Системни проблеми за работата на чужденци у нас също търсят решение | Бизнес.dir.bg\n18:29 | 24.05.22\n08:07 | 20 март 2022 | Автор : Рая Лечева, 3e-news.net 35 1822 Снимка: БТА\nБлизо 100 000 украинци са влезли вече в страната, но и половината са напуснали България. Много от хората знаят къде отиват и имат точна цел. А около 22 хил. души са настанени в хотели, които участват в програмата, заяви вицепремиерът Калина Константинова преди няколко дни. Всички тези хора бягат от войната като тук говорим за много жени и деца, някои от които наистина биха си потърсили работа.\nУкраинските граждани очакват скоро да се върнат в родината\nВсъщност в момента те все още се ориентират и планират преди всичко скоро да се върнат в родината. Повечето от украинците, които са дошли в България от започването на войната у нас пребивават временно в страната, защото са се насочили към други страни в ЕС, коментира за Dir.bg и 3еNews Добромир Иванов, председател на Българската стартъп асоциация.\nНека бъдем наясно, че украинските граждани предпочитат да отидат при свои близки и познати. Причината да не останат тук е не толкова, че нашите процедури са тромави и бавни, а определящо е решението да отидат при свои роднини в другите страни-членки на ЕС. Но ние трябва да направим всичко възможно да стоим адекватно в грижата си за тях, за да бъдат те добри посланици на България. На следващо място са останалите причини, поради които трябва да вземем бързи мерки за адаптирането на хората у нас като това да намерим квалифицирани кадри за пазара на труда, който от години изпитва глад за кадри.\nНо за тези, които искат да започнат работа има редица възможности, включително вече и специална секция в Агенцията по заетостта, където има отворени над 16 000 свободни позиции от работодатели. Създадени са и мобилни екипи, които анкетират украинските граждани за квалификация и желание за работа. Има възможност за създаване на над 100 мобилни екипа сред украинските граждани.\nСамо преди дни министърът на иновациите и растежа Даниел Лорер след среща с представители на работодателски организации и координационния център за подпомагане на хората, бягащи от войната в Украйна коментира пред журналисти, че българската икономика има възможност да наема значителен брой от бежанците от Украйна.\nХората пристигат у нас изключително шокирани и нашата грижа е да ги посрещнем, да им осигурим подслон и храна. Следващата стъпка за тези, които решат да направят България свой дом, е да им се намери работа. Ние, като работодатели, ще следим тези хора да не отидат в сивия или още по-лошо в черния сектор на икономиката. Активно ще търсим тези хора и ще им предлагаме работа, каза от своя страна председателят на Българската стопанска камара (БСК) Добри Митрев.\nМежду 20 000 и 30 000 души се търсят във всеки от секторите транспорт, високи технологии и комуникации, посочи Лорер.\nНо сега също е моментът да оправим системни проблеми в нашето законодателство по отношение на чуждите граждани, които идват у нас, не само украинци, а беларуси, руснаци, молдовци, смята Добромир Иванов.\nТрябва да се реши въпросът у нас с т.нар. "сини карти", "стартъп виза" и "тех виза" и тези промени трябва в най-кратки срокове да минат през парламента. Все още се обсъждат детайлите, но преговорите текат, обясниха от организацията.\nРазрешението за пребиваване и работа тип "Синя карта на Европейския съюз" се издава от Министерството на вътрешните работи по Закона за чужденците в Република България и касае висококвалифицираната заетост на граждани на трети държави. В разрешението се съдържа и предоставеното от изпълнителния директор на Агенцията по заетостта положително писмено становище за достъп до българския пазар на труда.\nСпецификата на синята карта на ЕС се състои в това, че чрез нея чужденец, идващ от трета държава извън ЕС, който е висококвалифициран специалист в определена област и притежава диплома за висше образование, след обучение с продължителност не по-малка от 3 години, може да пребивава и работи на територията на България. Към момента синята карта се издава за срок до 4 години, съгласно настоящата уредба в закона.\nВидяхме, че отговорните институции могат да работят бързо и да обработват толкова документи за няколко дни колкото преди обработваха за година. Според мен те самите се подценяваха, но виждат вече, че при желание и усилена работа това е възможно. Преди предлаганите от нас промени не бяха приемани заради увереността, че не могат да се обработят много документи за толкова кратко време. Но ето че е възможно, коментира Иванов.\nСините карти да имат валидност минимум две години\nи процедурите да са по-облекчени\nСините карти да имат срок на валидност минимум две години и да се издават вместо за три месеца за две-три седмици. Заедно с тях ние може да направим работещи механизми за стартъп визи и да въведем гъвкави тех визи, смята Иванов, които не са свързани с европейските изисквания, а само с изискванията за Шенген. Например докато работят за друга компания заетите да могат да започнат по облекчени процедури и допълнителна дейност като самостоятелно заети лица у нас, от което всички ще имаме ползи. Освен това да се въведе и възможност за получаване на синя карта на база висококвалифициран опит в дадената сфера, като алтернатива на изискването за висше образование.\nМного важна промяна, която също сме внесли е процедурите за получаване на разрешение за пребиваване и работа на чужденците да текат едновременно с процедурата за техните семейства, а не както досега като свърши едната процедура, да започне другата. Организацията е предложила да отпадне изискването да се докаже необходимостта от кадри, защото в страната от години няма сектор, който да няма недостиг.\nСхема за синя карта на ЕС през 2022 г.: >>\nСрокът за придобиване на статут на дългосрочно пребиваване от пет да стане три години, искат от организацията. Минималният договор, който може да се сключи да бъде за шест месеца, а не една година, което е особено важно в този случай докато хората решат къде да отидат.\nБългарската стартъп асоциация работи за вкарване\nна стартъп виза в законодателството\nИдеята на стартъп визата е да позволи на лица - предприемачи от трети държави, които искат да развиват високотехнологичен и/или иновативен проект в България, да могат да пребивават продължително в страната.\nНастоящата уредба в закона на стартъп визата следва да претърпи промени, така че да се предостави работещ механизъм, по който лицата да получават стартъп виза и въз основа на нея разрешение за продължително пребиваване.\nПоложителен аспект при стартъп визата е, че тя не е обвързана с изисквания за минимално финансово вложение (рaзмepът нa ĸaпитaла на дpyжecтвo, пpeз ĸoeтo щe ce ocъщecтвявa cтapтъп пpoeĸтът, няма отношение към издаване на стартъп визата).\nСъщо така, няма изискване за разкриване на определен брой работни места за български граждани. По този начин значително се улеснява възмoжнocтта нa пpeдпpиeмaчи oт cтpaни извън EС дa cтapтиpaт бизнec в Бългapия.\nТакъв тип виза под различни форми има в голямата част от държавите-членки на Европейския съюз и са налице преките и косвени ползи за съответната държава благодарение на предприемачите, които са избрали да развиват своите проекти там.\nКъм момента все още не е налице подзаконовата правна рамка на новата стартъп виза, но екипът на Българската стартъп асоциация усилено работи по текстове в тази насока.\nТех виза за трансфер на таланти предлагат от бизнеса\nТех визата е механизъм, който съществува в различни разновидности в множество държави. Не е обвързана от конкретна европейска рамка, а е създадена по инициатива на съответната държава - подобие на тех виза има във Франция, Испания, Великобритания и др.\nЕсенцията на тех визата е, че дава възможност на чужденци, които могат най-общо да се нарекат "тех таланти" да започнат работа във високотехнологичен сектор в държава, чието законодателство позволява това. Идеята на Българската стартъп асоциация е да се въведат подобни механизми и у нас и така да се преодолее гладът за кадри в ИТ сектора на всички нива в една компания (тъй като освен висококвалифицирани специалисти с години опит зад гърба си, секторът има нужда и от млади хора с желание и потенциал за развитие в ИТ сектора).\nТова са мерки за дългосрочно решаване на проблемите,\nа не да действаме на пожар само там, където са пробойните в момента\nТова са мерки, които ще решат дългосрочно проблемите, а не да действаме на пожар само там, където са пробойните за момента, коментира председателят на Българската стартъп асоциация.\nБългарското законодателство предоставя различни възможности за чужденци, които желаят да започнат работа у нас и да се установят в страната.\nВ зависимост от квалификацията на лицето, наличието на диплома за висше образование и целта му (дали иска да развива самостоятелна търговска дейност, дали има намерение да инвестира в страната, дали иска да бъде нает на трудов договор от български работодател), законът предвижда различни механизми за получаване на разрешение за работа и пребиваване.\nСъгласно закона за получаване на разрешение за продължително пребиваване чужденецът следва да има осигурено жилище, здравна застраховка и достатъчни средства за издръжка за срока на пребиваване.\nПри подаване на заявление за издаване на първоначално разрешение за пребиваване се представят и документите, чрез които е обосновано заявлението за издаване на т. нар. виза Д (за дългосрочно пребиваване), както свидетелство за съдимост, издадено от държавата, от която идват чужденците.\nФакт е, че Полша издава необходимите документи, за да могат нормално да се установят да живеят в страната за 30 минути.\nНека да припомним, че правителството прие решение да се предоставят 40 лв на хотелиерите за настанени украински граждани, а не на бежанците. Украинците решили да се настанят при обикновени хора, приятели, роднини няма да могат да се възползват от тази хуманитарна помощ. Отделно, към момента програмата за тази хуманитарна помощ за настаняване и изхранване е за 3 месеца, като не е ясно какво става след това, ако бежанците са все още в хотелите. За необходимостта на кадри в туристическия бизнес и за начина, по който се издава подпомагането обаче от Българската хотелиерска и ресторантьорска асоциация не пожелаха да коментират.\nНа 10 март Министерският съвет прие решение за предоставяне на временна закрила на разселените лица от Украйна за срок от една година, считано от 24.02.2022 година. Тази временна закрила позволява на бежанците да имат достъп до образование, медицински грижи и до пазара на труда. В момента голяма част от бежанците пребиват на територията на България със статут на туристи. Този статут се базира на споразумение между Европейския съюз и Украйна от 2017 г., когато е въведен безвизов режим за гражданите на Украйна и възможност за 90-дневен престой на територията на страните от общността. Докато се ползват със статут на туристи, бежанците нямат право на труд, на медицинска или социална помощ.\nБългария още работи по създаване на работещ механизъм за временна закрила\nПо данни от адвокати и Български Хелзинкски комитет, на практика в момента България още подготвя работещ механизъм (инструкции, заповеди, темплейти на регистрационната карта, на молби, заявления и др.) за получаване на временна закрила.\nОфициално се съобщава от органите, че контролът за влизане в България на всички гранични пунктове е облекчен, като е осигурен допълнителен брой служители за посрещане в режим 24/7. Право на временна закрила имат всички украинци, напуснали страната след 24.02.22 г., като лицата трябва да се регистрират до 31.03.22 г., за да им бъде издаден регистрационен документ (ламинирана карта) със снимка и QR код. Регистрацията се осъществява на граничния пункт\nДо 31 март на всички украинци, които бягат от войната, ще бъдат покрити разходите за настаняване в рамките на 40 лева, ако са настанени в хотел или държавна база. След 31 март мярката ще важи в рамките на 3 месеца само за лица, които са заявили желание за временна закрила, коментира Калина Константинова пред телевизия Bulgaria ON AIR.\n"Надеждата на хората е да се приберат вкъщи. От Брюксел има гаранция, че се обмисля сериозен пакет за подпомагане на всички държави, които приютяват разселените лица от войната. Най-вече това са майки с дечица. Водят се преговори с всички държави, опитваме да направим прогноза за това, което предстои", каза още вицепремиерът.\nКонстантинова изтъкна отново, че България е сред първите страни, които са трансформирали в своето законодателство директивата за временна закрила.\nИкономика 17:14 | 24.05.22 16\nПазари 24.05.22 301


