Previous Article "Боко Харам" и стратегията на хаоса\nNext Article Призраците на студената война:новата военна доктрина на Германия\nКакто е известно, преди повече от 110 години един от "бащите" на геополитическата наука Хилфорд Макиндер формулира знаменитата си теза за контрола над "хартленда" ("осовия регион") на Евразия като ключ към глобално господство. По онова време, този "хартленд", повече или по-малко, съвпада с територията на Руската империя, заемаща територията на Централна и Северна Евразия. Макиндер е силно загрижен за възможността бързо индустриализиращата се и експанзионистично настроена Русия да отправи открито предизвикателство към базиращото се на морската мощ превъзходство на Запада ( и най-вече на родната му Великобритания и в по-малка степен - на САЩ), използвайки за целта гигантските територии на Вътрешна Евразия. Всъщност, Москва се оказва неспособна да осъществи подобен "пробив" - нито по време на династията на Романови, нито по време на болшевишката диктатура. Мнозина анализатори смятат, че тя едва ли е способна да го направи и днес, когато мощта и е далеч по-малка от онази през имперските и съветските времена, да не говорим за икономическите и проблеми.\nТова обаче не отменя актуалността на тезите, лансирани в началото на миналия век от Макиндер, тъй като през последните десетилетия се очерта нов претендент за контрол над "хартленда" в лицето на друга континентална империя - Китай. В крайна сметка, макар че китайците успешно проникват в Африка и Латинска Америка, основното поле на тяхната експанзия е именно Евразия, при това стратегията им до голяма степен се вписва в теорията на британския геополитик.\nНа първо място, Китай усилено се опитва да възроди т.нар. Път на коприната, разглеждан в Пекин като своеобразна евразийска магистрала, преминаваща през "хартленда" и свързваща страната с другите части на суперконтинента, включително с Южна и Югоизточна Азия, Близкия Изток и Европа. За финансирането на този изключително амбициозен проект, китайците създадоха редица мощни финансови институции, като Азиатската банка за инфраструктурни инвестиции (AIIB) и Фонда на Пътя на коприната (Silk Road Fund) с капитал от 40 млрд. долара. Ключова роля в новия Път на коприната се отрежда на железопътните мрежи. Както е известно, Китай бързо разширява собствената си жп мрежа и вече е глобален лидер в сферата на строежа на високоскоростни жп линии, като изгражда такива линии и в съседните държави. Засега, като основна цел на този гигантски проект се очертава Централна Азия, където се работи по строежа на нови жп линии, магистрали, тръбопроводи и други елементи на инфраструктурата. Друго възможно разклонение на Пътя на коприната е продължаването му в северна посока - например, чрез изграждането на 7000-километрова високоскоростна жп линия, която да свърже Москва и Пекин, намалявайки времепътуването между тях от 6-7 дни до само 33 часа.\nАко китайската железопътна експанзия се окаже успешна, Пекин ще докаже, че Макиндер е бил прав, твърдейки, че "трансконтиненталните жп линии променят качествено състоянието на сухопътните държави и никъде другаде не са толкова ефективни както в затворения хартленд на Евразия". Акцентирайки върху предимствата на жп мрежата пред морските маршрути, Макиндер посочва, че "континенталният жп вагон може да осъществява превози непосрествено от работещите за износ фабрики до складовете на вносителя", което днес е известно като "превоз от врата до врата". Очевидно Китай се готви не само да инициира, но и да се превърне в най-важния възел на изграждащата се евразийска транспортна мрежа. От ключово значение в случая е, че тази континентална евразийска мрежа ще бъде почти недосегаема за основния китайски съперник САЩ, чиито флот контролира глобалните морски маршрути. Това поражда обоснована тревога в Пекин заради възможната блокада на китайската търговия, която и в момента се реализира най-вече по море.\nТака очертаната трансконтинентална жп мрежа с център Китай, се допълва от океанските маршрути, свързващи китайските пристанища с отдалечените брегове на Евразия. Най-важен сред тях е Морският път на коприната, минаващ край бреговете на Югоизточна Азия и през Индииския океан. В тази връзка си струва да спомена, че скоро може да стартира изграждането на "Тайландския канал" (Kra Isthmus Canal), който трябва да пресече провлака Кра в южната част на Тайланд (впрочем, има вариант той да мине малко по на юг, през територията на Малайзия). Финансирането му ще се поеме от Китай, а в резултат от изграждането му Морският път на коприната ще минава в непосредствена близост с такива приятелски настроени към Китай държави като Камбоджа, Тайланд и Мянма. Това ще позволи да се избегне контролирания от американския флот Малакски пролив. Китай проявява интерес и към Северния морски път, който минава през контролираната от руснаците арктическа акватория, а Москва се превръща във все по-близък "стратегически партньор" на Пекин.\nВъпреки крайно нестабилната ситуация в страната, Афганистан бързо се придвижва към китайската сфера на влияние, а планираният петролопровод Китай-Мянма може да промени цялата конфигурация на транзита на енегоносители в Евразия. И това е само част от създаването на "новия икономически пояс на пътищата на коприната" и т.нар. Морски път на коприната. Тоест, става дума за изграждането (в повечето случаи буквално "от нулата") на смайваща по мащабите си инфраструктура, която ще свърже Китай с Централна Азия, Близкия Изток и Западна Европа. Наред с възраждането на древния Път на коприната през Централна Азия, то включва и развитието на икономическите коридори Бангладеш-Китай-Индия-Мянма и Китай-Пакистан, през Кашмир.\nКитайската експанзия в Европа\nСлед като PSA, IBM, Club Mediterаnee, летището на Тулуза и пристанищего на Пирея станаха собственост на (или се управляват под аренда от) китайски компании, в началото на 2015 China National Tire & Rubber купи 26,2% от акциите на италианския производител Pirelli и обяви, че възнамерява да се сдобие и с останалите. През март пък, група китайски компании купиха комплекс от 18 бизнес сгради в Берлин за 1,5 млрд. евро. Както посочва в тази връзка френският икономист Антоан Брюне (президент на AB Marchés), "през последните двайсетина години Китай успешно настъпва по много направления, като целта му е да овладее ключови позиции в икономиките на водещите западни, държави и евентуално да ги дестабилизира, както и постепенно да отнеме хегемонията на САЩ". За успешното проникване на китайците в европейската икономика има поне две основни причини.