна\nИ после щом вечернята удари\nИ замръчи над моята Родина\nСкръсти ръце, защото тя огасва...\nПланината е символ и на борбата за свобода, затова героят на Вапцаров в „Родина” (публикувано заедно с „Обичам те, Пирин” през 1928 г.) заявява на либето:\nЖаля, прежалям равна ти снага,\nНо не прежалям зелени мури\nГоре в Пирина.\nЛирическият герой на Вапцаров, а чрез него и самия той, е готов да се бори и жертва за родината, за нейното освобождение от робството. Това го видяхме на няколко пъти в цитираните дотук творби. Ето още няколко примера.\nВ стихотворението „Смяна”, обработващо темата за смяната на генерациите, борещи се за свобода, и намиращо се в „Голямата тетрадка”, авторът се обръща, изглежда, към баща си, известния съратник на Яне Сандански Йонко Вапцаров:\nЩе слушам аз глава си преклонил\nНа млада гръд, и нема да жалея\nЧе някога кръвта си ще пролея\nЗа таз земя, която си любил.\nТук Вапцаров ни посочва, че любовта към „тази земя” е наследена при него именно от бащата македонски революционер.\nНа 3 септември 1929 г. в Божурище поетът написва „Хайдушка песен”, подражавайки стила на Яворов.\nТъмна мъгла лежи над Пирина\nДруга е мъгла легнала -\nРазвейте байрак над мури,\nОгън ще падне и бури.\nИнтересно е, че този категоричен македонски патриотизъм на Вапцаров се развива в крайно неблагоприятната обстановка на обучението в Морското училище, в което учениците са подложени на силна шовинистична обработка. В тетрадките, отпечатани специално за това училище, кориците отвътре и отвън са изпъстрени с надписи от рода: „България над всичко”, „Помни: България велика е била и на света култура е дала” „Помни войната”, „За България живея, за България ще умра. Аз чакам деня!” и подобни. Вапцаров сякаш е избягвал тези тетрадки. Използвал е само две такива за поезия. На едната не е записал нито едно стихотворение за родината (нещо наистина странно за този период от неговото творчество), сякаш смятайки, че ще я оскверни, ако запише нещо за нея между покрити с подобни лозунги корици. Записал е едва 8 стихотворения там. В другата е писал за родината, но пък ... са й откъснати кориците! Тя е използвана и след завършването на Морското училище и може би именно липсата на контрола на училищните власти е позволило отстраняването на оскверняващите корици.\nСлед време в едно свое стихотворение, посветено на родината Македония, близкият приятел, съидейник, сънародник и съратник на Вапцаров Антон Попов ще напише: „Познах География позната – сънувах родната земя.” С това той е изразил един основен творчески похват, чрез който членовете на Македонския литературен кръжок са писали за своята родина, защото същото констатираме и при останалите поети от този кръжок. Много вероятно е това да е влияние именно от Вапцаров, най- добрия и вещ от тази група македонски творци. Основание за това ни дава ранното творчество на поета. Както видяхме дотук, той посочва родината си чрез географски маркери. Видяхме, че посочва като такива планините Пирин, Пинд, Шар, реките Струма, Вардар, Черни Дрин, Гласна (вер. Глазне), езерата Преспа и Охрид, градовете Воден и Охрид, село Търлис. Наистина позната география - все места от Македония. При това Вапцаров често ги подбира по тройки – по едно от трите части на поделена Македония. Тази практика той запазва и в зрялото си творчество.\nА за България говори като за чужда страна. Дори името й не споменава!\nИнтересно е, че в неговата поезия срещаме имената на всякакви страни: Мексико, Русия, Киренайка, Испания, дори Влахия („В Кубрика”, 1930 г.), но не и България.\nНо някой би казал, не споменава нито Македония. Всъщност това не е вярно. Тук ще направя едно отклонение от темата към късното творчество на Вапцаров и недовършените му творби.\nЗапазен е нахвърлян замисъл за произведение от Вапцаров, от което по-късно произхожда известното стихотворение „Илинденска”:\nДа пишем за Илинден\nЗнаеш ли как падна Питу Гули.