Места на памет: България и Сърбия | БАЛКАНСКИ ИДЕНТИЧНОСТИ\nМеста на памет: България и Сърбия\nИзследването на колективната историческа памет е важен инструмент за разбирането на съвременността. Запаметяването (или забравянето) на определени места, събития, действащи лица от историята е сигурен индикатор за тенденциите в развитието на обществото – както за източниците на самочувствието му, така и за дефицитите в това самочувствие. Изборът на памет може да разкрие не само дълбинни нагласи в обществото, но и да очертае в голяма степен механизмите на неговата модернизация.\nТекстът е базиран върху сравнението на резултатите от две представителни социологически изследвания, проведени в България и Сърбия в периода май-юни 2010. Българското изследване е съвместен проект на Нов български университет и Американския университет в България (извадка 1009 души), а сръбското е осъществено от Център „Права на човека” – Белград (извадка 1086 души) 1.\nСходната извадка, повторяемостта на въпросите (отворени – без предварително посочване на възможни отговори) за най-важни личност и събитие 2 от историята, времето, през което са проведени двете изследвания, предоставят широка база за сравнение. Съществуват обаче и методологически разлики, които затрудняват прецизността на съпоставянето. Преди всичко – разделянето (в сръбското изследване) на национално и глобално, което в нашия случай съзнателно избегнахме – за да проследим пространствената ориентация на паметта чрез избора на самите респонденти. В българската извадка е засилено присъствието на малцинства, което беше една от целите ни, но това също донякъде затруднява прецизното сравнение. Когато, по късно, повторих анкетите (извадка 200 души) с разделени въпроси за национална и глобална история, резултатите не се промениха драстично, но се очертаха известни разлики.\nВ анализа си ще се основавам на резултатите от двете представителни изследвания, а – там, където е необходимо – ще цитирам и повторената извадка.\nСъбитията и личностите, получили над 3%, се подреждат така:\nБългария Сърбия –\nнационална история Сърбия –\nОсвобождението (03.03.1878) – 34%\nКосовския бой – 22%\nВтората световна война – 21% 3\nОсноваването на българската държава – 6%\nВъстанията против турците – 11%\nПървата световна война – 5%\nДемократичните промени (10.11.1989) – 5%\nОсвобождението от турците/турското робство – 10%\nОткриването на електричеството – 4%\nВтората световна война – 4.5%\nДемократичните промени (падането на Милошевич – 05.10.2000) – 6%\nОткриването на Америка – 4%\nАприлското въстание – 4%\nВтората световна война – 5%\nПадането на Берлинската стена – 3%\nВасил Левски – 32,3%\nЙосип Броз Тито – 19%\nНикола Тесла – 21%\nХристо Ботев – 5,9%\nКараджордже – 12%\nЙосип Броз Тито – 10%\nЦар Симеон І – 5,6%\nНикола Тесла – 11%\nАдолф Хитлер – 8%\nХан Аспарух – 5,1%\nСвети Сава – 8%\nИисус Христос – 5%\nТодор Живков – 4,6%\nВук Караджич – 7%\nНаполеон Бонапарт – 3%\nЩе проследя динамиката на резултатите в две основни направления:\n- хронология на топосите, която ще очертае предпочитанията на паметта към един или друг отрязък от миналото, и\n- типология, чрез която ще се опитам да подредя приоритетите в две основни области: областта на политическото и областта на духовното.\nЕдно трето направление – разпределението на топосите по скалата национално/глобално – което също е от голямо значение, е затруднено, както вече казах, от методологическите различия в двете изследвания.\nВъпреки затруднението, приоритетите в това направление се очертават ясно: в българското изследване, където липсва специално пространствено разделяне на топосите, националното категорично доминира. А в сръбското – въпреки разделянето – двете водещи личности в световната история Никола Тесла и Тито се оказват „собствени” и – общо – събират една трета от гласовете. Българският аналог на Тесла – Джон Атанасов – е получил едва 0,3% в представителното изследване и 4,5% в повторената извадка за световни личности, изпреварен от Хитлер (22,5%), Сталин (7,5%), Христос и Горбачов (с по 7%).\nИ в двата случая е налице драстичен превес на националното, който – при сърбите – достига до „национална арогантност” – според сполучливия израз на колегата Дубравка Стоянович. 4\nХронология на топосите\nКакто може да се види от таблиците, периодът на античността изцяло липсва от първите места. За сръбската памет това е саморазбиращо се – доколкото сърбите са единственият народ на Балканите, който не изобретява престижни антични предтечи. 5 По-необяснима би била тази „забрава” при българите, ако вземем предвид усърдието – особено по времето на комунизма, когато беше създаден цял институт по тракология – за „припомняне” на славната „ни” тракийска древност. Дори Орфей не е споменат, да не говорим за царете и тяхната долина в казанлъшко. 6 Очевидно – въпреки продължаващите усилия за популяризиране на археологическите открития от епохата на античността – обществото ни все по-малко се сеща за тракийското като за „българско”…\nЗатова пък периодите на падение са подредени в обратна зависимост. Косовският бой 7 (1389) е на първо място в сръбската извадка с 22%, а загубата на българската държавност (все едно дали през 1393 или през 1396) е запомнена само от 0,5%. Огромното значение на Косовския мит, формиран не на последно място и от църквата като институция, за сръбското национално самосъзнание е коментирано многократно, включително и от мене, затова няма да го обсъждам тук. Ще посоча само, че изследването на колегите от Белград показва известно разпластяване в масираното струпване на митически енергии върху основния доскоро идентификационен код на сърбите. Косовският мит, наистина, продължава да е на първо място в сръбската памет, но само с 22%, вместо с над 50%, както би могло да се очаква, ако се имат предвид титаничните усилия за неговото налагане, положени не само през периода на националнообразуващите процеси (ХІХ век), но и в отминалата съвсем неотдавна „епоха Милошевич”. Едностранното обявяване на косовската независимост също би трябвало да стимулира травматичната памет за първата от многото сръбски „Голготи”. Вероятно, не толкова високият процент за емблематичното събитие („вододелът на сръбската история”), както и съвсем незначителният резултат (3%) за „сръбския Христос” княз Лазар, свидетелстват за ново преразпределение в приоритетите на сръбската памет през последните години. 8\nИзследването не показа тенденция към нови преразпределения в българската памет за изгубената държавност (потенциална преориентация към травматизъм, например). Нищожният резултат на „падането под османска власт” като най-важно събитие и пълното отсъствие от извадката на цар Иван Шишман и дори на патриарх Евтимий доказват устойчивостта на героическия (за разлика от травматичния сръбски) модел, по който се изгражда българския идентификационен код.\nКатегоричният приоритет на героическия модел в българската памет се доказва от най-големия дял отговори, засягащи периода на национално-освободителните борби. За разлика от приблизително 10-те процента за сръбското освобождение 9 (трето място), българското получава 34,4% (първо място). Левски също е на първо място (32,3%, следван от Ботев – 5,9%). Водачът на първото сръбско въстание и пръв владетел Караджордже остава на второ място с 12%. (Другата важна фигура от сръбското освободително движение и родоначалник на втората сръбска династия Милош Обренович е далеч назад с 4%.) На второ място (11%) са и въстанията против турците (изпреварили самото освобождение), докато Априлското въстание получава едва 3,7%. Вероятно, българският бунт е омаловажен поради следването на същия модел – приоритет на победата над поражението.\nТук е мястото да отбележа динамиката на паметта за най-травматичното българско място – Батак. В общите резултати Батак е получил 2,9% 10, но в извадката само на православните българи той заема третото място с 3,7% 11. Много е вероятно това високо място (макар – с не толкова висок процент) да се дължи на все още пресния по това време скандал „Батак 2007” – единственият засега опит от най-високи държавни позиции да се изобрети българска травматична памет. 12 В повторената извадка – само след една година – травматичното място Батак получи 2%, а героичното място Копривщица – 3,5%. 13\nЗа разлика от други нации, в чиято памет първостроителите на модерната държавност заемат много важни позиции, българите и сърбите не им отдават особено значение. Безспорният фаворит в това отношение е, разбира се, Мустафа Кемал Ататюрк в Турция (54,6%) 14. Много напред в телевизионните класации „Великите…” се появяват, например, Томаш Масарик (второ място в Чехия), крал Карол – първият владетел на обединена Румъния (второ място) или руският реформатор Столипин (второ място).\nСред персонажите, в чиито образи бихме могли да търсим аналогия с Ататюрк, Масарик или Столипин, Стамболов е получил 3,5%, а Гарашанин изобщо не се е класирал. 15 Аналогичните пък на Карол владетели Милош Обренович и Александър Батенберг са получили съответно 4% и 0,5%.\nБи могло да се допусне, че големият дял на национално-освободителните борби в българската и в сръбската памет, вероятно, е изтласкал на заден план „строителите” на модерността. Вероятно, „освобожденията” се привиждат като саморазбиращи се, достатъчни основания за случването на модерните времена.\nМодерните времена на самостоятелна държавност се мислят и от българи, и от сърби преди всичко като войни. Основният дял в паметта и на двете нации заема Втората световна война. В сръбското изследване тя е на първо място сред световните събития (26%). Позицията й в националната история е в първите пет (5%). Българите също са й определили важна роля като единственото не „чисто” национално събитие, получило над 3% (4,5%). А в повторената извадка първото й място сред световните събития е категорично (34,5%).\nЛичността, мислена като неразривно свързана с Втората световна война, е Адолф Хитлер, който е класиран на трето място сред световните личности в сръбската извадка с 8%. Като вземем предвид обаче, че първите две са заети от сръбски и югославски персонажи, третото му място може да се окаже доста „по-напред”… В българското изследване Хитлер получи едва 1,3%. Когато обаче повторих извадката с отделни въпроси за национална и световна история, той безапелационно зае първата позиция с 22,5%.\nАко по отношение на Хитлер, българите и сърбите са единодушни, отношението към неговия аналог/антагонист Сталин е различно. В сръбските резултати Сталин отсъства (или е получил под 2%). В българската повторена извадка той заема второ място сред световните личности със 7,5%. (0,7% в представителното изследване.) При Ленин се получават обратните резултати: сръбската памет го е удостоила с 2%, а българската – с 0,5% (и в двете извадки).