\nПървата е, че във всички западни държави големите компании са заинтересовани от укрепване на връзките с Китай. Значителна част от печалбите им са свързани с огромния марж от износа на произведената в Китай продукция, както и с динамиката на продажбите на вътрешния китайски пазар, който е огромен. Предвид на това, влошаването на отношенията между тяхната собствена държава и Пекин може да се отрази негативно на техните приходи, борсовите котировки и бонусите на ръководствата им. Затова те всячески се стараят да не допуснат потенциални конфликти между своите страни и Китай. Тоест, на практика китайците се възползват максимално от разрива между интересите на транснационалните компании и тези на националните държави, където те се базират. Въпросните компании се превръщат в най-големите лобисти на китайските интереси и Пекин съзнателно ги използва за да попречи на западните правителства да регират адекватно на стратегията му за завоюване на все нови и нови позиции в техните икономики, макар че тази стратегия все повече ерозира основите им.\nВтората причина пък е, че Китай се старае да подбира най-ефективните инструменти за влияние върху всяка конкретна държава. Цитираният по-горе Антоан Брюне дава за пример "сделката между Пекин и Лондон, в рамките на която китайците обещаха лондонското Сити да се превърне във финансовия център на планетата, след като Китай и юанът изместят САЩ и долара от сегашните им доминиращи позиции. Срещу това Китай си гарантира подкрепата на британците, които в това отношение играят по-скоро в полза на Пекин, а не на съюзниците си от Вашингтон. На свой ред, споразумението на Пекин със Сеул и Берлин гарантира привилегирован достъп до китайския пазар на корейските и германски компании срещу отказа на Южна Корея и Германия да подкрепят усилията на американската дипломация за ограничаване на китайската икономическа експанзия. Накрая, Париж и Рим вземат все по-големи заеми от Китай, което ги стимулира да си сътрудничат с Пекин".\nСлед като пое ръководството на Китай през 2012 президентът Си Дзинпин обяви, че страната му ще спре да харчи печалбите от външната търговия за да трупа ценни книжа (най-вече американски) и ще започне да ги използва за закупуване на най-различни чуждестранни активи. Действително, през последните три години обемът на придобитите от китайците ценни книжа не само че не нараства, а намалява. Китай демонстрира все по-малко желание да изкупува европейски дългове, в същото време неговите държавни и частни компании разширяват изкупуването на всевъзможни европейски активи: инфраструктура (летището на Тулуза или един от терминалите на атинското пристанище Пирея), агропромишлени комплекси (големи площи лозя около Бордо, или винарните Жовре Шомбертан в района на Дижон), автомобилната индустрия (Volvo, PSA Пежо Ситроен, в което участва китайската Dongfen, или Pirelli), високите технологии (закупуването на части от IBM и Motorola от китайската Lenovo), производството на луксозни стоки (китайската Trinity държи 10% от Ferragamo ) и туристическия бизнес (през февруари 2015 китайския гигант Fosun купи за близо милиард евро международната верига от хотелски комплекси Club Méditerranée).\nОфициално, от 2012 насам Китай предпочита реалните активи пред държавните ценни книжа. Всъщност, стратегията му отива много по-далеч, като основната и цел е допълнително да укрепи доминиращите позиции на страната в глобалната производствена сфера и така да привлече нови държави към своята орбита.\nЗа да го постигне, Пекин се старае постепенно да постави под контрол наземния, морския и въздушния транспорт, т.е. да контролира глобалния товаропоток. Освен това, Китай трябва да си гарантира непрекъснатия приток на продоволствени стоки, особено след като през последните години изпитва сериозни проблеми с качеството на питейната вода и състоянието на земеделските си земи. Освен това стратегията предвижда създаването на гигантски китайски компании, които да са в състояние да си извоюват доминиращи позиции в съответните отрасли, по примера на американските корпорации в периода от 20-те до 70-те години на миналия век. Така например, благодарение на технологичната база на компании като Volvo и PSA, Китай ще може да създаде корпорация, която да е в състояние да се конкурира на равни начала с гиганти като Toyota или Volkswagen. Технологиите на Pirelli пък ще помогнат на китайците да изпреварят Michelin и Bridgestone. На свой ред Lenovo вече е истински световен гигант в компютърната сфера, а пък Huawei е на път да се превърне в кошмар за американските си конкуренти. Китай очевидно не се задоволява с това, че на територията му е съсредоточена по-голямата част от световното индустриално производство. Както вече споменах, след 2012 плановете му се промениха и той вече иска принадлежащите му компании (и то не само тези на китайска територия) да поставят под контрол по-голямата част от световното производство. Ни повече, ни по-малко!\nАмбициите и проблемите на Пекин\nПрез последните трийсетина години най-малко 300 милиона китайци са се преселили от селските райони в бързо разрастващите се градски зони, а други 35 милиона се готвят да ги последват през следващите няколко години. В момента в китайските градове живеят поне 700 милиона души, а очакванията са, че през 2030 броят им ще надхвърли милиард. Това е свързано с огромни проблеми за градовете, инфраструктурата и икономиката, като цяло, както и с почти катастрофално ниво на замърсяването на въздуха в най-големите мегаполиси на страната.\nВече 160 китайски градове имат население от над един милион души (в цяла Европа броят им е 35). От 1990 насам 250 китайски града са утроили своя БВП на глава от населението, а реалният доход на гражданите им е нараснал трикратно.\nВпрочем, днес в Китай не може да се говори за отделни градове, а по-скоро за "градски клъстери", т.е. нарастващи градски агломерации с население от над 60 милиона души. Така например, районът Пекин-Тяндзин на практика включва 28 града. На свой ред, най-новият миграционен мегаполис в южната провинция Гуандун - Шънджън, се е превърнал в ключов "хъб" на друг подобен клъстер. В момента в Китай има над 20 такива клъстери, всеки от които е с размерите на средна или голяма европейска държава. Съвсем скоро в основните клъстери ще бъде концентриран 80% от китайския БВП и 60% от населението. Както изграждането на скоростна железопътна мрежа в страната, така и другите смайващи инфраструктурни проекти, са част от инвестициите на обща стойност 1,1 трилиона долара в 300 държавни проекти, целящи оптималното управление на въпросните клъстери.