\n(Като минеш за Прилеп,\nСъщото имаме и в нахвърляното продължение на едно известно, но незавършено произведение. Оказва се, че и стихотворението „Ще бъда стар, ще бъда много стар” също е било замислено като патриотично и македонско. За пръв път се среща в „Карираното тефтерче”, творбите в което са посветени именно на родината Македония. В това тефтерче са дадени и фрагменти от плануваното продължение на творбата. Така след добре оформеното и познато от публикациите начало, в което Вапцаров заявява, че желае да си помечтае за бъдещето, е оставил няколко реда пауза, вероятно за да напише в бъдеще връзка със следващите стихове:\nТогава аз ще имам син\nсинът ще бъде двадесет\nСледва 1/3 страница празна, в която да се развие темата, маркирана с тези два стиха, а на следващия лист започва нов етап от стихотворението, в което вече се описва бъдещето, за което Вапцаров си мечтае. Описва случка, при която младите в това бъдеще се правят важни, но нямат достъчно подготовка и за някаква елементарна повреда викат „спец” – него; описва как им се кара за това и им обяснява какви са били младежите по неговото време, а младите се смеят и зъбите им „блестят от чистота и здраве”. Следващата част ни разказва как взема гневен да чете вестника:\nИ ето виждам - плана с сто процента\nпо посева изпълнен в\nВест, след която той, без да каже нищо, скача и, силно развълнуван, облича наопаки палтото си. Завършва с четиристишие, в което се появява мечтаният син:\nНе казвам нищо. Мръщя се обиден\nи гледам моя син ме дебне тихо.\nНо аз се пазя той да ме не види\nс какво доволство днеска се\nТова е именно смисълът на недовършеното произведение „Ще бъда стар...” -македонско патриотично стихотворение, в което той самият ни казва за какво бъдеще мечтае – без съмнение комунистическо, но с независима македонска държава, в която плановете се изпълняват 100 %, а младите пращят от здраве и дори породено от благоденствие лекомислие.\nНе случайно в тази статия избягнах да включа публикуваните творби от зрелия период на Вапцаров, посветени на родината. Убеден съм, че читателите ги знаят и лесно ще констатират, че между тях и останалото творчество на поета няма никакво разминаване. Посочих достатъчно много примери от неговите стихове от времето 1926 – 1930 г., от които се вижда, че за него още тогава, още от началото, родината е била Македония. И това са стихотворения, писани в десетилетието преди прословутата резолюция на Коминтерна, която, според някои болни мозъци, е измислила македонската нация. Нужно ли е да се каже нещо повече?!


Ливанската лира Да се Юан обменния курс днес. Ливанската лира струва в Юан днес.\nЛиванската лира Да се Юан обменния курс днес\n1 Ливанската лира (LBP) равно на 0.004692 юан (CNY)\n1 юан (CNY) равно на 213.12 Ливанската лира (LBP)\nИнформацията за стойността на Ливанската лира до юан се актуализира веднъж на ден. Информация за обменния курс от отворени източници. Всички операции по обмяна на валута в банките се извършват въз основа на този официален Ливанската лира до юан курс за днес. Нашият валутен справочен сайт е безплатен и ежедневно се актуализира.\n1 Ливанската лира сега е 0.004692 юан в Европа. 1 Ливанската лира стана по-скъп с 0 юан днес в Банката на Европа. Ливанската лира валутният курс се повишава спрямо юан според Европа. Цената на 1 Ливанската лира днес е равна на 0.004692 юан, като европейската банка на установена държава.\nПревръщам Ливанската лира Да се Юан Ливанската лира Да се Юан живеят на валутен пазар Forex Ливанската лира Да се Юан История на обменния курс\nЛиванската лира Да се Юан Обменен курс днес в 20 Октомври 2019\nКак обменният курс на Ливанската лира до юан през последните няколко дни може да се види в нашата извадка от базата данни, показана в таблицата. Сравнете себе си или вижте информацията за помощ, като сравните обменния курс на Ливанската лира до юан. Важно е да видите не само валутния курс за днес, но и курсовете за вчера и предния ден. Анализирайте и прогнозирайте обменния курс на Ливанската лира до юан за утре и купете валутата изгодно.\n20.10.2019 0.004682 -\n19.10.2019 0.004682 -0.000013690629426163 ↓\n18.10.2019 0.004695 -0.0000066826828366865 ↓\n17.10.2019 0.004702 0.0000037662061613906 ↑\n16.10.2019 0.004698 0.000030686787835917 ↑\n1 000 Ливанската лира по обменния курс са равни на 4.69 юан. За да купите 5 000 Ливанската лира за юан днес трябва да платите 23.46 CNY. 46.92 юан цената на 10 000 Ливанската лира при текущия валутен курс. Цената на 25 000 Ливанската лира при валутния курс е 117.30 юан. 1 Ливанската лира сега е 0.004692 юан по официалния курс. 1 Ливанската лира поскъпна с 0 юан днес според валутния курс на основната банка на страната.\n4.69 CNY 23.46 CNY 46.92 CNY 117.30 CNY 234.60 CNY 469.20 CNY 1 173 CNY 2 346 CNY\n213.12 Ливанската лира днес струва 1 CNY при обмена ставка. 5 юан по обменния курс са 1 065.58 Ливанската лира. За 10 CNY трябва да платите 2 131.16 Ливанската лира , 25 юан вече са 5 327.90 Ливанската лира. Ливанската лира валутният курс днес нараства спрямо юан. Цената на 1 Ливанската лира днес е 0.004692 юан, както националната банка на страната установи ,\n213.12 LBP 1 065.58 LBP 2 131.16 LBP 5 327.90 LBP 10 655.80 LBP 21 311.60 LBP 53 279 LBP 106 557.99 LBP


