Част 3 синдром на бездомни - Стрес 2022\nЧАСТ 3 "СЪЩЕСТВЕН СИНДРОМ"\nЛудият случай, който се случи с Коля Свиридов, беше през 1976 година. И го запомних едва сега, заради настроенията, вдъхновени от прашния ми ум, с оглед описанието на онези непрости събития; а също и поради друг любопитен фрагмент, произволно възникнал в паметта ми.\nНашият Хрушчов се намираше в Москва на авеню Рязан. Тогава все още имах цялото право с гордост да се наричам московчанин. Не харесвах къщата си по две причини. Първо, апартаментът ми беше на петия етаж и ми създаде много неприятности, защото по време на размразяването покривът изтече, а влакът от ярост, освободен от майка ми, със сигурност се отрази на безгрижното ми его до крайност; събиране на всички проблеми под един гребен, включително и тези, които обикновено не засягат децата. Силните крясъци към комуналните услуги постепенно се превърнаха в проверка на домашните работи и внимателно проучване на дневника ми за наличието на незадоволителни оценки. Тогава ми беше ясно, че всичко това е само показателно наказание, в което играех ролята на диригент на гнева на майка ми. Но беше глупаво да прикривам негодувание срещу майка си, дори и само защото често аз самият бях в основата на този гняв. Не се спорих с мързела: толкова пъти с лекота се подчинявах на нея, отдавайки ми напълно и напълно нейната сила, изобщо не получих реципрочност от нея. Какво наистина тревожи близките и най-близката среда на мама.\nВтората причина беше мистерия, близка до мистицизма, защото беше изпълнена с несигурност. Нишата, предназначена за колички вляво от стълбите, на първия етаж, ми се стори безкрайно дълбока и изключително мрачна. И дори през лятото, в тридесет градусовата жега, там имаше лек студ, което допълнително доведе до мисли за наличието на нещо опасно в тъмното. Всеки път, като слизах, се опитвах да се втурна покрай това място, силно тупайки с крака, сякаш показваше присъствието ми.\nТози ден бързах към езерото, покрито с гладък лед, където момчетата ме чакаха цял час. Спускайки се с галоп по стълбите, влязох в палтото си в движение, нахлупих шапката си и увих шал от мохер около врата си. След като стигнах до кацането на първия етаж, се спънах, докосвайки ръба на стъпалото с върха на багажника, но можех да се изправя на крака и само ръкавиците паднаха от ръката ми, сякаш в мрачна, злощастна ниша. Нямах друг избор, освен да се кача вътре. Очите му бяха заслепени от ярката дневна светлина, проникваща през прозорците на входа от петия до втория етаж и следователно тъмнината изглеждаше още по-тъмна. Многоцветни зайчета пулсираха в очите ми, а аз сляпо, опипващо започнах да плъзгам ръката си по студения бетон, когато изведнъж от мрака се чу дрезгав, размазан реч. Не измислих нищо и само бутнах краката си от пода, отдръпнати назад. Мъжът прочисти гърлото си в тъмнината и повтори отново:\n- Помня те. - гласът звучеше дълго и някак арогантно. Преместих устни, но от страх не можах да кажа и дума.\n- Не се страхувайте, няма да ви докосна. Вие деца се страхувате изобщо от нищо. Възможно ли е едновременно да бъде олицетворение на злото и да изпитваме страх, и?\n- Кой си ти? - с труд и ужас казах.\n- Аз съм шут, бездомник със замръзнали сополи, воня, кофа за боклук, както все още обичате да ме наричате там, и?\n- Нямате навика да извинявате нищо. Видях очите ти, а те са известни, че носят повече истина, отколкото думи. Вашата среда - единицата не е постоянна, трябва непрекъснато да я храните, в противен случай ще бъдете нейната храна. А най-добрият начин да наситите тълпата е да организирате демонстративно изпълнение на най-ниската връзка в хранителната верига, нали? - в гласа му имаше строгост на учителя, която не носеше в себе си злоба, а само те караше да слушаш внимателно.\n- Много съжалявам. - Казах.\n- Истина е, но истината не може нито да угоди.\n- Във този вход има две входни врати, има малко течение и съответно е по-топло. Често съм тук, наблюдавам те как слизаш и се издигаш, дори се страхувам да се движиш, за да не привлечеш вниманието. Разбира се, че летите безопасно. Но с такива опасни полети можете да удвоите врата си.\n- Аз съм на първия етаж и никога не се задържам повече от няколко секунди, тъмно е и страховито. И сега очите ми са свикнали и според мен тук не е толкова страшно, а нишата изобщо не е дълбока - отговорих, чувствайки се в някакво разклатено, но сигурно и накрая напълно възстанових моите говорни способности.\n- Необходимо е винаги да отваряте очи и да гледате на всичко внимателно от различни ъгли. Може би тогава ще направите по-малко грешки. В крайна сметка не можете да избегнете всички грешки, нали?\n- Не съм мислил за това Но сега, отваряйки очи и виждайки те дори от едната страна, може да си помислиш, че изглеждаш много зле. Гладен ли си? Имам малко храна вкъщи след вечеря, ще я донеса. - Започнах бързо да ставам от клекове.\n- Не си струва, всичко е в ред. Да поговорим по-добре. Остава още малко и всичко ще свърши. Надявам се да изживея последния ден от живота си. И имам чувството, че днес ще умра. Какво мислиш, млади човече, предчувствията не мамят, но?\n-Струва ми се, че сега навсякъде изневеряват. Сигурен съм, че това не е последният ви ден.\n- Е, не, друг болезнен ден е твърде много. Да и една високосна година, може би той няма да ме остави тук.\n- Наистина ли си болен?\n- До някъде. Може би това е едно от малкото заболявания, създадени от човешкото безразличие и абсолютното отказване на симптомите като такива. В крайна сметка всички знаят, че в СССР не може да има бездомници, по дефиниция, нали? Но официалната статистика е налице и ние сме тук. Тук, в избите, раждаме деца, без да оставяме пиян ступор; тук ние безпощадно смиламе всичко, което попадне в устата ни, включително пръчката KOHA; тук съществуваме в тотални антисанитарни условия; и само тук все още сме живи, макар и обречени.\nПогледнах удря и мълчах. Изглеждаше, че това е единственото или може би прощално съобщение, излетяло от гърдите му, надявайки се за последен път да се вкопчи в душата на жив човек. Думите бяха изпълнени с отчаяние и огорчение. Той рязко държеше външната страна на ръката, от носа до слепоочието, и каза:\n- Ето вашите ръкавици, вземете и си отидете, вероятно трябва да отидете.\nВзех ръкавиците и се насочих към вратата. Но точно там в гърба ми хвърли фраза, която по същество беше въпрос, който всеки човек имаше поне веднъж в живота си:\n- Какво, питаш се, как стават като мен, без да разбират какво носи това? Мислите, че това няма да ви се случи, а? Един съвет, млади човече, никога не си мислете, че това може да се случи на всички, но не и на вас. Сбогом и се опитай да не хващам болестта си.\nДокторе, ми е странно: 10 редки психопатологични синдрома\nДепресия, аутизъм, шизофрения - тези думи са познати на мнозина. Има обаче разстройства, които не са толкова често срещани: синдроми в Париж и Стокхолм, синдроми на Диоген и Дориан Грей, болницизъм, прегаряне и други. T&P събра 10 редки синдрома от областта на психотерапията и психиатрията.\nРазстройство, наречено Парижки синдром, е най-често срещано сред японските туристи. Според японското външно министерство всяка година поне 12 от тях търсят помощта на психотерапевт по време или след пътуване до Франция и други страни от Западна Европа. Пътуващите изпитват културен шок, оплакват се от агресивното поведение на местните жители и персонал и страдат от факта, че техните очаквания и инвестиции на ресурси и ресурси не са отговорили на техните очаквания. За някои това води до тежка психоза, която изисква месеци терапия. „За нас Париж е град на мечтите“, казва една от жертвите. - Всички френски са красиви и грациозни. Но когато ги срещнем лице в лице, осъзнаваме, че дълбоко грешим. Ние сме напълно различни, както по характер, така и по отношение на живота. “.\nВ посолствата на Япония гореща линия работи денонощно, за да помогне на хората, страдащи от синдрома на Париж. Подобно разстройство се среща при китайските пътешественици, които също са склонни да романтизират Западна Европа. „Не поставяйте телефона на масата в кафене и не носете ярки бижута!“ - предупреждава китайски пътеводител за Париж за 2013 г..\nСиндромът на Стендал се появява, когато се запознаете с произведения на изкуството в музеи и художествени галерии. Симптомите му отчасти напомнят парижкия синдром: замаяност, халюцинации, тахикардия, загуба на ориентация в пространството, припадък, истерия, разрушително поведение. Това разстройство може да възникне и при наблюдаване на природни явления, животни, слушане на музика от епохата на Романтизма и срещане на невероятно красиви хора..\nФренският писател говори за кризата, която преживя в книгата си Неапол и Флоренция: Пътешествие от Милано до Реджо. „Когато напуснах църквата на Светия кръст - пише Стендал,„ сърцето ми биеше, струваше ми се, че източникът на живота изсъхна, аз вървях, страхувах се да се срутя до земята... Видях шедьоври на изкуството, генерирани от енергията на страстта, след което всичко стана безсмислено, малък, ограничен, така че когато вятърът на страстите престане да надува платната, които тласкат човешката душа напред, тогава той се лишава от страсти, което означава пороци и добродетели. ".