Кампания 1 — „Всяко едно дърво е ценно“\nКампания знание за дърветата биоразнообразие\n5 май 2021 - 15 юни 2021\nВсяко едно дърво е ценно и трябва да има своето място на картата. С тази мисия започваме серия от събития в различни точки на София, с които ще поставим старта на създаването на дигитална карта на софийските дървета в ЕдноДърво.\nОтбелязването на градските дървeта в София ще става лесно през всякакви мобилни устройства на картата на адрес ednodarvo.io. Всеки може да се включи, като за целта ще е необходима само регистрация в платформата. Регистрацията ще бъде отворена за всички желаещи да се включат от 15-ти май.\nЦелта ни е да отбележим възможно най-много от дърветата по улиците и парковите алеи в София. Всички участници, които картират повече от 10 дървета през следващите седмици, ще участват в томбола за много награди от нашите партньори.\nВсяко събитие ще започва с кратка среща с нашите зелени експерти, които ще ви запознаят лично с приложението, ще набележат важните задачи и ще отговорят на вашите въпроси. Те ще ви очакват на следните стартови точки през следващия месец:\nС ЕдноДърво целим да повишим общото познание и да допринесем за по-качественото планиране и стопанисване на зелената система в градовете. На ednodarvo.io вече можете да разгледате раздела Знание, който предлага богата информация за повечето дървесни видове у нас. А в края на седмицата отваряме и регистрацията на сайта, заедно с интерактивните му фукнции, за да започнем картирането.\nС участиетото на повече граждани и експерти можем да съберем и актуализираме информацията за градските дървета и така да подобрим дългосрочно грижата за тях. Генерираните данни от платформата ще са отворени, за да се използва събраната информация свободно от всички.\nИнициативата стартира с подкрепата на Mastercard и Банка ДСК, които работят за много инициативи за умно и устойчиво развитие на българските градове. Благодарим за подкрепата и на агенция Imp-Act, Софияплан, Зелена София и ОП „Паркове и градски градини“ - СО. Всички те ще участват и лично с екипите си в картирането, което започва тази събота.\nВсяко едно дърво е ценно, защото прави живота в града по-добър!\nСега всички можем да се погрижим за градските дървета, като се включим в картирането им на ednodarvo.io.\nсъбота, 15 май 2021, 11 - 14 ч.\nВключи се в картирането на софийските дървета — 15 май, Борисова градина\nСофия, Езерото с лилиите\nсъбота, 22 май 2021, 12 - 16 ч.\nСофия, НДК Парк\nсъбота, 29 май 2021, 17 - 20 ч.\nсъбота, 5 юни 2021, 17 - 20 ч.\nВключи се в картирането на софийските дървета — 5 юни, парк Заимов\nСофия, Парка "Заимов"\nсъбота, 12 юни 2021, 11 - 14 ч.\nВключи се в картирането на софийските дървета — 12 юни, парк Лагера\nСофия, Парк "Лагера"\nКаузата да картираме градските дървета в България е възможна с общи усилия, но и експертно участие, което да подкрепя и напътства процеса по създаване на дигитална карта на дърветата.\nЗатова сме благодарни, че успяхме да привлечем за проекта специалисти по градската растителност, които ще поставят старт на събитията за картиране на дървета в София от 15 май и ще бъдат хората, на които да разчитаме за насоки, допълнителна информация и кураж. Да ви запознаем?\nСтоян е ландшафтен архитект и част от студио Viridis Landscape Architects, което работи за по-качествена среда на живот, чрез добре премислена ландшафтна архитектура. Един от големите проекти на студиото е Линеен парк Манастирски ливади - Изток, който представя концепция за изграждане на зелена зона в квартала, чрез регенерация на речните корита на минаващите там Боянска бара и бара Изливо.\nСпоред Стоян най-малкото, което можем да направим за дълготрайната растителност в града, е да я ценим. „Дърветата са най-важната част от градската екосистема. Важно е да не ги приемаме за даденост и да възпитаме необходимото внимание и отношение към тях“, казва той. Другата му препоръка е „да не оставаме безразлични свидетели на лошите тенденции в опазването и обновяването на дървесната растителност в града“.\nСред любимите му дървета в София са вековните дъбове в Лозенец, където Стоян е израснал. Освен в известния парк „Славейковите дъбове“, където са се събирали писателите от кръга „Мисъл“, те растат достолепно на още няколко места в квартала.\nОтделно от практиката си като ландшафтен архитект, Стоян Начев преподава в учебния център за компютърна графика и проектиране Graphic Ground, защото „дълбоко вярвам, че образованието е пътят към по-добрия утрешен ден“.\nТя е завършила ландшафтна архитектура, била е главен експерт в дирекция „Зелена система“, а от момента на създаването му през 2011 е директор на „Паркове и градски градини“. Това общинско предприятие поддържа едни от най-обичаните зелени площи в София като парковете Военна академия, Врана и Южен и градините Княжеска и Борисова.\nЗащо на всички ни е нужна интерактивна база данни на дълготрайната растителност в града, Милена обяснява така: „Дигитална карта на дърветата в София би дала възможност за визуална и общодостъпна информация за тях. Тя ще е полезна както на гражданите, които се интересуват от състоянието на дърветата, така и на поддържащите и управляващите градската зелена система. Чрез нея можем да имаме по-ефективно планиране на дейностите, свързани със засаждания, санитарни резитби и лечение на дървесната растителност.“\nГрадските паркове са и професия, и страст на Милена, защото я карат да се чувства близо до природата. Най-силно тя е свързана с Борисовата градина, до която е родена и израснала, играейки си сред дърветата, а днес има късмета и офисът ѝ да е там.\nРая Димитрова е един от най-дейните студенти, за които се сещаме. Докато учи за ландшафтен архитект в Лесотехническия университет, изкарва стаж в Софияплан и участва в цял ред конкурси, дискусии и образователни събития, като последно я видяхме в екип Перловска на работилницата Реките на София. Междувременно е и помощник проектант на свободна практика.\nВключва се като експерт в инициативата ЕдноДърво, защото вярва, че „най-малкото, което всеки от нас би могъл да направи за градската растителност, е да регистрира няколко дървета и тяхното състояние в платформата”. Каузата съвпада напълно с професионалните интереси на Рая – био-урбанизъм, зелени системи и ГИС. Обича да прегръща, да плува и да минава по улица Янко Забунов с „нейните прелестни чинари”.\nТя е ландшафтен архитект, учител по Паркова архитектура в професионалната гимназия в Пловдив и активен застъпник за по-зелени градове. От повече от две години Невена се занимава със зелената система на Асеновград, а в момента тя работи и по своя кауза, свързана с градската растителност – съставянето на Наръчник за засаждане, поддържане и резитби на декоративните дървета в градска среда.\n„Дигиталната карта на градските дървета е основата, върху която трябва да стъпят анализирането, планирането и развитието на уличното озеленяване в България. Тези действия са изключително важни, тъй като дърветата са сравнително бавнорастящи и правилното им планиране сега означава чист въздух за децата и внуците ни утре”, казва Невена за каузата на ЕдноДърво.\nНевена участва експертно в ЕдноДърво, защото инициативата включва хората. „Винаги съм мечтала за вид колаборация между община и граждани, защото смятам, че само задружни усилия ще помогнат за позеленяването на улиците и булевардите ни. Гражданите например могат да се включват в поддържането на уличните дървета – в Асеновград те помагаха при поливането на някои новозасадени дървета, които така успяха да се прихванат.”\nЛюбовта на Невена към дърветата личи от разказите ѝ за любими залесени зони: „Чинарената гора до село Белащица – магическо място, където има хиляди чинари, изгорени преди няколкостотин години, които са се възстановили и от основата им сега излизат по няколко стъбла. Дъбовата гора до Гребната база в Пловдив, или както казва майка ми – гората на Червената шапчица, в която растат огромни, високи дъбове с криволичещи алеи без настилка. Цар Симеонова градина и по-точно – частта с чинарите до чешма Хорцето. Дворецът Кричим – там е специална магия, особено есента.”\nСимеон е ландшафтен архитект в Софияплан, където работи за планирането на зелената система на Столична община. Опитът му е разнообразен: ландшафтно проектиране, вертикално озеленяване, фитосанитарни оценки и 3D моделиране.\nТой подкрепя инициативата ЕдноДърво, защото вярва, че първата стъпка към по-добрата грижа за дърветата е да ги забележим. „Градската растителност е несъизмерим с човешкия живот ресурс и ние трябва да направим всичко по силите си да го разберем. За целта първо трябва да открием дърветата, да признаем тяхното съществуване. В този смисъл дигиталната карта е инструментът, с който можем да отворим очите си за света, с който съжителстваме”, казва Симеон.\nСпоред него отношението ни към дърветата „трябва да е като към всяко друго живо същество - различно, но и не толкова различно от нас” и че човек трябва да се стреми да научи повече за тях и да обръща внимание на техните проблеми.\nСимеон е от Пловдив и зеленото пространство, с което се чувства най-силно свързан, е река Марица. Описва я като „богата на естествени местообитания, жива, динамична и спокойна жизнена среда, невероятно близка до центъра на града и до хората, но и невероятно близка до естественото си състояние на екосистема”. Свързани с природата са и неговите хобита, за които би искал да му оставаше повече време – скално катерене, фотография и колоездене.\nЦветемира учи Ландшафтна архитектура и ландшафтно планиране в УАСГ, където преподавател и ментор ѝ е Александър Петров от екипа на ЕдноДърво.\nРодена е в София, но е израснала в Троян и е завършила гимназия в Ловеч, преди да се завърне в града като студент. Първоначално иска да запише Архитектура, но съдбата я отвежда до специалността, която днес е втора природа на Цветемира.\n„Ако съумеем да разберем важността на дърветата за града, грижата за тях ще дойде естествено“, вярва тя. Създаването на дигитална база данни на дълготрайната растителност според нея е и чудесна възможност за хората да открият красотата и индивидуалността на всяко едно дърво пред тях.\nЗа своето най-любимо в момента Цветемира споделя: „Обичам вишната под прозореца ми в Студентски град. Обичам как клоните ѝ почти се прокрадват в моето пространство и в златните часове на деня рисуват сенки по стената ми”.\nАлександър е ландшафтният архитект в екипа на ЕдноДърво. Той преподава специалността в УАСГ, работи за столичната зелена система в Софияплан и има опит с обследването на дървета в няколко български града.\n„Вярвам, че интелигентно е това общество, което оптимално и балансирано използва и поддържа ресурсите си. Вярвам също, че заедно и знаейки повече, можем по-добре. ЕдноДърво дава възможност да се грижим заедно за дърветата и да ги познаваме по-добре“, казва Александър за инициативата.\nСпоред него всеки може да бъде от помощ за дърветата по някакъв начин в зависимост от своите знания, желание и сили. Като начало е достатъчно и само да разбираме техните нужди. Попълването на информация за дървесните видове и отбелязване на местоположението им на картата е следваща стъпка, преди да се ангажираме с пряка грижа за нашата обща жизнена среда.\nАлександър е свързан с градската растителност още от дете и може дълго да разказва за нея: „Обичам много японските софори пред Народния театър, като малък често си играех под тях. Любима ми е и черницата, на която се предполага, че Левски е връзвал коня си. Една такава мъдра и стара, скромна и ненатрапчива, бих казал смирена и спокойна. Но със сигурност е с твърде дебело стъбло днес, за да си върже коня на нея човек. Харесвам парк Централен и табана Темелко Ненков в Перник – там дълги години като озеленители работеха моите баба и дядо. Намирам за чудесно ландшафтно-архитектурно решение и пространството около Водопада на НДК.”\nОсвен природни неща като дърветата и ходенето бос, Александър обича и някои цифрови – например да прави дигитално изкуство, да пуска визии на електронни партита и да играе компютърни игри с дъщерята и племенника си.