Панда Ъпдейт 3.3, промяна в тежестта на линковете, позиции в локалното търсене\nГугъл потвърдиха: Панда Ъпдейт 3.3, промяна в тежестта на линковете, позиции в локалното търсене\nПанда ъпдейт 3.3\nОт Гугъл потвърдиха нов Панда ъпдейт, като в същото време обявиха и 40 нови ъпдейта влезли в сила през Февруари. Почти невъзможно е да обърнем внимание на всичките промени в алгоритъма, но ще Ви предложим някой от по-значимите.\nОбновяване на данните в системата на Панда, подобряване на чувствителността и адекватността на системата. Това звучи доста близко до ъпдейта 3.2 който беше пуснат в средата на Януари и който беше обявен като ъпдейт без промява в алгоритъма за позициониране на резултатите.\nСтойност на беклинковете\nОт търсачката обявиха че ще спрат оценките и влиянието на беклиновете който използваха в продължение на години. Това разбира се провокира доста широка дискусия.\nСтойност на линк: използването на характеристиките на линковете помага да бъде разпозната страницата която стои зад тях. Беше променен начина по който се оценят линковете, в частност беше спрян метода за анализ на линковете който беше използван послените години. Бяха спряни някой от филтрите които оценяваха линковете с цел да се запази стабилността и разбираемостта на системата.\nЕто още един начин заедно с линк билдинга, който ще промени своето значение. От гиганта обявиха, че локалните резултати ще имат все по-голямо значение при позиционирането.\nПодобряване на резултатите при локално търсене: [кодово име „Венеция”] Това подобрение оказва влияние на глобалните резултати въз основа на локалните такива.\nТрадиционната СЕО оптимизация играеше основна роля при локалните резултати до момента на стартирането на Гугъл Места в края на 2010. Сега, се оказва че местата са разменени.\nТеми и тагове: локално търсене панда ъпдейт


От кога сте вярващи? - Разговори на други теми - Порталът към съзнателен живот\nОт кога сте вярващи?\nЯнуари 4, 2009 в Разговори на други теми\nОт колко време в този живот вярвате в съществуването на Бог ? Някой повлия ли ви на това да вярвате или получихте неопровержими доказателства, а може би е въпрос на усещане, може би никой не ви е говорил за Бог и съществуването му, а сте повярвали напълно сами без намесата на други хора ( родители, приятели, роднини, учители и т.н.)? Били ли сте някога атеисти, ако да - преди колко време ? Как решихте да поемете по духовен път - някакво по - особено събитие ли ви подтикна или е въпрос на вътрешно желание ?\nМай от 13-14 годишен. Като се има предвид, че в семейството ми никой не беше религиозен... Интересно, че по това време, въпреки че се интересувах (любителски и по детски разбира се) от всичко свързано с науката (най-вече биологията и астрономията), все пак някак си бях наясно, че има много неща, които учените няма как да обяснят (въпреки че навсякъде се твърдеше противното). Доказателства за Бог не съм получавал от никъде. Малко по-късно пазара вече беше залят от всякаква окултна литература. Не отхвърлях почти нищо от това, което четях, но в същото време и не вярвах сляпо. Винаги съм бил привърженик на логиката и на разума. Подходящите книги сами идваха при мене. Всъщност като се замисля, по-скоро може да се каже, че съм си спомнял неща, които вече съм знаел, отколкото, че съм изграждал светогледа си. Един вид доказателство за това са многобройните случаи, когато не книгите създават определени възгледи и представи по определени въпроси в съзнанието ми, а точно обратното: известно време след като тези представи се зародят в мене, аз намирам потвърждение в някоя книга, примерно от Б. Дуно. И тук става въпрос за въпроси които не знам да са засягани някъде другаде и няма как да съм ги прочел преди това.