\nЗа първи път синдромът на Стендал е описан през 1979 г. от италианския психиатър Гразела Магерини. Тя разследва повече от сто идентични случая на появата на това разстройство при туристите, посетили Флоренция. В същото време Магерини отбеляза, че пътуващите от Северна Америка и Азия не са засегнати от синдрома на Стендал поради факта, че местните произведения на изкуството не са свързани с тяхната култура, а италианците имат имунитет, защото се запознават с тях още в детството. Психиатърът отбеляза, че самотни чужденци с класическо или религиозно образование са най-засегнати от болестта: мъже и жени.\nСиндромът на Стендхал наистина най-често се среща сред посетителите на музеи във Флоренция, особено на галерия Uffizi. Болният човек изведнъж е ударен до сърцевината от красотата на произведението на изкуството и започва да възприема емоциите, вложени в него от художника, с изключителна острота. В някои случаи това дори води до опити да се разкъса картината или да се повреди статуята. Ето защо, въпреки факта, че синдромът на Стендал е доста рядък, служителите на флорентинските музеи са научени да се държат правилно със своите жертви..\nПсихопатологичното разстройство, което възниква по време и след пребиваване в държавни и обществени институции, се нарича болницизъм. Той се появява при деца и възрастни, които трябва да живеят дълго в болници, бебешки домове, ясли и домове за възрастни хора.\nКонцепцията за „болницизъм“ е използвана за пръв път през 1945 г. от австро-американския психоаналитик Рене Шпиц, който изучава поведението и състоянието на децата при лечение. Детският болницизъм се характеризира с забележима физическа и умствена изостаналост, емоционална недостатъчност, безсмислени движения (например люлеене), плачеща слабост, летаргия, загуба на тегло, липса на визуално проследяване на околните и гласови реакции на привързаност. Това разстройство инхибира интелектуалното и емоционалното развитие на детето, изкривява концепцията му за възприемане на собственото му „аз“ и оказва лошо влияние върху здравето му. При тежки форми хоспитализмът може да доведе до детска сенилност, хронични инфекции и дори смърт..\nВ зряла възраст това разстройство обикновено се появява при пациенти в напреднала възраст, които са в болницата повече от 10-15 месеца. Госпитализмът за възрастни се характеризира със социална дезадаптация, загуба на интерес към работа и загуба на трудови умения, влошаване на контакта с другите и желание да се признае болестта му като хронична. Особено тежко хоспитализирани са пациенти в психиатричните отделения на болниците. Изследователите отбелязват, че престоят в болница често вреди на тези пациенти повече от психичното заболяване, в което са се озовали..\nСмята се, че синдромът на Диоген се появява поради нарушения в предната част на цингулатния вирус и островния лоб, които обикновено участват в процеса на вземане на решения. Американски изследователи откриха, че в покой такива пациенти проявяват необичайна активност в тези области, докато по времето, когато наистина трябва да се вземе решение, тяхната работа отшумя. Синдромът на Диоген може да бъде резултат от депресия и деменция. В психиатричната практика той се нарича още синдром на Плюшкина, синдром на сенилна скулптура и социален разпад. Днес разпространението му в света е около 3%. Най-често този синдром се проявява при зрели и възрастни хора..\nСиндромът на Дориан Грей, кръстен на главния герой от романа на Оскар Уайлд „Портрет на Дориан Грей“, не се признава навсякъде като психическо разстройство. Той е описан за първи път през 2001 г. и много експерти го смятат за по-скоро културно и социално явление. Това състояние обаче може да бъде опасно, тъй като в някои случаи води до депресия и опити за самоубийство..\nПациентите със синдром на Дориан Грей изпитват панически страх от стареене и злоупотребяват с козметични процедури и пластични операции, без да се притесняват от рисковете. Понякога те компенсират и своето собствено увяхващо пристрастяване към младежките символи и дрехи. Хората със синдром на Дориан Грей имат нарцисизъм, незрялост и дисморфно разстройство, когато незначителните дефекти във външния вид предизвикват постоянна силна тревожност, страх, копнеж и намаляване на самочувствието. Синдромът на Дориан Грей може да се появи при известни актьори и музиканти поради важната роля, която физическата външност играе в тяхната професия.\nМанихейският делириум е сериозно болезнено състояние, при което на пациента изглежда, че около него се води борба на светли и тъмни сили, а фокусът в този бой е неговата душа и тяло. Някои експерти смятат манихейския делириум за рязко разнообразие от антагонистичен делириум или го класифицират като делириум на величие. Други разглеждат това разстройство като един от етапите на онроида - замечтан, фантастично заблуден ступор..\nЧовек, който страда от маниакален делириум, се чувства на прага на доброто и злото. Измъчва се от взаимно изключващи се слухови халюцинации и страх от предстояща катастрофа. Ето как една от пациентите описва състоянието си: „Два пъти на ден ходя на църква и постоянно нося Библията със себе си, защото ми е трудно да я разбера сама. В началото не знаех какво е правилно и къде е грехът. Тогава разбрах, че във всичко има Бог и във всичко има дявол. Бог ме успокоява и дяволът ме изкушава. Аз пия например вода, отпих още една глътка - грях, Бог ми помага да изкупля - чета молитви, но тогава се появиха два гласа, един Бог, вторият дявол и те започнаха да спорят помежду си и да се бият за душата ми и се обърках. “ В същото време човек, страдащ от заблуди на манихейството, външно изглежда здрав и това прави разстройството му опасно за другите. Експертите смятат, че хората, изложени на манихейски делириум, могат да станат терористи и мъченици. Също така се предполага, че Адолф Хитлер и Джордж Буш страдат от това разстройство..\nСтокхолмският синдром не е в нито един международен списък на психични заболявания, но е може би най-известното „рядко разстройство“. Това състояние възниква, когато жертвата започне да съчувства на своя похитител, да изпитва едностранно или взаимно съчувствие към него и дори да се идентифицира с него. Някои експерти смятат Стокхолмския синдром за естествена реакция на събития, които травмират психиката. В световната психотерапевтична практика съществува и синдромът на домакинството в Стокхолм, който се появява на фона на домашното насилие.\nЖеланието да се идентифицира с агресора е описано за първи път от Анна Фройд, дъщеря на Зигмунд Фройд, през 1936г. И след като взе заложници в Kreditbanken в Стокхолм през 1976 г., този синдром получи своето модерно име. Тогава бившият затворник Ян Ерик Улсън сам конфискува банката, взе четирима свои служители в заложници и ги задържа шест дни. През това време съучастникът му Кларк Олофсон, който беше отведен в банката по искане на престъпника, успя да се присъедини към него. Заложниците бяха освободени по време на специална операция с газ, но след това заявиха, че не се страхуват от нашественика, а от полицията. Олофсон в съда успя да докаже, че не помага на терориста, а напротив, опита се да спаси хората. Обвиненията бяха свалени от него и освободени, след което Олофсон се срещна и се сприятели с един от заложниците. Улсън беше осъден на 10 години затвор. В затвора той получи няколко възхитителни писма от жертвите си..\nСиндромът на Савант се появява при хора с аутизъм и други психични заболявания, а също така може да бъде резултат от травматични мозъчни травми. В този случай на фона на общите ограничения на личността възниква „остров на гения“: феноменална памет и невероятни способности в областта на музиката, аритметика, изобразително изкуство, картография, архитектура на триизмерни модели или в друга област. Савант е в състояние да изпее всички чути арии, след като напусна операта, да назове деня от седмицата, който ще падне на 1 януари 3001 г., и да извърши в съзнанието си изчисленията, обикновено извършвани от компютър. Други способности и умения обаче могат да се развият много слабо, до умствена изостаналост.\nАмериканският актьор Дъстин Хофман получи награда „Оскар“ за ролята си на Савант Реймънд Бабит във филма „Човекът на дъжда“. За да го изпълни, Хофман дълго време разговаряше с Ким Пик, савант с феноменална памет и способности за четене, които бяха отбелязани срещу него на фона на много патологии. Върхът запомни подробно картите на всички градове в САЩ и можеше да даде съвети как да премине през всеки от тях и му бяха нужни само 8-10 секунди, за да прочете една страница от текста.\nПсихоза на отдръпване или психоза на свръхчувствителност се появява с шизофрения на фона на премахването на антипсихотици и метоклопрамид, който се използва за лечение на мигрена. С това разстройство пациентите развиват свръхчувствителност към допаминови рецептори. Невротрансмитер допаминът играе голяма роля в системата за възнаграждение на мозъка и предизвиква усещане за удоволствие и удовлетворение..\nС психоза на отдаване човек има чувството, че чувства своите собствени и чужди мисли, които "влизат в него". Такъв пациент страда от халюцинации и заблуди, неволни движения и тремор. Това разстройство е описано за първи път през 1981 г. Днес, за предотвратяването му, експертите съветват да не се предписват антипсихотици за тревожност и афективни разстройства, ограничавайки обхвата на употребата им само за лечение на шизофрения.\nСиндромът на изгаряне най-често се развива при тези, които работят в затвори, болници и други обществени институции. Това е нарастващо емоционално изтощение, което води до дълбоко безразличие, дехуманизация, усещане за личен професионален провал, деперсонализация, намаляване на качеството на живот и психосоматични заболявания..