\nТъй като и ние, и сръбските ни колеги съзнателно не сме търсили оценъчност в квалификацията на „най-важните личности”, е много трудно да откроим причините за това разминаване. Ако допуснем, че отсъствието на Йосиф Висарионович от сръбската извадка се дължи на негативна оценка (заради историческите обстоятелства около разрива през 1948), дали трябва да предположим, че сравнително високият процент на Хитлер е мотивиран от позитивни нагласи?\nВ рамките на българското изследване проведохме и фокус-група, където разделихме позитивно и негативно. 16 Там и Хитлер, и Сталин получиха почти еднозначно негативна оценка. Имаше само едно обяснение на позитивен избор, дадено от студент: „Харесвам Хитлер, защото е избил циганите”…\nЗа разлика от отговорите за личностите, които не са оценъчно натоварени, отношението към събитията в сръбското изследване съдържа и такава възможност. Съвсем като Косовския бой, Втората световна война е получила почти поравно позитивни (3%) и негативни (4%) оценки.\nПризнавам, че тази категорична доминация на Втората световна война ме изненада. Не успяха да ме убедят аргументите, които даваха някои и от анкетьорите, и от анкетираните, че след тях „светът вече не е същият”. Защото „светът не е същият” и след появата на всяка нова религия, след всяко голямо научно или географско откритие. Възможно е, наистина - понеже това е последната колосална световна промяна – тя да е най-отчетливо запомнена. Възможно е, освен това, неотстъпващата й по колосалност пропаганда и в двата „лагера”, произведени от тази война, да е формирала нагласите за „разделната линия” в историята на човечеството.\nТака или иначе, след войната България и Сърбия попадат от едната страна на „разделната линия”. Паметта за периода на комунизма обаче е с твърде различна степен на интензивност за двете нации. Разбира се, възможността за сравнение сериозно се усложнява от различното качество на държавната организация. Трудно е да се разграничи носталгията по комунизма изобщо от носталгията по югославизма в Сърбия. Сравнението се усложнява също и от съпоставянето между блестящата харизма на Тито, непомръкнала дори през 1974 след съгласието му с „разрушителната” за „братството и единството” (според мнозинството сърби) последна Югославска конституция, и невзрачната фигура на Тодор Живков.\nВисокият процент на Тито и „спомнянето” му като най-важна личност не само за сръбската, но и за световната история, вероятно, се дължи преди всичко на тази харизма, очевидно липсваща при Живков. И в Сърбия, и в други републики (Македония е, може би, най-брилянтният пример) от бившата комунистическа федерация югоносталгията се мисли именно през образа на Тито. В България – обратно – независимо от все по-умножаващите се в последните години опити „Тато” да бъде представен, ако не като величав, то поне като ловък и хитър политик, носталгията по комунизма се случва някак въпреки неговия образ.\nКласирането на Живков на пето място 17 с 4,6% се дължи в много по-голяма степен на малцинствените отговори, отколкото на мнозинството православни българи, където е получил два пъти по-малко проценти. И при турците (12,5%), и при помаците (8,9%) той се е оказал на второ място по важност, при това – с преобладаващо положителна оценка. 18 Драстичното разминаване между високия дял отговори за най-важно събитие – „възродителния” процес (с категорично отрицателна оценка) – и одобрението за неговия извършител беше мотивирано по два начина от респондентите:\n- Живков не е виновен за „възродителния” процес, него са го подвели (американците, англичаните, руснаците, дори турците);\n- Лошото беше само, че ни смени имената, всичко друго беше по-добре: построихме си къщи, имахме работа, имаше сигурност…\nТрудно е да се прецени кое преобладава в мотивацията на този спомен: носталгията по комунизма или копнежът по „силна ръка” - във времена на хаотични управленски поведения и на неудовлетворение от „демокрацията”. Впрочем, копнежът по „силна ръка” също може да се интерпретира като част от носталгията…\nКръгът от парадоксални разминавания се затвори с отношението към самата „демокрация”. Демократичните промени от 1989, класирани на трето място в общата извадка с 5,3%, при малцинствата получиха в пъти по-висока положителна оценка: 45,5% при армъните, 20% при гърците, 14,4% при помаците, 13,8% при турците. Мнозинството православни българи им „гласува” 3,6%.\nУспехът на демократичните промени, обозначен още като „падането на Милошевич”, в Сърбия е приблизително същият – 6% (без оценъчна натовареност). Като позитивно събитие са го определили 8%, а комунизмът като негативно събитие е получил едва 2%. На първо място сред негативните събития са поставени бомбардировките през 1999 (15%), следвани от разпада на Югославия (9%) и войните през 90-те (8%). Очевидно е, че сърбите мислят негативно преди всичко близката си история. „Турското робство”, например, е далеч назад с 3%. В същото време освобождението от турците и въстанията против тях са на първите места в позитивните събития. Разбира се, травматичният идентификационен код, зададен от косовския мит, изглежда активен и в тези избори на памет. Той се откроява не само в отговора „отделянето на Косово”, но и навсякъде, където сръбският мъченически народ привижда себе си като невинна жертва на „другите”… „Изместването” на травмата от средновековието 19 към съвременността, изглежда, има в по-голяма степен ситуационен, отколкото същностен характер – доколкото „иманентният” сръбски травматизъм остава актуален – включително в паметта за последната война.\nСравнителното хронологизиране на паметта показа голямо съсредоточаване на топоси от периода на националноосвободителните борби – в България – и доста по-равномерно разпределение между периодите - в Сърбия. За съжаление, нелогичното категоризиране в една група на „турското робство” и „освобождението от турците” от сръбските колеги не ми дава възможност да откроя както тежестта на османския период в сравнение с периода на националноосвободителните борби, така и дяловете, които заемат травматизмът („робството”) и героизмът (освобождението) в сръбската памет. Въпреки това затруднение, огромният превес (повече от 3 пъти!) на националноосвободителните борби в българската памет се очертава ясно. Българският избор на героическите топоси като национален идентификационен код е категоричен.\nВ Сърбия, обяснимо, най-голяма тежест има средновековието – заради косовския мит, запазил си – въпреки „изместванията” от последните години – безапелационното първо място. Доста по-голям дял – в сравнение с България – заема и паметта за буржоазния период – обясним ефект, мотивиран с по-дългата модерна държавност на Сърбия. 20 В тази връзка, бих искала да обърна внимание върху значителната разлика в отговорите, сочещи като най-важно събитие самостоятелната сръбска държавност (4%) и независимостта на България (0,7%). Разбира се, и при двете нации най-голям дял от буржоазния период заемат войните. Това препраща към другото основно направление в динамиката на резултатите:\nТипологията на топосите\nТук разликите не са чак толкова отчетливи.\nИ в двете изследвания категорично доминират политическите топоси (войни, революции, насилия, държавност, партийност), а духовните (религия, наука, култура) са сравнително слабо представени – особено в България. Тъй като не съм сигурна дали близо 6-те процента на Ботев трябва да се категоризират тук, защото мнозинството респонденти го мислеха повече като революционер, отколкото като поет, единствената, свързана с духовността личност, надхвърлила 3%, се е оказал Иисус Христос (4%), за чието присъствие в извадката са изиграли немалка роля протестантските общности – български и цигански. Под 3-те процента са „изпаднали” княз Борис І (2,2%), Кирил и Методий (1,1%), Паисий Хилендарски (0,8%).\nВ сръбската извадка духовните топоси са получили по-високи проценти. Основната тежест обаче в тях се създава от Никола Тесла, чието присъствие (както вече посочих) е мотивирано в по-голяма степен от националистически, отколкото от специфично духовни приоритети.\nСравнително висок резултат са получили, също свети Сава (8%) и Вук Караджич (7%), чиито български аналози по-скоро липсват.\nВ българската извадка няма нито един църковен водач. Църквата като институция напълно отсъства – не само от паметта за средновековието, но дори от паметта за възраждането, за чието състояване църковните борби играят съвсем немалка роля. 21\nОбратно – огромната роля на сръбската църква за изграждането на национално самосъзнание започва още с канонизирането на владетелските династии през средновековието, преминава през могъщото й присъствие (включително – със самостоятелна патриаршия) в периода на османска власт и дори по времето на комунистическия атеизъм войнстващият емигрант-„светител” Николай Велимирович поддържа православното „сръбство” с натрапчиви презокеански проповеди.\nНе бих се наела да твърдя със сигурност дали съвременното плачевно състояние на българската църква е резултат от липсата на памет за нейната роля в миналото, или миналите й заслуги са забравени заради сегашното й поведение. Във всеки случай, връзката ми се струва очевидна.\nАко съпоставим паметта за основателя на сръбската църква с паметта за българския покръстител, който, разбира се, е в много по-голяма степен политическа, отколкото духовна личност, ще видим, че княз Борис има 2,2% в представителното изследване и 6% при националните личности в повторената извадка. Самото покръстване на българите, макар и в този акт да е силно разколебан делът на духовното в сравнение с политическото, е получило – съответно - 2,8% и 8,5%.\nМного по-трудно е да се открие в българското духовно възраждане аналог на Караджич. Нали именно човекът, самонатоварил се с неговата мисия по отношение на българите – Юрий Венелин – буквално заклева Васил Априлов и Неофит Рилски да събират исторически реликви и песни:\nВие се оплаквате, че българите са забравени от русите. Гърците и сърбите не са забравени от цивилизованите европейски народи, защото те самите, търгувайки и служейки из Европа, пишеха, говореха и крещяха с етнографски сведения за себе си.\nПри все, че сърбите са още съвсем необразован народ, преводите на народните им песни накараха цяла Европа да ги смята вече за полукласически народ. И каквото и нещастие да се случи на сърбите, всякога в Европа ще се намерят хиляди гласове, които да заговорят в тяхна полза, както вече говорят в полза на гърците поради това, че европейците са чели в Илиадата и Одисеята народните песни на тяхната древност… 22\nВасил Априлов и Неофит Рилски, впрочем, изцяло липсват в българската извадка…\n(„Заслужено!” – би казал, може би, Венелин, ако беше жив днес.)\nЦитирах Венелин, защото това негово писмо до Априлов от 1837 е, като че ли, най-отчетливото свидетелство за утвърдената традиция на сърбите да експонират своите духовни постижения и за липсата на такава традиция у българите.\nОще Паисий 23 – първопроходецът в българското изобретяване на памет – поставя основния акцент в своята „История” върху царете, олицетворяващи изгубената държавност, която трябва да бъде възвърната. На светците и мъчениците, т.е. на духовното отделя съвсем малко място - с делничното обяснение - „колкото да ги събера всичките”. 24 Оттам нататък повечето от преписвачите на съчинението му дори пропускат този списък като, вероятно, неважен.\n„Идеолозите на нацията” 25 Вазов и Захари Стоянов категорично налагат стереотипа за националноосвободителните борби като най-забележителния период в българската история – стереотип, който ще бъде следван от учебниците повече от едно столетие.\nВсе пак, в епохата на възобновената държавност настъпва, като че ли, известно разпластяване на стереотипа. Българските елити (особено след Първата световна война) започват да конструират една символна атмосфера на духовност, като официализират и дори изобретяват редица „духовни” празници: Деня на св. св. Кирил и Методий (празнуван неофициално още преди Освобождението), Деня на народните будители, Деня на отец Паисий. 