\nОткакто се помня, с по-малка или по-голяма степен на съзнателност.\nВярвам в знанието, което идва отвътре, от същността ми.\nНе вЕрвам на нищо външно, или поне го приемам условно, до доказване на противното.\n...не че не съм изцяло моделиран и от външни фактори...\nОт време и времена и от преди времената.... т.е. от преди петела да изкудкудяка пардон изкукурига\nОт самото начало. Повлияли са ми много неща и косвено и пряко и от тук и отвъд.\nСега като се замисля,май винаги съм вярвала.Не са ми били нужни доказателства.просто съм знаела ,че Бог съществува,но това знание е било закътано някъде много дълбоко в мене.Когато си роден и израсъл във време на атеизъм не се замисляш много над този въпрос.Поне при мен беше така.После изведнъж се събудих и погледнах нагоре.Беше хубав ,топъл септемврийски ден.Годината не е важна.Вървях през една алея в гората ,а в главата ми чукаха въпроси без отговор и аз вървях без да се оглеждам наоколо.Нямаше никой друг освен мен на този път през гората,която с безмълвието си сякаш охраняваше тишината наоколо.Не знаех нито какво да правя,нито как да постъпя,нито защо ми се случват тези неща ,в оня момент.Търсех отговори,а не ги намирах.Трябваше ми помощ.Не издържах на огромното вътрешно напрежение .И тогава погледнах нагоре към небето.То беше синъо .С бели пухкави облаци,които сякаш танцуваха .Слънцето ласкаво грееше и цялата тази картина за миг засенчи тревожните мисли.Тогава видях или ми се е стори, че виждам едно благо и много усмихнато изображение.Беше като човешка глава ,с бяла коса,бяла брада ,която ми се усмихваше иззад облака.Помислих,че халюцинирам и отклоних поглед,но когато отново погледнах натам видях същото нещо.Сигурно е било игра на моето првъзбудено съзнание ,но и до днес като се сетя усещам спокойствието на оня миг.Не ,не съм си помислила,че това което виждам е Бог или негово изображение.Просто си казах,че толкова много ми се иска някой да ми посочи пътя,че започвам да сънувам наяве.Когато се прибрах, мислите ,които ме владееха в този следобед ,все още доминираха и почувствувах нужда да ги отклоня.Потърсих книга и спонтанно взех от библиотеката една малка книжка с мисли на Учителя.Бях си я купила от любопитство преди време и дори не я бях отваряла до този момент.Не знаех ,защо точно в този момент ми се прииска да я отворя .Зачетох се и наистина получих едно спокойствие.Беше като глътка свеж въздух.Четях и вече за нищо не мислех.Просто четях и ми беше хубаво.На следващия ден ,вече любопитна аз седнах пред компа и потърсих информация за Учителя.До този момент от живота си , от обща кутура ,знаех името и най-обща информация за този велик наш сънародник.Така попаднах на този сайт.И знаете ли ,когато го отворих за пръв път, видях отново същото изображение.Това беше снимка на Учителя.Погледнете я и вие.Има я в прозорчето на мисълта за деня и днес.Сега отново чета и се радвам,че имам възможността да го правя тук .Мисля ,че точно този момент беше началото на един нов сън за мен(както казват древните аборигени),\nВъзпитавана съм в нерелигиозно семейство и не вярвах в Бог.Но когато бях студентка първи курс една случка ме накара усетя че го има.\nИмах тежък изпит по математика, а страшно ме болеше главата.Като изтеглих билета си се почувствах изцяло блокирана.Доцентката беше изключително взискателна и аз изпаднах в паника.Изведнъж,незнайно откъде в главата ми се появи молитва и аз започнах усърдно да се моля наум.Главата ми се проясни,реших задачите и изкарах изпита много добре,което беше цяло чудо.От този момент вярвам че има Бог.\nколко просто е при вас... значи сте лесни за убеждаване и това най- вероятно е предимство.\nпри някои се случва ...да застанат на ръба ,и да осъзнаят че единственото ценно нещо което имат , и за чието спасение си струва да се борят.... е душата им.\n....понякога съм леко сърдит, защо ни трият всички спомени, познания и опитности преди да ни пуснат тук , но явно това е част от регламента.\nтези думи на БТР. съвсем не са само празни приказки или красив текст, и ще се радвам ,ако дори и само с това съм помогнал...на всички атеистично възпитавани....\nЗа мене въпроса не стои така: довчера не вярвах в Бог, а от днес вече вярвам... това идва като вътрешен стремеж...и май като те стиснат за гушата тогава се обръщаш към духовното...