\nВ списъка на Международната класификация на заболяванията ICD-10 синдромът на изгаряне се нарича свръх работа. В Русия се нарича още професионално изгаряне. Днес има няколко руски и чуждестранни въпросници, които идентифицират това разстройство сред служителите. Смята се, че емоционалното изгаряне е по-податливо на хора, склонни към съчувствие и идеалистично отношение към работата, но в същото време нестабилно и потопено в мечти.\nНеобичайни синдроми в психологията\nОписание на синдромите в психологията\nТази област на медицината се занимава с изучаването на много патологични състояния на човешкото тяло. Поразителният им представител е нарушение във функционирането на сетивата. Измамното възприятие, което се случва в този случай, може да провокира образуването на различни синдроми.\nРазвитието им се характеризира с остро начало и цветна клинична картина. Някои също причиняват интелектуално увреждане. Когнитивните функции, свързани с мисленето и други свойства на по-високата нервна дейност, са намалени. Това състояние не може да се нарече заболяване, но може да доведе до него..\nМного психологични синдроми могат да бъдат предвестници на бъдещи проблеми в тази област. Или действа като комплекс от симптоми на заболяване. Следователно тяхното присъствие е много важно за диагностицирането на много състояния..\nНай-необичайните психологически синдроми\nЧовешкият мозък всяка минута синтезира много голямо количество информация, което е също патологично. В резултат на тези процеси учени по света всеки ден диагностицират нови прояви на нарушения на емоционалното състояние у хората. Съвременната психиатрия вече демонстрира голямото им разнообразие. Всички те имат свои собствени характеристики и специфични признаци, по които лесно се различават. Някои психологически синдроми са известни с високото си име, докато други се характеризират с много интересни прояви..\nНе е тайна, че много поколения се възхищават на името на този велик художник. Но има хора, които се опитват да изразят свръхфанатизма си. При толкова силна емоционална проява много често може да възникне такова състояние.\nХарактерната му особеност е желанието да бъде като своя идол във всичко. Тоест, отрежете си ухото. Човек, обсебен от подобно мислене, е готов да направи всяко лудо нещо. Някои се опитват да потърсят помощ от хирурзите. Те ги преследват в очакване на споразумение за извършване на подобна операция..\nДруги, по-отчаяни, се опитват да направят всичко сами. Имаше моменти, когато такива хора бяха насилвани с нож в ръце или друг режещ предмет. Те на практика постигнаха целта си, без да разбират каква вреда могат да нанесат на себе си..\nЛечението на този синдром е доста добър успех и не изисква дълги курсове.\nМнозина ще се усмихнат, като чуят подобно име. В крайна сметка не е тайна, че театърът започва с закачалки, а стражът управлява сградата на апартаментите. Много хора осъзнават, че тези хора не вършат глобална работа. Но те се съгласяват заради нежеланието да не изпадат в полза с тях.\nСъщността на този синдром е, че човек с престижна позиция надценява значението си за обществото. Самият той вдъхновява тази идея, опитвайки се по всякакъв възможен начин да убеди другите в нея. Това се отразява положително на производителността, такива хора си вършат работата перфектно. Цялото им внимание е фокусирано върху работата.\nНо прекомерната скрупульозност води до патологична пристрастност. Те се опитват да покажат на всички нуждите си, идват на работа по-бързо от всеки и тръгват последни.\nВ ежедневието такива хора рядко се наричат болни. Повечето ги възприемат като спечелени или им приписват непоносимост към характера.\nТова име не е малко съвместимо с проявите на синдрома. Мнозина очакват повече явни симптоми от него. Но всъщност това е само приспособяването на менструалния цикъл към средата на жената. Тоест, сред дамите, които прекарват някакъв период от живота си заедно, менструацията ще се появи почти едновременно.\nПоявата на такъв невероятен факт все още е загадка за много изследователи. Смята се, че подобно явление се наблюдава поради влиянието на феромоните, които всяка жена отделя. Освен това, за някаква вътрешна характеристика, всеки от тях има своя сила. Дамата, която има най-мощното снабдяване с тези вещества, се нарича основна. Съответно месечните периоди на останалите приятели ще бъдат изместени под него..\nДнес това явление не се счита за рядко, много момичета често се срещат с него. За някои такъв синдром може да се появи дори в семейния кръг, където има няколко жени.\nЗа първи път подобно състояние беше описано от японския учен Хироаки Отой, който посвети целия си живот на работа като психиатър във Франция. Именно там той се сблъска с появата на остри психози сред туристите, дошли от родината му. След няколко дни пътуване из страната, те преживяха дълбок емоционален шок.\nКакто по-късно Хироаки разбра, всичко се случи поради несъответствие на реалността с очакванията. Париж все още е град на любовта за всички жители на света. Асоциациите, възникнали сред туристите, се свързваха с спокойствие и тишина, привързаност и дружелюбие на гражданите. Но след първата разходка те бяха разочаровани в мечтите си. Шумни улици, тълпи туристи събори, прекрасни пейзажи, скриващи се зад стотици реклами и бездомни просяци.\nНе всички биха могли да преживеят такъв срив на измислени реалности. За мнозина това се превърна в развитие на психоза с остър делириум. Хората буквално полудяха. Много от тях придобиха мания за преследване, панически атаки.\nЕдинственият начин да се спре такава бурна реакция на нервната система беше да се премести вкъщи. Напускайки града, намирайки се извън объркването, хората се върнаха към нормалното си съществуване без никакви последствия от този синдром.\nЕфектът на свидетелите\nИмето на синдрома подчертава кръга от хора, в които се проявява. Второто име беше името на учения, който първо го потвърди научно - Genovese.\nВсеки човек, който гледа вечерните новини или поне веднъж станал свидетел на инцидент, забелязва тълпа от хора в близост до жертвата. Но това, което остава изненадващо, е фактът, че никой от присъстващите дори не се опитва да му помогне. Дори в отговор на виковете за помощ, хората се колебаят да се появят и да предприемат някакви действия.\nТова поведение беше описано от Genovese. Той отбеляза, че подобна реакция не е случайност, а психологически обоснован факт. Работата е там, че хората от видяното изпадат от реалността и гледат какво се случва през стъклото.\nЕто защо, ако изпитвате проблеми и имате нужда от чужда помощ, не се свързвайте с тълпата. Психолозите съветват по всякакъв начин да конкретизират изразите си и да ги изпращат на определени хора.\nТой получи името си в чест на първото момиче, което се поддаде на неговото влияние. Тя беше дъщеря на Виктор Юго - известният френски писател в областта на романтизма. В определен период от живота си момичето се срещна с офицер в английската армия - Алберт Пинсън. Още от първите минути младата дама доби идеята, че този мъж е нейната съдба. Тя буквално го преследва през целия му последващ живот..\nВъпреки факта, че двойката не е имала сериозна връзка, Адел безусловно продължава да вярва в мечтите си. Стигна се дотам, че тя тръгна след него на пътувания, военни кампании. Най-малкото тя се представи като негова жена и любима жена. Алберт обаче не можа да я обича. Дъщерята на известен писател посвети целия си живот на преследването на мъж, но никога не постигна склонността си. В крайна сметка момичето полудяло.\nПодобни случаи доста често се срещат в съвременния свят. Синдромът на несподелената любов се превръща в смисъл на живота за много жени и дори мъже. На практика е невъзможно да се отървете човек от него без квалифицирана помощ.\nМного от нас често виждаха във филми или карикатури как човек разговаря с палавата си ръка. Почти същото означава този синдром. С неговото присъствие хората не могат да контролират тази част от тялото си. В буквалния смисъл на думата те се борят за правото да извършат действие.\nВъншно това поведение изглежда много странно. Но има и случаи, когато хората казват само на останалите, че имат такъв проблем. Или просто я обвинявайте в неприятностите, които се случиха.\nТози синдром се характеризира не само с нарушение на емоционалното състояние на даден човек. Моторният център също е засегнат. Извършването на елементарни движения по заявка във времето може да бъде невъзможна задача.\nТази патология не се поддава на самокорекция. Всички опити на човек по някакъв начин да коригира ситуацията, могат само да влошат положението му и да доведат до по-лоши последствия. Дори при опити за осигуряване на квалифицирани лекарства, синдромът е трудно да се коригира. Често такива хора почти завинаги запазват тази патология при себе си с възможността за нейния рецидив..\nТази анормална реакция на тялото е описана за първи път през 1968 година. Един от туристите с китайска националност описа странни неща, които му се случиха, докато посети ресторант в САЩ.\nМъжът, който се озова в китайски ресторант в Америка, след известно време отбелязва влошаване на благосъстоянието. Той го описва като изтръпване на тялото, което започва с цервикалната част на задната част на главата и се простира до ръцете и багажника.