26 От тези, изобретени през буржоазния период традиции, днес е останал само Денят на св. св. Кирил и Методий (24 май), а Денят на народните будители (1 ноември), чието честване беше възобновено след 1989, все повече се измества от Хелоуин.\nБезспорният приоритет до 1944 (независимо от различните идеологически ценности, доктрини и политики на буржоазните правителства) остава Възраждането, мислено най-малкото двузначно: като националноосвободителни борби, но и като духовност 27\nПериодът на комунизма категорично експонира на първо място борбите, от които (като модел и пример) трябва да почерпят легитимност следващите, „антифашистките” борби, а партизаните са представяни като „наследници” на Левски и Ботев. 28 24 май продължава да се чества, но портретите на Светите братя съжителстват с образите на „първите партийни и държавни ръководители”. За национален празник, разбира се, е определена „революционна” дата.\nСпомням си споровете в началото на 1990, когато Координационният съвет на СДС трябваше да излезе с предложение за национален празник. Малцина бяхме онези, които защитихме предложението за 24 май. Надделя, както е известно, Денят на Освобождението, въпреки немалкото възражения и съмнения дали това е всъщност съвсем „българска” дата. 29\nВ днешните учебници първото място все така принадлежи на военните и политическите събития, а за културата са обособени специални глави в края на всеки раздел. 30 Преломите в областта на духа се третират като саморазбиращи се, но – в същото време – като някак второстепенни. Войните, революциите, държавността и политиката остават по-значещи за идентификацията на българите от духовните ценности. Нашето изследване само потвърди тези нагласи.\nСпомням си (тъй като винаги съм се изкушавала да сравнявам българската със сръбската идентичност) с какво удоволствие цитирах данни за приоритетите в областта на духовното през Българското възраждане. Цитирах, например, как през 1858 в свободна Сърбия едно училище се падало на близо 3000 души население, а във все още подчинените на империята български земи – на 2000 души. Как в началото на ХХ век България била на първо място по грамотност на Балканите. Или – как през 1905 сръбската Скупщина обложила с данък учебниците, а данъка върху производството на домашна ракия отменила. 31 Удоволствието ми беше силно помрачено, когато модерната (или вече – постмодерна?) българска държава, през ХХІ век наложи висок данък върху книгите, пък данъка върху хазарта отмени… Нямаше как да не си спомня, също, че университетът в Белград предхожда този в София с 45 години. И че през същата 1858 висшистите в Сърбия били 200, а в България – 57… 32\nНезависимо от традицията в предпочитанията към „перото” или към „сабята” (ако използвам крилатата фраза на Раковски), превесът (макар – неголям) на духовните приоритети в сръбската памет е очевиден. Впрочем, повечето училища и по-високата грамотност едва ли са сигурно доказателство за избор на духовни топоси. Нали именно училището се оказа (и в двете изследвания) основният генератор на памет за събитийната, политическата, прозиращата изпод потоци кръв история…\nРазбира се, и двете изследвания не очертават обществените нагласи „изобщо”, а само онези в конкретния период: 2010 – 2011 година. Очертават нагласите сега.\nВъзможно е тези нагласи да се променят.\nВъзможно е „наваксването” на все недостигащата ни модерност (в постмодерното време) да налага повече духовни приоритети и топосите от областта на културата, на науката и на образованието да станат водещи. Възможно е обаче и друго: отблъскването от една (не)състояла се модерност (особено – като отблъскване от глобализацията, привиждана преди всичко в диктаторската й роля на обсебване от „чужди” ценности) да конструира духовност, втренчена в „собствените” средновековни символи. Амбициозното канонизиране на мъченици (повече в България отколкото в Сърбия) или изобилното леене на вода при „освещаване” на офиси, магазини и складове са симптоматични сигнали за развитие в такава посока.\nСимптоматично е, също, най-интензивното присъствие 33 на Иисус Христос (макар и с по 5%) като духовен топос – и в българската, и в сръбската памет. Възможно е да се окаже, наистина, че духовното ще бъде все повече мислено като религиозно – вместо като модерна наука, култура, образование. И лаическите ценности все повече ще отстъпват пред сакралните. Може би – в областта на духовното – ще изживеем (и ние, и сърбите) своето ново средновековие.\nПреди почти половин век, в своята типология на „източните” национализми, Питър Шугър определи българския и сръбския в една група – на „народните” национализми: популистки, егалитарни, селски. 34 Тук няма да артикулирам принципното си несъгласие с неговата теза – вече съм го правила другаде. 35 Ще изразя само надеждата си, че този текст още веднъж е откроил – наред с немалкото прилики – и съществени качествени разлики между българския и сръбския национализъм, черпещи своя ресурс от различните избори на памет и различните инструменти за нейното конструиране.\n1 Резултатите от двете изследвания са публикувани в сборници:\nИванова, Е, (съст.), Минало несвършващо. Теренно изследване „Топоси на историческата памет”, С.: Нов български университет, 2011\nDimitrijevic, V., (prir.) , Novosti iz proslosti. Znanje, neznanje, upotreba i zloupotreba istorije , Beograd : Beogradski centar za ljiudska prava, 2010\n2 В българското изследване има и въпрос за най-важно място, който в сръбското липсва. За сметка на това, колегите от Белград са задавали множество други въпроси, чийто анализ няма да бъде обект на този текст.\n3 Ако добавим процентите на „атомната бомба” (3%) и „победата над фашизма” (2%), Втората световна война ще събере общо 26%.\n4 Stojanovic , D ., U ogledalu “ drugih ”, U : Dimitrijevic , V ., ( prir .), Novosti … , s . 19\n5 Подробно за това: Иванова, Е., Балканите: съжителство на вековете. Изследване върху (не)състояването на балканската модерност, С.: Нов български университет, 2005, с. 235\n6 Наистина, античното светилище Перперикон е получило 4,6%, с което се е класирало трето сред най-важните места, но това се дължи в голяма степен на отговорите на турците, по-голямата част от които живеят в кърджалийско.\n7 Косовският бой е „запомнен” (не само от фолклора, но и от немалко историографи) като край на сръбската държавност, макар че действителният й край се случва 70 години по-късно. Подробно по този въпрос вж. Иванова, Е., Изобретяване на памет и забрава. „Падналото царство” и „последния владетел” в националната памет на сърби и българи, С.: Нов български университет, 2009.\n8 Интересно е, че – когато въпросите са зададени отделно („Кое е събитието с най-позитивни последици за по-нататъшното развитие на Сърбия?” и кое – с най-негативни последици) – Косовският бой получава неизменните 3% отговори и на двата въпроса. В позитивния случай е изпреварен от Освобождението от турците (10%), Въстанията против турците (10%), Демокрацията (8%). По отношение на негативната оценка, преди него са: Бомбардировките през 1999 (15%), Разпада на Югославия (9%), Войните от 90-те години (8%), Създаването на Кралството на сърби, хървати и словенци (6%), Управлението на Милошевич (6%), Убийството на Зоран Джинджич (5%), Втората световна война (4%).\n9 В изследването на колегите от Белград твърде нелогично са съчетани в едно двата коренно противоположни отговора „освобождението от турците” и „турското робство”, което силно затруднява прецизирането на дела на всеки от тях.\n10 Шипка – 26,9%, Велико Търново – 10,6%, Перперикон – 4,6%.\n11 Шипка – 35,1%, Велико Търново – 15,3%.\n12 Вж. по този въпрос Иванова, Е. Изобретяване на памет и забрава…, с. 387-434.\n13 „Първенци” все така си останаха Шипка (40%) и Велико Търново (17%). Този път Батак беше изпреварен не само от Копривщица, но и от Плиска (7,5%).\n14 Резултатът е получен в частично изследване със същите въпроси, проведено от студенти на НБУ и АУБ с турско, македонско и албанско гражданство.\n15 В публикуваните в „Новости от миналото” таблици най-ниският процент е 2. Затова не мога да се ангажирам категорично с тезата, че Гарашанин не е посочен от никого. Възможно е да е получил под 2%.\n16 Вж. за повече подробности Варзоновцев, Д., Чия е тази история? „Помненето” като индустриално-институционализирано производство на биографиите, В: Минало несвършващо…, с. 75-87\n17 Тодор Живков е на пето място и в класацията „Великите българи”.\n18 Анкетите в малцинствените общности бяха съпроводени с дълбочинни интервюта.\n19 В сръбския национален травматичен мит първата „Голгота” от 1389 е следвана от други средновековни и по-модерни „Голготи”: „екзодуса на сръбския народ от Косово” (1696-1697), анексията на Босна (1908), „екзодуса на сръбския народ от Сърбия” (1915-1916).\n20 Личности като Вук Караджич или княз Милош Обренович, например, са дейци на модерна Сърбия – по време, когато България е все още под османска власт.\n21 Ферманът за самостоятелна българска църква беше посочен като най-важно събитие от един единствен респондент – грък.\n22 Венелин, Ю., Избрани страници, С., 1942, с. 114-120\n23 Възможно е някой да привиди именно в образа на Паисий аналог на Караджич, но аз считам такава аналогия за лишена от основания. Може би двете най-импозантни фигури на културното възраждане на българите и на сърбите най-ясно очертават различните нива на модернизация: Паисий твори История, Караджич събира и записва истории. (Друг е въпросът, че в някои случаи – Косовския цикъл, например - той също не е далеч от идеята да твори „фолклор”.) Паисий е актьор, Караджич е посредник. Различното качество, с което участват във възраждането, е отношението към приказката като към Истина.\n24 Паисий Хилендарски, История славянобългарска, С.: Български писател, 1989, с. 113-114.\n25 Изразът е на Инна Пелева – Идеологът на нацията. Думи за Вазов, Пловдив, 1994\n26 Ако се проследи Сборника от отбрани окръжни от освобождението до края на 1942, цитиран от Р. Даскалов (Как се мисли българското възраждане, С.: ЛИК, 2002, с. 350), ще се види, че – наред с годишнините от освобождението, Априлското въстание, гибелта на Левски, Ботев, Х. Димитър и Ст. Караджа, държавата много старателно се грижи да чества и духовни годишнини: на Неофит Рилски, братя Миладинови, Йоаким Груев, Любен Каравелов, П. Р. Славейков (изобщо отсъстващи или съвсем бегло споменати от респондентите в нашето изследване), както и на годишнината от създаването на „Софронието”.\n27 Ср. Даскалов, Р., Възраждането като национален мит, - В: Батак като място на памет, С.: Изток-запад, 2007, с. 80.\n28 Вж. по този повод вж. Фотева, П., „Родино! Твойта гордост кога бе по-голяма? Дали по времето на Левски и на Ботев, или в епохата на Георги Димитров?”, - В: Минало несвършващо…, с. 130-141\n29 Имаше предложения, също така, за Деня на съединението (6 септември) и Деня на независимостта (22 септември).\n30 В някои случаи се обособява т.н. „второ ниво”, третиращо елементи от “ longue duree”, където – в по-разгърнат вид – се очертава всекидневието, включващо не само върхови културни постижения, но и материална култура и начин на живот. Вж. например История на България за гимназиалната степен на общообразователните и професионалните училища, С.: Булвест 2000, 1993. Едва в последно време се правят известни опити за конструиране на учебниците като сравнение на идеологии, доктрини и политики, вместо като познатото хронологизиране на събитиен принцип.\n31 Иванова, Балканите: съжителство на вековете…, с. 174-175\n32 Пак там, с. 177-178\n33 Вече споменах, че мощното присъствие на Тесла в сръбското изследване е явление от друг порядък.\n34 Sugar, P., and I. Lederer, Nationalism in Eastern Europe, Seattle, 1969 , р. 46-54\n35 Вж. напр. Иванова, Балканите: съжителство на вековете…, с. 205-206.