\nМария е магистър ландшафтен архитект, завършил ЛТУ през 2016г. От тогава до днес тя се грижи за поддръжката на 17 хектара парково пространство. Освен ландшафтен архитект от 2019г. Мария е и сертифициран арборист.\nПодкрепя инициативата ЕдноДърво защото: „От малка изпитвам страхопочитание към протегналите се към слънцето многоръки, зелени великани - дърветата. Картата за нас, ландшафтните архитекти, ще е изключително полезна, за да опазим градските дърветата, най-вече от некомпетентните „дървосекачи“, обезобразябащи ги до неузнаваемост. Важна е за нашето бъдеще, за това да живеем в среда, която не ни задушава и разболява, а напротив – среда, която лекува нашите психика, тяло и душа, която ни подтиква да живеем активно и учим от нея.“\nНа въпросът „Какво е най-малкото, което всеки човек може да направи за дърветата в урбанизираните територии?“, Мария отговаря така:\n„Дърветата в града се задушават от асфалт и плочки. Около стъблото на всяко дърво трябва да има досттатъчно разстояние, за да могат дърветата да дишат. Когато нямате възможност да поливате дърветата би било чудесно да се засадят многогодишни цветя, както и да се положи слой от мулч, така дървесният чипс ще задържа влагата в почвата. Оглеждайте винаги короните, в тях може да се крият опасни, сухи и болни клони, които при по-силен порив на вятъра, представляват опасност от инциденти и нанасяне на материални щети! Препоръчвам да не се кастрят клони, без да сте се допитали предо това до мнението на специалист.“.\nЗа нейните любими места под слънцето, Мария споделя - „Ароматът на липите ме отнася в онова щуро детство с ожулените колене и надрани длани, катеренето по дървета и джобовете на белите панталони, пълни с „дуди“ и джанки, в Крайдунавския парк в град Видин. Друго много любимо за мен място е една далечна гъста гора от стари, магични и велики чинари със свежия дъх и топлите багри на есента, потънали в безвремие заедно с близък приятелски кръг, намираща се на едно било, наречено Козяк, част от планинската верига Пинд.“\nМария Гочева е и страстният фотограф, които запечата в снимки не малка част от събитията организирани от ЕдноДърво в първата кампания по картиране на дървета в София. Обича да снима високо горе в короните на дърветата. С магията на нейното творчество можете да се запознаете през инстаграм профилът ѝ - instagram.com/222nd.visual.rhapsody


Годзила / Godzilla - Операция Кино\nот Благой Д. Иванов на 2014-05-19\nС появата си през 1954 г. оригиналният „Годжира“ предизвиква комерсиална и културна сензация, формирайки една от крайъгълните парадигми на жанровото изкуство и киното на зрелището. Употребата на прилагателни като „оригинален“, разбира се, до голяма степен е условна, тъй като подобен тип творчески явления рядко дължат появата си на самите себе си. Яхнало раменете на щатски гиганти като „Кинг Конг“ (1933) и „The Beast From 20 000 Fathoms“ (1953), праисторическото същество на Иширо Хонда отвръща със свиреп рев на Запада и заявява собствена мейнстрийм позиция, наситена със социални послания. Първоначално заклеймена от критиците, но приета с възторг от публиката, преименувана от янките на „Годзила“ и отприщила орда продължения и римейкове, рожбата на Хонда отразява цяла епоха и в крайна сметка самата тя се превръща в такава. Стихийна и непобедима, Годзила изглежда сякаш е лишена от емоция, защото „самата Годзила е емоция“ (по думите на режисьора Юн Фукуда, един от ветераните на франчайза). Тя не е просто манифестация на атомните опустошения в Япония от края на Втората световна война, но и отражение на японската действителност – на нейната сеизмична и вулканична територия, а и на наситеното с морски поверия съзнание на населението (неслучайно в „Годжира“ от един суеверен моряк научаваме легендата за Годзила, в която той припознава първите атаки на влечугото върху крайбрежието).\nЦената на този успех е сравнително висока: от една страна с годините Годзила се трансформира от твар с ужасяващи характеристики в супергерой, който пази света от всякакви чудновати набези (чудовища, роботи, извънземни); звездният й ореол започва да радва децата, вместо да плаши възрастните. Днес гущероподобният мутант, минал през неизброими премеждия и физически преобразявания, е по-често синоним на пародията, отколкото символ на разплатата и изкуплението (вина за това имат и престъпно консервативните бутафорни ефекти, които игнорират анимацията за сметка на смешни костюми и картонено изглеждащи миниатюри – от даден момент нататък този подход спира да носи чар и става предимно нелеп). От друга страна, поради неоспоримата си и дългогодишна популярност, е неистова отговорност да се захванеш с гигантския звяр наново и да се опиташ да го възкресиш за модерната западна, че и световна публика. Точно затова решението на продуцентите да се спрат върху британския новак Гарет Едуардс е колкото изненадващо, толкова и логично.\nЕдуардс дебютира с приличния „Monsters“ (2010), чрез който ни демонстрира как може с шепа пари, инвестирани в независим филм, да направиш атмосферен и приет радушно monster flick, който работи на почти всички нива. Ако изненадата за избора на режисьор на новата „Годзила“ идва от липсата на достатъчно опит у Едуардс, то логиката следва една по-важна липса: липсата на его. Точно заради това вместо да наблюдаваме с равнодушие поредното аудио-визуално порно (тук всички фенбойчета на Питър Джаксън трябва да се почувстват настъпени), ние се наслаждаваме по-скоро на интимен филм. Нещо повече: „Годзила“ е кайджу фантастика, която не се отпуска на сигурно в обятията на своите чудовища, а гони много по-рискована цел и за разлика от (да кажем) CGI-чревоугодничеството на иначе чудесния скорошен хит „Огненият пръстен“ (2013) не е иронично гийк-намигване към поджанра, а поклон от уважение към първообраза на този поджанр. Подходът на Едуардс, както ни беше обещано от самото начало, освен че е коренно противоположен на този на Гийермо дел Торо, се опитва да бъде оптимално най-близък с „Годжира“ на Хонда, представяйки на аудиторията запомнящ се и епичен филм-катастрофа. Още с великолепната тийзър кампания на филма, която ползваше гласа на Робърт Опенхаймер и неговия зловещо прословут цитат на Кришна от Бхагавад гита, заявката за сериозен тон беше бетонирана. Музикалният реверанс към Дьорд Лигети от „2001: Космическа одисея“ (1968) на Станли Кубрик пък ни подсказа, че чисто режисьорски римейкът ще се опитва да се придържа към голямото кино. (Каквото и да значи това. При всички случаи поне индикираше, че трябва да очакваме тотална противоположност на „Годзила“ на Роланд Емерих, която с агресивната си рекламна кампания крещеше с помпозност и самонадеяност, макар при появата си през 1998 г. да се оказа предимно кичозна и беззъба.)\nБлизостта с „Годжира“ е налице и Едуардс – тип с очевидно вещ усет към реализма – я постига без напълно да игнорира последвалите продължения, допускайки еволюиране на образа на своята чудовищна звезда (нещо подобно се случи през 2005 г. с „Кинг Конг“ на вече споменатия Джаксън – един от последните засега опити на новозеландеца да бъде наистина искрен в това, което прави). Така се ражда новата „Годзила“, описваща рафинирано една позната история: през 50-те години на XX-ти век човешката злоупотреба с атомното оръжие пробужда от анабиотичната им летаргия древни същества с огромни пропорции и нетипичен метаболизъм. Опитите да бъдат спрени не постигат успех, а задълбочават проблема и в началото на XXI век титаните са вече достатъчно силни, за да развихрят хищническата си ярост, засищайки радиоактивния си глад, рушейки всичко по пътя си. Естествено, докато това се случва, няколко човешки персонажа се опитват хем да спасят положението, хем да оцелеят… а на финала осъзнават, че това, което е изглеждало като ултимативна заплаха, всъщност се оказва неочаквано спасение.\nСлед наелектризиращия старт на филма, който (в най-добрия смисъл) леко напомня на страхотните начални надписи на Емериховата „Годзила“, следва слабовата, близо 30-минутна експозиция, балансираща сляпо между сценарно лутане, стерилен диалог и спорадичен патос, често минаващ границите на поносимото. После обаче атмосферата убедително настига позакърпения сюжет и баналната драма за разбитата връзка между таткото и сина бързо се превръща в background-разказ за син, който трябва да поправи или да не повтори грешките на баща си на фона на надигащ се цивилизационен крах. С други думи: с излюпването на мъжкия MUTO и след смъртта на Джо Броуди, изигран със страст (поне доколкото му е възможно предвид схематично развития му образ) от все още „горещия“ ТВ-идол Брайън Кранстън, новата „Годзила“ влиза в правилния кинематографичен коловоз.\nНад всичко изпъква ненатрапчивата, но прецизна и отдадена режисура на Едуардс, който несъмнено е силно повлиян от creature feature шедьоврите на Стивън Спилбърг „Челюсти“ (1975) и „Джурасик парк“ (1993) – заради очакването и съспенса, но и заради свирепостта на природата като проява на възмездието. Разбира се, нито при Спилбърг, нито при Едуардс това възмездие не е мотивирано от технофобия; то е проекция на чисто човешкото, без посланието да пречи с претенциите си на зрелището – все пак „Годзила“ е основно развлекателен филм, а подтекстът е повече благоприятен страничен ефект, отколкото някаква творческа маниерност. Затова и асоциациите с аварията в електроцентралата на Фукушима (най-вече в началото на филма), макар и неизбежни, са далеч по-малко болезнени в сравнение с дори днес пулсиращата агония от Хирошима и Нагасаки, която драматично рефлектира върху „Годжира“, особено в сцените с разрухата на Токио и последствията от нея (във филма на Едуардс почти еквивалентен епизод е този в Хавай, ровичкащ из пресните спомени за земетръсните и смъртоносни цунами трагедии от последните години). Благодарение на прекрасния саундтрак на винаги удивителния Александър Деспла, който се усеща страхотно при „извънфилмово“ слушане, но който в контекста на филма буквално ти изправя косата, „Годзила“ изглежда, но и звучи автентично. Решението да не се злоупотребява с присъствието на мутиралия антагонист допълнително нажежава (или смразява?) настроението – по същия начин, по който в „Пришълецът“ (1979) присъствието на заплахата се усеща, но до края е почти неуловимо, така и при Едуардс напрежението от неизвестната, но явна опасност изплита цялостното усещане с почти садистично търпение. Естествено, няма как да криеш основното меню до края, така че когато Годзила се показва в пълен блясък, ефектът е наистина шамаросващ. Едуардс обаче не спира дотук: дори след като гигантите влизат в яростна схватка, екшънът флиртува със зрителя и не му позволява да огледа действието и участниците, докато не настъпи същинската кулминация: насред рухнала урбанизация, изпържен хайвер и тиктакаща бомба, която се детонира с изпепеляващ блясък.\nКрасотата на „Годзила“ струи от визията на филма, но и от дизайна на своите митични образи. Годзила никога не е изглеждала толкова внушително – с по-малко антропоморфна и далеч по-животинска муцуна, с бронирано от люспеста текстура тяло и със задължителния атомен дъх, а нейните опоненти – електромагнитни насекомоподобни колоси с разгонен нрав – имат леки сходства с Clover от „Чудовищно“ (2008), но са достатъчно добре развити, за да бъдат положително възприети и самостоятелно. Самите сблъсъци помитат всички досегашни битки в поредицата (независимо дали става дума за по-сносния „Годзила срещу Биоланте“ (1989) или за откровено смехотворния „Godzilla: Final Wars“ от 2004 г.), а не кой знае колко натрапчивия, но все пак наличен трансцендентен мотив, който срещаме при някои от по-старите филми, тук може съвсем бегло да се почувства, някак мимоходом , например с двойния припадък – този на Годзила и Броуди, след победата над женския MUTO. В японските филми от франчайза образът на създанието понякога се допира до източните символика и духовност, а опустошенията на Годзила може да се разглеждат като божествена намеса (в този смисъл тя не е нито добра, нито лоша; тя просто прави това, което е необходимо за възвръщането на баланса); при Едуардс това не е недвусмислено заявена тема, но начинът, по който е поднесено всичко, допуска и такова тълкуване – в чисто философски смисъл, без вулгарно буквализиране.