\nУспоредно с тези промени възникват още няколко реакции. В тялото се активира симпатичната нервна система, което ускорява сърдечния ритъм преди тахикардия, увеличава изпотяването и осигурява зачервяване на лицето..\nВсе още няма ясна причина, поради която този синдром може да бъде свързан с посещение на китайски ресторанти. Известно време тази роля се приписва на вещество, наречено мононатриев глутамат. Но истината на такава теория не е потвърдена.\nДоста често срещана патология сред хората в съвременното общество. Най-често се наблюдава сред жените, но може да се наблюдава и сред мъжете.\nОсновата на този синдром е хипохондрията. Това разстройство се проявява под формата на въображаема прекомерна болезненост на човек. Такива хора често се оплакват от влошаване на благосъстоянието, от наличието на каквато и да е болка или патология. Ето защо те почти всеки ден бият праговете на различни лечебни заведения или постоянно викат линейка у дома. Интересен факт е, че нито един от предписаните методи за лечение не им помага..\nНапротив, общото здравословно състояние според тях само се влошава. В търсене на лек за тяхната измислена патология, те могат да прекарат месеци или дори години. В резултат на такава мания страда не само самият човек, но и хората около него, близките и роднините.\nЕдна от разновидностите на този синдром е неговата модификация - делегирана Мюнхаузен. В тази ситуация манията за прекомерна болезненост се приписва на децата от родителите. В повечето случаи това се отнася за майките. Тези жени, поради прекомерното попечителство над собственото си дете, почти полудяват в търсене на всяка болест, която има..\nПредставената патология заема почти първото място в списъка на синдромите в психологията, които са по-чести от останалите. И без помощ пациентът почти никога не може да се справи с него.\nПочти всеки вярващ мечтае да стигне до светата земя. Поклонението до тези места се счита за най-благословеното и желано сред хората. Но много туристи, които все пак успяха да направят такова пътуване, не издържат на влиянието на енергията на тези места.\nСъвременната психология говори за появата на психози при такива хора. След прекарване на няколко дни в Йерусалим, възниква патологично производство на делириум. Хората измислят дара на пророчеството или изцелението. Струва им се, че именно те бяха благословени да изпълнят важна мисия - спасяването на света.\nТакъв човек е много лесно да се разпознае отвън. Вчера той беше доста здрав, а днес се промени до неузнаваемост. Присъщи му са и актьорските черти. Той се присъединява към ролята на проповедник толкова органично, че понякога дори искате да му повярвате.\nЗа съжаление, такива хора след кратко време вече стават почти безумни. Към лудите идеи се присъединява агресивността и насилието. В крайна сметка всички те се оказват спешни психиатрични пациенти с диагноза остра психоза..\nЗа мнозина същността на подобно разстройство ще изглежда измислена, защото, виждайки човек с присъствието си, човек лесно може да мисли за симулация на симптоми. Работата е там, че хората се държат като новородени патета. Поразителна характеристика на тяхното състояние е наличието на детска наивност и простота.\nВръщат се към предишните си занимания, предпочитат да гледат карикатури и сладки приказки. Много е трудно да си представим такъв човек на работа или за решаване на някакви проблеми при възрастни. Такива часове стават не им интересни. Инфантилизмът ги води до неразбиране на мястото им в обществото.\nКаквото и да се случи, те се отклоняват от отговорност и вземат сериозни решения. Състоянието се лекува доста просто и включва използването на няколко вида терапия наведнъж, включително медикаменти.\nМоже би най-интересният случай от всички описани. Той е кръстен на този велик писател, който първо го е изпитал върху себе си. Той описа тези чувства в своите произведения, след като посети Музея на изкуствата във Флоренция. Това беше невероятна реакция на възбудимост, възникнала в отговор на видяното.\nИменно тези симптоми проявяват това разстройство в съвремието. Хората, които се озоват сред много красиви произведения на изкуството, изпитват много силно вълнение на нервната система. Това се проявява под формата на ускорен пулс, повишено изпотяване, усещане за липса на въздух и в крайна сметка припадък. Нарушенията на съзнанието се срещат доста често.\nПодобна реакция може да предизвика дори невероятни пейзажи от природата или музиката. Много учени обясняват това поведение като резултат от прекомерно много импулси, идващи от сетивата. Поради този ефект общото състояние се нарушава.\nБолестта практически не може да бъде коригирана. Такива хора могат да помогнат на успокоителни и психотерапевтични сесии. В повечето случаи се препоръчва да ограничат посещенията на такива вълнуващи места..\nПочти всеки втори човек е запознат с това младо момиче, в чиято чест е кръстен този синдром. Те го направиха, защото именно нейната съдба изживява хората в реално време.\nЧовек с такова разстройство страда от време на време от изкривено възприятие на реалността. Някои от обкръжението му изглеждат твърде малки, докато други са твърде големи. Следователно, вторите медицински имена на разстройството са състояния на макро- и микропсия..\nПоради този патологичен ефект хората не могат да разграничат фантастиката от реалността. Понякога те мислят, че са вътре във въображението им. И след няколко секунди те говорят за нещо съвсем различно.\nСложността на ситуацията се състои и във факта, че в някои случаи е възможно да се присъединят към халюцинации. За такива хора животът става напълно непоносим. Състоянието изисква незабавна хоспитализация и специализирани грижи..\nВ този случай името говори само за себе си. Основният проблем и проявление на този синдром е прекомерната сънливост. За всеки човек той е индивидуален, но все пак излишен.\nХората с този проблем трябва да отделят значително време за сън. Средно тази цифра е около осемнадесет часа. Повечето дори свикват с тази нужда и коригират ежедневието си за това..\nВажно е също така да знаете, че ако такъв човек не заспи достатъчно, тогава човек не трябва да очаква доброта в поведението от него. Той ще се държи раздразнително и агресивно. Това чувство, дори и при голямо желание, рядко може да овладее. Ето защо все още се опитва да разпредели нужното количество часове за сън.\nСиндром на гурме\nНаличието на такъв проблем в психическото състояние на човек не притеснява всички. Мнозина дори го харесват, а някои го смятат за своя естествена черта. Факт е, че хората с този синдром предпочитат само рафинирана и скъпа храна. Те са готови да похарчат последните пари, за да опитат някое задгранично ястие. Те не са привлечени от домашното готвене, но скъпият непознат вкусен привлича.\nТакъв гурман може да харчи пари за малко парче модно сирене, да купи най-добрите сортове домати или да поръча бутилка вино от Амстердам. Неговите действия не винаги са ясни дори и на най-близките хора. Те всъщност са първите, които се смущават от това.\nГурме хората рядко обръщат внимание на техните черти. По принцип това са само онези, чийто джоб не може да си позволи да плати никаква прищявка.\nКакви са синдромите в психологията - вижте във видеото:\nСиндром на бездомни\nАсоциалните личности превръщат новото жилище в познати за тях бедняшки квартали.\nУлан-Уде постепенно променя външния си вид. Появяват се нови високи сгради, изграждат се нови разклонения, стадиони и паметници. Изчезват дървени казарми, разрушени къщи, които развалят града. Стотици хора, които живеят в ужасни условия от много години, най-накрая получават шанс да променят коренно съдбата си. Това е просто по някаква причина, с промяна на местоживеенето, малко хора бързат да променят предишния си начин на живот и предишните си навици.\nСтрашно за живота\nАпартамент в нова къща вероятно е мечтата на всеки гражданин. Мнозина идват на тази мечта в продължение на много години, старателна работа. Някой взема заложените квадратни метра в ипотеката, някой, като е натрупал лични спестявания. Но никой от тях не очаква, че вместо достойни жилища и достойни съседи ще им се наложи да се сблъскват с ежедневна грубост, ежедневна борба за чист вход, с постоянен страх за живота на децата си и собствения си.\nИменно в такава ситуация жителите на къща 70а на ул. Klyuchevskoy. Съвсем наскоро, след като се преместиха в чисто нова красива многоетажна сграда, те тръгнаха да живеят, най-накрая, „човешки“, безопасно и удобно. Но го нямаше.\nВ тази къща бяха предоставени 49 апартамента на разселените лица от спешно жилище. Според съседите, по-голямата част от тях са асоциални личности, които двамата водят нездравословен начин на живот и продължават да се държат. Чисто нови стени в верандите са покрити с нецензурни думи, мръсотията е навсякъде, домофонната система и асансьорът се разрушават. Те пият алкохол точно на входа и дори уринират точно там.\n- Как да се справим с това, ние не знаем. Наскоро вдигнаха бутона на асансьора, откъсвайки го „с месо“ от стената. За какво? За какво? Неясен. Миризмата понякога сякаш се намирате в стая в стая за бездомни. А вечер е страшно да отидете в дома си. Пиян младеж се държи арогантно, самоуверено. Постоянно се чуваше псувни, рогозки. Има редовни боеве, пробождания ”, казва жител на дома на Александър.\nСлужители на реда също са чували за тази къща. Отново и отново полицията трябва да се връща тук, за да почисти.