Terra Casa Guesthouse - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\n2 Patrys Avenue, Рустенбург, Рустенбърг, Южна Африка, 0305\nВъз основа на 95 отзива "Very friendly staff. Room and breakfast excellent!"\nИнформация за Terra Casa Guesthouse\nИдеален за развлечения и отдих, Terra Casa Guesthouse се намира в Рустенбург, който е един от районите на Рустенбърг. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят. Terra Casa Guesthouse прави всичко възможно гостите да се почувстват удобно. Затова хотелът предоставя най-добрите услуги и удобства. За удобството и комфорта на гостите хотелът осигурява безплатен WiFi достъп във всички стаи, паркинг, перални услуги, зала за пушачи. Като допълнение всяка хотелска стая предлага широка гама от удобства. Много от стаите са с хидромасажна вана, климатик, отопление, бюро, балкон/тераса, за да удовлетворят и най-изискания вкус. Хотелът разполага с множество уникални възможности за отдих, като например открит басейн, градина. Открийте интригуващата комбинация от професионално обслужване и широка гама удобства в Terra Casa Guesthouse.\nBrent от Намибия\nЛуксозен суит със спа баня\nAwesome Great place for a short stopover in Rustenburg. Very comfortable room surrounded by tranquil garden. The friendliness and excellent service of the host and staff is very refreshing. Will most definitely return! Оценявани 16 април 2016


Салата с гривна от цвекло без цвекло - пилешки салати - Салати - 2021\nСъставки за приготвяне на салата "Гривна от нар" без цвекло\nПушено пиле 300 грама\nОрехи (белени) 100 грама\nНар 1 брой\nОсновни съставки: картоф, лук, морков, пиле, нар, ябълка, ядки\nСос, кухненски нож, дъска за рязане, средно ренде, блендер, купа за блендер, дълбоки чинии - 8 броя, нож за обелване на зеленчуци и плодове, чиния за сервиране, чаша или малък стъклен буркан, тиган, дървена шпатула.\nПриготвяне на салата "Гривна от нар" без цвекло:\nПървата стъпка е да приготвите картофите, тъй като за отварянето му е необходимо повече време, отколкото да приготвите всички останали съставки. Сложете кореновите зеленчуци в тигана, изсипете чиста вода, доведете до кипене и гответе за 40-50 минути, в зависимост от размера на картофите. Проверете готовността с нож, той трябва лесно да влезе и излезе от пулпата на зеленчук.\nСлед готвене изцедете водата и охладете горещите картофи до стайна температура, след което обелете корите. Ако зеленчуците са наистина сварени, тогава ще бъде много просто. Нарязаните обелени картофи със средна или голяма ренде и оставете настрана в отделна чиния. Важно е да се: Не смесвайте заедно съставките на салатата преди време.\nПилешките яйца трябва да се готвят за много по-малко време, а именно, 12-15 минути след като водата заври. След готвене съставките трябва незабавно да се охладят, като се поставят в ледена вода. След такава процедура ще бъде много лесно да се отлепи черупката. Смелете обелените яйца с ренде и сложете в отделна чиния.\nСтъпка 3: Пригответе морковите.\nМорковите за готвене на тази салата не е необходимо да се варят. Изплакнете кореноплодите правилно и с помощта на специален нож ги обелете от кожата. Отрежете неядливите краища и разтрийте или нарежете на много тънки ивици. Сложете морковите, нарязани по един или друг начин за известно време, сложете ги в отделна чиния.\nСтъпка 4: Пригответе пилето.\nАко имате парче пушено пиле, отървете се от костите, хрущялите и, разбира се, от кожата, защото е твърде мазно, за да направите салата от него. Нарежете пилешкото месо на големи кубчета или накъсайте на фибри, най-важното е, че не е необходимо да го смилате много.\nОбелете лука, както обикновено, от люспите и след това нарежете на малки кубчета. Загрейте растително масло в малък тиган и изсипете резени лук в него. Сотирайте съставката на среден огън за 5-7 минутикато се разбърква през цялото време. През това време лукът трябва да промени цвета си и да стане кафеникаво-златист. След като това се случи, прехвърлете го от тигана в чинията, изцедете излишното масло и изчакайте, докато съставката се охлади до стайна температура.\nСтъпка 6: Пригответе ябълките.\nИзплакнете ябълките с топла течаща вода, изсушете, отстранете опашките и нарежете корите от плодовете. След почистване настържете съставката на средно ренде, като избягвате попадането на семена и твърда сърцевина. Поставете нарязаната плодова каша на чиния и изсипете лимонов сок, за да не потъмнява, докато приготвяте останалите съставки и оформяте салата.\nСтъпка 7: Пригответе орехите.\nОбелените орехи в купа на блендера и накълцайте. Ако нямате достъп до такова сложно устройство, тогава използвайте месомелачка или обикновена ренде.\nСтъпка 8: Пригответе нар.\nНарът трябва да се почисти, за да направите това е съвсем просто, ако знаете какво точно трябва да се направи. В началото отрежете горната част с опашката. Ще видите бели ивици вътре в плодовете. С ръба на ножа направете плитки разрези отгоре надолу, в посоката по тези вени. Обърнете нар и, като го държите върху достатъчно дълбока чиния, почукайте една супена лъжица, така че семената да изпаднат сами.\nСтъпка 9: съберете салатата.\nТова е всичко, всички съставки са приготвени, остава само да се събере салатата, придавайки й формата на гривна, която му даде име и я направи толкова популярна. За целта вземете достатъчно голяма чиния и поставете стъклена чаша или буркан в центъра й, можете да намажете избраните съдове с малко количество растително масло, така че по-късно да бъде по-лесно да го извадите. Важно е да се: ако основата на чашата е по-тясна от горната, тогава явно я поставете отдолу надолу, в противен случай ще разрушите цялата структура, като я извадите.\nСега подредете всички съставки на слоеве. Поставете настърганите картофи на самото дъно, добавете сол на вкус и намажете с майонеза. Поставете пилето във втория слой, то е пушено, което означава, че не е необходимо да го осолявате, както и да го намажете с майонеза. След това запържете лука и яйцата върху него, сол и намажете с майонеза. Ябълки върху яйца, а след това моркови. Поръсете всички натрошени ядки отгоре и отново намажете добре с майонеза, тъй като това е последният слой. Сега остава само да поръсите салатата със семена от нар отгоре, като ги изравните със супена лъжица. Това е всичко, изглежда, нищо не са забравили. Като цяло редуването на слоеве също може да бъде всяко, в зависимост от вашето желание. Сега сложете салатата поне 30 минути в хладилника, така че да стане наситено и да има още по-добър вкус.\nСтъпка 10: сервирайте салатата.\nПреди сервиране извадете чаша или буркан от средата на салатата, в замяна можете да поставите в нея горяща свещ или няколко листа мента. Нарежете салатата с метална шпатула и подредете на порции. В края предлагайте на ястието няколко филийки хляб или домашни кифлички. Сега остава само да се насладите на вкуса и атмосферата му на тържество и триумф, плаващи във въздуха.\n- Вместо пушено пиле можете да използвате варено, но в този случай със сигурност ще трябва да е сол.\n- Понякога към една салата се добавят няколко скилидки чесън, като ги поръсвате с моркови. Това дава пикантност, но според мен салатите с чесън не винаги са подходящи на празничната трапеза.\n- Можете да дадете всяка форма на салатата, така че в деня на всички любители е реално да я приготвите във формата на сърце, а на осми март под формата на цифра осем, съответно.\nГледайте видеоклипа: Салата Гранатовата гривна - едно бижу за новогодишната трапеза, в ТОП 5 на празничните салати (Януари 2021).\nШоколадово руло с маслен крем\nСалата от краставици и пипер\nПъпешки пъпеш - вкусна и здравословна напитка\nПай със сметана круша\nМеренга у дома\nЕскалопа с майонеза\nCopyright 2021 \_ Стъпка по стъпка рецепти за готвене със снимки \_ Салата с гривна от цвекло без цвекло


Кога бебето ще може да седи самостоятелно — 9 месеца\nВълнуващо е да наблюдаваш как бебето ти придобива все повече самостоятелност. Едно от първите големи постижения на детето е да се научи да седи без чужда помощ. Затова и родителите често са силно ангажирани с процеса.\nЕто през какви етапи ще преминете заедно с бебето си, ако този период предстои за вас:\nВашето бебе може да започне да седи най-рано на 4 или най-късно на 9 месеца. Не бързайте. Оставете на него да усети кога е готово. Преди да започне да се учи да седи, бебето трябва да развие някои специфични моторни умения – да държи шията изправена, да пази баланс и да заздрави мускулите в цялото си тяло.\nОт раждането си бебето ще прекарва време по корем. Това е важно, защото игрите в тази поза спомагат за укрепване на мускулите на шията, корема и гърба на бебето. Като цяло, мускулните групи при бебетата се развиват от главата към петите, така че след като мускулите на врата му придобият достатъчно сила, следват горната и долната част на гърба. Ще разберете, че тези мускули стават по-силни, когато бебето започне да повдига главата си от пода. За да му помогнете да придобие тези двигателни умения, често сменяйте позата и мястото му. Например, преместете го от гръб по корем или от кошарката на пода. Не забравяйте да наблюдавате бебето, когато е по корем.\nВъзможно е бебето да не харесва да стои по корем. Въпреки това за него е много важно да прекарва време в тази поза. От това зависи да развие мускулите, така необходими за седене. Опитвайте постепенно да приучите бебето докато свикне с позата, като първо го поставите на гърдите си по коремче и с лице към вас. След това можете да пробвате да поставите C-образна възглавница под мишниците му, която да поддържате гърдите, така че главата да бъде малко по-високо от земята.\nПреди да могат да седят сами, необходимо е бебетата да се научат да пазят равновесие. Балансът е нервно-мускулен, така че преди бебето ви да може да седне, то трябва да развие специфични мозъчни функции. За да му помогнете, можете от време на време да го поставяте в ъглите на столове или дивани, за да усети какво е да седи. Можете да седнете на пода с кръстосани крака и да поставите бебето да седне в пространството по средата на скута ви. Тази поза е много подходяща поради сигурността, която създава близостта на мама.\nКогато бебето се научи да седи, обикновено се подпира с една или две ръце, за да стабилизира торса. По същество превръща ръцете в стойка, за да задържи телесното си тегло. Това е позата „статив”. Докато бебето ви все още не е развило добре стойката си, то ще се нуждае от малко помощ, за да балансира, когато се опитва да седи само. Не забравяйте да слагате бебето върху нещо меко в тези ранни седмици на сядане, за да го предпазите от нараняване, когато се катурне. На около 4 месеца бебето все повече осъзнава света около себе си. Възможно е да се разсейва, докато седи и да загуби равновесие. Уверете се, че е далеч от остри ръбове и не го оставяйте без надзор.\nПоставете бебето по гръб, за да можете бавно да го вдигнете за ръце до седнало положение. Бебетата обичат да гледат себе си в огледала. Опитайте се да поставите едно малко огледало високо над него, така че да се вижда. Това ще го стимулира да се стреми да седне. Друга идея за укрепване на мускулите: задръжте бебето за ръце, така че да може да постави краката си на пода. То все още не може да стои само, но тази позиция развива силата му.\nБебето ви може да седи само! Това е моментът, в който трябва да направите някои промени в дома. Ръцете му вече са много силни и активни, а самото то – изключително любопитно. Поставете всички опасни предмети извън обсега на малкото. Дръжте мобилния си телефон под око (за собствено спокойствие). Освен това е желателно да спуснете матрака на кошарката, за да не може да излезе от нея.\nВъпреки че вашето бебе е достатъчно силно, за да държи главата си изправена и вече седи самостоятелно, все още не е препоръчително да се поставя с лице напред при пътуване в автомобил.\nСлед като бебето усвои умението да седи, то ще продължи да развива силата на мускулите в долната част на тялото си. Силата и умението да върти бедрата си, то придобива почти по същото време или малко след като се научи да седи. Не след дълго, бебето ви ще може да пълзи!\nОще в тази категория: « Посттравматичният стрес и родителите на недоносени бебета I част\tКак да изберем слънчеви очила за бебето »