\nНяма как да не се маркират и слабостите на филма – те, наред с неориентираното начало и като цяло не дотам изгладения сценарий, силно афектират персонажите и развитието им. При повечето от героите и начина, по който са изиграни, проблемите са чисто драматургични и това влиза в директен конфликт с намерението на Едуардс да покаже една по-човешка история чрез историята на „Годзила“. Актьорското присъствие е в пъти по-професионално от това в повечето издания от поредицата (независимо дали говорим за японските филми или за креативно сакатата игуана на Емерих), но така и не успява да впечатли. Плюс е, че тук Кранстън за пръв път получава шанса да се развихри драматично, било то в рамките на ограничено екранно време (това беше напълно пропиляно в други високобюджетни проекти, като „Зов за завръщане“ и „Джон Картър: Между два свята“, излезли през 2012 г.), но почти винаги жестокият Кен Ватанабе във всеки кадър изглежда идентично, без капка емоционален диапазон, а неговият антураж – в лицето на безличната Сали Хокинс – стои единствено като безцветна панделка с нулева фабулна функция. Взелият се на сериозно Арън Тейлър-Джонсън е бездушен, но в никакъв случай трагичен, което води до компромисно примирение от страна на зрителя; филмовата му съпруга също не успява кой знае колко да те подтикне към каквото и да е отношение (при всички случаи обаче е далеч по-удачна от кифленското бездарие на Мария Питило при Емерих, че дори и от преиграването на Момоко Кочи при Хонда). Истината е, че тя е необходим елемент в подобен тип филми, но избирането на сравнително познатата Елизабет Олсън сякаш е задължило Едуардс и компания да й предоставят повече присъствие от необходимото. Приятно изключение е краткото, но симпатично участие на Жулиет Бинош, която повече от 20 години след „Джурасик парк“ все пак се озова в близост до допотопни животни (ролята на д-р Ели Сатлър в екранизацията по бестселъра на Майкъл Крайтън първоначално е била предложена на нея, но Бинош я отхвърля заради ангажиментите си в „Три цвята: Синьо“ (1993) на Кшищоф Кешловски).\nВ крайна сметка реинкарнацията на едно от най-могъщите и легендарни кино-божества не избухва в пълния си потенциал, но със сигурност ударната вълна от новата му поява – цели 60 години след първата – е достатъчно силна, за да го затвърди като вълнуващо събитие. Рядко можем да видим толкова дръзки решения по линия на толкова ангажиращо и обременено от прекомерна експлоатация съдържание и точно в това филмът успява, а Едуардс заслужава аплодисменти: въпреки бремето на очакването и задълженията на изградената митология, Годзила изплува от дълбините, както никога досега – с нрав, много по-убедителен, откогато и да било. Едновременно разрушител и спасител на светове, Кралят на чудовищата не само възвърна имиджа си, но и се доказа като крал на едно почти първокласно кино изживяване.\n2014-05-19 at 11:10\nDeadline съобщиха за продължение..\n2014-05-19 at 12:28\nпазейки се от спойлерите , които щедро разпръсквате, ревюто ще чета след някой ден, ама кво е мнението ви за новата ай макс зала?\n2014-05-19 at 12:31\nМного добро. Има си някой забележки, но като цяло беше супер Аз лично останах много доволен. Природата зовеше, та не можахме да ви изчакаме да обменим мнения след края, но… виждам, че горе-долу съвпадат хехе\n2014-05-19 at 13:09\nИ аз останах много доволен. Даже се изкефих максимално! Едуардс е свършил прекрасна работа.\n2014-05-19 at 13:52\nМного добро ревю, даже „ревю“ не е най-точното. Това е урок по Годзила! Само един съвет, ако може да се разделя ревюто с някакви точки или теми, напрмер „предистория“!\n2014-05-19 at 14:48\nАз такива разрушения във филм не съм виждал до сега 😀 . Дринов беше споменал за Pacific Rim, че има много добри визуални ефекти за бюджета си от 190 млн $, а тук просто няма какво да говорим … Изтръпнах на някои сцени, но последните 20 минути ме оставиха без дъх , а Браян Кранстън си изигра много силно ролята . Бих оценил филма с 8.5/10 и все пак римейка на Кинг Конг от 2005 ми харесва повече . Нямам търпение да видя продължението на историята начело с 200 млн $ бюджет 😀\n2014-05-19 at 15:59\nВ сравнение с предната Годзила е по-слаб. Не се научиха, че гол CGI филм не прави.\n2014-05-19 at 17:38\nСтава новата IMAX зала. Дали е по-добра или по-лоша от старата, всеки ще реши за себе си.\nКоя предна „Годзила“? На Емерих ли? Да, онзи беше „шедьовър“!\n2014-05-19 at 18:53\nГодзила се бори като мечка!!! Факт. Точка. И е супер!!!!!!!!!!!!\n2014-05-19 at 21:30\nРевюто е пре-крас-но! 😀\nФилмът е добър – много\n2014-05-20 at 09:55\nМалко як concept art.\n2014-05-20 at 17:21\nМного добре написано! (макар да е толкова дълго, че накрая взех да се прозявам – и макар с много от казаното да не съм съгласна.)\n2014-05-20 at 21:23\nЯвно авторът в добре платен!\nНяма да спойлвам с конкретика, само с лични впечатления!\nФилмът според мен беше доста посредствен и някак си остава привкус на нискобюджетен! Има красиви сцени, но те са по-скоро като застинали картини в които си личи визията и умисъла, а иначе всичко останало 90% е посредствен пълнеж!\nОбщо взето гледаш, очакваш, очакваш, очакваш, задаваш си въпроси от типа: е сега като обяснят това или онова ще е много интересно и изведнъж почват да се бият и филмът свършва! Изведнъж е силна дума, защото първите 80% от филма са бавни, безлични и не компенсират нито с история, нито с ефекти, нито с драма, нито с човешки съдби, с една дума с нищо!\nПълно разочарование, само обещанията за мрачен, завладяващ флм с невероятен актьорски състав остават… и не искам да кажа нищо за Кев Уатанабе или любимецът от Breaking bad (както го знаят повечето хора), те са уникално добри и се справят отлично, само че имат точно толкова екрано време, колкото и годзила – 10 мин в най-добрия случай!\n2014-05-20 at 22:10\nПоложението е Pacific Rim > Годжира™ за съжаление, а толкова потенциал. Силно японска поредица, а толкова да не се усеща като такава. Едните червени фенери не оправят положението. Момента с „аз имам пистолет, знам как да го използвам…“ просто беше толкова на място. Сигурно са му казали и на Кен Уатанабе да извади и той една катана и да всява страх, в замяна на повече екранно време, но явно им е теглил една.\n2014-05-20 at 23:05\nСвръхестествен тАпизъм, а уж науката ни убеждава, че не съществуват необясними явления. Единствената разтуха през тези два часа, прекарани в Зоната на здрача, е смехът, породен от играещия като ударен по главата Кен Уатанабе и съм сигурен, че са го праснали здраво за да кандиса. Ако сред хората, замесени в тази подигравка с човечеството, има такива с развито чувство за самооценка, то единственото им оправдание да не си теглят куршума би могло да бъде само мисълта за паричките, прибрани от нас – балъците, подведени от перфектните трейлъри.\n2014-05-20 at 23:51\nСпоред мен Pacific Rim и Годзила, два филма, които много хора биха описали като клиширани простотии за големи чудовища, трябва да бъдат вкарани в учебната програма и да не се дават дипломи на никакви кандидат-режисьори, сценаристи и подобни, които не могат да видят разликата между двата филма и да обяснят защо единият е страхотен, а другият, позволявайки си сдържаност, не е нищо повече от високобюджетно любителско начинание.\n2014-05-21 at 00:00\nBlagoi Ivanov e 4ovek na Peevski! LI4no poznawam 4oveka. Ne mu viqrvaite za nishto!\nA filma e mnogo dobar. Ve4e go imapo torentite. 4akame subs oba4e.\n2014-05-21 at 00:03\nБлагодарности на ъпа! 😀\n2014-05-21 at 12:07\nФилмът определено има „ишус“, но от друга страна има и страхотно неща в него и като цяло ми напълни душата, а в последно време това ми се случва ужасно рядко. Гледа ми се отново (за трети път).\n2014-05-21 at 16:19\nГледах го вчера и останах със смесени чувства – иначе зверски зрелищния спектакъл, качествената игра на „ветераните“ актьори и сравнително интересната фабула беше зверски омазана с безобразната игра на уж главния герой и хилавото обяснение как, видиш ли това аджеба били праисторически гадини, които се хранят (???) с радиация, а не са наедрели поради човешката арогантност да си прави ташак със законите на природата. U srs ? Вярно, фантасмагория си е, ама…. Това малкото пишлеме Арън Джонсън с вариацията си на гримаси тип Кирстен Стюърд беше абсолютна разсипия на екранно време и въпреки, че в идиотщинката Kick-Ass си вършеше работата донякъде прилично , тука е абсолютно дърво и явно на някой роднина прекалено много му се иска да е „актьор“ и го бута къде ли не. Кен Уатанаби и „нашия човек“ показаха класа (доколкото го позволява слабия сценарий) и не бяха чак толкова зле, колкото актьорите в Pacific Rim, който си беше абсолютно дъно в това отношение. Ефектите няма да ги коментирам, на висота си бяха, но 3D-то от своя страна очаквано беше „колкото да не е без хич“. Не беше като цяло катастрофа филма, имаше много ценни моменти, но ми е непонятно защо развалят иначе интересни идеи за пълнещи душата аудиовизуални monster залъгалки с толкова отчайващо слаба актьорска игра…\n2014-05-22 at 21:19\n„но ми е непонятно защо развалят иначе интересни идеи за пълнещи душата аудиовизуални monster залъгалки с толкова отчайващо слаба актьорска игра…“ Защото си мислят зрителите за идиоти и са прави общо взето за това.\n2014-05-22 at 22:54\nФилмът е екстра, но разбира се има забележки. Арън Джонсън е забележителен бордюр, а Сали Хокинс ме впечатлява само с челото си. Намирам и за трогателно как командосите през цялото време бяха с бронежилетките и се държаха все едно се бият с терористи, а не с 100 метрови чудовища. Спойлер – Начина, по който Гоздила стана, изтупа праха от себе си, мина между два небостъргача и се гмурна към село също беше уау:) Но изброявам слабичките моменти, защото силните бяха много повече. Доволен съм от Годжирата аз:)\n2014-05-23 at 10:13\nConcept(ual) Art Book Preview:\n2014-05-23 at 19:21\nПочваме ги на килограм\nUntitled Star Wars\nDirector:\tGareth Edwards\n2014-05-24 at 12:50\nСилно земетресение!!! Какво става в АЕЦ „Козлодуй“?!???\n2014-05-24 at 13:02\nA-ха-ха-ха-ха! Годжира идва. Или някое МУТО, може би?\n2014-05-26 at 00:07\nОбичам киното, и мога да се изкефя на всякакъв тип филми.\nВъпреки позитивното ревю тук(което си е почти 100% гаранция, че филма е пълен ташак, щом иде реч за летни хитчета) му дадохме шанс. Отидохме с максимално занижени очаквания, с идеята да си изкараме що годе приятно, нещо неангажиращо и т.н. Да, ама не. Като се има предвид, че бяхме доста разнородна компания, всички бяхме втрещени от бездарната простотия, която се изля отгоре ни.\nСКУКА, ПОСРЕДСТВЕНОСТ,И АБСОЛЮТНО НЕНУЖНО 3Д.\nКато най-големия грях на тази безподобна боза е СКУКАТА. Успехът на такива филми си е чист позор за киното. Позорно е и това „ревю“, в което се опитвате да извадите вода от триста кладенеца, за да оправдаете всичките му кусури.\n2014-05-26 at 09:29\nДееба, покрай Scrotum-а и Honest trailers вече всички станаха критици и си мислят, че разбират от филми.\n2014-05-26 at 19:28\nТребва да си направите ЛАЙК бутон като във фейсбука за да мога да лайкна коментара на Изумен 😉\n2014-05-26 at 23:49\nЕдин Like и от мен за коментара на Изумения !\n2014-05-28 at 11:25\nbtw лом им беше на screen junkies honest trailer-а на X-men 😀 още повече дискусията за Godzilla\n2014-06-04 at 01:15\nТака, сега за филма – трагична немощ, жалки и безцелни образи, никакъв съспенс, грозна и бутафорна „буболека“!\n2014-06-07 at 19:11\nСъс смъртта на Кранстон филмът загуби емоцията, с която започна. Няма CGI ефект, който да подсили апатичните, нелогични и безмислени персонажи, които се показваха покрай чудовищата. Иначе евала за труда на екипа.