освен това... то не е да "вярваш", а по-скоро да го живееш и прилагаш на практика...иначе, само да си вярваш...\nбаща ми беше йога, от школата на Венцеслав Евтимов и на бхакти...в къщи имаше тонове научна литература, постоянно срещи, разговори...от него научих малкото което знам като теория и най-вече, практика...е, ако нещо те интересува и те влече, ще си намериш източници\nа ако не те интересува, ако не те вълнува, ако го няма този стремеж отвътре, дори и да си роден и расъл в такова семейство, кел файда\nдобре, нека се изразя по друг начин .\n....повечето от нас са поели ангажимент към душата си, при слизането си тук, и тези неща трябва да им се припомнят. мисля че няма спор по въпроса, че всички знания и опитности при идването ни тук биват изтривани /ако греша може да ме поправите/. съществуват различни начини за припомняне , подсещане, за това какво имаш да вършиш или за какво си дошъл , логично е да се предположи ,че могат да бъдат по- меки и по- твърдички.\nта така...на някои им се случва да напускат тялото си, да преживяват "близки до смъртта опитности "и да се убедят че не са само материални същества , както са ги учили в училище.\nима и още един момент, тези някои са опитвали да живеят с така широко рекламираните и насаждани модели за щастие,но въпреки това не са били щастливи или изпитвали удовлетворение от тях. те знаят че има нещо нещо, което търсят подсъзнателно или интуитивно ,нещо което може да мотивира или осмисли пръсъствието им тук, смисъла.\nматрицата обикновено им предлага опции -да направи търсещите- послушни ,и безлични поданници, но това както можете да се досетите ,не е по вкуса на всеки.\nдолните два текста мисля ,че до голяма степен отразяват състоянието на "търсещите".\n"...Те съществуват, част са от този свят, на който са били изпратени без дисаги и без сандали. Често пъти са малодушни. Не винаги постъпват правилно.\nЗатова за воини на светлината. Защото грешат. Защото питат. Защото продължават да търсят смисъла. И накрая ще го открият."\nоткъсите са от\nпаулу куелю- "воинът на светлината"\n"....Не признавам вашите закони,\nрони се душата....."\nРедактирано Февруари 21, 2010 от lokator\nМислите ли, че при някои хора има правопропорционална зависимост между напредването на възрастта и усилването на вярата им в Бог ?\nВ книгата "Ясновидци" на Искра Донкова пише, че според направени изследвания устройствата на мозъците на вярващите се различават от устройствата на мозъците на атеистите. Знаете ли подобно нещо ? Устройство на мозъка, което да ти попречи да вярваш в Бог ? Или евентуално устройството на мозъка е следствие от състоянието на душата ?\nаз съм на 13 и вярвам в Господ от както се помня т.е. от 4-5 годишен. И да мисля, че с възрастта нараства и вярата в нашия Отец ( поне с мен е така )\nАз имам съпротива към тази думичка бог. Вярваш ли, че бог съществува ми звучи като вярваш ли, че дядо мраз съществува? Много богословско юдео християнско ми е. Но, онази разтвореност за Вселената, за вечното и безкрая се роди в мен на около 19г.\nРозалина и stanislava63\nти вярваш ли в мечтите? и ако да защо?\nНяма да е мечта,ако не вярвам в нея. А ти как ще отговориш на собствения си въпрос?\nколкото вярвам в себе си, толкова и в мечтите\nвъпросът ми беше зададен към Орлин


Строителството на пътя Татар – Пазарджик – Харманли | Sakarnews – новини, анализи, коментари от Хасково, Хасковска област и Югоизточна България\nСтроителството на пътя Татар – Пазарджик – Харманли\nОт Сакар нюз юли 23, 2018 08:27\nВУЗ-ове отправиха предложения за кандидат-студенти 0 11.фев.\nКатя Панева е новият областен управител 0 13.ян.\nОсвен стопанското значение на този път Портата вероятно е имала предвид неговото стратегическо значение. Тя като че ли е чувствувала, че назряват големи събития и че шосето ще е необходимо за прехвърлянето на големи наказателни отряди. Мерките, пред-приети за бързото строителство, били строги — реквизирани коли и сечива, тежка ангария за цялото българско население.\nОт книгата “Харманли. Градът край Извора на белоногата”, на Кирил Динков