\n- Окръжният ни полицай се оплаква, че почти ежедневно се случват обаждания, кражби, грабежи и купони. Тези хора някога са живели така, по свински начин и продължават да се държат на ново място, не можете да ги промените “, оплаква се друг жител на къщата, Евгения.\nЦените на апартаментите са паднали\nСтига се до това, че мнозина продават домовете си и търсят нещо друго, далеч от такива съседи. Продаването на такива жилища обаче е много, много трудно - купувачите не са слепи, виждат какво е стълбището и се обръщат веднага. В резултат на това апартаментите, закупени на пълни цени, сега са много по-евтини. И тогава се оказва, че не много продават.\nСега, между другото, има тенденция. Най-напредналите купувачи на апартаменти в нови сгради, с кука или мошеник, се опитват да разберат дали имигрантите от казармите ще бъдат заселени в потенциалния им дом. Строителите от своя страна се опитват по всякакъв начин да скрият информация за възможното заселване на имигранти. Въпреки че, обективно казано, подобно поведение на разработчиците вече започва да изглежда като измама - в края на краищата качеството на такъв продукт като апартамент ясно зависи от съседите му. И ако съседите са тежки пиячи и постоянно развратни хора, тогава апартаментът трябва да бъде по-евтин.\nНечуван късмет или излишен лукс?\nИмигрантите имаха невероятен късмет - в замяна на старите колиби получиха прекрасен нов дом за нищо. Но сега правят всичко възможно да превърнат новия корпус в обичайната развалина. И докато те успяват. Влизайки в един от входовете на къщата, човек трудно може да повярва, че се намирате в новопостроена къща.\n- Мигрантите живеят само на третия вход на тази къща ”, казва Михаил Семенов, директор на Affordable Housing LLC. - И ако сравните например първия и третия вход, тогава разликата е огромна. Първият също има достатъчно свои проблеми, но е 10 пъти по-чист от третия, нефункционален вход.\nПредишната управляваща организация не успя да изпълни своите отговорности, новата - Достъпно жилищно жилище LLC - едва наскоро се зае със своите отговорности, но вече се хвана за главата си. Проблемните жители не плащат сметките, но носят много неудобства както на своите съседи, така и на служителите на управленската организация. Почистването на входа не е лесно; някои стени могат да бъдат белени и пребоядисани всеки ден. Но какъв е смисълът, ако на следващия ден всичко отново ще бъде мръсно?\nИ това положение е не само в къщата на улицата. Klyuchevskoy. Във всички къщи, където живеят имигрантите, особено ако има много от тях, всичко е точно така. Управляващата организация „Достъпно жилище” работи с още две нови къщи, където също има имигранти:\n- Има например къщи в 110 микрорайона - № 5 и № 6. Това са и добре поддържани нови сгради. Общо има 218 апартамента, заети от имигранти. Разбира се, има нормални хора сред тях, достойни, но има и такива, които елементарно не са свикнали да чистят и да не боклуват навсякъде “, оплаква се Михаил Семенов.\nУправляващата организация има една надежда - много от имигрантите продават апартаментите си и се преместват в по-евтини жилища. Така контингентът от жители постепенно се обновява към по-добро..\nПсихолозите са запознати с този феномен от първа ръка и смятат, че на повечето от въпросните хора просто не им е позволено да се променят. Те имат различно съзнание, различни навици. Красива, удобна среда е за тях извънземна, враждебна среда, която не е характерна за тях. И, колкото и съжаляващо да звучи, всъщност малко хора, пребиваващи в добри условия, помагат да се погледне ново и да започне да живее човешко.\nДейства един вид „синдром на бездомните“. Опитен психолог Татяна Сенгеева се сблъска с това явление преди няколко години, когато заедно с екип от други психолози работи по проект „Топлина за бездомни деца“. Проектът беше финансиран от чуждестранни филантропи и нямаше недостиг на пари.\n- Събрахме деца от тийнейджъри на улицата. Те подготвиха умни апартаменти за тях: всичко - от чинии до спално бельо, покривки за легло - всичко е на най-високо ниво. Казаха на момчетата: „Всичко е твое, използвай го“. Връщайки се след 20 минути, намериха пълен маршрут в стаята, всичко беше разбито, съсипано. Това е типична ситуация за тях. Бяха се уплашили изобщо, като влязоха в нашия проект, уплашени от хода. Много хора с ниски адаптивни свойства се опитват да приведат всичко в родното си състояние (в случая направете каша, мръсотия) и след това само се успокойте, казва Татяна Сенгеева.\nКрасиви халби, тийнейджърите просто продават някои предмети от бита. И направиха каквото трябваше. Децата, които вече са свикнали с това как живеят до 15-годишна възраст, е много трудно да свикнат с други условия. И какво можем да кажем за възрастните?\n- Беше такова, че намерихме деца на улицата, зад къщата. Направиха огън, седнаха наоколо. Те пият любимия си чифир от консерви. И всеки има такива щастливи лица. Те са в средата си, чувстват се добре... - казва психологът.\nСпециалистите изискват много търпение, издръжливост за работа с такива деца. Психолозите трябваше по някакъв начин да се адаптират към тях:\n- Премахнахме сатенените покривки, заменихме ги с обичайните. Бели снежно бели чаршафи, те просто не легнаха върху тях! Заменили ги с цветни чаршафи. Момчетата всичко е замърсено - рисуваме, избелваме. Момчетата разбиват всичко - поправяме го. Така показахме, че по друг начин не виждаме живота. И децата постепенно свикнаха. Свикнала да живее чисто, използва се за миене на ръцете, миене на зъбите “, казва Татяна Сенгеева.\nВъпреки това, както показа времето, в крайна сметка само няколко от тези момчета можеха да се адаптират към новите условия и да променят живота си.\nКакво да правя, ако наблюдавам „синдром на бездомни“?\nЧувствам се като удрящ\nобличам се като бам\nпонякога мога да нося мръсни дрехи\nвсъщност не се грижа за себе си\nне се опитва да се ожени\nне се стреми да бъде красива\nпочти не се грижат за парите\nлесен за оцеляване в каша.\nАз съм само на 21. Аз съм хубаво момиче.\nКакво не е наред с мен??\nнормално ли е или си струва да се притеснявате?\nСъщият синдром може да се намери при светия, благословен отшелник. Основното е да уважавате себе си и да не понижавате самочувствието си до нивото на бездомник. Бездомник е човек, който е безпомощен и не може да изпълни нуждите си, той живее и няма цел, независимо от съществуването. Човек може да изглежда както искате. Но той трябва да се чувства господар на живота. Козметиката по принцип е глупост, важно е самият човек да е доволен от себе си и да живее както иска, мнението на другите никога няма значение. По мнението на другите, няма да се превърнем в някой, ще направим себе си достоен човек пред себе си.\nКогато решавате смисъла на живота, си поставете конкретни цели, които ще трябва да постигнете, влюбете се много, тоест когато имате някакъв стимул да се грижите за себе си, дрехите / външния си вид и т.н., тогава този "синдром "и ще премине.\nЗасега, очевидно не е нужно да правите всичко по-горе за това, което е, и следователно не е да ловувате, няма желание и мотивация.\nРеакцията е съвсем нормална;). Самият той стигна до подобно отношение към живота едва на възраст около 50 години.\nЕдно от най-полезните в този подход е „За парите почти не им пука“. Е, относно „Чувствам се като бомба“ - това е малко странно. Ако има къде да живеем, тогава откъде идва това чувство??\nБездомни, просто в обществото. Те се занимават с различни „работа на непълно работно време“ - от работници на пазара до събиране и доставка на скрап от цветни цветове. Е, фактът, че често нощуват на улицата, не е изход от обществото..\nНе е нужно да носите костюми с връзки и да ходите на работа - добре, подобна работа може да се намери в съвременното общество. Той работи четири години като компютърен инженер в един строителен холдинг, а на непълно работно време като „номиниран директор” в няколко отделни фирми от този холдинг. Носеше костюм с вратовръзка, всъщност като "работно облекло" :) само когато отиде да говори с банки, с данъчната служба, а също и с ОЕБ на МВР (уви, отегчаваха ги повече от веднъж). Във всички останали случаи ходех на работа (с доста безплатен график) в това, което най-много ми харесва - поне в дънки, поне в камуфлаж, поне в строителни гащеризони (особено когато в офиса се планираше каквато и да е работа за инсталиране на електротехници или полагане на локални мрежи). - преди 5 години\n„Бездомство“ като беда и философия\nПоловин милион бездомни хора в една страна харчат милиарди за насърчаване на начина й на живот\nЗа автора: Анна Кроткина - американска журналистка, преподавател в Университета във Вашингтон и Лий, Вирджиния.\nВ САЩ те могат да покажат красива любов. Кадър от филма „Пътешествия на Саливан“. 1941\nи миналата седмица, вниманието ми привлече следната статия на уебсайта на CBSNewYork: „Бездомник, арестуван за удряне на жена в лицето и избиване на зъба, беше арестуван отново по-малко от 24 часа след освобождаването.\nСпоред новите градски закони (позволяващи освобождаване при арест без гаранция на арестуваните за дребни престъпления преди решение на съда) той е освободен ден по-късно. Но в същия ден Уеб отново е арестуван за агресивно търсещи милостиня близо до входа на банката в Гринуич Вилидж..\nСпоред разследващите Уеб има история на нападения срещу жени без причина "..