\n2014-06-10 at 21:47\nКъм краят си филмът беше загубил много от елементите си – освен шумът – който ставаше все по-непоносим …Ако зрителят си тръгне някъде 20 минути преди краят може само да спечели …\nЗа пореден път се убеждавам – че едно от най-яките оръжия срещу холивудските финали се съдържа в нас самите – като упражним правото си да си тръгнем по-рано. Така – и тук конкретно – от първите две третини получаваме приятно кинопреживяване …без да стигаме до момента в който неизбежно го разваляме с безумни или псевдо обяснения /проникновения или клиширани образи и хепи-енди…\nНезнам кое е по-голям празник за киното – всяка нова полу-успешна „Годзила“ (в кавички според името на съответния пореден изпъчен сериен франчайз) направена от (нарочно) още непокварен режисьор – или всеки нов филм на Fred Cavayé…\nАз 100% избирам всеки нов филм на Cavaye – който досега не се е наел да прави продължение на нито един от своите разкошни бисери в съспенса – Той ме развлича без да се налага да създава ‘чудовища’ – които неизбежно (според природата им) рано или късно се самоизяждат/унищожават…. Така имаме чудно развлечение – от което за нищо на света не бихме си тръгнали преди да сме стигнали до последната секунда на задъханият им край …..\nКак се прави кино за кеф ?\n2014-06-11 at 09:36\nГледах го три пъти – филмът е повече от чудесен. Да, има недостатъци, но положителните му страни са далеееч повече. Финалът по никакъв начин не попада в отрицателната графа. А да кажеш, че “буболеката” е грозна и бутафорна… Na-um, вместо да говориш глупости дай ревю на някой български шедьовър, обещал си.\n2014-06-11 at 13:10\nЗа мен този филм не сработи като цяло;\nНа първо място – сценарият е абсолютно слаб, що се отнася до героите и линиите им: – Кранстън беше единственият, за чиито герой ми пукаше; Аарън Джонсън не притежава нито харизмата, нито актьорските умения, необходими му, за да защити присъствието си; Кен Уасабито исках да го зашлевя многократно с чук през лицето за всичкото повтаряне на простотии. Герой, който по дефиниция е учен, а всичко, което плещи, е свързано с някаква вдетинена философия за баланса в природата е… как да кажа… пълен бул. и изсмукан от пръстите. Ако такъв тип обяснение е работело преди 60 години и в друга филмова култура, то не работи сега и в западната такава, според мен.\nСлед смъртта на Кранстън (ненужна на този етап, според мен, можеше да се направи далеч повече с този актьор и герой) всичко губи смисъл; някакви войници, въоръжени с автоматични оръжия и защитени с бронежилетки (?!?!?!) при положение, че рано във филма атакуват едното МУТО с ракети и те му действат като утринна роса…. не знам;\nОт това, което аз исках да видя, дефакто получих малко и чак накрая – дзверовете се биха ефектно (макар, че и тук се чувствах ограбен, щото половината кадри бяха от монитори и екрани (wtf?!??!!?)) Дизайна на чудовищата беше приятен, хареса ми класическият вид на Годжира и … толкоз. Скука. Всичко мога да простя, обаче двучасов филм за биещи се чудовища, който някак си се оказва snoozefest … сори.\nИли пък не е за мен; виждам, хората си го харесват масово.\nI can’t get it. Just can’t.\n2014-06-11 at 13:13\nЗабравих да добавя – филмът е грешно кръстен Годзила. Трябваше да го кръстят „Перките на Годзила“. Те имат повече екранно време от самия звяр;\n2014-06-11 at 16:13\nНа второ гледане е още по-приятен. А това „филмът е грешно кръстен Годзила, защото, нали, нямало много от Годзила“ като го чуя, и… всичко приключва до там.\n2014-06-11 at 17:33\nАбсолютно съм съгласен с Dorrian ! Дори доста нещица е спестил Но странно е как минусите при едните се изтъкват като плюсове от другите …\n2014-06-11 at 18:03\nДа, и „Пришълецът“ не трябваше да се казва така, нито „Челюсти“, нито „Джурасик парк“. Не, чакай, той може, а ма и при него динозаврите ги показват по-малко отколкото Годзила тук.\nБалансът на живота сега е много по-релевантен отколкото беше преди 60 години, при това в много по-голяма степен в западната култура. Но да, виждам как „божествения“ образ на Годзила, може да се стори на много хора като WTF, и започвам да си мисля, че беше добре, че не беше работено повече в тази посока – да стане като някой от древните „спирити“ във филмите на Миязаки – така както ми се искаше.\nА това за бронежилетките – нещо което напоследък чувам от няколко места, – е абсолютно малоумен довод против (макар не и толкова, колкото този за това, че не показват боя между чудовищата за да пестят пари – цунки Ти-си-знаеш-кой, I love you! :)) Повече от половината екипировка на военните не им е необходима по-всяко време, но все пак я носят. Нали не е нужно да обяснявам защо това няма никакво отношение към качествата на филма?\n2014-06-11 at 19:00\n2014-06-11 at 19:15\nХахахах Дрин, както го коментирахме това face to face, сравнението с „Челюсти“ и „Пришълеца“ не е особено приложимо в случая с „Годзила“.\nИ при „Челюсти“ и при „Пришълеца“ имаме създание, което в по-голямата част от времето е скрито от погледа на героите, напада изневиделица от засада … изобщо криенето на създанието в тези филми е търсен ефект за подсилване на напрежението и там този похват работи. Докато в „Годзила“ имаме чудовище с исполински размери, което разрушава градове, всява повсеместна паника, видимо е за всички зрящи и единствено зрителят e лишен от привилегията да види това зрелище, освен за кратко през зърнистите и неясни телевизионни кадри. Да, сигурно не са избрали този подход за да спестят пари (няма да спреш да ми го натякваш, нали :D), но поне за мен този техен избор не работи\nТова за мен е основният проблем … освен изброените от Dorrian „дреболийки“\np.s. I love you 2 ! 😛\n2014-06-11 at 19:30\nЕ, нали ти обясниха във филма, че Годжира обитава дълбините, където има силна радиация. Тя се показва за първи път в Хаваи, което е към средата на филма. Там обаче МУТО-то е твърде слабо и бързо си обира крушите. След което има преследване до Сан Франциско, където е и големият кеч. Не разбирам какво точно са ти спестили? Няколкото тийзвания не скриват някакви епични сцени, а по-малки сблъсъци между чудовищата. Ако ти ги бяха показали, крайното мазало нямаше да е наполовина толкова въздействащо, колкото е в момента.\nДрин, много ме кефи момента, когато Годзила се появява до гнездото. Първо показват само опашката, а музиката почти изчезва, чуват се само два странни акорда. Мисля че последвалия рев го имаше в трейлъра-където пред нея има китайски фенер. Мега яка сцена.\n2014-06-11 at 19:32\nНе, всъщност са две. Първата е тази: https://www.youtube.com/watch?v=DCiM8kSfb8I\nА втората е когато мама МУТО фокусира дришльото, дето й гръмна бебетата. Ех, как се дразня, че не разполагам с филма в момента.\n2014-06-11 at 19:39\nНе знам какво сме коментирали, но напротив, супер приложимо е – няма никаква разлика. Това с „мащаба“ не го приемам. Годзила е животно, което по традиция се крие и е нормално да не подава глава от водата всеки път. А в случаите, когато е навън и нарочно не е показано, вече е логично, че е съзнателно решение на твореца, което е същото като при горните филми – решение, което работи на 100%. И нека не забравяме, че МУТО-тата всяват паниката, а тях си ги показват предостатъчно.\n2014-06-11 at 19:52\nА чак сега зацепвам колко яко са проектирали маршрута на Годзила, и защо точно минава през Хаваи.\n2014-06-11 at 20:05\nОпа, пропуснал съм коментара ти, преди моя. Ама нищо, де, то аз няма какво да кажа по него. Моят любим момент май се очертава този при моста – освен че изглеждаше яко, имаше нечовешки звуков дизайн, направо ми напълни душата.\n2014-06-11 at 21:26\nХаха, филмът е ма-ло-у-мен! Но остава приятно чувство! В един момент реших, че е комедия (в някакъв смисъл) и доста се забавлявах! Наистина никакво сравнение с „Огненият пръстен“!\n2014-06-12 at 01:40\nE, Габриела, ти поне като драматург трябва да оцениш качествата на филма, като структура, ритъм и т.н. “Огненият пръстен” е страхотен филм, но аз смятам, че в много отношение е по-слаб и тези недостатъци ясно изпъкват на второ и трето гледане. При все, че двата филма са абсолютно несравними, де.\n2014-06-12 at 02:28\nСравнението с „Челюсти“ и „Пришълец“ не е на място; Двата филма са horror (нищо, че вторият се води sci-fi), поджанр „monster in the house“. Съответно това, че не ги виждаме, си е жанрова тропа и работи там. Jurasic Park (adventure, по-близо до обсъжданият тук филм) не е кръстен на динозаврите, а заглавието е смислова заигравка по отношение на идеите на филма; па и ако не се лъжа, виждаме динозаври за пръв път в първата 1/3 от филма и от там нататък не спираме да ги виждаме; да не говорим, че перспективата е на героите, защото техният живот си е съвсем реално в опасност, докато в тази Годзила нещата не стоят така; Първо, че Годзила е протагонистът във филма, съвсем очевидно и второ – не може протагонистът не може да го няма през повечето време, рийш ли? Изобщо тези сравнения … уважавам те и т.н., ама как да кажа – са малко „тц“.\nСега за военните; и в този смисъл – за всички герои. Защо ги има? Чия е историята? Кой от тези герои имаше каквато и да е роля в моя между чудовищата и за чии ни е да им следим безличните сторилайни? А и защо да ми пука за самия гущер? Реално нито Годжира имаше някакъв характер, нито МУТИ-те. Конфликтът беше за ей-така – абсолютно безпредметен и лишен от реална мотивация от чиято и да е страна;\nМного сбъркан драматургично филм е този, колкото повече мисля за това, толкова повече се нервя; През цялото време – смесени послания – и по отношение на ритъма и по отношение на жанра. Габриела е права – в някакъв смисъл е комедия; Имаше един момент в който Годжира е свален и лежи в прахта. Кикес го гледа, и Годжира го гледа обратно. И се гледат. Можех да се закълна, почти очаквах Годзила да беше проговорил на английски в този момент;\nОбаче ще го гледам пак, напук на всичко, което казах. Ще се опитам много да го оценя;\n2014-06-12 at 04:58\nМи, гледай го, защото не си прав. И по принцип, познаваме се добре, така че не е нужно да ме „patronize“-ваш.\nСравнението с “Челюсти” и “Пришълец” работи прекрасно, първо защото и „Годзила“ е жанров филм, а дори и да не беше, похватът с криенето на нещата се използва и за създаването на съспенс (справка Хичкок) извън традиционното за хоръра (качествения) „това, което не виждаш е най-страшно“ и, второ, защото самият режисьор казва, че тези филми са му вдъхновението и отправните точки.\nОтносно „Джурасик парк“, да, показването на динозаври в първата третина, но Т-рексът, който е „звездата“ на филма, се появява 1 час след началото и екранното му време е броени минути – всъщност, времето, в което виждаме каквито и да е динозаври във филма, е общо 14 минути. Сигурен съм, че в „Гоздила“ времето, в което виждаме „гадове“ е доста повече, както и „рейшиото“ Годзила/МУТО е доста по-голямо в полза на Годзила, отколкото това на Т-рекса спрямо другите динозаври в „Джурасик“. И не знам колко е очевидно, че Годзила е протагонист във филма. Протагонист е Арън Тйлър Джоунс. И тук перспективата е на хората, и от тук произхожда и част от това, че не виждаме всички битки на чудовищата. Годзила е енигма, той не причината за отприщването на събитията, той е реакция, необходимо е да бъде забулен в мистерия. Пък и не вярвам наистина да смяташ, че ако бяха показали млатещи се чудовища още от 15-тата минута, филмът с всичките му останали сценарни проблеми, щеше да стане по-добър.\nЗа военните пък съм толкова доволен, че не бяха малоумните злодеи, които виждаме типично, те просто си вършеха работата без излишна злоба. И аз да бях, да ми разправя някакъв „нека се бият“, и аз щях да го отеба. Историята е на семейството на Кранстън. Мотивацията на неговия герои беше да открие каква е причината за смъртта на жена му. На Джоунс, да изпълни предсмъртната заръка на баща си да се прибере при семейството си, нещо което влезе в конфликт с дълга му като войник към всички останали хора – нещо, което е елементарно, но не съвсем лишено от качества. За мотивацията на чудовищата. Каква е мотивацията на един носорог? Животните искат да се възпроизведат както всичко живо на планетата, това е. И Годзила имаше характер, като за същество, което, пак повтарям, трябва да е и е(!) енигма.