Флиртът на Валери Божинов с дузпата - Topsport.bg\nВалери Божинов се завърна с гръм и трясък в родната Първа лига. Божигол вече има 5 попадения в 7 мача, при това за новака в елита - Ботев (Враца). В последния кръг той 2 пъти порази вратата на бившия си клуб - Левски (3:1). Единия от головете вкара от дузпа, а това провокира вълна от интересни коментари в социалните мрежи.\nФеновете започнаха да си припомнят издънките и добрите мигове на Валери от "бялата точка".\nСамо преди 2 месеца той профука 11-метров наказателен удар срещу ЦСКА (0:2). Изстрелът му намери лявата града на вратата и излезе. По-рано в мача си вкара автогол. В интервю след злополучната среща пожела "армейците" да загубят "вечното дерби" с Левски... именно с автогол. Така и стана - Витаутас Черниаускас прати топката в собствената си мрежа за 0:1. При този резултат завърши мач №1 на България.\nПророчеството се изпълни.\nОколо Валери Божинов винаги е било интересно. Връщаме се към, може би, най-голямата му издънка при изпълнение на дузпа.\nПрез 2012 защитава цветовете на португалския гранд Спортинг (Лисабон). "Лъвовете" се мъчат в мача си за Купата срещу втородивизионния тогава Морейрензе. Резултатът е 1:1 в добавеното време. Получават шанс да изтръгнат победата - съдията показва "бялата точка". Всички са учудени, когато Валери Божинов взима топката и се запътва към пеналта.\nСтатистическа справка показва, че по това време той не е вкарвал наказателен удар в официален мач от 2005. Чилиецът Матиас Фернандес (дежурният изпълнител на дузпи в отбора) се опитва да вземе коженото кълбо от българина, но нашенецът го изблъсква. Не закъсняват освиркванията от трибуните.\nЛисабонците са бесни, но го оставят да бие. Засилва се... и пропуска. Това е последният му мач в Португалия. Следват дела в Лозана, където впоследствие Валери подписва и играе (ФК Лозана през лятото на 2017). Феновете на Спортинг дори правят на шега прощална песен на име "Чао, Божинов".\nНападателят с №86 пропуска от "бялата точка" и във важния мач от 3-тия квалификационен кръг на Шампионска лига през 2015. Тогава неговият Партизан домакинства на румънския гранд - Стяуа (Букурещ). "Стелистите" водят с 2:1 на почивката, а в 50-та минута Фернандо Варела прави дузпа и получава директен червен картон. Зад топката застава Божинов. Изпълнението му започва след 2-та минута от клипа:\nГенерала запраща топката в дясната греда. Постановката и самият удар много наподобяват на ситуацията при първия му гол срещу Левски през уикенда. Все пак с човек повече "гробарите" стигат до обрат и печелят сблъсъка с 4:2 (5:3 от двата мача). Пропускът на Валери не се оказва фатален.\nПо време на успешния си престой в Партизан реализира 11-метрови наказателни удари, но срещу по-непретенциозни съперници - Ягодина (6:0), Младост (4:0), Напредак (1:2).\nПреди това в Левски демонстрира хладнокръвие от "бялата точка". Отбелязва дузпи срещу Лудогорец (2:3) и Черно море (1:0) дълбоко в продълженията на срещите.\nПо-рано в материала стана въпрос за далечната 2005. По това време Божинов играе за Фиорентина и вкарва от пеналта за 4:0 в мач срещу Атлетико Рома. Отборът вече не съществува, а срещата е от най-ранната фаза в Купата на Италия.\nБожинов пред ТОПСПОРТ: Бих паснал отлично в Лудогорец, Домусчиев и Караманджуков знаят какво мога\n"Работил съм с Антони Здравков, той е наясно с качествата ми"\nКметът на Враца: Божинов е наш футболист, има си договор\nИ в Русия отразиха завръщането на Божинов във Враца\nна 28.11.2018 в 13:34:39 #2\nна 28.11.2018 в 13:33:29 #1\nБлъди, има мъже, които курвите са направили Мъже. Има и мъже, които курвите са направили ***.\nСпортни новини / БГ Футбол / Флиртът на Валери Божинов с дузпата\nБожинов, искрено и лично: Футболът ме храни много години и ще продължава да го прави... Той е светиня!


Суич Lanberg DSP1-0108 - DSP1-0108 DSP1-0108 - на топ цена — Ardes.bg\nСуич Lanberg DSP1-0108\n> Суич Lanberg DSP1-0108\nСуич Lanberg DSP1-0108 - DSP1-0108\nПроизводител: Lanberg; Код на продукта: DSP1-0108\n12.4 x 5.9 x 2.3 см\nПубликуваните цени и наличностите по магазини се обновяват няколко пъти на ден. Възможно е да има разлика между цените в магазините и сайта. Възможно е несъответствие с цените в магазините. Всички посочени цени са за покупки онлайн. Въпреки усилията ни да предоставим пълна и точна информация за Lanberg DSP1-0108, е възможно да сме допуснали грешка. Изображенията на продукта са примерни и може да имат разлики с действителния продукт. Ако забележите такава, моля ПИШЕТЕ НИ на адрес officear@ardes.bg.