Защо повече не означава по-добре? 4-те закона на метаболизма – Kiriltanev.com\nЯжте по – малко, тренирайте повече? Сигурни ли сте?\nОпростените модели като този могат да са полезни в общия случай, но често изпускат важни детайли като изключенията от правилото и различните нюанси. Моделът „яжте по – малко, тренирайте повече“ страда много от този проблем.\nКато цяло този съвет за отслабване е верен… но за някой, който лежи на дивана и не прави нищо. И е добра идея за кратък период от време, защото тялото компенсира. И без допълнителни пояснения, този съвет се разбира като яжте възможно най – малко (дали въглехидрати или други калории) и спортувайте колкото се може повече (дали по – продължително, по – тежко или по – често).\nТази често повтаряна мантра има краткосрочна употреба и по – често вреди отколкото помага на тези, които я спазват. Доказано е, че не дава резултати в дългосрочен план. Факт е, че приемът на по – малко храна и по – интензивното трениране могат лесно да нарушат метаболитния баланс и да вкарат човека в постоянно сваляне и покачване на теглото.\nЗаконите на метаболизма\nЗаконите са по – добри от мантрите. Не са перфектни, но предоставят повече детайли, позволяват нюанси и имат малко изключения.\nТе са перфектна рамка за дискутиране на метаболитните промени свързани със загубата на мазнини. Не са истински закони, но съм ги нарекъл така, заради количеството научна информация, която ги потвърждава. Те ръководят начина, по който метаболизмът функционира и реагира на диетата, упражненията и начина на живот. И докато все още има много неща, които не знаем за метаболизма, тези закони представляват някои от най – важните научно доказани аспекти на метаболитната функция.\nРазбирането на тези четири закона оказва пряко влияние върху успеха на даден хранителен и тренировъчен режим, горенето на мазнини и здравословния начин на живот.\nЗакон 1: Метаболитна компенсация\nТози закон илюстрира адаптивната природа на метаболизма и способността му да реагира на промените. Метаболизмът постоянно търси баланс или така наречената хомеостаза. В резултат на това, ако го притиснете като се опитате да го насочите в дадена посока, той ще ви отвърне.\nТова е нещо като състезание по теглене на въже срещу непобедим опонент. Единственият начин да спечелите такова състезание е като пуснете въжето и отборът срещу който се състезавате да се претърколи безпомощно на замята.\nМожете да направите това с вашия метаболизъм като се научите да играете игра различна от „яж по – малко и тренирай повече“. Повечето хора използват тази опростена мантра и гледат на метаболизма като на калкулатор. Вярват, че той има праволинейна, предвидима и непроменлива функция. Смятат, че единственото необходимо нещо е да зададат правилните числа и ще постигнат утопичното отслабване. Разбира се, на практика това не е вярно.\n• Какво се случва, когато ядете по – малко? Огладнявате, енергията ви пада и следва неистово желание за похапване на вредни храни.\n• Какво се случва, когато тренирате повече (по – продължително, по – тежко, по – често)? Огладнявате, енергията ви пада и следва неистово желание за похапване на вредни храни.\nРазличните хора реагират на това по различен начин (това е друг закон). Но ако третирате метаболизма си по този начин за дълъг период от време, той ще компенсира.\nЩе компенсира не само с промени в чувството за глад, желанието за вредни храни и други усещания, но и ще се забави. Тази компенсация е известна като „адаптивна термогенеза“. С други думи, посредством различни механизми, някои от които не напълно разгадани, метаболизмът значително ще намали скоростта, с която изгаря калориите. Някои от направените проучвания доказват до 25% намаляване в дневния разход на енергия.\nТези промени идват от комбинацията на загуба на мускулна маса, промените в синтеза на лептина и тироидните хормони, както и от рязкото намаляване на движението в нашето ежедневие.\nАко сравните метаболитната скорост на двама 80 килограмови индивида, от които единият е спазвал диета, за да достигне тези килограми, а другият не, метаболитната скорост на първия ще е с 300 калории по – ниска от тази на другия.\nТози спад в метаболитната скорост заедно с увеличения апетит и другите метаболитни промени формират термина „метаболитна компенсация“.\nЗа да победите метаболизма в тази игра, трябва да сте старателни в подхода си. Не трябва да отивате в крайности по отношение на диетата и тренировките, а да редувате периоди на по – малко храна и леки тренировки с периоди на по – обилно хранене и по – тежки тренировки и да се научите да разчитате метаболитните сигнали на тялото си. Това са важни отправни точки за осигуряване на работещ метаболизъм.\nЗакон 2: Работата на метаболизма в анаболен и катаболен режим\nВторият закон е свързан с неспособността на метаболизма да работи в няколко режима едновременно. Тялото функционира в анаболен (изграждащ) или катаболен (разграждащ) цикъл. То или складира мазнини и мускули (анаболизъм) или гори мазнини и мускули (катаболизъм). Може да прави и двете, но това е метаболитният еквивалент на това да се галите по главата и потупвате по корема едновременно. Не е лесно и отнема време да се усъвършенства.\nРазбира се, има и изключения от правилото:\n1. Ако приемате анаболни стероиди\n2. Или започвате диета за пръв път\nИ двете групи реагират на диетите и упражненията, точно по начина, по който ни се иска. Горят мазнини и трупат мускулна маса. Но всички, ние, които сме натурални и трениращи атлети, трябва да сме значително по – внимателни. Тази разнообразна природа на метаболизма е причината повечето хора да стават или „skinny fat” или „muscle fat“.\n• „skinny fat”: ако тренирате като луди и ядете като врабче, ще горите мазнини, но и мускули. Така ще изглеждате слаби, но отпуснати, което няма да е точно каквото искате.\n• „muscle fat“: ако тренирате с тежести и трупате мазнини (или не изгорите съществуващите) ще е като да сложите яке върху два пуловера – ще изглеждате раздути.\nРезултатите са индивидуални и зависят главно от вида упражнения, които изпълнявате, както и от диетата, която избирате докато отслабвате. Със сигурност високо протеинова диета съчетана с тренировки с тежести, ще помогнат на метаболизма да заработи в правилната посока.\nМного от хората пропускат тези две критични точки. Не тренират с тежести по начин подходящ за изграждането на мускулна маса, а се ориентират към кардио концентрирани режими вместо традиционните бодибилдинг и силови упражнения.\nСъщо така увеличават въглехидратите, а намалят протеина. Въглехидратите са главния стимулатор на хормона инсулин (протеинът също, но в определени ситуации и при определени хора), а инсулинът е основният анаболен хормон. Така че въглехидратите не трябва да се изключват, защото без тях изграждането на мускулна маса е компрометирано, но и не трябва да са в големи количества.\nИдеята на този закон е да уловите нюансите в своя тренировъчен и хранителен режим. Трябва да намерите точния баланс относно въглехидратите и кардиото – нито прекалено много, нито прекалено малко.\nЗакон 3: Метаболитна индивидуалност\nВсички ние имаме метаболитна индивидуалност, различни сме от психологична и персонална гледна точка. Със сигурност всички имаме метаболизъм, който като цяло не функционира по един и същи начин при всички хора. Най – добрият начин да илюстрираме метаболитната индивидуалност е да я сравним с факта, че всички сме хора и носим човешки белези като две ръце, два крака и т.н и все пак изглеждаме различно. Така че, както се различаваме физически, така и метаболизмът ни си има своята индивидуалност.\nВсички виждаме момчета и момичета, които поглъщат тонове храна и не качват грам, както и такива, които трупат изключително лесно. Това го знае всеки, често се коментира, но има и други страни на метаболизма, които не се забелязват лесно. Има хора, които много лесно метаболизират въглехидратите за енергия и могат да поемат килограми ориз без да се замазнят, имат енергия и стоят добре, но в момента в който хапнат нещо мазно им става тежко, подуват се, не се чувстват добре. Има други хора, които ядат буркани с фъстъчено масло, ядки, авокадо и са пълни с енергия, но хапвайки 100 гр овесени ядки отпадат и им се доспива. Това е различната толерантност към въглехидратите и мазнините. Разбира се, има и такива, които могат да ядат от всичко по много и да изглеждат страхотно. Важното е да знаете от кой тип сте вие, това ще реши проблемите ви с наднорменото тегло завинаги. Аз смятам, че повечето хора сме по средата, умерено метаболизиране на мазнините и въглехидратите, което изисква балансирано хранене и правилен тайминг (време на прием) на храните.\nЗакон 4: Психическа ентропия\nЕнтропия е научният термин за загуба на енергия. Другото име на този закон е “законът за изтичане на психическа енергия“. Знаем, че волята е като батерия. Може да се изхаби и да се зареди.\nПроучванията показват, че всяка мисъл или самокритика източва тази батерия. Самокритиката се отнася до всички мисли свързани с оценяване, планиране и разбор на всичко, което сме направили. Имате психологичен резерв, и когато този резерв се изчерпи, не можете да управлявате поведението си и е много вероятно да се върнете към старите навици, които ви доставят удоволствие.\nТози закон често се игнорира в индустрията на диетите и здравословното хранене. Ако разбирате този закон със сигурност няма да се опитвате да променяте наведнъж десет неща в живота си, а ще го правите постепенно.\nРязката и крайна смяна на диетични режими ще източи батерията на волята ви по – бързо от скоростта на светлината. Немислимо е на човек, който обожава шоколад и сладко, да се състави режим, който да ги изключва за неограничен период от време.\nЗатова, аз винаги съм критикувал острите диети, голям калориен дефицит и убийствени тренировки, часове кардио. В началото само изчистването на храната без калориен дефицит и посещаването на фитнеса със съвсем леко кардио дават страхотни резултати, стимулират метаболизма и не изхабяват психиката. Аз имам десетки случаи с хора, на които толкова добре се отразяват леките тренировки и балансирано хранене, че постигаме планирания резултат без навлизане в голям дефицит и с по 2-3 тренировки седмично. Така че този закон е много важен и всеки добър специалист трябва да го има в предвид. Както много пъти съм казвал в началото мотивацията е на най-високо ниво и човек се подвежада и изнасилва себе си до краен предел. В един момент матовицията се изчерпва, но с това са се изчерпали и инструментите, с които може да се влияе на метаболизма – намаляването на храната, увеличаването на кардиото, суплементацията и тнт. Тогава се налага да се влагат още по-сложни методи, за да се справи човек със ситуацията. За съжаление тези методи не са известни на обикновения трениращ и ако не се обърне към специалист всичко се сгромолясва и бързо постигнатият резултат се губи още по-бързо.\nBy ktanev / Administrator on дек. 19, 2017


Ползи и вреди | Вестник "ДУМА"\n12 Август 2020сряда15:33 ч.\nС треперещи от вълнение гласове шефът на БНБ и министърът на финансите обявиха в края на миналата седмица, че страната ни най-после е превзела финансовия Еверест (поне по нашия аршин) - чакалнята на еврозоната. Темата дълго не престава да бъде хем актуална, хем спорна, като еднозначен отговор по нея няма. Без претенции за изчерпателност нека опитаме да представим ползите и недостатъците от това, че еврото ще смени лева.\nЩе се повиши доверието в българската икономика. Очаква се да намалеят лихвите за бизнеса и населението заради достъпа до ликвидност, който ЕЦБ осигурява. Вероятно веднага след влизането в чакалнята оценката на кредитните агенции за конкурентността на нашата икономика ще бъде повишена. А приемането ни в еврозоната след 2-3 години ще освободи внушителен паричен ресурс. Страната ни ще изглежда много по-безрискова и сигурна за инвестиции.\nЗа съществен минус от влизането ни в еврозоната обаче се смята фактът, че голяма част от държавите членки в нея са в доста тежко положение. Ако се наложи някоя закъсала страна да бъде спасявана, това неминуемо ще се отрази и на България. Моментът за членство в еврозоната е и малко критичен от гледна точка на това, че напоследък се заговори за реформи във валутния и банков съюз. Реално обаче те не са започнали. Членството в еврозоната е задължение на всички новоприсъединили се страни, но без краен срок. Широко разпространено е и мнението, че след приемането на еврото цените ще се удвоят, а заплатите ще останат същите.\nЕфектът на еврото върху инфлацията, макар и досегашният опит да не потвърждава силно въздействие, би дошъл по две линии: на закръгляването на цените и поради стремеж за изравняване на цени. Именно затова реалната конвергенция, т.е. по-бързото догонване на нивата на цени и доходи в еврозоната, е толкова важна. Останалите в съюза добре съзнават, че ако България се присъедини преди доходите ни да са достигнали 60-70% от европейските, рисковете са големи. Нивото на доходи у нас сега е 48% от средното за ЕС. Хипотетичната опасност се подклажда и от най-върлия противник за влизането на България в еврозоната - проф. Стив Ханке. Преди време той каза, че Брюксел натиска София да приеме еврото с цел да сложи ръка върху 20 млрд. евро валутен резерв на България. Валутният ни резерв е около 47 млрд. лева. Само времето ще покаже кой е прав.