\nПерфектно изградена драматургична структура и ритъм – перфектни! Просто със сбъркани (разменени) места на героите и един два излишни, позеващи образа. Кранстън определено имаше най-интересната история и не трябваше да умира толкова рано. Изпълненията на актьорите (извън Кранстън) също не бяха на висота.\nТака че, „рийш ли“, въобще не си прав – казвам ти едно голямо „ТЦ“.\n2014-06-12 at 12:40\nДринов, признай, че Годзилката е комедия\nВ своя защита ще кажа, че нямаше абсолютно никакъв съспенс, за драматизъм да не говорим! Военните къртеха с глупостта си, както и „учените“\n2014-06-12 at 14:53\nПризнавам, да! Единственото по-смешно от филма, е твоят коментар.\nАма аз съм до тук с пъненето да отговарям по-точки. Бла е написал прекрасно ревю – ако то не ви е достатъчно, едва ли и аз ще успея да ви убедя, ако ще вода от 550 кладенеца да донеса.\n2014-06-12 at 15:26\nРевюто е за феномена Годзила и е не чак толкова ласкателно за филма, колкото ти се иска, а Узумаки е маниак\nИ отново по линия на смешното – накрая всички в салона се хилехме, когато МУТО-то хрускаше ядрени бойни глави като гризини\n2014-06-12 at 15:43\nАз съм бил на прожекция на „Спасяването на редник Райън“, в който някви тъпаци се хилеха когато един от умиращите войници викаше „мама!“. Това не е довод в полза на филма като комедия, а за ниската култура на зрителите. И ревюто на Узумаки е ЗА филма и Е ласкателно – оценката му е 7,5-8 от 10.\nАма да ти кажа, радвам се, че не ти харесва филмът. В последно време бях започнал да се притеснявам, че си се отрекла от Господа и си развила вкус към това изкуство.\n2014-06-13 at 10:43\nГледам, сравнения размятате.\nЕми, няма нищо общо между култов филм като Джурасик парк и обикновен филм като Годзила.\n14-те минути в първия са направени така, щото зрителят да мисли, че вижда динозаври през цялото време! (аз поне така го усещам, а съм го гледала и напоследък)\nВ Годзила наистина остава усещането, че много ги дават чудовищата, ама всъщност си малко прецакан и нищо не си видял.\nАз нямам кой знае какви забележки към филма, забавен ми беше, но в никакъв случай няма да го запомня и препоръчвам.\nА Габриела ако вика на новата Годзила комедия, да преговори на Роланд Емерих варианта – е те това е ромком! 😀\n2014-06-13 at 17:30\nАнита, според мен и ти самата не знаеш какво точно си казала.\nЗа да е ясно, сравненията с „Джурасик парк“ не са качествени! Те се наложиха заради глупостта, че, разбираш ли, филмът е тъп и не трябвало да се казва „Годзила“, щото не показвали Годзила достатъчно. Тррррт! Недостатъците на филма по никакъв начин не са свързани с това, колко точно показват чудовищата. И не знам ти с какви усещания си за това, какво точно се вижда или не, но аз гледах филма три пъти (и не разчитам като теб на мъгляви спомен за това, какво точно съм видял или не), и повярвай ми, чудовищата си имат предостатъчно екранно време.\n2014-06-13 at 18:21\nКакво и е на Емериховата годзилка (за времето си) :(?\n2014-06-13 at 23:50\nЗа времето й ли? Джурасик парк е с пет години по-стар от нея, а изглежда като правен вчера. Технологичното развитие не е оправдание.\n2014-06-14 at 01:31\nИзглежда, като правен вчера, ама друг път. Изглежда точно , като правен когато е правен.\n2014-06-14 at 12:06\nКхъм, да, не говорех само технологично, като казах това (а отдавна и не съм го гледал). Какво ще кажеш за късче от тогавашния времеви период :)? Емерих, също така е може би в „най-силният“ цикъл тогава, и едва след Патриотът (па дори и той влиза горе-долу) почва да зацикля и да му се губи ефекта с тия бедствени вакханалии. За сметка на това други дойдоха и под „друга“ форма, и смея ли да кажа с по-малко достойнства 😀 (не визирам ревюираният тук филм – не съм го гледал – говоря като цяло).\np.s. годинките на Джурасик Парк и те си личат :), за щастие е сниман от Спилбърг.\n2014-06-14 at 20:07\nФилмът не тъп, а просто МНОГО ТЪП.\nЧуден летен хит за подрастващи кретени, ама те са си таргет група, при това – голяма, както виждам от коментарите\n2014-06-17 at 10:16\nНе мога да разбера какво се пънете…..\nВсе едно пари ви дават…\nБаси, честно да ви кажа като видя, че така започнете да се пънете и заповам да смятам, че сте много зле наистина..\nВ аптеките продават хапчета „Инсулин“. Големи са колкото ябълка. Купуваш си едно и почваш да хрупаш. Хруп, Хруп… и след някоколко дни почваш да се оправяш.. 😉\nА сега майтапа на настрана. Винаги ще има хора, които харесват или не харесват нещо си. Това е то индивидуализма и проявата на характер. Затова всички ние сме толкова различни, с различно мислене. Това ни прави хора, но като се замисля понякога се прекрачват различни граници и това ни превръща в една дума наречена със съзвучното наименование „селяни“\nТа мисълта ми е да оставите „селянията“ настрана и да се забавлявате на филмчето. Който му харесал харесал, който не… ми да минава на следващия филм….\nАз например последния един месец гледах Ало, Ало.. Сега съм започнал да гледам Шоуто на Бени Хил. И после ще си пусна Злостър Черното Влечуго…. И знаете ли защо????\nЗащото ми харесват.\nПо между другото снощи гледах Дректен полет с Лиъм Нийсън. Готино филмче, хареса ми.\nА колкото до Годзила. АБЕ .. гледах го хареса ми като цяло. Готино филмче за разтуха.. Краят ми беше обаче много, ама много тъп… последните 2-3 минути.\nТака че, минавайте на „следващия“ и се забавлявайте 😉\n2014-06-18 at 17:45\n„винаги ще има хора, които харесват и не харесват“, това като оня виц за тото -шансът да спечелиш е 50/50 – или печелиш или не печелиш! Само дето, едно нещо като е тъпо, безидейно, без послание, без хумор, без посока, без добри герои, без добри хрумки, без добър финал, без завръзка, съспенс и т.н…. то си остава ТЪПО!!!\n2014-06-18 at 18:45\nТи прочете ли внимателно коментара ми?\nА разбра ли го?\nТочно това имах предвид., Казах, че всеки има вкусове, предпочитания и т.н. И затова на един му харесва, а на друг не…\nТова не означава, че като на теб не ти е харесал, значи и на бай Ставри от Пловдив не му е харесал…\nТова ти обяснявам през цялото време, че например твоето мнение не може да е меродавно за останалия свят…\n2014-06-18 at 19:13\nАбе, аз познавам хора, които и за „Кръстника“ казват, че е пълен боклук, така че…\n2014-06-19 at 00:01\nА пък аз познавам хора, които не харесват и „Годзила“, така че…\n2014-06-19 at 00:28\nИ аз. А уж интелигентни хора се водят.\n2014-06-19 at 00:54\n2014-06-19 at 01:09\nЯжте лайна бе 😀 😀 😀\n2014-06-19 at 03:01\nАз пък познавам едно лайно, което не харесва Фелини! 😀\n2014-06-19 at 03:15\nОкей, ама вие изядохте всичко.\n@The Bear Jew\nКакво да направя, като по принцип харесвам жени.\nАма стига лигавщини, сподели твоето мнение за филма („Годзила“), не сме го чували досега!\n2014-06-19 at 07:59\nОт известно време чета тази позорна страница и не мога да се начудя как уж интелигентни хора (ами, пишат без очеизбождащи граматически, смислови и пунктуационни грешки) – на първо място господина Дринова, се стремят от сто кладенеца вода да извадят, за да направят реклама на пълните американски боклуци, с които ни заливат от десетки вече години и се опитват да смачкат малкото останали мозъчни клетки на подрастващото поколение, гравирайки вътре думите „Обама“, „носител“, „на“, „демокрация“, „Америка“, „символ“, „на“, „свободата“. И какво? Практикувате комунистическата пропаганда в най-чист вид ли? Когато на едно лайно 1000 пъти кажете „шоколад“, хората ще го вкусват с апетит ли? Когато нещо е бездарно, тъпо, безидейно, зле изиграно, зле режисирано, но американско, няма да ви стиска да го кажете, за да не навредите на бизнеса на киноразпространителите, които плащат за сайта ви, ли? Имате ли си представа колко позорно е цялото съществуване на мизерния ви сайт? Май не, доколкото ви чета…\n2014-06-19 at 10:01\nThe hate is strong with this one 😀\n2014-06-19 at 10:44\nПредполагам, че това е било риторичен въпрос, но нека да отговоря. Плащат ни да хвалим американските боклуци. Освен това взимаме пари и да изказваме също толкова „грешните“ си политически възгледи.\nИ се стегни малко, първата част от изказването ти звучи почти като комплимент.\n2014-06-19 at 11:24\nДринов, че то си е комплимент. Доста талант трябва, за да хвалиш някой боклук. Хубавите неща нямат нужда от хвалене. Навремето, през миналия век, сватовниците са ходили само да годяват грозните моми.\n2014-06-19 at 14:13\nБлагодаря за комплимента тогава.\n2014-06-19 at 14:37\nИзвод: Дринов е американска подлога! ХАХА\n2014-06-19 at 15:02\nДринов е соросоид!\n2014-06-19 at 15:55\nВажното е, че съм платен.\nИ стига сте спамили!\n2014-06-20 at 00:04\nНе, просто даваме идеи за филм „Американска подлога“ е много добро! И без това всичко с „американска нещо си“ е използвано!\n2014-06-20 at 00:52\nЩо глупости изписа, да беше написал едно ревю, както си обещал. Да видим продължението „Българска подлога“.


След Деня на благодарността, Епизод 7 - Сезон 4\nИдеята на сем. Хуанг да пропуснат Деня на благодарността е осуетена, когато Луис се прави на сватовник и кани учителя Бърнард, след като е забелязал, че флиртува с баба му, а в знак на благодарност баба Хуанг предлага да поеме всички приготовления\nКакто е писано, Епизод 21 - Сезон 2\nБолницата е изправена пред тежък недостиг на кръв и Конрад трябва да опита всичко, за да спаси живота на пациент, докато Ник получава съкрушителна новина и е притеснена за здравето на сестра си, а Мина и Девън работят с нов анестезиолог.\nБрокер и брокер, Епизод 22 - Сезон 2\nКогато спечелил лотарията е приет в болницата, Бел се обръща към него, търсейки решение на финансовите проблеми на Частейн, а Ник е вбесена от предложението на Алек да се срещне с брокер на органи, за да спаси живота на Джеси.\nТолкова сме щастливи, толкова сте щастливи, Епизод 2 - Сезон 5\nНови тайни излизат наяве, докато други продължават да се разкриват. Линет успява да открие сина си Портър, Габи се опитва да прикрие социалния си срив, мъжете в живота на Сюзън най-сетне се срещат, а Бри трябва да балансира между работа и кариера.\nЕдин телевизионен продуцент приема да съживи сутрешен блок с падащ рейтинг и скарани водещи.\nКогато двама родители се срещат на завършването на колежа на сина си, между тях пламва отново искра. Но усложненията идват от това, че те са разведени, а мъжът е женен повторно.\nОтвратителният Фил – втора част, Епизод 13 - Сезон 11\nУил и Грейс се надпреварват да спасят Карън, мислейки че тя е в беда след като новият ѝ приятел я завежда в хижа в гората.\n, Епизод 4 - Сезон 5\nУтре много ще ти хареса, Епизод 5 - Сезон 5\nПет години по-късно Сюзън се опитва да скрие новата си връзка, Габи се съмнява в уменията си на майка, Бри е на път да издаде своя готварска книга, Катрин започва да завижда, Линет хваща близнаците да вършат нередности, а Иди се завръща с нов мъж.\nЕрин, самотна майка, отчаяно търсеща работа, става правен асистент и печели дело срещу компания обвинена в замърсяването на водните ресурси на града. “Оскар”, “Златен глобус” и Награда на Британската академия за главна женска роля на Джулия Робъртс.\nБез приятели, Епизод 23 - Сезон 2\nЗа да спаси Частейн, Бел обмисля да продаде болницата, но Кит се опитва да му покаже, че вредите ще са повече от ползите, докато Ник успява да открие Кайл и го моли да размисли дали да не дари единия си бъбрек на Джеси.\nОт пепелта, Епизод 1 - Сезон 3\n"Ред Рок Маунтин Медикъл" поглъща болница "Частейн" и лекарите са обградени от нови правила и нови лекари, докато Конрад се озовава в опасна ситуация след газова експлозия, а новият неврохирург Барет Кейн е подложен на тест със сложна операция.\nЧуваш ли същото, което и аз?, Епизод 10 - Сезон 4\nКато председател на домоуправителите, Джесика заплашва всички, че ще забрани коледарите за Коледните тържества след слабото представяне миналата година. Деидре и Холи предлагат да подготвят всички, за да се получи едно добро вокално изпълнение.\nПр-предложението, Епизод 19 - Сезон 3\nДжей Джей е бесен, когато приятелката му Изи отказва да му бъде дама на бала, което кара Дилан и Рей да измислят сложен план, с който да я накарат да ревнува. Джими, Кенет и Мелани обучават Мая да приема критики.