Самотата в нас\nСамотата има много лица. Желана или натрапена, тя е като двуликия лош герой от „Батман”, който може да ни покаже привлекателен или отвратителен профил в зависимост от позицията ни спрямо него... Безспорно е, че без да оставаме насаме със себе си, няма как да чуем вътрешния си глас, да оформим личното си пространство, да творим, да мечтаем, да изживеем тъгата си дори... Но самотата може да бъде и изолация, ограниченост, затвор и усещане за невидимост... Често за негативния вариант се използва думата „самотност”, но според мен „самота” успява да съдържа всеки смисъл, защото преживяването й от различни хора в различни за тях моменти е наистина своеобразно... Прекрасна и кошмарна, тя винаги е учител... но невинаги имаме потенциала да се поучим от нея.\nВ съвремието самотата е нарастваща величина, а дори не искам да засягам въпроса за възрастните хора или подрастващите младежи с техните вариации на ненужност и невидимост. Ще визирам по-скоро групата на 25-55-годишните, които имат най-активен личен и социален живот.\nОнази, нежеланата самота, има степени на развитие. Има и различни сцени на действие.\nНай-честата асоциация за „самотен човек” е тази на необвързан, който изпитва болезнена липса на партньорство. Той може да преживява самотата по различни начини, като отрицателният също има своите положителни страни. След скорошна раздяла с интимен партньор самотата е нужното време и пространство, за да намериш отново себе си в онези параметри, които са се размили в двойката и в компромисите; да преоткриеш новото си аз, асимилирайки уроците, случили се по време на близкото взаимоотношение с друг човек, който е бил твое огледало и активен стимул да покажеш най-доброто и най-лошото от себе си... Самотата е поле за очертаване на граници, за растеж и развитие, за размисъл и откриване на непроявени способности... В самота човек може да надскочи себе си най-лесно.\nНо като всяко нещо, достигнало крайност, от един момент нататък самотата престава да бъде полезна. Човешките същества са социални, не са създадени да бъдат единаци (изключвам отделни индивиди, които не изпитват нужда от общуване и прекарват живота си в планини и манастири). Усещането за самота спира да стимулира развитие (поне не и постоянно). Задейства се омагьосан кръг, в който подобно на мишле въртиш колело от негативни мисли – за липса на любов, на приятелство, на възможности, на удоволствие, на забавление... Изобщо – дъъълъг списък от липси. Започва и процес на самозатваряне – за хората, за света, за вярата, за креативността. Твоята невидимост, ненужност, неразбраност, непринадлежност, неизявеност и други „не”-та те деформират до едно същество, което вече не си ти... Но започваш да вярваш, че си...\nСамотата далеч не е „привилегия” само на необвързаните. Тя е лично преживяване, емоционално и душевно усещане, така че не зависи от физическото присъствие на други хора, дори и на партньор, който е до теб (тялом) всяко денонощие. Животът на семейни начала е друга нейна популярна сцена. Понякога (или често) партньорите се развиват в различна посока, отдалечават се един от друг и не успяват да запазят връзката помежду си. Ако някой от тях съзнава случващото се, той не разполага с власт да промени другия, да изисква от него по-активно и осъзнато участие във взаимоотношенията. Или пък да го принуди да се развива, ако другият предпочита да деградира (защото освен посоката нагоре, към развитие, съществува само другата – надолу, към деградация). И след създаването на пропастта между двамата (отнемаща години, но и случваща се неусетно), в един момент поне единият партньор, ако не и двамата, започва да усеща горчива самота. Чувства се в капан на един договор за съдействие, което се е превърнал в договор за несъдействие.\nЗаживяваш сам... макар и несвободен. Не можеш просто да си тръгнеш от тази връзка, но и оставането в нея е някак безсмислено, безперспективно, ограничаващо до степен на ограбващо. Замисляш се дали фактическата самота не е по-добрият и лек вариант пред това псевдосъжителство. Трупаш огорчение, самоомраза и гняв към партньора на пластове... като в извратена торта. Не се харесваш такъв – хладен, недоволен, нервен, отчужден... Отражението ти в очите на партньора показва омразна картина на някого, в когото не знаеш как и кога си се превърнал. Някога в теб имаше толкова любов! Сега има само стая с криви огледала...\nКоя самота е по-страшна? Тази на явно самотния или онази на прикрито самотния? Никоя самота, която води до безверие, не е добра. Но да си припомним, че самотата е вътрешно усещане. И че отговорът винаги се крие в нас самите. Ние сме толкова свободни, колкото си позволяваме да бъдем. Толкова самотни, колкото не успяваме да намерим утеха в себе си. Не казвам, че няма и обективни обстоятелства за самота, напротив. Но човек винаги има избор какво да прави със себе си, с времето си и с фокуса си. Според духовните учения, ако всичко в нас е наред, външната среда също ще бъде благодатна и подкрепяща. Така че всяка мъчителна самота е неонов знак за внимание: погледни кое вътре в теб иска да бъде разбрано, утешено, приласкано, обичано, прието! Ако се научиш да обичаш себе си достатъчно и се погрижиш любящо за нуждите си, ще се намери и партньорът, който да отрази и увеличи тази любов!