\nСред негативните последици от този процес е печално известният на Запад феномен, известен като "балона с недвижимите имоти", който до 1998 беше невъзможен в Китай, тъй като дотогава цялата недвижима собственост на практика беше държавна. След либерализацията обаче, средната класа в страната започна да купува собствени жилища, включително със заеми. И тъй като става дума за стотици милиони хора, диспропорциите на пазара на недвижими имоти нямаше как да бъдат избегнати, в резултат от което възникнаха цели "градове-призраци" и множество пустеещи молове.\nКитайският инфраструктурен ажиотаж се финансира от инвестиционни фондове, зад които стоят централното и местните правителства, държавните предприятия и частният сектор. Строителният бизнес, който е сред най-големите работодатели в страната, ангажира пряко или косвено над 100 милиона души, а 22% от всички национални инвестиции в капиталови активи са именно в сектора на недвижимите имоти.\nОсвен всичко друго, Китай модернизира и производствената си база, която през последните трийсет години е нараснала 18 пъти. Днес страната произвежда 80% от всички климатици, 90% от персоналните компютри, 75% от слънчевите панели, 70% от мобилните телефони и 65% от обувките в света. Производството осигурява 44% от китайския БВП, като в него пряко са ангажирани 130 млн. души. Освен това в Китай се осъществяват 12,8% от глобалните изследвания в света, като в това отношение той далеч изпреварва Великобритания и по-голямата част от западноевропейските държави.\nКакто е известно обаче, в последно време акцентът в китайската икономика се измества към бързо нарастващият вътрешен пазар, което ще означава още по-мащабни инвестиции в инфраструктурата, нужда от голям брой качествени инженерни кадри и бързо развиваща се база от доставчици. Доколкото Китай започва да се сблъсква с редица нови проблеми - нарастване стойността на труда, все по-сложната верига на глобалните доставки и волатилния пазар - той агресивно се стреми да преориентира икономиката си от нискотехнологичното сглобяване на произведени в чужбина части, към високотехнологичните производства. По-голямата част от китайският износ вече се формира от смартфоните, двигателите и автомобилилите (очаква се скоро към тях да се присъединят и самолетите). В хода на този процес се наблюдава и чисто географското изместване на производството от южното крайбрежие към Централен и Западен Китай. Така например, град Ченду в югозападната провинция Сечуан се превръща във високотехнологичен клъстер, в чиято основа е активността на компании като Intel и Hewlett-Packard.\nТоест, Китай преследва амбициозната цел да трансформира производството както вътре в страната, така и в глобален план. В миналото китайските компании бяха ангажирани най-вече с доставките на евтини масови стоки за бита с приемливо качество. Сега много компании бързо променят технологиите си и се орентират към градовете от "първо и второ ниво", докато чуждестранните фирми, опитвайки се да намалят разходите си, се оттеглят към градовете от "второ и трето ниво". Паралелно с това ръководството в Пекин иска още през следващите десетина години китайските компании да се превърнат в наистина транснационални. Впрочем, 73 китайски компании вече влизат в класацията Fortune Global 500, като в това отношения страната се нарежда плътно зад САЩ.\nРазсъждавайки за китайските предимства, не бива да забравяме, че бъдещето на глобалната икономика очевидно е свързано с Азия, където е налице рекорден ръст на доходите на средната класа. Така, докато през 2009 в Азиатско-Тихоокеанския регион са живеели само 18% от принадлежащите към глобалната средна класа, през 2030 (според Център за развитие на ОИСР) тази цифра ще нарасне до смайващите 66%. За сравнение, през 2009 в Северна Америка и Европа са живеели 54% от средната класа в света, но през 2030 този дял ще падне само до 21%.\nКитай има над 15 трилиона долара в банкови депозити, като този обем нараства с цели 3 трилиона годишно. Валутните му резерви пък се оценяват до 4 трилиона. Липсват ясни данни за това, как точно циркулира тази финансова маса в Китай по различните проекти, компании, финансови организации и държавата. Никой например не знае, колко и какви кредити е отпуснала Китайската селскостопанска банка. Големите пари, държавният капитализъм и еднопартийното управление се преплитат и сливат в китайската финансова сфера, където реалната политика се пресича с наистина гигантски парични средства.\nГолемите китайски държавни банки - Централната банка, Индустриално-търговската банка, Строителната банка и Селскостопанската банка, възникнаха като чисто правителствени институции и се превърнаха в полукорпоративни държавни предприятия. Те силно разчитат на връзките си с правителствените среди и наследените активи, а действията им се определят от специфична комбинация от чисто търговски и стратегически държавни цели. Именно те са инициаторите на гигантския процес на трансформация на китайския икономически модел, която се осъществява в момента. Тук следва да напомня и, че по съотношението на държавния си дълг към БВП, Китай се намира зад Япония и САЩ в класацията на Standard Chartered Bank, при това за разлика от развитите западни държави, потребителските кредити са малка част от целия дълг. Разбира се, и в Китай съществува т.нар. "сенчесто банкиране" (т.е. кредити, отпускани извън регламентирания банков сектор), но този тип операции осигуряват едва 28% от БВП, докато според МВФ в САЩ например, този процент е много по-висок.\nИстината е, че сериозните проблеми на Китай са свързани предимно със сфери извън икономиката, където комунистическото ръководство изглежда склонно да предприема погрешни стъпки. Пример за това е осъществяваното от него т.