най-готината торта 'когато прасетата летят'\nТорти Battlestar Gallactica\nНай-готината торта „Когато прасетата летят“\nТази торта е създадена за някой, който е бил в армията и също се е радвал на темата 'ldquo; когато прасета летят' & rdquo ;. Бях развълнуван да получа предизвикателството и предизвикателството да реша какъв дизайн ще направя. Реших да включа и двете теми в тортата и създадох препятствие за прасета, които летят. Прасетата трябва да преминат през препятствие от гума и препятствие от дърво, където прасетата трябва да пълзят в кал.\nИдеята само за тортата беше забавна за мен, защото вече беше толкова различна. Имах визия в съзнанието си и успях да създам онзи образ в живота, който беше възнаграждаващ. Не можех да чакам, докато тортата бъде направена и замръзнала, за да мога да започна да създавам изображението, което беше в главата ми. Приятно ми беше да направя тази торта, защото ми позволи да проявя креативност и да използвам различни текстури за тортата.\nТортата е покрита с маслена кремова глазура и след това за украса използвах кафява захар, за да направя пясъка, глазура за тревата и шоколадова глазура, за да направя калта. Прасетата и други предмети с препятствия са направени от фондан. Направих няколко прасета предварително, за да им дам време да изсъхнат. Предварително направих и препятствия за гуми и дърво.\nТова беше първият път, когато правех прасета, камо ли прасета, които могат да летят. Наистина ми хареса да правя прасетата и чувствам, че са се получили супер сладки. Тази торта ми беше по-лесна, защото не я покрих с фондан. Въпреки че ми харесва да работя с фондан, откривам, че студът е по-малко стресиращ за мен. Много се гордея с тази торта, защото тя излезе по начина, по който си я представях и всичко мина по план. Тортата беше успешна и всички наистина се насладиха!\nНай-готината торта от хора от алигатор от блатото\nНай-готината торта за скално катерене\nНай-готината торта на Ариел\nСладка домашна 2D бяла торта за великденско зайче\nНай-готината есенна торта с кошница\n5 -годишни идеи за торта за рожден ден\nзамразена торта за рожден ден за момичета\nБадемови Торти Радост\nПощенски Торти С Камиони\nТорти За Скално И Планинско Катерене\nТорти С Бойни Изкуства


Непознатата операция "Барбароса". Руската кампания през погледа на немските войници. Книга втора\nНепознатата операция "Барбароса". Руската кампания през погледа на немските войници. Книга втора\nТази хроника започва с началния час на операция „Барбароса“ на 22 юни 1941 и завършва с капитулацията на най-мощната армия на Вермахта в Сталинград на 2 февруари 1943 година. Между тези две дати са грандиозните сражения край Смоленск, Минск, Киев, Москва, Ленинград, Харков, Ростов, Сталинград... Всъщност операция „Барбароса“ постига крайната си цел – немските войски стъпват на брега на Волга. И планираната победа се превръща в катастрофа. Книгата на Паул Карел е ...\nНепознатата операция "Барбароса". Руската кампания през погледа на немските войници. Книга първа\nКнигата на Паул Карел е най-из...


Евродепутати участват в стотния протест срещу властта - София - DarikNews.bg\nЕвродепутати участват в стотния протест срещу властта\n16 октомври 2020 17:44\nПротестиращите срещу властта се събраха за стотен път между Президентството, бившия партиен дом и МС при засилени мерки за сигурност от страна на полицията. Органите на реда проверяват щателно идващите на протеста. Изградени са и КПП-та. Полицаите на първа линия носят жилетки с надпис "антиконфликт".\nПри проверка на изграден пункт във връзка с охраната на обществения ред на протеста тази вечер, са спрени група граждани, които носели транспаранти, монтирани на триметрови тръби, съобщават от СДВР.\nОрганизаторите съобщиха, че това е последният голям протест в този формат. Тази вечер в протеста участват и четирима евродепутати – трима дойдоха лично, а един се включи онлайн. Речите им се прожектираха върху сградата на Бившия партиен дом.\nОт трибуната на протеста изказвания направиха евродепутатите Рамона Стругариу, Иван Синчич и Пол Танг.\nИсканията на протестиращите остават същите – оставка на правителството и главния прокурор, както и машинно гласуване. След 20.30 часа протестиращите тръгнаха на шествие към храм-паметника Александър Невски.\nУвеличават се екипите на полицията и на Столична община, които контролират за задължителното ...\nКметът на столичния район „Младост“ е с коронавирус\nКметът на столичния район "Младост" арх. Стефан Стефанов е заразен с коронавирус, съобщи ...\nДве катастрофи с линейки в София, лекар е със счупени ребра (СНИМКИ)\nДва инцидента с линейки са станали днес в София. На „Орлов мост” катастрофата е станала ...\nСлед успешната акция преди няколко месеца от днес е възстановена помощта за купуване ...\nОткриха човешки останки край софийско село, проверяват дали не са на Янек\nОткриха останки от труп в землището на софийското село Желява. Те са били намерени ...\nСерия от вандалски прояви срещу столичния градски транспорт (ВИДЕО)\nСерия вандалски прояви в столичния градски транспорт. Последният случай е отпреди ...\n300 сигнала в Спешна помощ-София само ден (ВИДЕО)\nВ разгара на пандемията спешните медици са залети от сигнали. Голяма част от хората, ...\nКметът на София Йорданка Фандъкова сформира медицински експертен съвет във връзка ...\nПри усложняване на ситуацията с коронавируса, преди преминаване към дистанционно ...\n„Топлофикация София” ЕАД стартира от сряда, 28 октомври, общото включване на отоплението ...\nПодаваме документи за винетен стикер онлайн в Центъра за градска мобилност\nЦентърът за градска мобилност е предприел и предприема всички необходими мерки за ...\nСъдят жена, теглила пари от карта на пенсионерка\nСофийската градска прокуратура внесе за разглеждане в съда обвинителен акт срещу ...\nДиректорът на Столичната регионална здравна инспекция д-р Данчо Пенчев подаде оставка. Това ...\nСпешната помощ в София работи в пълна бойна готовност (ВИДЕО)\n„От началото на пандемията работим в пълна бойна готовност. Има абсолютна мобилизация. ...


Древните чудеса на Гърция - История Онлайн\nГърция е място за почивка в 21-ви век, където може да се насладите на 40-вековна слава. Родина на древните олимпийски традиции и гробница на една загадъчна легенда. Игрално поле на боговете и бойно поле на кралете. Дом на чудесата от древния свят и на една от най-великите гадателки на всички времена…\nТук воините са се борили за безсмъртие, а хедонистите са се отдавали на смъртни грехове. Тук е била изкована съдбата на цивилизацията и се родил светът, който познаваме… Това са съвременните чудеса на Гърция.\nПосещението в Гърция е две пътувания едновременно. Първото е до слънчевия рай, изпълнен със спокойни плажове и оживени пазари, с кремове против изгаряне и зехтин. Второто пътуване е назад във времето. Към един свят на принцове и дворци, на богове и чудовища, на изгубени градове и небивали легенди. Прекрасна възможност да се почувстваме като Индиана Джоунс.\nТук навсякъде има камъни от миналото, а под всеки от тях се крие по една история. Идеалното място за начало на нашата обиколка е Санторини, най-красивият гръцки остров. Всяка година го посещават хиляди туристи с кораб, ферибот или самолет. Те се наслаждават на изсечените скали и отсядат в белите къщички, които са накачулени по лицето на стръмните урви. Но зад впечатляващата фасада се крие една загадка, която е истинската атракция на острова. Някои вярват, че Санторини е локацията на изгубения приказен континент Атлантида.\nСанторини е сред най-южните гръцки острови. Намира се на един час път със самолет от Атина. За първи път чуваме историята на Атлантида от древния философ Платон. Той пише за един изтънчен народ, живял преди 9 000 години на островен континент. Там било истински земен рай, стига хората да живеели в мир и да почитали боговете. Когато Атлантида се опиянила от силата си, боговете се разярили. За една нощ, огньове погълнали земята, океанът се надигнал и Атлантида потънала на дъното на морето.\nНо дали Платон не ни разказва небивалици?\nКаква е връзката между Атлантида и Санторини? Заедно със съседния остров Крит, Санторини е бил дома на древните хора, които наричаме миноанци. Това мирно кралство, процъфтявало благодарение на търговията със зехтин, вино и дървесина, пренасяни от флота, която контролирала голяма част от Средиземно море.\nВъзможно ли е миноанците да са били населението на Атлантида?\nДа огледаме доказателствата. Преди 3 500 години Санторини бил разтърсен от мощна експлозия, равняваща се на 10 от атомните бомби, хвърлени над Хирошима. Избухването причинило приливни вълни, които опустошили острова. Това довело до промяна във външния вид на Санторини, известен по онова време като Тера. Част от острова потънала – точно както в легендата за Атлантида. Каквато и да е истината, много хора посещават острова, за да видят останките на може би най-голямата легенда за всички времена. Всичко, което е останало в наши дни, е Акротики – някогашното пристанище на Санторини. То се е запазило през вековете под вулканичната пепел, а стенописите в къщите са като снимки на тогавашния живот.\nВулканът, опустошил острова, е все още активен. Санторини живее с опасността от повтаряне на историята, затова му се насладете, докато можете. Потопете се във вулканичните води, след това вижте как слънцето прави същото. Няма друго такова място на света.\nПродължаваме с обиколката от остров на остров, смесвайки удоволствията с културата. Миконос е точно островът на развлеченията. Бляскави плажове и прекрасен град. Криволичещите улици създават лабиринт, който е трябвало да дезориентира евентуалните мародери. В наши дни, Миконос е залят от шик и слава, което го превръща в поле за лятна отмора. Като древните пирати, някои хора са на лов за злато и сребро. Други пък търсят петзвездна кухня. Колкото и да е примамлив Миконос, той е просто стъпка към истинската ни цел.\nАко успеете да се отлепите от него, едно кратко пътуване с ферибот ще ви отведе на остров Делос, обвит в легенди и история. Той се намира в средата на островната група Циклади – на три часа път с кораб от столицата Атина. Малко островче, с голяма роля в древния свят. Това е история за гръцките богове и смъртния грях, за страст и отхвърляне и за две незаконородени деца.\nВсичко започнало, когато върховният гръцки бог Зевс отново започнал да хойка и неговата любовница Лето забременяла. Ужасен, че жена му може да научи, Зевс казал на Лето да се разкара в буквалния смисъл. Отчаяната Лето търсела място, където да роди. Внезапно тя видяла един малък, скалист остров да се носи из водите. На помощ й се притекъл богът на морето Посейдон, който приковал острова на едно място. В това убежище, Лето родила божествените близнаци Аполон и Артемида. Изведнъж слънцето осветило небето и понеже островът можел да бъде ясно видян, те го кръстили Делос или „видимият“. За благодарност Лето превърнала своя нов дом в убежище. Това деяние преобразило малкия остров в религиозен център за цяла Древна Гърция.\nДнешните туристи остават изумени от множеството руини от гръцки и римски времена. Но най-примамливо е мястото, където Лето е родила. То е белязано от самотна палма. В близост е прочутата тераса на лъвовете, пазители на свещения остров. Някога мраморните зверове са били девет, но четири от тях вече не са на поста си.\nДелос е имал бурно минало. Заради централното си положение сред гръцките острови, той станал морска сила, с която всички се съобразявали. Островът се превърнал в столица на един вид Съединени Гръцки Щати, известни като Делианската лига. В един момент, Делос бил толкова свещен град, че всички мъртъвци били изровени и преместени на друг остров. На никого не било позволено да започва или завършва живота си там, макар че не е известно какво е било наказанието за умиране на неподходящо място.\nРимляните извели Делос до впечатляващ просперитет, благодарение на пазара за роби, на който се продавали по 10 000 души на ден. С печалбите, търговците строели огромни къщи, които също си заслужава да бъдат видени. Не трябва да се пропуска и театъра, където публиката взимала участие в ритуални оргии. По-късно, островът бил плячкосан от пирати, след това ограбен от крадци на антики. Това е причината в наши дни да не се позволява на посетителите да остават с преспиване. Но в Делос все още има много съкровища за окото. Особено ако се изкачите до най-високата точка на острова. Според легендата, на това място застанал Зевс, за да наблюдава тайно раждането на близнаците.