В края на пролетта и началото на лятото са свързани с много красиви и вкусни ягоди. Нейната ароматно и сочни плодове - истински фаворит време символ на годината. Но дали ягоди полезни по време на бременност?\nБременните жени са доста придирчиви в избора на храна, а понякога и те искат някакъв плод или зеленчук, сезонът, който още не е дошъл.\nНе бързайте и да ги купуват в супермаркетите, тъй като качеството и свежестта на чуждестранни деликатеси под съмнение. Особено изглежда неестествено лъскава с блясък, но доста безвкусен плод.\nПредимства на ягоди по време на бременността\nЗа здравето и безопасността на тяхната собствена, и по-добре на детето си да яде с естествени храни, които през летните месеци включват ароматна боровинка.\nТя е спечелила любовта на не само на вкуса, но и голям брой различни витамини и елементи, включени в състава му.\nвъзможно да се ягоди ли е по време на бременност? Този въпрос възниква в почти всички жени, бъдещи майки, тъй като тези, които не са любители на тези плодове, много, много малко.\nГинеколозите уверено отговори, че можете, но в умерени количества. Полезните свойства на ягоди имат положителен ефект върху поддържането на имунитета бъдещата майка и я развиващото се бебе. Какво е полезно ягоди по време на бременност?\nBerry характеризира с много ценни свойства, сред които най-важните са:\nВисокото съдържание на желязо, което намалява риска от анемия (анемия), което намалява усещането за умора и анти-golovkruzheny. ягодите ютията дори повече, отколкото в известния склад на всички елементи - ябълки.\nГоляма част от мощен антиоксидант и "Витамин добро настроение" - витамин С. След касис Ягодите от второто място на съдържанието му. Витамин С укрепва имунната система, стимулира усвояването на желязо от организма, а също така има антимутагенен ефект.\nНаличието на калций и фосфор - важните елементи, които са от съществено значение за нормалното развитие на костната система на детето и неговото поддържане на бременна жена.\nСъдържанието на различните витамини от група В са отговорни за определени функции на тялото. Така, В1 - тиамин, положителен ефект върху нервната и сърдечно-съдовата система, подобрява усвояването на въглехидратите, активира периферната циркулация, предотвратява токсикоза; В2 - рибофлавин, отговаря за нормалното функциониране на сърдечния мускул и на органите на зрението, В6 и В9 метаболизъм подкрепа.\nМощни антиоксиданти антоцианини помагат за предотвратяване на образуването на съсиреци в кръвоносните съдове и развитието на разширени вени.\nПектинът и фибри в големи количества, съдържащи се в ягоди, и нормализира движения на червата и да се предотврати появата на запек.\nИмайки предвид всички положителни характеристики на летни плодове, стигаме до извода, че ягоди по време на бременността (не повече от 150 грама на ден) ще бъдат полезни за бъдещата майка. Струва си да припомним, че по-добре е да се яде през нощта, защото Бери има диуретичен ефект, благодарение на бременна може да предотврати оток. И не на последно място: не ядат ягоди на празен стомах.\nЯгоди при бременни: противопоказания\nС какво е свързано такава препоръка? Фактът, че ягоди - един от малкото плодове, които включват, в допълнение към лимонена и ябълчена, също съдържа оксалова киселина.\nНеговите компоненти в човешкото тяло, за да образуват естери и соли, така наречените оксалати. Ако те станат твърде много в телесните течности попада кристали на калциев оксалат образуване камъни и запушване на каналите на уринарния тракт и бъбреците.\nЗа да избегнете това, ягоди трябва да се консумират като десерт след основното хранене. В този случай, е необходимо да го свържете с който и да е ферментирал млечен продукт, която ви харесва (тя може да бъде кисело мляко, кефир, заквасена сметана, извара, сметана).\nПротивопоказание за използването на ягоди може да бъде алергична реакция, не само за това зрънце (което е giperallergenom), но и на всеки друг продукт.\nДори и да сте уверени в тялото си и никога да не сте забелязали, алергии към храни по време на бременност, когато настъпят промени, които по някакъв начин да промени обичайното течение на живота и диета. Ето защо, бременни жени, често се налага да се откажат от любимите си лакомства, а не да навреди на нероденото дете. С цел да се избегнат усложнения и диатеза при дете на жена в позицията понякога е по-добре да се откаже от ягодите, заменяйки я с нещо по-сигурно.\nБеше отбелязано по-рано, че някои от компонентите на плодовете нормализиране на изхождането. Въпреки това, зрънце съдържа калий, което увеличава излишък на функцията на тялото, което може да доведе до намаляване на мускулите на матката и бронхите. За една жена в положението, в което е много опасно, така че е най-добре да се въздържат от ядене на плодове. Ако наистина искате да се хранят, първо трябва да се консултират с лекуващия лекар, който ще Ви каже колко ягоди са безопасни за майката и бебето.\nЯгоди при раждането аборт е достатъчно опасни като жена, се готви да стане майка и нейното бебе. Започвайки от 22-ти та седмица на бременността бебето е особено чувствителна към всичко, което се взема в мама храна.\nСъстоянието му зависи от това в какво настроение жената. Затова такива алергенните плодове като ягоди, могат да присъстват в диетата само след консултация с лекар и в малки количества.\nЯгода: яде или не се яде?\nЕ, как да го направите, ако наистина искате вкусна плодове, но има съмнения по отношение на осигуряване на ефекта от неговите компоненти за състоянието на майката и бебето? На първо място, говорете с лекаря си: той знае характеристиките на тялото си и определят за своите реакции, дали да устои на изкушението. Като цяло, ние казваме, че по време на бременността ягоди в умерени порции ще повдигне настроението ви и жизненост, както и неговите полезни качества ще се отрази не само вашето благополучие, но също така и за състоянието на детето си.\nТя изглежда като тапа при бременни жени\nВ първия триместър на бременността - раждането на нов живот.\nКак да се раждат без съмнение или страх?\nМоже овулация тестове показват бременност? Има ли тест овулация на бременност?\nИзвара тарталети: рецепта\nMor - един ... значението на думата "чума"\nАлександър Фукс: биография, снимки и интересни факти\n"Kvetka pazhouklaya": резюме на историята\nРуската преса: правилата на програмата, записи и препоръки\nPaustovsky - "светлина вратар" Обобщение и заключения\nШведски масаж. Цел и техника


Горката Августа и тази нощ не можа да мигне. Върху нощното й шкафче се търкаляха опаковки от сънотворни. Августа с един жест ги смете в чекмеджето. После стана, облече копринения халат със златния дракон на гърба, направи си кафе, изпи го с блуждаещ поглед и като се изправи пред огледалото, стоя там най-малко половин час. С омраза разглеждаше своето отражение. Гадните сенки под очите, луничките по шията, рядката коса с цвят на картоф.\nПосле разтвори халата.\nТриъгълен като на гъска корем. Жълти бедра. Нацвъкани с лунички тежки гърди. Груба като на вампир кожа.\nТя загърна халата и се повлече към банята. За какво й беше този живот. За какво й бяха тези пари, които трупаше. За какво й беше да радва бездетните чужденци със сирачета и захвърлени деца и да организира нелегални канали за прехвърлянето им вън от страната и да урежда нечий чужд живот, след като нейният беше толкова скапан.\nВсичко трябваше да свърши още днес. Не утре, а днес. Цялата тази каша. Седемнайсетият етаж беше едно добро място за подобно решение. Августа със злорадство отвори прозореца и се надвеси навън. Как още нищо не подозираха онези мънички хора, които щъкаха насам-натам. Как щяха да се разнищят и да се разбягат като хлебарки. Как щяха в ужас да заобикалят красиво разпереното й тяло. Как само щяха да разказват на пресекулки после в домовете си за някаква, дето полетяла отгоре. И да се чудят защо го е направила. Ей така, за да ви го начукам на всичките.\nАвгуста изпита желание да пийне нещо силно. Тя се облече набързо, дълго рита вратата на асансьора, защото той все не пристигаше, а когато най-сетне пристигна, му тегли такъв къч, че кабината се разлюля и прекрачи вътре.\nБарчето на партера беше празно, точно както тя обичаше.\n— Едно двойно — каза на момчето зад бара.\n— Не е ли много рано, Августа? — попита барманът.\n— Недей да разсъждаваш. Ченге такова. Всички сте ченгета. Твойта работа е да миеш чашите, да сипваш питиета и да не си отваряш устата.\nАвгуста с достойнство си взе чашата и седна в най-далечния ъгъл. Щяха да видят те, като намереха красиво разпереното й тяло. Един блок никога вече не е същият, когато някой се е хвърлил от него. Хората започват да го заобикалят. Той се превръща в прокълнат. Нещастници такива. Всички сте ченгета. Синеоки ченгета с избръснати мутри.\nАвгуста допи питието и се надигна. Трябваше да свърши някои работи. Да се изкъпе, да се гримира. Да се облече в бяло.\nТя плати и изтича към асансьора.\nСлед два часа беше готова. Колко беше хубава сега. Приличаше на едро десетгодишно момиченце с червило на устните. Добре го намисли тази сутрин. Пак изпита нужда да пийне нещо. Защо пък не. Можеше да си го позволи. Онази работа, дето я беше намислила, щеше да стане за миг. Денят щеше да й стигне за всичко.\nИзлезе на площадката и повика асансьора. Докато го чакаше да пристигне на седемнайсетия етаж, започна да рита вратата му. Този асансьор разбираше само от ритници.\nБарчето пак беше празно. Само в дъното, и то точно на нейния стол, сега седеше някакъв мъж. Августа си взе питието и се запъти натам.\n— Аз седя тук — каза сърдито тя.\n— Прощавайте, госпожо, не знаех — каза мъжът.\n— Не съм госпожа, а госпожица — вече яростно отвърна Августа.\n— Още веднъж прощавайте.\nМъжът се надигна и се премести на съседния стол. Августа го разглеждаше от упор. Беше на години, но изглеждаше здравеняк. Един такъв плещест като камионетка, а на всичкото отгоре със сини очи и избръснат до кръв. Чисто ченге, рече си Августа, докато с достойнство се наместваше на стола си. Не на мен тия.\n— Какво работите? — реши да му го зачука тя.\n— Аз ли? — Мъжът стана и се поклони. — Капитан Чечев от Шести полицейски участък.\n— А аз съм... Но защо са ни всичките тези лайна. Не ви трябва моето име и толкоз.\n— Изглеждате, как да кажа, леко напрегната. Мога ли да ви помогна с нещо?\n— Не изглеждам напрегната, а решителна. Скоро ще разберете какво имам предвид. Ще разберете по писъците. А също и по тълпата, която ще се събере. По това, че ще пристигне линейка. И разбира се, по многото ченгета. Ще им създам работа на тези пичове. Ще ги накарам да пишат като побъркани. Направо да се посерат от писане на дълги тъпи отчети.\n— Не знам за какво говорите, но сигурно ще е интересно.\n— А вие какво толкова разпитвате. Да не сте по служба тук? — изведнъж се сети да попита Августа.\n— За съжаление, по служба.\n— Някаква тайна акция. Може би лов на проститутки?\n— Не, има смъртен случай.\n— Кого са пречукали? Аз не чух стрелба.\n— Една жена се е хвърлила от вашия блок. Някоя си Августа. Познавате ли я?\nАвгуста стана, като при ставането разля уискито и изтича навън. Трупът лежеше на десетина метра от основите на блока и около него се беше събрала тълпа. Върху тялото беше метнат чаршаф.\n— Какво е станало? — разблъска зяпащите Августа.\n— Някаква ненормална — промърмори старицата до нея и се уви зиморничаво в позеленялата от старост лисича кожа на врата й. — Хвърлила се е от двайсет и седмия етаж. Поне да се беше отровила в стаята си. А то — ще прави цирк на хората. Тялото й, разбира се, стана на кайма. Аз седях ей там, на пейката и видях всичко.\nСтарицата намести с ръка изкуственото си чене и се загледа пак като хипнотизирана в бялата купчинка.\nАвгуста се озърна диво. Опита се да запищи, но от гърлото й не излезе никакъв звук.\nИзведнъж усети, че някой я хвана с железни пръсти за лакътя.\n— Бихте ли дошла за малко с мен? — чу тя познат глас.\nАвгуста се извърна бавно. На педя от нея, гледайки я втренчено в очите, стоеше капитан Чечев.