нар. "настъпление на три фронта": укрепване на идеологическия контрол на Компартията в страната под предлог да не се допусне налагането на "западните ценности", усилването на контрола върху онлайн-информацията и социалните мрежи и по-сериозния контрол над етническите малцинства и особено уйгурите, живеещи в ключовата западна провинция Синдзян. На поне два от тези "фронта" - противодействието на "западните ценности" и контрола над Интернет, пекинското ръководство вероятно би постигнало повече по пътя на дебатите, а не на репресиите - особено предвид огромния брой млади хора, които са добре образовани и са свързани с глобалната мрежа, но те очевидно не са сред инструментариума на Компартията. Що се отнася до третия фронт и в частност до малцинствата в Синдзян, проблемът не е толкова в реализацията на трите принципа на етническата политика, обявени от президента Си Дзинпин: jiaowang, jiaoliu, jiaorong ("контакт" - "комуникация" - "смесване"), тъй като местните китайски кадри в Синцзян, често са склонни да разглеждат коренното уйгурско население като "попаднало под влиянието на екстремистите". От друга страна, ако Пекин не се справи с интеграцията на Синдзян, това би поставило под въпрос цялата му стратегия на "новите пътища на коприната", доколкото провинцията е ключово свързващо звено в китайския проект за интеграция на Евразия, както и важен канал за потока от енергоносители от Централна Азия и Русия към Китай.\nРусия като "младши партньор на Китай?\nВ китайската "евразийска стратегия" икономическите съображения са тясно преплетени си геополитическите. В икономически план Китай печели от формирането на гигантска интегрирана и доминирана от него територия. В стратегически план, тази нова континентална зона на китайско влияние ще бъде трудно уязвима за САЩ при възникването на сериозна криза в китайско-американските отношения. Както е известно, Вашингтон разполага с най-мощния военен флот в света, който може да нанесе много сериозни поражения в периферните зони на китайската геоикономическа империя, но той на практика няма да може да атакува континенталната и част, разположена около евразийския "хартленд".\nМеждувременно, през ноември 2014, президентът Си Дзинпин осъществи изключително важна геополитическа промяна, чиято същност е, че Китай вече не смята САЩ и ЕС за основни стратегически приоритети, а фокусира вниманието си към своите азиатски съседи и приятелските държави от BRICS - Бразилия, Индия, Южна Африка и най-вече Русия, които китайските анализатори наричат kuoda fazhanzhong de guojia (т.е. "водещи развиващи се държави"). Тук е мястото да отбележим и, че самият Китай вече не се смята за "развиваща се държава".\nАнализаторите са единодушни, че Китай няма да може да формира достатъчно мощна зона на доминация в Евразия без сътрудничеството или поне съгласието на другата голяма континентална държава - Русия. Макар че последната е доста по-слаба от някогашната Руска империя, както и от наследилия я Съветски съюз, тя все още контролира значителна част от основния "хартленд", включваща както собствените и териториии в Северна Евразия, така и руските сфери на влияние в Централна Азия и Източна Европа.\nСпоред редица (включително и руски) анализатори, изглежда все по-вероятно, че въпреки собствените си геополитически амбиции в Евразия, Москва едва ли ще работи активно против континенталния проект на Пекин. След като беше въвлечена в ожесточена борба със Запада (и най-вече с американско-британската ос) във връзка с украинската криза, Русия едва ли има друг избор, освен да се ориентира към сближаване с Китай. Ниските цени на петрола и западните санкции могат да ерозират руската финансова система. Поне на пръв поглед, Пекин е склонен да и помогне. През октомври 2014 руската и китайската централни банки се споразумяха за осъществяване на валутни суапи на обща стойност 25 млрд. долара, което позволява на руснаците при нужда да прибягват към китайските юани. През декември 2014 външният министър на Китай Ван И, обяви, че страната му ще окаже помощ на Русия, ако се наложи. Въпросът обаче е, при какви политически и икономически условия би го направил. Най-вероятно китайците ще поискат от Москва привилегирован достъп до руските природни ресурси и военни технологии, както и руснаците да не пречат на реализираните от Пекин икономически проекти в постсъветските държави от Централна Азия.\nЕто защо, дори онези руски експерти, които се отнасят положително към укрепване на връзките с Китай, признават, че проектът за новият Път на коприната не е свързан само с бъдещите икономически ползи от него, а има и ясно изразени геополитически измерения, като се разчита в Евразия да бъде създадена "база за растежа" на бъдещата континентална суперсила. Не е ясно обаче, как това би се отразило в дългосрочен план върху Русия и нейните собствени амбиции, както и дали двата евразийски суперпроекта (китайският и руският) могат да се реализират съвместно.\nСпоред проф. Дмитрий Тренин от Московския център Карнеги, китайската инициатива за новия Път на копринатае в състояние да "погълне" ключовият за Русия проект за Евразийския съюз: "енергийното, инвестиционното и индустриално-технологическото партньорство между Китай и Русия може да промени формата на Евразия и да доведе до нов силов баланс, който да изместни гравитационния и център от Москва към Пекин".\nТази група руски експерти мрачно прогнозират, че ако страната им има късмет, може в крайна сметка да се превърне в "младши партньор" на Китай (какъвто например е Канада за САЩ), т.е. в гигантски резервоар на природни ресурси, които Москва ще продава на могъщия си южен съсед, запазвайки до голяма степен своя суверенитет. Според най-лошия вариант на този сценарий обаче, тя може да се окаже по-скоро "васал" в рамките на китайската евразийска континентална империя. Между другото, през 1904 Макиндер допуска подобно развитие, подчертавайки, колко опасно би било то за Запада: "Ако например, китайците - организирани от японците, се окажат способни да премахнат Руската империя и да овладеят нейната територия, те вероятно биха се превърнали в истинска "жълта опасност" за целия свят, тъй като така биха добавили към ресурсите на великия континент и обширни морски граници". В тази своя прогноза обаче, британския геополитик очевидно бърка по отношение ня Япония - в момента Токио не само, че не се ангажира с "организирането" на една доминирана от Китай суперимперия в Евразия, а тъкмо напротив - опитва се да предотврати формирането на алианс между Москва и Пекин, съзнавайки какво би означавало това за бъдещето на Япония.