\nБележката беше придружена от снимка на черен разкошен мъж. Лицето му, изкривено от гримаса, ми се стори познато - видях го два пъти на улицата в затрупано сако с мръсна хартиена чаша в ръце, в което минувачите се срамуват настрани и не мислят да хвърлят пари.\nВ момента броят на бездомните хора в САЩ възлиза на повече от 550 хиляди. Някои прекарват нощта на улицата, но повечето прекарват нощта в специални приюти, които осигуряват временно убежище и храна. Всяка година правителствените агенции провеждат преброяване на бездомното население, опитвайки се да изчислят разходите, които ще са необходими поне за частично решаване на проблема. През 2019 г. Ню Йорк например изразходва 3 милиарда долара за подпомагане на бездомни хора..\nПовечето бездомни хора в Америка са концентрирани в големите градове..\nВ Ню Йорк над 60 хиляди бездомни, от които около 3 хиляди живеят на улицата.Според някои проучвания 76% от уличните бездомни страдат от тежко психично заболяване, 46% от алкохолизъм и наркомания..\nВ моя квартал в Манхатън познавам лично бездомните. На ъгъла на моята улица живее чернокож мъж на около 35 години в женски дрехи и ярко сини сенки. Понякога той иска пари, а аз му давам дреболия, натрупана от мен. На няколко пресечки, до витрината на магазин за бельо, пухкав бял мъж обикновено лежи върху купчина парцали. От време на време го виждам как седи, а след това, когато минавам покрай него, чувам как той мърмори бурно: „Вие ме притеснявате, а не аз“.\nС настъпващия студ уличните бездомници се спускат в метрото и прекарват нощта във влакове и перони. Често, изпънати на пълния си ръст, те спят на пейки във влакове, а пътниците, опитвайки се да не вдъхнат смрадливата миризма на немити тела и движения на червата, се вкопчват в противоположната страна на колата.\nВ последно време тази ситуация привлече вниманието на губернатора на Ню Йорк Андрю Куомо, който, трябва да се каже, рядко пътува в метрото. В местно радио той каза: „Броят на бездомните расте в метрото в Ню Йорк. Това е просто влошаване и спад в качеството на живот, които стават все по-осезаеми - можете да го видите и почувствате. Влизате в каретата сутрин, където човек, който явно е извън ума си, е останал там от миналата вечер. Трябва да излезете от колата поради миризма и мръсотия. Така че това е много реален проблем. " Бездомните, които спят в метрото, каза управителят, пречат на "работата на обществения транспорт и комфорта на пътниците".\nСпоред губернатора 500 допълнителни наети полицаи ще помогнат да се гарантира спазването на правилата за обществен транспорт и да се подобри качеството на живот на пътниците в метрото.\nДоналд Тръмп рядко се съгласява с губернатора на Ню Йорк. Откакто Тръмп смени официалната си резиденция в Ню Йорк във Флорида, войната се разрази между губернатора на държавата и президента.\nДокато държавата се управлява от човек като Куомо, Тръмп пише в туитовете си: „Ню Йорк далеч не е велик“.\n„Слизай от Тръмп и благодаря на Бога. Както и да е, той никога не плаща данъци ", отвърна Куомо.\nНо по въпроса за бездомните дори отпаднали политически противници нямат разногласия.\nНаскоро в интервю за Fox News Тръмп също отбеляза, че е "много сериозен" относно проблема с уличните неравности в американските градове.\n„Хората, живеещи по този начин, живеят в ада“, каза Тръмп. "Някои от тях имат психични проблеми, когато дори не знаят, че живеят така... Но не можем да ги оставим да живеят така." Не можем да унищожим градовете си. " „Имаме хора, които работят в тези градове, те работят в офис сгради“, продължи Тръмп. „За да влязат в сградата, те трябва да минат покрай подобни сцени, когато е трудно да се повярва, че това се случва.“.\nПолитиците са съгласни, че да си без дом е лошо, а да живееш заобиколен от бездомни хора също не е дар. Но реалното решение на този проблем продължава да бъде неуловимо.\nСам видях този контраст и то толкова оживен\nснимки са навсякъде. Снимка на автора\nСпоред активисти планът на Куомо е нечовешки и фалирал. Арестуването на бездомните в метрото просто решава проблема и го премества временно на друго място, казват те.\nЖеланията на Тръмп са още по-проблематични за почистване на градските центрове на бездомните, забранява им да бомбардират по улиците и да ги транспортират до приюти в покрайнините на града.\nНаскоро апелативен съд, който оказва влияние върху закона на Западния бряг, постанови, че е противоконституционно да се арестуват или преследват хора за спане на обществени места, ако нямат къде да отидат. Това съдебно решение може да засегне други региони, които се опитват да попречат на хората да спят на улицата..\nИ веднъж това беше романтика\nОткъде дойдоха толкова много бездомници, които заляха големите градове на Америка?\nБездомността не е ново явление. През деветнадесети век бездомните хора, които се скитат из страната в търсене на работа, са били наричани бродници. Заседналите и религиозни американци разглеждат бездомността като предизвикателство и заплаха за традиционния морал, основан на идеята за семейството и дома.\nБродягите се борели от полицията, църквата и религиозните дружества, които виждали каквато и да е работа като лекарство за бродяжни действия. Но въпреки всички усилия на религиозните общности и полицията, броят на бродниците в Америка през 19 век продължава да расте. Причината за това беше нарастващата урбанизация. До 1820 г. по-малко от 7% от американците са живели в градове и никой не е виждал батути.\nНарастващата индустриализация на 19 век доведе до увеличаване на миграцията към градове като Бостън, Ню Йорк и Филаделфия. Докладите за блудства в града (държавата винаги е била загрижена за този проблем) показват увеличение на броя на неспокойните граждани.\nПрез 1850-те години трамбовете често са арестувани и изпращани в полицейски участъци, където са отделени специални килии за поддържането им. Но към 1870-те години нямаше повече полицейски участъци. С появата на влакове хората в търсене на работа вече не трябваше да тъпчат обувки по безкрайни пътища. Железницата направи бродягата по-удобна и по-често срещана.\nИзвестният журналист, фотограф и реформатор Джейкъб Рийс, авторът на фотографии от живота на градските бедни, емигрира в Америка през 1870 г. на 21-годишна възраст. През първите 3 години от живота си в Америка той се присъединява към „голямата армия от батути“, търсейки работа в цялата страна. Ето какво пише по-късно по този въпрос: „Откъде се появи тази армия от бездомни момчета? Отговорът ни дава тълпите майки, които през цялата година отиват в полицейското управление и питат за изчезналите момчета... Стереотипното обещание на служителите, че той ще се „върне, когато е гладен“, не винаги се сбъдва. По-скоро си тръгна, защото беше гладен. ".\nТази „армия“ от млади, работоспособни бели мъже, освободени от семейните връзки, не се страхуват от неизвестното и отворени за всички ветрове, стана обект на поетично въображение на американците.\n„Нахален и безгрижен, приветствам пътя, бягащ в далечината. Здравият, свободен свят е отворен за мен “, пише американският поет Уолт Уитман в средата на 19 век..\nУолт Уитман бе последван от Брет Гарт, Синклер Люис и Джак Лондон. Те писаха за „призива на пътя“ като бягство от досадността на живота и монотонността на работата. Днес малцина ще започнат да романтизират бездомните и „зовът на улицата“. Контингентът от бездомни хора коренно се промени, както и причините, водещи до живот без покрив над главата ви.\nКъм петдесетте години на ХХ век в следвоенната процъфтяваща Америка бездомните почти изчезнаха.\nБроят им рязко нараства едва в края на 70-те години, когато значителен брой психично болни са освободени от психиатрични болници. Това се случи в резултат на движението за граждански права и свободи от 60-те години. С течение на времето движението за овластяване достигна до пациенти в психиатрични болници. Новите закони позволиха на хората с психологически проблеми сами да направят своя избор - къде трябва да живеят, как да бъдат лекувани и дали да бъдат лекувани.\nВ резултат на новопридобитата свобода броят на пациентите в държавните болници намалява от 535 хиляди през 1960 г. на 137 хиляди през 1980 година. В същото време много болници загубиха значителна част от финансовата подкрепа на държавата и бяха принудени да изписват психично болни хора, които не бяха готови за това..\nВ същото време държавното финансиране на жилища и комунални услуги също се оказа неадекватно, тъй като точно по това време жилищата в градовете започнаха непрекъснато да растат в цените и, отбелязваме, продължават да растат и до ден днешен. В резултат на това огромен брой бивши пациенти с тежко психично заболяване излязоха на улицата..\nНо това не е всичко - в много градове наказателното наказание за обществено опиянение беше отменено, а този, който преди време влизаше в затвора за пиянство, оставаше на улицата - свободен човек, макар и без покрив над главата си.\nС течение на времето бедните хора и дори цели семейства се присъединиха към тази маса от нездравословна психика, които по една или друга причина не можеха да се справят с все по-нарастващия наем и бяха изгонени от хазяина.\nВ същото време в отговор на очевидно увеличаващия се брой бездомни хора някои държави въведоха своето човешко право на жилище.