Рувим, първородният на Израел. Рувимовите синове бяха: от Енох, семейството на Еноховите синове; от Фалу, семейството на Фалуевите синове;\nСлушай Числа 26:5\nБитие 29:32; Битие 49:2,3; 1Летописи 5:1;\nБитие 46:8,9; Изход 6:14; 1Летописи 5:3;\nДруги преводи на Числа 26:5:\nРувим, първородният на Израиля. Рувимците бяха: от Еноха, семейството на Еноховците; от Фалу, семейството на Фалуевците;\nРувим, Израилев първороден. Рувимови синове: от Ханоха - Ханохово поколение, от Фалу - Фалуево поколение,\nРувим първородният на Израиля. Рувимовите синове бяха, от Еноха, родът на Еноховците; от Фалу, родът на Фалуевците;


Как облигациите "боклуци" в Китай са на път да сринат целия имотен сектор - Money.bg\nКакто и през 2008 г., Китай днес се опитва да влезе в ролята на растящата икономика, която изтегля света от рецесията. Създаването на подобно впечатление включва не само изключително позитивни данни за растежа, които обаче вероятно са силно манипулирани, но и добро представяне на някои водещи сектори на стопанството като потреблението на електроенергия и автомобилния и имотния пазар.\nНо именно на последния започват да се наблюдават феномени, които могат да доведат до подриването на целия отрасъл. Водещият сред тях е, че имотните компании в страната са затънали в дълг, а ликвидността им е оскъдна, въпреки че пазарът - или поне цените на недвижимата собственост в Китай - се изстреля, след като икономиката отвори отново.\nТова се вижда от изтекъл документ за паричните потоци на Evergrande, която е втората по големина компания за изграждане на имоти в страната, цитиран от CNBC, от който става ясно, че тя е изправена пред сериозни ликвидни проблеми. Те са толкова големи, че вече се очаква властите в Пекин да въведат правило, ограничаващо размера на дълговете на фирмите в сектора спрямо паричните потоци, активите и капитала им.\nВсъщност заради невъзможността да обслужва кредитите си, Evergrande се е обърнала за помощ от правителството. Цитираната пред властите причина е свиване на оборотните средства и тя беше официално опровергана от компанията, което, разбира се, не е учудващо - тя няма как публично да признае, че е неплатежоспособна.\nИзявлението ѝ обаче нямаше как да заблуди пазарите и рейтинговите агенции като S&P понижи прогнозата пред дълговете ѝ от "стабилна" до "негативна". Причината за тази промяна са именно ликвидните проблеми на институцията.\n"Ревизирахме прогнозата си до "негативна", защото краткосрочният дълг на Evergrande продължава да нараства, отчасти заради продължаващите придобивания на проекти за недвижими имоти", посочват от S&P. "Очаквахме компанията да адресира краткосрочните си дългови проблеми, особено предвид настоящия икономически климат."\nEvergrande е показателен пример за проблемите в отрасъла, но тя далеч не е единственият такъв. Всъщност имотните компании в страната са сред най-големите емитенти на облигации с рейтинг "боклук" в Китай, като само през миналата година дълговете им с неинвестиционен рейтинг нараснаха с впечатляващите 46,23 млрд. долара. Това е двойно по-голям размер, отколкото се наблюдаваше година по-рано, показват данни на Refinitiv.\nСамо при Evergrande краткосрочните задължения възлизат на 58 млрд. долара, с които тя може да се превърне в китайския имотен еквивалент на Lehman Brothers, защото инвеститорите станаха още по-скептични към всички други представители на отрасъла. Даже в скорошно писмо от ANZ Research изтъкнаха, че "притесненията на пазарите относно бизнесите в сектора нарастват".\nТе не само са изправени пред изплащането на дългове в Китай на стойност общо 526 млрд. долара през следващата година, което е с почти 20% повече, отколкото са падежиращите им задължения през настоящата година, и 50 млрд. глобални задължения (50% растеж на годишна база), но и ако властите наложат таван на кредитирането, имотните компании може да се окажат задушени.\n"Новите регулации може да ограничат възможността на компаниите да разсрочват дълговете си, което ще изстреля търсенето на пари и ще понижи инвестиционните дейности в сектора на недвижимите имоти", посочват от ANZ Research.\nНакратко, поставени между чука и наковалнята, имотните предприемачи в Китай лесно могат да започнат да фалират, при това - в съвсем краткосрочен план. Така имотният сектор в страната може да бъде торпилиран, да не говорим за финансовата система, която в момента държи тиктакащата бомба със закъснител, която представляват техните задължения "боклук".\nНо първото е особено важно, защото Пекин може сам да спъне представата, че създава "растеж" чрез имотния сектор, който е любим отрасъл за балонизиране на властите от Китайската комунистическа партия.\nИкономически новини / Компании / Инвестиции / Как облигациите "боклуци" в Китай са на път да сринат целия имотен сектор