\nВъзможно ли е формирането на евразийска суперимперия\nБившият външен министър на Сингапур Джордж Йео определя очертаващият се нов световен ред като "слънчева система с две слънца - САЩ и Китай". На свой ред, в новата Стратегия за национална сигурност на САЩ, публикувана в началото на 2015, се подчертава, че "макар и да има конкуренция, не смятаме конфронтацията с Пекин за неизбежна". На фона на свърхамбициозните инфраструктурни проекти на Китай, както впрочем и на цялата му стратегия за интегрирането на Евразия, мнозина, включително в ръководствата на т.нар. "водещи развиващи се държави", започват да се питат, дали тази "слънчева система с две слънца" няма да се окаже просто преход към замяната на САЩ от Китай, в качеството му на единствена световна свръхдържава?\nКакто е известно, историята познава и други опити за създаването на империя, която да контролира евразийското пространство от Тихия до Атлантическия океан. Първата е създадена в резултат от монголското нашествие през ХІІІ-ХІV век и се простира от Японско и Южнокитайско до Средиземно море. Всъщност, това е най-голямата континентална империя в историята, но тя не просъществува дълго като едно цяло и бързо се разпада заради вътрешните си противоречия. И Китай, и Русия са част от тази номадска империя, управлявана от Каракорум в днешна Вътрешна Монголия. По-важното в случая е, че по-нататъшната еволюция на Китай и Русия като държави, както и геополитическото им мислене, са силно повлияни от опита, свързан с монголското господство.\nРуските геополитици нерядко твърдят, че Русия е наследник едновременно на Византийската империя и на империята на Чингис хан. Именно руските владетели се опитват да създадат втората евразийска империя, простираща се от Балтийско море до Босфора и от Централна Европа до Манчжурия и бреговете на Тихия океан (включително и американските, доколкото Аляска също е руско владение в течение на векове). Те обаче постигат само частичен успех в тези свои усилия, тъй като така и не успяват да се доближат плътно до превръщането на Руската империя в доминираща сила на евразийския суперконтинент, сблъсквайки се със съпротивата на големите европейски държави на Запад, на Османската империя на Юг и на Япония на Изток. На свой ред, Съветският съюз, като наследник на Царска Русия, в географски план е евразийска държава, но заради универсалистката си идеология, се стреми по-скоро към глобална доминация. В момента Москва отново до голяма степен е възприела евразийската идея, но поне засега и липсват необходимите ресурси за да я превърне в реалност.\nЕто защо някои смятат, че е дошъл ред на Китай да се опита да реализира собствената си версия на "евразийска континентална супердържава". За разлика от предшествениците си - монголците и руснаците, разчитащи най-вече на военната си мощ, китайците залагат на икономическото превъзходство. Затова, поне засега, е трудно да си представим какво би представлявала "китайската евразийска империя", ако въобще е възможна. Тя би могла да се формира като "добронамерена" икономическа интеграционна общност, чиито център да е Китай, т.е. да наподобява доминирания от Германия Европейски съюз, или на Южноамериканския общ пазар (Mercosur), чиито лидер е Бразилия. Не бива обаче да се изключва, че Пекин може да се опита да наложи по-твърда политическа хегемония в Евразия, т.е. един класически имперски модел.\nМнозина във Вашингтон разглеждат усилията за интеграцията на Евразия под китайска егида като открито предизвикателство и дори заплаха за глобалната хегемония на САЩ. Както преди повече от век Макиндер наблюдаа с тревога нарастващото руско влияние в континенталния "хартленд", така днес американските стратези са обезпокоени от възможността по-голямата част от Евразия да се окаже в сферата на влияние на една азиатска държава, чиито модел силно се различава от западния, а стратегическите и планове изглеждат неясни.\nВ същото време опитите на САЩ да предложат някаква алтернатива на доминирания от Китай икономически ред в Евразия (предприемани след провала на идеята за Г-2 или "Кимерика", т.е. за "споделената" глобална доминация на Вашингтон и Пекин) не се развиват добре. Толкова рекламираното Транстихоокеанско партньорство все още не е стартирало истински и преговорите по него продължават. На свой ред, финансираният от САЩ "алтернативен Път на коприната", който трябва да свърже Централна и Южна Азия през Афганистан, засега не дава никакви резултати. В чисто стратегически план, американските усилия за използването на Индия като "основен балансьор" на Китай, също се оказват безуспешни, доколкото Делхи отказва да подпише каквото и да било споразумение с Вашингтон, което би могло да се разглежда като опит за "сдържането" на Пекин.\nОт друга страна обаче, въпреки на пръв поглед неудържимия китайски възход, би било твърде прибързано да говорим за възникването на нова евразийска империя. В тази връзка, си струва отново да се обърнем към Хилфорд Макиндер. Преди сто и повече години и той, и мнозина други смятат, че Русия е на път да се превърне в доминираща световна държава, наред със САЩ. В крайна сметка обаче, вместо "двайсетте мирни" години от които тази страна се нуждае "за да постигне истинско величие" (както твърди убитият малко по-късно от терористи руски премиер-реформатор Столипин през 1907), през 1914 Руската империя необмислено влиза в конфликта, превърнал се в Първата световна война и само три години по-късно се разпада.\nДнес Китай е изправен пред подобни вътрешни и външни рискове, способни да го доведат до катастрофа и да сложат край на смайващия му възход. Затова можем да предположим, че през следващите 15-20 години съхраняването на вътрешната стабилност и избягването на опасните външни кризи, могат да се окажат много по-важни за Пекин, отколкото хипотетичните му планове за създаване на собствена евразийска империя.