Лилавия Ахат е разновидност на ахат в лилав цвят, като нюансите варират от светло до тъмнолилаво. Цветът му може да варира в зависимост от находището.\nТози камък помага за енергийното поле на тялото - неговата аура. Въздейства благоприятно на енергийните центрове - чакрите. Засилва умствените възможности и интелекта. Подтиква към по-добра концентрация и увереност. Може да се използва от хора, които извършват интелектуални дейности, за изпити и др.


Sentiments in the kitchen ...: Септември 2014\nЗа хляба и ...\nКогато говорим за вкусен хляб, винаги в съзнанието ми изплува голям, селски, напудрен с брашно, златист и току що излязъл от пещта самун, ухаещ невероятно, вълшебно дори, предизвикващ спонтанно слюноотделяне и неописуем глад. J Който не е имал щастието да преживее реално описаната картинка, трябва непременно да се пробва да я осъществи поне веднъж. Няма по-хубав от домашния хляб! А дали ще е наистина вкусен, зависи от няколко неща. Най-важното е да си намерим хубаво, качествено брашно от чисто зърно (ако е малко престояло още по-добре), което не е лесна задача, но все още изпълнима. Важен е и ферментът, който ще ползваме – суха мая, жива такава или квас. Разбира се, квасът е за предпочитане, но ако нямаме и няма кой да ни даде, може да ползваме спокойно жива мая. Сухата върши добра работа, но някак си я приемам за химия и я държа в къщи като резерв. Ако сме се справили до тук с намирането на хубаво брашно, остава да вложим цялата си любов в замесването на тестото, да му осигурим топлина и уют и хлябът ни ще запее от щастие. Да, хлябът може да пее, само се вслушайте! J\nДобре е да се знаят някои неща, когато започвате за първи път да месите хляб.\nВ зависимост от състава си, хлябът бива основен и обогатен. Основният хляб се приготвя само от брашно, мая, сол и вода. В състава на обогатения присъстват още неща – мляко, мазнина, захар, аромати, дори и яйца. За хляб от бяло брашно необходимото количество мая на 1 кг. брашно е 10 гр, но в домашни условия и ползване на жива мая, е добре да се удвои. За хляб от тъмни, по-слаби брашна маята е в двойно количество, дори понякога и в тройно. Утроява се количеството на маята и когато се приготвя обогатен хляб.\nПо начин на омесване тестотo бива:\n- с еднофазно замесване - маята (удвоено количество) се разтваря в хладка вода (малко по-топла от обикновено – 30-33°) и се добавя веднага в пресятото със солта брашно. Замесва се тесто, което се оставя да втаса за по-дълго време - час и половина-два. По време на ферментацията се премесва веднъж или два пъти, като след всяко такова, следва да се остави да почине за половин час. След това се оформя. Такова тесто се приготвя със силно брашно (бяло – тип 500) Може разбира се да се ползва и по-слабо брашно, но в такъв случай тестото трябва да се „подсили“ с малко количество старо, престояло тесто (кисело), което заздравява структурата на тестото и намалява времето на ферментацията.\n- Двуфазно – тук маята се разтваря в малко вода(28-30°) и се добавя в 1/3 от цялото количество брашно. Може да се приготви по-плътно или по-рядко. Оставя се да ферментира дълго – 3, 6 или дори 8 часа, след което към него се добавя останалото количество (по рецептура) брашно и вода. Замесва се гладко тесто и се оставя да ферментира отново, но за по-кратко (около 40 минути). Така се замесват обикновено тестата за типов и ръжен хляб.\n- Многофазно – ползва се, когато за фермент се ползва хмелова или нахутова мая.\nОсновната рецепта за бял хляб е тази:\n1 кг. бяло брашно тип 500\n10 гр. мая (жива)\n1 с.л. сол (равна)\n450 мл. хладка вода (средно 30°)\nМеси се еднофазно. Преди печене хлябът се намазва със замазка приготвена от попарено с вряла вода бяло брашно – много рядко тесто с гъстотата на палачинковото. Пече се първоначално за около 3-4 минути при температура 100-120° и висока влажност (сложете във фурната под скарата тавичка с вода, която да се изпарява), след което за 25-30 минути на високи градуси – 230-250° и накрая за около 5 минути на 180° (просто изключете фурната 5 минути преди края). След изпичане хлябът трябва да се постави върху някаква скара, за да може парата от него свободно да излезе, а въздухът да циркулира навсякъде около него. Изстива задължително за около 2-3 часа, преди да се прибере за съхранение.\nАко искате да имате мека и не много хрупкава, горна коричка на хляба, преди печене го намажете отгоре леко с мазнина, по време на печене го пулверзирайте на няколко пъти с вода, а след като го сложите на скарата да изстива, го наметнете отгоре с кърпа, да се задуши и парата, която излиза да омекоти кората.\nДнес ще ви покажа моята рецепта за обогатен\n/за 3 хляба по 500 гр./\n600 гр. пълнозърнесто пшенично брашно\n600 гр. бяло брашно (тип 500)\nПресяваме бялото брашно заедно със солта.\nЗагряваме млякото до около 30°( приятно топло, да не пари). В купа сипваме половината, добавяме захарта и начупваме в него маята. Намачкваме, докато я разтворим.\nОтделно, в голяма купа (аз ползвам тенджера от 5 л. и меся на ръка) сипваме бялото и пълнозърнестото брашно, разбъркваме и правим кладенче, в което сипваме разтворената мая, яйцето и зехтина. Замесваме меко тесто, като добавяме по малко и останалото мляко. Прехвърляме на напудрена с брашно повърхност и месим продължително, за около 10-15 минути. Първоначално тестото ще лепне по ръцете, та ще е необходимо да го ръсим с по малко брашно, но постепенно то ще се оформи на гладка топка и само ще се отделя от ръцете. Не прекалявайте с брашното, за да не получите твърдо, вместо меко тесто. Щом спре да лепне по ръцете ви и плота, продължете да месите без брашно. Така оформеното тесто, прехвърлете обратно в купата, като преди това добре я напудрете навсякъде с брашно. Поръсете и тестото леко отгоре и похлупете. Оставете го на топло, за да втасва. Ако сезонът е хладен, то включете фурната да се загрее на 40 или 50° и сложете съда с тестото вътре. Когато удвои обема си, извадете го и го премесете, след което го сложете отново да втасва докато хубаво бухне. След второто втасване, го разделете на 2 или 3 части, според това колко хлебчета желаете да оформите, окръглете ги и оформете.\nЗастелете тавата на фурната с хартия за печене, като я нагънете леко като вълни. Във всяка гънка поръсете леко с брашно (аз го правя с цедка) и разположете вътре оформените самунчета.\nПокрийте тавата с голяма кърпа и оставете така, докато бухнат хлебчетата.\nВключете фурната да се загрява на 120° и сложете на дъното ѝ тавичка с вода.\nКогато температурата ги достигне, напудрете хляба отгоре фино с брашно, направете по повърхността му няколко плитки резки с остър нож, сложете го във фурната и засилете градусите ѝ на 240°. Печете около 25-30 минути, или докато добие златиста коричка отгоре и здрава, кафява отдолу. Изключете фурната и след 5 минути извадете хляба.\nПоставете го на телена скара докато напълно се охлади.\nВремето за печене е приблизително и зависи от големината и формата на хляба, от влажността на тестото, както и от силата на фурната. Така че наблюдавайте и сами преценете готовността!\nПолученият хляб е траен, пухкав с дни, полезен и много, много вкусен. Прибира се за съхранение напълно изстинал.\nОт същото тесто се получават прекрасни малки питки, които ползваме за сандвичи и бургери. Този път отделих една трета от тестото, за да оформя няколко.\nИ опаковани J\nПубликувано от Irma в 6.9.14 26 коментара:\nСтрата или баница с хляб\nОтдавна не съм публикувала и честно казано, още нямам нагласа за писане, но заради десетките настоявания от днес, набързо се появявам тук с едно ново за някои и много старо за други ястие. Може би повечето от вас са чували за бързата, бабина баница от стар хляб. Макар да съществуват доста разновидности, в основата си е една – нарязан или накъсан на залци хляб, залят с яйчно-млечна смес и запечен във фурната. Може да се добавят зеленчуци, колбас, дребни късчета месо, комбинации от тях, дори и плодове – един вид хлебен пудинг. Начинът на подреждане е различен за всяка рецепта, но като че ли преобладава предпочитанието то да бъде на слоеве. „Страта“ на италиански означава „слой“, но ястието с това име е американско (май все пак с италианска намеса). Е, баба не е италианка, нито американка, не се стараеше чак толкова, никакви слоеве не редеше, но ни поднасяше нещо много, много вкусно, българско при това. Характерното за нейната рецепта бе гарнирането с тънки и хрупкави късчета предварително леко запържена, шарена сланинка. В повечето рецепти ще прочетете, че преди да отиде на горещо във фурната, вашата страта трябва да отпочине за няколко часа (доста при това), хлябът да поеме добре соса. У дома няма кой да чака толкова. Дори не ми се е налагало да я подготвям от вечерта, за да я имаме за закуска, нито пък сутринта да я редя и да я запека за вечеря. Моят метод е може би най-бързият, най-мързеливият, а резултатът най-вкусният. Който не вярва, може да попита капризните ми мъже. А след потвърждението, което ще получите, няма да ви е нужно повече, за да ми повярвате. Ех, къде ми е циганката?!\nМного вкусен е вариантът с гриловани тиквички и чери домати, също така с прошуто и ементал, или вегетариански с броколи и фета. Ако сте смели може да подложите небцето си на тест и с плодова страта – опитвала съм с тиква и с круша и бях очарована. С времето замених филиите хляб с дебели краищници (и стратата стана баница с хляб), а напоследък даже ползвам малки франзелки – бели или пълнозърнести, според наличността. Забелязах, че колкото повече корички има хляба, толкова е по-добре, по хрупкава е стратата. А когато ми се занимава, първо слагам в загрятата фурна формата с надробения в нея хляб, леко да се запече, след което изваждам, заливам, гарнирам и отново пека.\nСтрата с Моцарела и шварцвалдска шунка\n4 малки франзелки, сухи (или друг стар хляб), може и сухар\n300-400 гр. кисело мляко\n150 гр. шварцвалдска шунка\n150-200 гр. моцарела\nсвежа мента за поръсване\nНамажете обилно формата/те с меко масло.\nНакъсайте хляба на едри залци и ги наредете плътно един до друг на дъното. Отгоре нахвърляйте наситненете маслинки и поръсете с листенцата свежа мащерка.\nВ купа намачкайте сиренето, чукнете отгоре му яйцата и добавете млякото. Поръсете с черен пипер на вкус и разбъркайте сместа. Излейте я върху хляба с лъжица размърдайте леко залците, за да попадне навсякъде от нея.\nНарежете шунката на тънки ивици, които навийте на къдрици и нахвърляйте отгоре. Покрийте всичко с късове моцарела и сложете да се пече на 230° за около 15 минути. Когато ястието получи красива коричка го извадете. Нека си отдъхне за около 5 минутки, поръсете със свежа мента и поднесете.\nДобре охладено бяло вино е чудесно, дори задължително в случая.\nПубликувано от Irma в 2.9.14 12 коментара:\nЕтикети: баница, ястия на фурна