\nДълбоко сред планините на Пелопонес се намира едно древно място, чието наследство е все още живо. Самото споменаване на името му вдъхва страхопочитание – Спарта. Спарта имала една цел – да притежава най-добрата армия на своето време. Спарта се намира в сърцето на южния полуостров, на 3 километра с автобус от столицата Атина. Тези цитруси и маслини някога са били събирани от роби, наречени хелоти. След един бунт на робите, Спарта била принудена да се преобрази във военен лагер. От този момент всеки спартански мъж, жена и дете били готови за война. Тренировките започвали още преди раждането. Смятало се, че двама годни родители ще създадат още по-силно потомство. Затова спартанските жени били принудени да тренират наравно с мъжете.\nДневният режим бил наистина спартански. Пиенето било забранено, а хубавата храна отсъствала от менюто. Само на бойното поле се забелязвала следа от показност у спартанците. Те се гордеели със своите дълги, веещи се наметала. И провокативно решели косите си в присъствието на врага. Техните червени плащове се превърнали в символ на тяхната гордост. Спартанците увековечили репутацията си при Термопилите, където 300 войници се опитали да спрат нашествието на стохилядна персийска армия. Макар персийците да ги превъзхождали многократно, спартанците удържали три дни. Истински героизъм, но загинали почти всички от тях, включително и легендарният им пълководец Леонид. Неговата смелост му отредила място в учебниците по история. Обикаляйки из руините на Спарта в наши дни, човек усеща как камъните са пропити от могъщия дух от миналото.\nСледващата ни спирка е едно от най-прочутите древни места в Гърция – Епидарос. То се намира сред гъста борова гора и се посещава от 300 000 туристи годишно. Намиращ се в източната част на южния полуостров, Епидарос е само на два часа път с кола от Атина. В древни времена, градът също е привличал хиляди души – отчасти като лечебно място, отчасти като курорт.\nНад Епидарос господствал Асклепий, който имал силата да лекува всякакви заболявания. На теория, Асклепий приемал формата на змия, която била символ на подмладяването. На практика, през нощта пускали безвредни змии в стаите на пациентите.\nСлавата на това лечително светилище се разнесла надлъж и нашир. Дори Римската империя потърсила помощта му при една развихрила се епидемия. Подобни светилища положили основите на съвременната медицина, но в Епидарос, пациентите имали увереността, че боговете са на тяхна страна.\nТуристите остават изумени от тази новаторска клиника, но само няколко метра встрани се извисява голямата атракция – древният амфитеатър. Задължително е да изпробвате неговата акустика. Ако пуснете една монета в средата на сцената, звукът ще се чуе дори на последните редове. Спокойно може да застанете на сцената. Никой не може да каже в какво ще се включите или пък кой ще ви наблюдава.\nАмфитеатърът, преживял множество земетресения, събирал 14 000 зрители. Ако отидете в Епидарос през лятото, опитайте се да видите някоя класическа гръцка трагедия или комедия. Задължително седнете на същото място, където древните гърци са се смели или плакали.\nОлимпия, родното място на Олимпийските игри, е също толкова популярно и в наши дни. То задължително трябва да бъде посетено от всеки турист. Макар да идва от древността, Олимпия все още играе важна роля в съвременните игри. Ако имате късмет да присъствате на запалването на олимпийския огън, ще разберете защо пламъкът на миналото продължава да гори толкова ярко.\nОлимпия се намира в западната част на Пелопонеския полуостров. Градът е на пет часа път с кола от Атина, затова препоръчваме преспиване. Историята на Олимпия започва с един древногръцки цар, който бил убеден, че само спортната надпревара ще спаси Елада от гражданска война. Той включил своя готвач в състезанието по бягане. Готвачът спечелил и така се родили Олимпиадите. От тогава игрите се провеждат на всеки 4 години, при първото пълнолуние на Август. Из цяла Древна Гърция били разпращани хералди, които да поканят участници и зрители. По време на игрите съперническите градове били обвързани от свещена клетва да се състезават, а да не се бият. Атлетическият фестивал продължавал пет дни и включвал борба, надпревари с коне и колесници, петобой и панкратий, вид юмручен бой. Вместо златен медал, всеки от победителите получавал мечтаният лавров венец.\nИгрите били отлично място за събиране – на мъжете. Ако хванели някоя жена да гледа тайно, тя била хвърляна от висока скала.\nСлед като били провеждани почти 12 века, игрите внезапно спрели, забранени от недоволен римски император. За наше щастие, Олимпийските игри бяха възкресени през 1896 година със същата цел – да се обединят различните нации.\nВ чест на древния дух, Олимпийският огън продължава да се пали от олтара на Хера, съпругата на бог Зевс. След това, бегачи отнасят огъня до Атина, откъдето го предават от ръка на ръка на други хора до мястото на следващите игри. Но дори да пропуснете паленето на огъня, в Олимпия има какво друго да се види. Например, мястото, където са тренирали атлетите, и където са давали клетвата да спазват олимпийските правила. Клетвата се давала в името на Зевс, върховния древногръцки бог. Наблизо се намират руините на храм в негова чест. Вътре се издига едно от седемте чудеса на света – огромна статуя от злато и слонова кост, седем пъти по-висока от човешкия ръст. Тя била направена от великия скулптор Феидий. В Олимпия все още има останки от неговата работилница.\nНо главната атракция за всеки турист е да посети самия стадион, който почти не се е променил. Все още си личат стартовата и финалната линии, както и затревените трибуни, които побирали почти 40 000 зрители. Да се върнем назад във времето и да тръгнем по стъпките на древните олимпийци.Едно време, Коринт бил най-богатото пристанище и един от най-големите градове в страната.\nМакар да са внушителни, руините не са единствената атракция. Коринт дължи важността си на своето местоположение. Коринт се намира на малък провлак, свързващ северна Гърция с южния полуостров Пелопонес. Това е само на един час път от Атина. Местоположението давало власт и богатства на Коринт, но репутацията му била далеч по-незавидна. По онова време градът бил печално известен като съвременния Амстердам, защото жителите му се отдавали на плътски удоволствия. Те почитали богинята на любовта Афродита. Високо на билото над града се намирал нейният храм, където куртизанките посвещавали хиляди в мистериите на секса. За да ги примамят, момичетата изписвали на подметките на обувките си думите „последвай ме“.\nКогато апостол Павел пристигнал в града, за да разпространява словото Божие, той бил отвратен от нравите на коринтяните. Проповядвал цяла година и половина, но не покръстил много хора.\nИгрите били отлично място за събиране – на мъжете. Ако хванели някоя жена да гледа тайно, тя била хвърляна от висока скала. След като били провеждани почти 12 века, игрите внезапно спрели, забранени от недоволен римски император. За наше щастие, Олимпийските игри бяха възкресени през 1896 година със същата цел – да се обединят различните нации.\nЗа днешния посетител Коринт е истинска наслада за окото. Руините почти възкресяват метрополиса, който някога е процъфтявал тук. Виждат се пътищата, форума и фонтана на Пейрене, който е един от малкото запазени от древногръцки времена. Според легендата, Пейрене плакала толкова много след като синът й бил убит от богинята Артемида, че боговете я превърнали във фонтан, за да не отива нахалост всичката тази вода.\nЕдни от най-впечатляващите руини са на храма на бог Аполон, построен преди 2 500 години. Какво по-прекрасно място за съзерцаване на скандалното минало на Коринт.\nНо може би най-голямата атракция се намира върху провлака – самият Коринтски канал, едно от най-големите инженерни постижения в историята. Тази гледка определено може да ви остави без дъх. Всичко започнало, когато един изобретателен елин на име Периандър решил да свържи двете пристанища на Коринт с тесен път. Малки корабчета и техните товари можели да бъдат придвижвани на колелца от единия порт до другия.\nПри римско владичество император Нерон искал да прокопае канал, защото това щяло да спести 300-километровата обиколка на Пелопонес. В типичен императорски стил той направил първата копка, след което оставил 6 000 еврейски затворници да свършат останалото. Но впоследствие Нерон се отказал от проекта, защото се опасявал от наводнение.\nВекове по-късно, през 1893 година една френска компания довършила работата. Днес това е важен транспортен маршрут и ако имате късмет, ще видите как някой от грамадните кораби минава през канала. Несъмнено ще изпитате прилив на адреналин. Двете стени са на по-малко от 30 метра една от друга и се издигат на височина от 80 метра. Корабите трябва да бъдат теглени с изключителна прецизност.\nСпоред някои, Крит е най-прекрасния гръцки остров. Той е популярна дестинация за хората, търсещи възможно най-добрата лятна почивка. Прекрасна природа, нощен живот и дълги, красиви плажове са сред многото атракции тук. Но истинската привлекателност на острова се крие в неговото минало.\nКрит е люлка на първата европейска цивилизация и дом на един от най-ужасяващите зверове от гръцките легенди – Минотавъра. Крит е най-южния от гръцките острови и се намира само на час полет от Атина. Древният поет Омир пише: „Тази земя се издига красиво и плодородно над морето с цвят на вино. Тук живеят неизброимо много хора, а над всичко това се извисява великият град Кносос.“ Кносос бил столицата на миноанския народ, кръстен така на своя легендарен цар Минос. Той властвал над два милиона поданици, като 100 000 от тях били само в двореца в Кносос, който имал 12 000 стаи. Според историята, Минос управлявал един миролюбив и проспериращ народ. Корабите му плавали чак до Египет, където търгували зехтин и вино срещу злато и слонова кост. С течение на времето, миноанците започнали да властват над цялото Средиземно море. Но те са запомнени и по една по-зловеща причина.\nГръцките легенди разказват за Минотавъра – получовек, полузвяр, роден от незаконната връзка между съпругата на Минос и един бик. Минос бил толкова разярен, че заповядал на своя главен архитект да построи объркан лабиринт, така че съществото никога да не се измъкне.\nЗа да задоволи апетита на чудовището, Минос изискал от атиняните да му изпращат ежегодно жертвоприношение от седем млади мъже и жени. Веднъж, към жертвената група се присъединил древногръцкият герой Тезей, който дал обет да убие чудовището. Той имал кълбо вълна, дадено му от дъщерята на Минос Ариадна, за да успее да се измъкне от лабиринта. В героична битка, Тезей забол меч в сърцето на Минотавъра и отплавал в нощта заедно с Ариадна. Тук се повдига обичайният въпрос за елините – има ли истина зад легендата?\nКлючът може би се крие в главната атракция на Кносос – останките от древен култ към бика. В централния двор в самото сърце на двореца, млади атлети идвали да прескачат рогата на един бик. Дори съществуват стенописи за доказателство. Само на един хвърлей камък от столицата на Крит, Кносос е археологическа находка, благодарение на един мечтател.\nАнгличанинът сър Артър Еванс възстановил прочутия дом на крал Минос. Вие също може да проследите стъпките на Тезей, търсещ Минотавъра. След това може да видите складовете, в които се съхранявали огромни делви, преливащи от зехтин. Те били толкова големи, че според легендата, синът на Минос се удавил в една от тях.\nЗа тронната зала се смята, че е една от първите по рода си. Тя не била на краля, а на главната жрица, която използвала змии в ритуалите си. Но най-изумителната находка е банята на кралицата, в която имало тоалетна с течаща вода – хиляди години преди изобретяването на вътрешната канализация. Това е поредното древно чудо на Кносос.\nСега отиваме към най-прочутото и най-магическо древногръцко място – Делфи. Това бил дома на най-известната пророчица на всички времена и продължава да омайва посетителите и до днес. Делфи се намира в сърцето на планините на централна Гърция, точно на север от Атина. Древните гърци смятали Делфи за центъра на света. Според легендата, Зевс пуснал два орела – единият от запад, другият от изток. Те се срещнали точно над Делфи. Мястото е маркирано със свещен камък, който отбелязва пъпа на света.\nВ близост се намира храма на Аполон – бог на светлината, музиката и песните. Вътре в храма чакала пророчицата – около 50-годишна жрица, която предавала думите на своя повелител. Хората идвали от всички краища на света, за да им бъде предсказано бъдещето. В несвяст тя мълвяла безсмислици. А жреците на Аполон ги превеждали в неясни съвети. Нищо чудно, че молителите оставали объркани. Пророчицата вършела работата на съвременните вестникарски рубрики със съвети. Любов, брак, бизнес – всичко се решавало според божествените откровения. Когато отидете в Делфи, постъпете като древните пилигрими. Разходете се покрай свещения фонтан, където те се пречиствали. След това отидете в убежището на Атина, най-прочутото място в Делфи. В древни времена, това било място за почивка преди изморителното изкачване по свещения път към храма на Аполон и Пророчицата. Най-доброто време за посещение е рано сутрин или привечер. Застанете сред руините на храма и задайте въпрос към духа на пророчицата – може пък и да получите отговор.