от ilian_todorov » 27 Сеп 2013, 19:44\nИзкаран на публична продан имот, който не е изцяло собственост на длъжника. Милка ипотекира целия апартамент и гараж, като "забравя", че преди време е дарила 1/2 идеални части на сина си и дъщеря си. СИ изкарва за продан целия имот, но след об. заповед спира изпълнението на 1/2 част от имота, тъй като длъжникът има само половината. Синът и дъщерята завеждат отрицателно установителен иск, срещу майка си и мен. Делото е по чл. 440 от ГПК във връзка с чл. 124 (1) от ГПК и във връзка с чл. 537 (2) от ГПК. Аз съм готов да призная иска, както и да направя спогодба. Интересувам се, съдът ще ме осъди ли да плащам разноски?\nАз нямам вина, че в НА пише. че имота е изцяло собственост на Милка и Нотариусът се е убедил в това, а СИ не е проверил, кой какви идеални части притежава. Защо да плащам разноски и как да постъпя?\nПоследна промяна ilian_todorov на 27 Сеп 2013, 23:38, променена общо 1 път\nот ivan_lawyer » 27 Сеп 2013, 20:14\nИма структура на обяснението Ви.\nКой е ипотекирал имот, кой е дал в заем, кой е длъжен да върне парите.\nДа се уточни, че има защита на всяка от страните, тъй като има хармония в законните правила. Всъщност, има необходимост от преглеждане на всяка от подточките, тъй като явно има вече задействана верижна реакция.\nот ilian_todorov » 27 Сеп 2013, 20:56\nivan_lawyer написа: Има структура на обяснението Ви.\nМисля, че стана ясно. Милка е ипотекирала имота си и е длъжна да върне парите. Аз съм й дал заем. Делото е срещу мен и нея. Водят го съсобствениците й на имота. Претендират, че половината от имота е техен и да се освободи тяхната част от публична продан. Факт, който аз не оспорвам.\nот ivan_lawyer » 27 Сеп 2013, 21:01\nАко се установи с решение, тогава дължите разноски. Ясно е, че ще Ви осъдят. Като добросъвестното поведение се толерира от законите. Според мен не сте дали основание за завеждане на делото. Но, ако търсите адвокат, трябва да намерите, дистанционно е по-трудно.\nот ilian_todorov » 27 Сеп 2013, 21:08\nivan_lawyer написа: Ако се установи с решение, тогава дължите разноски. Ясно е, че ще Ви осъдят. Като добросъвестното поведение се толерира от законите. Според мен не сте дали основание за завеждане на делото. Но, ако търсите адвокат, трябва да намерите, дистанционно е по-трудно.\nИнтересува ме с поведението си дал ли съм повод за завеждане на делото, за да мога да се възползвам от чл. 78 (2) от ГПК?\nот ivan_lawyer » 27 Сеп 2013, 21:26\nДължимото от Вас е да дадете паричен заем. Това сте го изпълнил. Дължимото от насрещната страна е да даде обезпечение. Това не е изпълнено точно. Ако сте добросъвестен не би трябвало да Ви закачат за разноски, в частност.\nот ilian_todorov » 27 Сеп 2013, 21:42\nivan_lawyer написа: Дължимото от Вас е да дадете паричен заем. Това сте го изпълнил. Дължимото от насрещната страна е да даде обезпечение. Това не е изпълнено точно. Ако сте добросъвестен не би трябвало да Ви закачат за разноски, в частност.\nТака е, но съм поискал от СИ да изкара имота за публична продан, без да проверя, че длъжникът не е собственик на целия имот. Това поведение дава ли основание за започване на дело, както пише в чл. 78 (2)?\nот borovinka » 27 Сеп 2013, 22:05\nНе сте знаел, че собственикът не притежава целия имот - т.е. бил сте добросъвестен. Недобросъвестен е далият негодно обезпечение. Не би трябвало да ви натоварят с разноски, позовете се на чл. 78 (2), пък каквото стане.\nот ivan_lawyer » 27 Сеп 2013, 22:31\nТочно в искането на взискателя по ипотеката има някакво отношение.\nНо ипотеката е учредена в един момент, впоследствие има искане за изпълнение върху имота. Откъде да има знание за собствеността взискателят в момента на изпълнението, след като той е получил като обезпечение имота, с вписана ипотека.\nЧия е отговорността при изпълнение върху чужд имот. На кого може да се търси отговорност при насочване върху чужд имот.\nот ilian_todorov » 27 Сеп 2013, 23:09\nivan_lawyer написа: Точно в искането на взискателя по ипотеката има някакво отношение.\nТова е въпросът? Има ли съдебна практика по този казус?\nДелото е по чл. 440 от ГПК във връзка с чл. 124 (1) от ГПК и във връзка с чл. 537 (2) от ГПК.\nот ivan_lawyer » 28 Сеп 2013, 12:38\nИма процесуална материя и има статични правила. Съдебната практика ми е ориентир само за тактика. Мнозинството от съдиите са далеч от идеала за съдия - общо взето развлечени като казашка команда. Въпросът е да излъжете съответните кореспонденти - деловодство, съдия, секретар. Това е лесно на фона на очертаните от Вас факти. Съдебна практика има и може и да се намери.\nот ilian_todorov » 28 Сеп 2013, 18:53\nivan_lawyer написа: Има процесуална материя и има статични правила. Съдебната практика ми е ориентир само за тактика. Мнозинството от съдиите са далеч от идеала за съдия - общо взето развлечени като казашка команда. Въпросът е да излъжете съответните кореспонденти - деловодство, съдия, секретар. Това е лесно на фона на очертаните от Вас факти. Съдебна практика има и може и да се намери.\nБи ли ме насочил къде да намеря съдебна практика?\nот ivan_lawyer » 29 Сеп 2013, 14:53\nОчевидно има подводни препятствия, например:\nВ това решение се вижда ясно, че се касае за признаване иска.\nА тук ясно се вижда какво трябва:\nТоест зависи много от съдиите. Явно няма правило, а тактика трябва.\nот ilian_todorov » 22 Ное 2013, 13:06\nivan_lawyer написа: http://www.justice-ruse.org/rcourt/2012/02/ga/08634511/35012312.htm\nДнес се гледа делото, даде се ход по същество и съдът след месец ще се произнесе с решение. Адвокатът на ищците поиска и аз да плащам разноски заедно с другия ответник, тъй като, въпреки че съм бил подведен от него е трябвало да проверя, че половината имот е дарен преди ипотеката. Аз се позовах на написаното в НА - "...се е убедих, че заемателят е единствен собственик на имота съставих този НА..." и на свидетелските показания на адвоката написал проекта на НА за ипотека.\nКакво решение очаквате?\nот datajumanji » 22 Ное 2013, 13:23\nако на 22.11.2013 беше признал изцяло искът, нямаше да плащаш нищо по въпросното дело, ама твоя адвокат от де да знай...\nсега ще плащаш!\nот ilian_todorov » 22 Ное 2013, 14:05\ndatajumanji написа: ако на 22.11.2013 беше признал изцяло искът, нямаше да плащаш нищо по въпросното дело, ама твоя адвокат от де да знай...\nАз нямам адвокат, но съм признал иска още в отговора на ИМ. Днес потвърдих, че признавам иска, само възразих за разноските.\nОт написаното от Вас да разбирам ли, че няма да ме осъдят на разноски?\nот datajumanji » 22 Ное 2013, 14:43\nако те осъдят ще жалиш на въззив и това е!\nама нещо ме съмнява тъа работа...\nот ilian_todorov » 22 Ное 2013, 15:38\ndatajumanji написа: Чл. 78. (1) Заплатените от ищеца такси, разноски по производството и възнаграждение за един адвокат, ако е имал такъв, се заплащат от ответника съразмерно с уважената част от иска.\nИ аз на това основание възразих. Кое те съмнява?\nот datajumanji » 22 Ное 2013, 16:03\nДСИ от говаре по чл.49 ЗЗД, ЧСИ по чл.45 ЗЗД\nот ilian_todorov » 22 Ное 2013, 16:12\ndatajumanji написа: цялата схема\nМен какво ме интересуват ДСИ и ЧСИ? Искът е по чл. 124 и чл. 440 от ГПК - отрицателен установителен иск.