\nВ Ню Йорк основата на такова законодателство е поставена по време на Голямата депресия през 30-те години на миналия век от кмета на Фиорело Ла Гуардия. Той убеди държавните избиратели да одобрят изменение на конституцията, за да узаконят помощта за нуждаещите се. „Помощта, подкрепата и грижата за нуждаещите се са проблеми на общността и трябва да се осигуряват от държавата“, казва сега държавното законодателство..\nНо през 1969 г. 29-годишен адвокат Робърт Хейс, гледайки бездомните хора, претъпкани в неговия район, стига до извода, че градът и държавата пренебрегват законните си задължения.\nДоброволчески, Хейс заведе дело за класово дело от името на трима бездомни. Тези хора твърдяха, че градът или напълно отказва да им помогне с нощувка, или им предлагат като подслон мръсна и претъпкана стая в общинския приют, където не се чувстват в безопасност.\nЗа ужас на градската администрация (Ню Йорк винаги е страдал от бюджетни проблеми), държавен съд се произнесе в полза на ищците и разпореди на града да предостави убежище на всички, които поискат помощ.\nСкоро след решението на съда повече от хиляда души започнаха да искат нощувка всяка вечер и градът трябваше да им осигурява жилища на всяка цена.\nИ тогава не разбрах. също като нашия, боклук\nпроблем? Снимки на Ройтерс\nРешението на съдията в полза на бездомните не обслужва само един бездомник в града - Робърт Калахан, ищецът, на чието име е посочено съдебното решение. Скоро след победа в съда той пиян и е намерен мъртъв на улица в Ню Йорк.\nДнес всеки голям град в Америка има десетки приюти за бездомни. И въпреки че не всички бездомни хора искат да ги използват, изборът е много обширен. В големите градове има приюти за мъже, има отделни за жени, има и за семейни хора с деца. Някои приюти се управляват от държавата. По-малките приюти се спонсорират от частни неправителствени организации, често свързани с религиозни организации. Държавата с готовност си сътрудничи с религиозните институции по този въпрос..\nЗа това как протича животът в тези временни убежища, попитах доброволец на име Ридж Монтес, който работи три години в убежище в Ню Йорк.\n„Работих в малък приют, организиран от синагога. Приютът беше само за мъже и имаше десет легла. Повечето от гостите бяха самотни, без семейства хора над 50 години. Понякога младите хора идваха, бягайки от семейни конфликти. " (60% от бездомните хора в страната са бели американци, но афро-американците бяха в по-голямата част от приюта, където работи Монтес. - А.К.). Повечето от тези мъже страдаха от депресия, биполярно разстройство, някои имат шизофрения. Не питахме за техните проблеми, но самите хора често казваха каква е диагнозата им - можеха да кажат например, че закъсняха, защото отидоха в аптеката за такова и такова лекарство. Някои от тези хора получиха държавни помощи, имаше хора, които имаха работа по няколко часа на ден.\nМъжете дойдоха вечерта в шест. В мазето на синагогата имаше кухня, в която доброволци готвеха храна - кой знае какво. Често това са били тестени изделия или гювечи. Винаги имаше салата. А за десерт винаги имаше торта за закупуване. Жителите на приюта хапнали, след това измили чиниите и подредили леглата. Може ли да вземе душ, който беше на пода.\nРано сутринта имаше възход. Леглата трябва да са направени. Преди да тръгнат, жителите закусиха - за това в хладилника имаше мляко и суха каша ”, казва Монтес.\nМонтес работеше основно през нощната смяна - грижеше се за реда и разрешаваше мигащите конфликти. Приютът не позволяваше на жителите да носят алкохол, наркотици и оръжие. „Но около два от десет нарушиха тези правила и бяха изгонени на улицата заради това“, казва той.\n„Често възникват кавги през нощта. Веднъж, в три сутринта, един от мъжете обвини другите в кражба. Трябваше да убедя всички да отворят чантите и чантите си и да покажат съдържанието. Разбира се, липсващата вещ бе намерена в торба със скандални ".\nПонякога един от тези хора си намери работа и след като получи субсидия от държавата за плащане на част от наема, може да наеме апартамента си; понякога хората получавали евтин апартамент от държавата. „Такъв апартамент е основната мечта на всички в приюта“, казва Монтес.\nВ редки случаи някой решава да напусне Ню Йорк и да се засели другаде с роднини или познати. Тогава той получи билет за автобус или влак от държавата. Но по принцип, казва Монтес, жителите на приютите живеят там от години, неспособни да променят ситуацията..\nВ днешния свят никой, включително самите бездомници, не идеализира живота без дом и подслон. Републиканците, демократите, правителствените служители, гражданските активисти и религиозните организации всички са съгласни с това. Но това единство на мненията все още не е довело до такъв консенсус, който би могъл да помогне за решаването на най-належащия проблем. н\nИнтеркостална невралгия армия\nДепресия Невропатия на долните крайници: причини, симптоми, лечение традиционно и у дома\nСтрес Как да се отървете от паническите атаки сами веднъж завинаги\nНевропатия Дневни и нощни страхове при подрастващите\nПсихоза Шизофрения в детството\nКонсултирайте психиатър. Кой излекува депресията? (преименуван на Temko)\nНай-добрият начин за подобряване на настроението според психолозите\nДеменцията на мозъка е сложно ендогенно-органично заболяване, което е придружено от нарушена памет, внимание, мислене, емоции, поведение, личност и продуктивни симптоми. Така че трябва да се подберат такива средства за лечение, които биха могли да забавят разграждането на всяка психическа сфера, да спрат и частично да компенсират образувания психичен дефект.


Това упражнение изгаря повече калории за 10 минути от 30 минути бягане: Перфектно е за всеки (ВИДЕО) - Vsyaka Jena\nHome Здрава Във форма Това упражнение изгаря повече калории за 10 минути от 30 минути бягане:...\nТова упражнение изгаря повече калории за 10 минути от 30 минути бягане: Перфектно е за всеки (ВИДЕО)\nНе всеки може да прави упражнения редовно. Независимо дали мисълта за джогинг изпълва със страх (страх от кучета, престъпност и т.н.) или страдате от болка в ставите или в коленете, има друг начин да изгорите калории, без да оставяте уюта на дома си. Единственото оборудване, от което се нуждаете за тази тренировка е въже за скачане! Като правите това редовно, можете да получите многобройни предимства, като тренировка за цялото тяло. Скачането на въже не само работи за мускулите на краката, но и за тези на корема, ръцете, краката, гърба и раменете.\n10 минути скачане на въже е равно на половин час джогинг, когато става дума за изгаряне на калории. Подобрявайки сърдечно-съдовата система.Японците са винаги млади, здрави и жизнени. Това упражнение ще ви помогне да бъдете като тяхСигурно знаете, че японската нация е една от най-здравите в света. Японците почти не боледуват от се…Apr 3 2018vsyakajena.com\nРазсеяни ли сте? Ако искате да станете по-координирани, трябва да опитате да скачате на въже. Подобрява вашето равновесие, рефлекси и координация.\nТова упражнение може да се изпълнява навсякъде, в салона, у дома, на плажа или дори в градината.\nСъвети за скачане:\nИзползвайте правилното въже, с подходящ материал, дължина и дръжки. Най-добрите обувки са без подмртки или опитайте да скачате боси. Главата трябва да бъде цялото време изправена, гледайки напред. Сгънете малко коленете и задръжте лактите близо до тялото. Увийте въжето с китките, а не с ръцете. Дръжките на въжетата трябва да бъдат захванати с пръсти вместо с дланите. Докато скачате, не докосвайте земята с петите, използвайте предната част на краката си. Не скачайте високо, само достатъчно, за да пропуснете въжето под краката ви.\nПравете това упражнение всеки ден и кажете сбогом на целулита, стреса и разширените вениСтрадате от разширени вени, задържате течности при глезените, имате целулит, или просто мускулите са…Feb 27 2018vsyakajena.com\nPrevious articleИзберете си зарче и вижте какво говори това за характера ви. Ето какво е най-важното за вас\nNext articleЕдна приятелка ми даде рецептата за този чай. Пия го всеки ден и метаболзмът ми стана супер редовен


Бихте ли желали филм? - Page 2\nБихте ли желали филм?\nИскате ли филм?\n> Да, ще бъде чудесно.\n> Да, стига да се справят.\n> Не, книгите са достатъчно очарователни.\n> Не, защото няма да успеят да пресъздадат героите.\nОбщо гласове : 123\nЗаглавие: Бихте ли желали филм? Пет 8 Апр - 23:11\nНяма да разяснявам отговорите, можете сами да ги видите по-горе..\nМестожителство : On a highway to Hell\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Нед 20 Ное - 20:40\nВ анкетата отговорих с "Да, стига да се справят". Бих се радвала много да видя една от любимите си модерни поредици на екран, но не смятам, че ще могат да ги пресъздадат достатъчно добре. При това, може да е филм или сериал. Каквото и да е, трудно ще намерят подобни герои и ще отразят обстановката, която Уорд безпогрешно ни представя. Не ми се иска да развалят поредицата с поредния комерсиален филм, който да доведе десетки фенове, които дори да не са си направили труда да прочетат и оценят книгите.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пет 25 Ное - 21:09\nТук съм съгласна с теб memento_mori, за да направят филми по тази поредица, трябва да се положат невероятни усилия, за да се открие актьорски състав, който да отговори на такива високи изисквания.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Сря 28 Дек - 13:37\nДа, ще бъде чудесно. ))\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пон 2 Яну - 15:39\nДа, стига да се справят.