\nТуристите идват в Микена по една причина. Да видят столицата на кралството, което повело война заради една жена. Елена Троянска. Омир описва тази трагедия в своята епична поема „Илиада“. Елена била спартанска принцеса с изключителна прелест. Макар и омъжена, тя била насърчена от богинята Афродита да избяга с един красив троянски принц. В отчаянието си, съпругът й потърсил помощта на гръцкия цар Агамемнон от Микена. Хубостта на Елена била толкова голяма, че флота от хиляда кораба тръгнала да върне обратно красавицата. Последвалата война продължила 10 години. Агамемнон дори трябвало да пожертва дъщеря си, за да спечели боговете на своя страна.\nРазказът на Омир за Троянската война е оставал в историята като прекрасна литература, а не факт. Това било променено от германския археолог Хайнрих Шлиман, един истински Индиана Джонс. Използвайки „Илиада“-та като пътеводител, Шлиман проследил местоположението на Троя до западна Турция. Там открил доказателства за една голяма война и много съкровища. Той бил убеден, че е открил бойното поле, където гърците съкрушили троянците. Но за него, това било едва половината от работата.\nЦар Агамемнон очаквал победоносно посрещане при завръщането си в Микена. Вместо това, неговата съпруга замислила отмъщение, задето принесъл в жертва дъщеря им. Смъртта му се оказала началото на края за Микена. Шлиман потърсил легендарния град в Гърция, за да докаже и съществуването на героите. Тук се натъкнал на златна мина. При разкопки вътре в града, Шлиман открил 19 скелета, украсени със скъпоценности. Единият от тях носел златна маска. Днес, както и в миналото, Микена доминира над огромните равнини на южен Пелопонес, на цял ден път от Атина.\nКогато стигнете до Микена, пред вас се изправят огромните стени, високи 12 метра и дебели 7. В цитаделата се влиза през Лъвската порта. През същата врата Агамемнон е извел войниците си, за да върнат Елена. Над нея има два лъва, символи на богинята-защитничка на града. Ако се изкачите над кралската крепост, ще видите колко непревземаема е била тя преди хиляди години.\nНо главната атракция в Микена е предполагаемата гробница на крал Агамемнон. Тя се намира точно до цитаделата – внушителна каменна постройка с височина почти 15 метра. Едва ли има по-добро място, където да прочетем Омировата „Илиада“ – безвременната история за Елена и Троянската война.\nАтина е столицата на Гърция и родно място на западната цивилизация. В наши дни градът демонстрира изобилие от различни начини на живот. Зад всеки ъгъл се крие изненада – от средновековни улички до съвременни ресторанти, от национални съкровища до панорамни гледки. Това е жив, световен град, но навсякъде се усеща обаянието на древното му минало.\nАтина се намира в сърцето на източното Средиземноморие и е лесно достъпна от всяко кътче на света. В древни времена Атина е била най-могъщия град-държава в Гърция и е оказала най-голямо влияние върху гръцката цивилизация. Но влиянието й не свършва с това. Атиняните са ни дали основата на западното общество – онзи принцип, за който са пожертвани безброй животи – демокрацията. Преди около 2 500 години, гражданите на Атина въстанали срещу един тиран и настояли за нов вид правителство. Това останало в историята като „власт на народа“.\nЗаслугата е на мечтата на атинянина Клистенес. Той създал събрание в центъра на акрополиса, където всеки атинянин можел да изрази мнението си. За определяне на законите, гласуването се правело с камъчета – черно за „не“, бяло за „да“. Но демокрацията на Клистенес скоро срещнала своето най-голямо изпитание. Атина била застрашена от нашествие на персийската армия, която наброявала 100 000 души. Гражданите гласували да се борят, а не да се предават. Защитата била поверена на брилянтния морски командир Темистокъл. В една от най-прочутите битки в историята, той подредил гръцката флота в тесен проток до Атина. Персийските кораби били три пъти повече от неговите, но той успял да потопи по-голямата част от тях. Първата демокрация в света оцеляла. Триумф на оръжията, битката при Саламис била и победа на волята.\nПо-късно, атиняните провели още една битка на волята, чийто резултат все още доминира на фона на небето – Партенонът. Това е победа на един човек – политикът и оратор Перикъл, при когото Атина изживяла златния век на своята култура. Под неговото управление просперирало всичко – от изкуствата до науката. Най-прочутото му постижение било построяването на храма върху Акропола в честа на закрилницата на града, богинята Атина. Това е едно от архитектурните чудеса на света. Това е културното събитие на западната цивилизация.\nПовече от 2 000 години по-късно, Партенонът все още се извисява величествено над града и е също толкова популярен. Има на какво да се насладите, докато се изкачвате към него. Това са останките от площада; пазара, където е изнасял лекции Сократ; театъра на Херод Атикий, където все още се играят пиеси; и разбира се, самият Партенон. Разхождайки се сред руините, човек може да усети пълния блясък и да разбере защо милиони туристи идват всяка година в главната атракция на Гърция.\nИзумителната култура на древна Гърция е родена от хора, които са почитали своите богове, но са се боели от съдбата. Гърците са създали епична цивилизация, преодолели са невероятни трудности, но това е дало възможност за съществуване на западния начин на живот. Напълно логично е да се връщаме тук, за да засвидетелстваме почитта си.\nhttp://history-bg.eu/%d0%b4%d1%80%d0%b5%d0%b2%d0%bd%d0%b8%d1%82%d0%b5-%d1%87%d1%83%d0%b4%d0%b5%d1%81%d0%b0-%d0%bd%d0%b0-%d0%b3%d1%8a%d1%80%d1%86%d0%b8%d1%8fhttp://history-bg.eu/wp-content/uploads/2013/03/BIG_Efes_1340884697178.jpghttp://history-bg.eu/wp-content/uploads/2013/03/BIG_Efes_1340884697178-150x150.jpg 2013-03-05T19:20:27+00:00 adminМитология и легендиГърция,древните,чудесаГърция е място за почивка в 21-ви век, където може да се насладите на 40-вековна слава. Родина на древните олимпийски традиции и гробница на една загадъчна легенда. Игрално поле на боговете и бойно поле на кралете. Дом на чудесата от древния свят и на една от най-великите гадателки на...admin alex.borislavov@gmail.comAdministratorИстория Онлайн\nГърция, древните, чудеса\n« Боговете в Древен Египет\nДревногръцката митология »


Luxury Yacht Carolina - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nArgostoli Harbour, Ерисос, Кефалония, Гърция, 28100 - Покажи на картата\nПовече за Luxury Yacht Carolina\nПри посещение в Кефалония, в Luxury Yacht Carolina ще се почувствате като у дома си, защото предлага квалитетно настаняване и отлично обслужване. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nLuxury Yacht Carolina прави всичко възможно гостите да се почувстват удобно. Затова хотелът предоставя най-добрите услуги и удобства. Бар, общ салон/телевизионна зона са само част от нещата, които отличават Luxury Yacht Carolina от останалите хотели в града.\nВсички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. През деня можете да се насладите на отпускащата атмосфера благодарение на гмуркане, риболов, водни спортове (немоторизирани). Luxury Yacht Carolina е идеално място за туристи, търсещи чар, комфорт и удобство в Кефалония.


Тристаен имот с гледка море- Форт Нокс Гранд Резорт – Ексел Пропърти България\nТристаен имот с гледка море- Форт Нокс Гранд Резорт\nПредлагаме за продажба апартамент с две спални в комплекс Марина Вью Форт Бийч (Форт Нокс Гранд Резорт), на метри от плажа в района между Свети Влас и в.с. Елените.\nЖилището се намира на втори етаж (от шест), с площ от 88 м2.\nРазпределение: коридор-антре , две спални, две напълно обзаведени бани, хол с кухненска част и зона за хранене и тераса, предлагаща страхотна гледка. Гледка към морето, плажа и зелените площи на комплекса.\nТерасата е достъпна от страна на всекидневната и от страната на основната спалня. През летния период тя се използва, като място за почивка.\nУдобно разположение на имота, предлага се с невероятни мебели. Вградена кухня с хладилник, котлон, аспиратор, фурна. хол с разтегателен диван и маса за хранене. Напълно обзаведени спални, като една от стаи е оборудвана за стая за гости. Едната баня разполага и с пералня. Имотът е оборудван с климатици, светъл и удобен.\nЛуксозният комплекс е построен през 2012 година. За гостите и собствениците се предлагат 12 басейна, чист плаж. Мястото е невероятно със своята красота. Комплексът е от затворен тип, с ресторанти, басейни, детски зони, супермаркети, охрана, паркинг, офис. Идеално място за лятната Ви почивка.\nАкт 16, таксата поддръжка – 12,5 Евро/м2\nЦена на кв.м.: € 1250.00\nРеферентен номер: ES-FNGRA\nСвети Влас-140 м\nСвети Влас-5 км\nИнтересувам се от [ Тристаен имот с гледка море- Форт Нокс Гранд Резорт ]\nДвустаен апартамент с гараж на ул. Брегалница, София Център\nБанско: Двустаен просторен апартамент с южно изложение


Изрод уби баща си със секач за бетон - Крими | Факти.БГ\n18 Ноември, 2016 15:42 1 920 1\nИзрод уби баща си със секач за бетон\n61-годишният мъж от село Живково до Ихтиман е убил баща си със секач за бетон, после го опаковал в найлон и го натоварил в трабанта, за да го изхвърли. Това разкриха на брифинг говорителят на главния прокурор Румяна Арнаудова и главният секретар на МВР Георги Костов.\nНа 17 ноември в село Живково, община Ихтиман след получен сигнал на тел. 112 от съседи е установен трупът на 81-годишен гражданин. Трупът му е открит в автомобил марка „Трабант. Съседите пояснили, че извършителят на убийството е психично болен. Барикадирал се в гаража с труп на баща си, но когато видял полицаите побягнал през дворовете на съседите.\nДо убийството се е стигнало след спор за имот. Бащата недоволствал, че синът му предписал апартамента си на дъщерята на жената, с която живеел на семейни начала.\nАрнаудова уточни, че заключението на съдебно - медицинската експертиза е, че смъртта е настъпила в следствие на черепно - мозъчна травма. „По тялото и главата на починалия възрастен човек са установени общо 13 наранявания с твърд и остър предмет“, каза говорителят на главния прокурор. Касае се за убийство по особено жесток начин. Униформените го заловили след като обезопасили околните улици. Все още не е открит секачът за бетон, с който синът убил баща си.\nСпоред Арнаудова синът на убития е направил извънпроцесуални признания, че е убил баща си със секач за бетон. „Издирва се все още оръдието на убийството“, добави Арнаудова. „Извършват се претърсвания в жилището му. Извършват се разпити на свидетели“, добави тя. "Лицето е задържано от Окръжна прокуратура и ще бъде поискано задържането му под стража", каза Арнаудова.\nОще 2 жестоки престъпления са разкрити от МВР и Окръжна прокуратура в София - опит за убийство в Етрополе и смърт след жесток побой в село до Пирдоп.\n18-годишен е пробол с нож опонента си пред дискотека в Студентски град, казаха още от МВР и прокуратурата. 19-годишният студент вече е по-добре след като беше наранен при скандал между две компании пред заведението в четвъртък сутринта. Част от замесените в поредната пиянска свада са ММА бойци, каза главен комисар Георги Костов.\n1 16:34 18.11.16


АNTI-AGE МАСКА YOUNG.AGAIN.MASQUE 200ML – HAIR BY MI\nНачало / ПРОИЗВОДИТЕЛИ / KEVIN MURPHY / АNTI-AGE МАСКА YOUNG.AGAIN.MASQUE 200ML\nАNTI-AGE МАСКА YOUNG.AGAIN.MASQUE 200ML\nРевитализираща Анти-Ейдж маска / Young.Again.Masque за дълбоко подхранване и възстановяване на изтощена коса.\nколичество за АNTI-AGE МАСКА YOUNG.AGAIN.MASQUE 200ML\nКатегории: KEVIN MURPHY, ГРИЖА, ТЕРАПИИ Етикети: безсулфатна терапия за коса, за блясък, за подхранване, за хидратация, плътност\nЕкстрактът от цветя на орхидеи е богат на подхранващи протеини, които помагат за укрепването на косата, като същевременно придават интензивна хидратация, мекота и еластичност.\nМаслото от семена на баобаб се извлича от семената на дървото баобаб, дърво, което расте в Източна и Южна Африка, има живот до 6000 години. Маслото от Баобаб притежава забележителен спектър от витамини, включително A, D и E, с Витамин Е е превъзходен антиоксидант, който помага в борбата с остаряването.\nМаслото от Безсмъртниче е богато на антиоксиданти, предпазва от увреждане косата и същевременно силно възстановява.\nНанесетеРевитализираща Анти-Ейдж маска / Young.Again.Masque на мокра коса измита с Young.Again.Wash. Втрийте маската в скалпа и по дължините, оставете за 5-15мин., след което отмийте и продължете с Young.Again.Rinse.\nРевитализираща Анти-Ейдж маска / Young.Again.Masque е обогатена с масло от Киноа, комплекс от Аминокиселини, екстракт от безсмъртен Лотус, масло и семена от Баобаб. Този невероятен комплекс ще съживи и подмлади сухата, увредена или боядисана коса.\nСместа, богата на антиоксиданти, помага за дълбоко възстановяване на косата\nИдеална за суха, увредена и третирна коса