Read comments and review on Фестивал на Розите 2012, Bulgaria , sent by people who already visited Фестивал на Розите 2012\nКоментари за Фестивал на Розите 2012 (1)\nот М. Милев от , получен на 27.08.2012\nПрограмата на Празника на розата 2012 в Община Казанлък беше удивително наситена с много събития и продължаваща в рамките на цял месец. Любопитството ми провокираха събития като автентична демонстрация на ритуала розобер, спектакъл „Розобер” и арт демонстрации на старинни художествени техники - иконопис с розово масло. В действителност обаче нещата не бяха съвсем такива, както бяха представени. Демонстрацията на нечуваната старинна художествена техника в Историческия музей в Казанлък не беше точно „иконопис с розово масло“, ами иконописец, който демонстрира свои графики, рисувани с вино и ароматизирани с розово масло /„иконопис“ било печатна грешка в програмата/ в атмосферата на дегустация на вино розе ... и всичко това срещу 4,00 лв. Дотук добре. В неизвестното казанлъшко селце Ръжена ревностно пазят българските традиции. С трогателен самодеен патриотизъм местните хора демонстрират ритуала розобер. Но... срещу входна такса от 8,00 лв.! И за какво?!? За да се видят „уникални“ предмети от бита на селото, които нямат нищо общо с розобера; да се чуят местните деца и баби, облечени в костюмчета от читалището, как пеят и сами да си наберете гюл от розовите градини край пътя. Какъв розобер, какви 5, пардон - 8,00 лв.!?! Пази боже сляпо да прогледа. Иначе билети за събитията по време на празника предварително се продаваха в ... eventim.bg! Пари обаче се дават за съдържание, а не за криворазбрана локална самодейност. Държавата харчи пари да рекламира България като атрактивна туристическа дестинация, за да има повече туристи, Министерството на културата – за програми като "Живи човешки съкровища - България", за да има какво да видят тези туристи. Докато Община Казанлък инкасира културните традиции, в частност Празника на розата. Празникът в действителност оставя само разочарование и натрапчив спомен от входни такси, мускали с гюл, мед от рози, сладко от рози, розе и розова вода – (розова) гола вóда! Съмнявам се, че ще посетя отново празника през следващата година. Скари, кебапчета и сергии с дрънкулки и китайска манифактура, има на много други места в България.\nМоля, напишете своите коментари за Фестивал на Розите 2012.


Какво е Data Science и защо е „следващото голямо нещо“?\nКомпютърните технологии и обработката на данни са в основата на днешната дигитална ера и глобалната взаимосвързаност. Непрестанното търсене на още и още квалифицирани кадри в тези сфери създава нестихващ интерес към академичните направления на Computer Science, както и създаването на иновативни програми като Data Science, като тази предлагана от University of Nicosia (UNIC).\nСпоред прогнозата на Американското бюро за трудова статистика, в периода 2016-2026 се очаква ръст над 10% при професиите, свързани с науката за данните, което ги нарежда сред първите 10 с най-висок процент на промяна на заетостта. В същото време се очаква, че броят на незаетите места на Data Science специалисти в Европейския съюз ще достигне 1 милион до 2025 г.\nЕто защо UNIC създава първата бакалавърска програма по Data Science в Кипър, разработвайки новаторски академичен план, предназначен да отговори на изискванията на бизнес средата. В допълнение към реномирания преподавателски екип със силно международно присъствие, специалността се отличава и с факта, че комбинира най-съвременни технологични разработки като Machine Learning and Data Mining, Artificial Intelligence, Big Data, Data Programming, Data privacy & security. Работата по различни проекти пък гарантира, че студентите са обучени да прилагат уменията си към реални проблеми от ежедневието ни.\nНеобработените данни са „безполезни“, ако не можем да ги трансформираме в структурирана информация, за да извлечем знания. Data Science предоставя инструментите за извличане на тези знания. Интересно е да се спомене, че всъщност зад успеха на платформи като YоuTube или Tik Tok стои именно науката за данните и успешното приложение на изкуствения интелект и сложни алгоритми, чрез които абонатите получават предложения за видео съдържание, базирани на конкретните си интереси и потребителско поведение.\nData Science предлага различни методи за анализ на всякакви данни, предоставяйки реално приложение на наученото при създаването на уникални технологии, като например гласовите асистенти Siri и Alexa, „обучени“ чрез анализ на акустичните данни.\nОбучението в програмата дава цял набор от ценни умения за успешна кариерна реализация:\n• Разработване на решения за събиране, управление и анализ на данни\n• Анализ на резултатите и валидиране на хипотези\n• Визуализация и комуникация на нова информация за решаване на проблеми в реалния свят\n• Любопитство и работа в екип\nОсвен перспективното бъдеще, дипломата по Data Science гарантира и високо професионално възнаграждение на специалистите в областта!\n„Исках магистратура, която се отличава със задълбочена учебна програма в сферата на Data Science, но също така учи как да прилагаме тези концепции в реалния свят. Програмата на UNIC MSc Data Science е създадена именно за тази цел. Но това, което наистина надмина очакванията ми, са преподавателите, които са експерти в своите области в академичните среди и индустрията. Те ти предоставят нужните знания и ти помагат да разбереш какво е необходимо, за да успееш в тази област.” - Philipp Beer (Германия)\n„Изборът ми да уча Data Science в UNIC даде начален тласък на моето кариерно развитие. Програмата включва задълбочени курсове по всяка съществена тема в областта на науката за данни, които се преподават от висококвалифицирания факултет на катедрата по Компютърни науки. Пандемията от Covid-19 не попречи на нито един от преподавателите или служителите да изнася отлични онлайн лекции, да дава обратна връзка и да предоставя подкрепа, когато е необходимо. Сигурен съм, че до края на четиригодишната програма всеки студент ще притежава необходимите знания и умения, за да стартира своята кариера в областта на Data Science,” казва Panagiotis Michael.\nНаучете всичко най-важно за специалностите Computer Science и Data Science лично от студенти и лектори в University of Nicosia! Очакваме ви в нашия Instagram live на 07.04 от 16:00ч.\nТенденции в образованието Компютърни науки


Смартфон GSM HUAWEI HONOR 7 LITE DS GRAY 5.20 ", 16 GB, RAM 2 GB, 13MP\nНачало Мобилни телефони и Таблети Мобилни телефони Смартфон GSM HUAWEI HONOR 7 LITE DS GRAY 5.20 ", 16 GB, RAM 2 GB, 13MP\nКод: 575306 Продуктът не е в наличност\nИзцяло новият Kirin 650 чипсет със знакова FinFET Plus 16 nm технология работи със скоростта на светлината в сравнение с предишната генерация 28 nm чипсетове. Водещата big.LITTLE архитектура предоставя отлично представяне и ефикасност на операциите. 4-те 2.0 GHz ядра ("big") и 4-те 1.7 GHz по-слаби, но високо ефективни ядра ("LITTLE") правят възможни 65% увеличение на представянето и 40% намаляване на разхода. Могъщият Mali-T830 GPU осигурява безпроблемен гейминг със 100% увеличение в GPU представянето в сравнение с предишната генерация Kirin 620. Устройството работи безотказно благодарение на бързия eMMC 5.1-базиран флаш мемори чип и изцяло новата EMUI 4.1 операционна система.\n2.0 сензор за идентификация на пръстов отпечатък\nReplay Protected Memory Block (RPMB) технологията кодира и съхранява информацията за пръстови отпечатъци в отделна, защитена зона и осигурява защитата й, дори ако телефонът бъде руутнат. 2-ро поколение FPC сензор за идентификация на пръстов отпечатък с дизайн, разработен в Швеция - отключва екрана за само 0,5 секунди. Лесна персонализация: добавяш отпечатък само с 6 докосвания. Сензорът изучава твоя отпечатък с времето и предотвратява неуспешни идентификации с мокър пръст или частичен отпечатък. Изпозлвай докосване и приплъзване, за да снимаш, отговориш на обаждане, изтеглиш менюто за нотификации, разглеждаш снимки и още много функции. 0,5 секунди време за отключване\nАлуминиева сплав с качество за самолетни конструкции. Елегантен, ергономичен дизайн с перфектен 5.2-инчов дисплей. Тялото е от алуминиева сплав с качество за самолетни конструкции, моделирана с високочестотен процес на щамповане и завършено с метализиран ефект за гладък, приятен на допир панел. Заоблените краища осигуряват здраво захващане и допълват елегантния метален завършек. Сияен, диамантово-полиран завършек. Устойчивo на издраскване анодизиранo покритие за дългосрочна защита срещу корозия и видимите следи от износване.\n8 MP предна камера с F2.0 апертура и 77-градусов широкоъгълен обектив. 4-компонентната (4P) леща осигурява кристално ясни снимки за удивителни селфита. Сигнален процесор за водещ обект с автоматично разпознаване на фона. Изключителни скорости за заснемане и преглед, 10 различни режима за разкрасяване.\n13 MP основна камера с F2.0 апертура и 78 градусов широкоъгълен 5-елементен (5P) макро леща за яснота на всеки кадър. Анти-рефлектно, неомазняемо, абсорбиращо инфрачервените лъчи покритие намалява проблясъците, предотвратява оставането на отпечатъци и възпира нежеланата инфрачервена светлина да достигне до сензора. Поддържа HDR режим със светкавица за по-добри портретни и групови снимки. HDR режимът комбинира серия снимки с различна експозиция в една снимка, за да създаде кадър с перфектно осветен обект и фон и акуратно пресъздаване на цветовете. SmartImage 3.0 процесорът разполага с множество творчески филтри и режими на заснемане: Light Painting режимът предоставя ръчен контрол на затвора за дълги експозиции, Professional режимът има множество функции, типични за DSLR апаратите, Document Adjustment автоматично отрязва и изправя снимки на документи.\nПРОЦЕСОР 2 GHz Quad+1.7 GHz Quad-core\nМОДЕЛ HONOR 7 LITE DS GRAY\nРАЗМЕР 147.1x73.8x8.3 mm\nСТОЙКА ЗА КОЛА CLINGO UNIVERSAL\nBLUETOOTH HEADSET DUAL PHONE


Qualcomm разработва собствен геймърски смартфон в партньорство с Asus, твърди слух | Новини и независима журналистика\nQualcomm разработва собствен геймърски смартфон в партньорство с Asus, твърди слух\nQualcomm разработва собствен смартфон, предназначен за геймъри, който ще бъде представен до края на година, твърди DigiTimes. Устройството се подготвя в партньорство с Asus.\nГеймърският смартфон на Qualcomm щял да се появи още през 2020 г., но на пазара ще дебютира в началото на 2021 г., твърди източникът. Очаква се устройството да използва все още необявения чипсет на същия производител – Snapdragon 875.\nПоследният всъщност може да бъда показан на 1 декември, за когато Qualcomm насрочи онлайн събитие. Заедно с чипсета е възможно да дебютира и самото устройство, в чието създаване са участвали Asus. А Asus звучи като добър избор, защото това е компанията, която от няколко години разработва и собствена серия геймърски смартфони под името ROG Phone (на изображението горе).\nДали наистина Qualcomm искат да влязат директно със собствен модел смартфон на пазара и какви са ползите за тях от това, освен да предложат т.нар. референтен дизайн, който да послужи за модел на техните партньори, предстои да разберем в близките 2 месеца.\nApple тества сгъваем iPhone с два отделни дисплея,…\nСтандартната версия на Galaxy Note 20 няма да…\nТреньорът на Унгария: Десподов влезе и започнахме да страдаме – БГ Футбол – Национален тим


ДА СГОТВИШ ЩАСТИЕТО ПО РЕЦЕПТА ИЛИ НАЙ-ДОБРИТЕ „КУЛИНАРНИ“ ФИЛМИ | Другото Кино - сайтът за независимо кино\n18.11.2011 Текст: Красимир Кастелов\nКиното и яденето – тези две думи рядко събуждат устойчиви асоциации, освен може би когато ни напомнят за хрупането на пуканки в тъмните зали на мултиплексите.\nНо филмите, за които ще стане въпрос, не само че нямат нищо общо с миризмата на прегоряло олио, а разкриват цялата прелест на готварското изкуство и пробуждат апетита ни за вкусно ухаещи гозби и изискани напитки.\nПредставеният на Киномания датски филм „Угощението на Бабет“ (отличен с „Оскар“ за чуждестранен филм през 1987 г.) заема челно място в повечето класации на най-хубавите филми в историята на киното, посветени на храната и готварското изкуство. Удивителното при него, е че съумява да разкаже вълнуваща история за саможертва, осуетени амбиции и изгубена любов, фокусирайки вниманието ни върху най-невероятното пиршество, което сме виждали на екрана. Действието, което е основано върху разказ на Исак Динесен (псевдоним на известната датска писателка Карен Бликсен), ни отвежда до най-северната точка на Дания, където работи като слугиня забягналата от размириците в родината си французойка Бабет.\nОЩЕ НЯКОЛКО ГОТВАРСКИ КИНОШЕДЬОВЪРА