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Вто 31 Яну - 16:47\nДа,стига се справят :kovcheg:\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Нед 4 Мар - 21:44\nмного искам да направят филм\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Вто 20 Мар - 22:56\nБих се радвала да гледам филм, но все пак да е направен както трябва.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Сря 2 Май - 10:19\nСъс сигурност искам филм по книгите, но не един, а за всяка от книгите/героите отделен. Не мисля, че ще е чак толкова трудно да се намерят подходящи актьори.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Сря 2 Май - 10:21\nОпределено не искам .Ще осакатят хубавите книги .Винаги когато гледам филм след като съм чела книгата съм разочарована.\nРегистрация : 16.05.2012\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Сря 16 Май - 17:03\nСтрах ме е, че може и да не направят добре филмите, но ми е много любопитно какво ще се получи\nРегистрация : 08.07.2011\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пет 18 Май - 17:44\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пет 18 Май - 19:56\n> Не, защото няма да успеят да пресъздадат героите. :unsure:\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Съб 19 Май - 9:47\nИ аз не искам филм - ще оплескат нещата.\nТака мога да развихря фантазията си и да си представям различни образи, а с филм ще се опитат да ме набутат в рамки.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Съб 19 Май - 20:52\nБих заложила на сериал. По-малко ще чакаме за заснемането му. Има доста по голям диапазон за развитие.\nРегистрация : 21.05.2012\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Вто 22 Май - 13:32\nСтига да има подходящ каст и да е добре замислено - ДА, искам\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Чет 14 Юни - 9:29\nИ на мен ми се въртеше в главата същото! Би се получил страхотен сериал, разтяга се малко общата картинка (тоест, като оставим любовните истории настрана, да има и един още по-развит бекграунд и да се разшири още повече интригата, малко ли предпоставки има - лесърите, глимерата и т.н., както и разни ретроспекции с истории от Древната страна, по-разширени представи за пространствата, които обитават Скрайб Върджин и Омега...) и съответно на фона й си се развиват и любовните истории. Аз мисля, че би се получило супер! И стига да искат и да направят един каст с акъла си, могат да намерят достатъчно подходящи актьори. При старание и средства, които да вложат ще създадат и добра обстановка...\nНикой никога не може да създаде представите ти, които са се наредили в главата ти докато си чел книгата. Но това не значи да не се дава шанс на телевизионната индустрия, особено за хора като мен, които обичат да гледат филми / сериали по нещо любимо, което са прочели...\nДаже ще се радвам да следват традицията на останалите сериали и да внесат нови елементи, да попроменят историята от книгите, та да се получи свързан сериал! Така, кеф ти книги - четеш и не знаеш какво ще стане, кеф ти сериал - гледаш и не знаеш какво ще стане... като не ти хареса, не гледаш, като искаш да го видиш както е било в книгата, грабваш книгата и препрочиташ. :pardon:\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пон 13 Авг - 21:05\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пон 27 Авг - 10:17\nНе. Винаги се разочаровам като гледам някоя екранизация на някоя книга.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пон 27 Авг - 16:00\nЩе бъде страхотно да има сериал, а не филм\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Съб 22 Сеп - 14:20\nЧестно казано не очаквам да се справят,но все пак надеждата умира последна ...Бих отишла,ако създадат такъв филм независимо колко е добър :bigsmile:\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Нед 30 Сеп - 21:00\nСпоред мен след книгата филмът винаги бледнее. До сега не съм гледала филмирана книга, която да е пресъздадена както трябва. Не можеш да предадеш истинските мисли и чувства на екран. Книгата е по-добрият избор, въпреки, че може и филмът да е добър.\nРегистрация : 07.10.2012\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Нед 7 Окт - 23:21\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Нед 14 Окт - 13:49\nЕдновременно сам за и против но ако го направят непременно ще го гледам\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Пет 7 Дек - 8:55\nЕкранизацията на филм или няколко филма в сериал не винаги са успешни и има съществени разлики между текста и лентата. И все пак, ако се справят, бих изгледала филмовото им творчество.\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм? Съб 16 Фев - 20:22\nхубаво е да има няколко филма за тях\nЗаглавие: Re: Бихте ли желали филм?


Ограничават движението на камиони над 12 тона в пиковите часове на 25 и 29 април – Труд\nНа 25 април, последният работен ден преди четирите почивни дни за Великден, от 16.00 часа до 20.00 часа ще бъде ограничено движението на камионите над 12 тона по автомагистралите и най-натоварените пътища. Това съобщиха от пресслужбата на Агенция „Пътна инфраструктура“.\nЦелта е повишаване на безопасността и увеличаване на пропускателната способност на инфраструктурата. Във връзка с очаквания интензивен трафик Агенция „Пътна инфраструктура“ апелира шофьорите да карат разумно и със съобразена скорост, да спазват правилата за движение и да не използват аварийните ленти по автомагистралните участъци за по-бързо придвижване. Рисковото и емоционално шофиране не гарантира по-кратко пътуване, но застрашава живота и здравето на всички останали, които спазват правилата.\n– път I-1 с. Ребърково – Ботевград, като движението се пренасочва по път II-16 Ребърково – Своге – Софийски околоврестън път в посока София;\n– път I-1 – от Благоевград до ГКПП „Кулата“;\n– път I-4 п. в. „Коритна“ – Велико Търново – Шумен;\n– път I-5 Русе – Велико Търново;\n– път I-8 ГКПП „Калотина“ – София;\n– път I-9 Варна – Бургас;\n– път II-18 Околовръстен път на град София;\n– път II-99 Бургас – Царево.\n– пътен възел „Церово“ на АМ „Тракия – път III-8402 (Виноградец – Карабунар – Злокучене – Септември) – път I-8 (Лозен – Звъничево – Пазарджик) – път II-37 (Пазарджик) – пътен възел „Пазарджик“ на АМ „Тракия“;\n– пътен възел „Церово“ на АМ „Тракия – път III-8402 (Виноградец – Карабунар – Злокучене – Септември) – път I-8 (Лозен – Звъничево – Пазарджик) – пътен възел „Цалапица“ на АМ „Тракия“;\n– пътен възел „Калугерово“ – път III-803 (Динката – Драгор) – път II-37 – пътен възел „Пазарджик“ на АМ „Тракия“.\n06.04.2020 • 17:29


Повод за куче Miazoo 1,5х200см. черно и синьо | Petmall\nПовод за куче Miazoo 1,5х200см. черно и синьо\nАрт. № 080239\nПовод от изк. лента, двуцветен, чер/син 1.5 / 200 см.


Пържени бадеми, типични за мурсианската гастрономия, в Thermomix | Терморецепти\nПредястия35 Minutos100 грама хора100 калории\nАко искате да приготвите лесен и различен аперитив за този уикенд, вземете ги под внимание осолени пържени бадеми.\nОтдавна не съм ходил в Мурсия, но когато живеех там, беше обичайната тапа в много барове и бяха наистина добри. За щастие има неща, които никога не се променят, така че си представям, че ще продължи да го прави. Направих ги в -Mamma, като се използва много малко масло (само 20g) и без да е необходимо да се разбърква или да сте сигурни, че не изгарят.\nНа феновете на гастрономия Мурчиан Напомням ви, че в блога вече публикувахме моряци и zarangollo. Погледнете, ако не ги познавате, защото ще ви харесат.\n1 Пържени бадеми в Thermomix\n2 Еквиваленти с TM 21\n20 г мек зехтин\n100 г обелени сурови бадеми (най-доброто от сорта Маркона)\nСлагаме масло в чашата и програмираме 1 минута, температура на варомата, скорост на лъжицата.\nНие включваме бадемите и програмата 30 минути, ляв завой, варома темпера, скорост на лъжица.\nПоставяме кошницата върху купа, купа или дълбока чиния. Когато времето изтече, поставяме бадемите в кошницата (маслото ще попадне в контейнера, който сме сложили отдолу) и след това върху плоча, покрита с абсорбираща хартия. Веднага слагаме солта и разбъркваме малко бадемите, така че солта да се придържа към всички тях.\nТова е малко количество (100g), но ако имате остатъци, можете да ги съхранявате в добре покрит стъклен буркан.\nЕквиваленти с TM 21\nПовече информация - Маринера, zarangollo.\nОткрийте други рецепти на: Предястия, Регионална кухня\nПълен път към статията: Терморецети » Рецепти на Thermomix » Предястия » Пържени бадеми в Thermomix\nАнтонио Вилен каза той\nМогат ли да бъдат направени в повече количества? Това е, че в моята къща те не се ядат, те са погълнати.\nОтговорете на Антонио Вилен\nОпитайте, защото със сигурност с 200 г също ще ви отива. Ако искате, увеличете количеството масло малко, но не много. Преди да публикувам рецептата, направих тестове, покриващи бадемите в масло и резултатът не се различава твърде много.\nreme08 каза той\nКолко добре е да знаете, че можете да правите и без страх от изгаряне\nОтговорете на reme08\nЩе видите, че те не са толкова златни, колкото могат да излязат в тигана, но са и много добри.\n30 минути не е много време?\nВ тигана те са готови за 10 минути или по-малко, но тук им отнема малко повече време да покафенеят. Както и да е, опитайте се да спрете машината след 15 минути, за да видите какво мислите.\nsylvia Casarrubios каза той\nЗдравейте, дадоха ми много бадеми, но за да го изпържа първо ще трябва да ги обеля от кафявата кожа, която ги покрива ... как се прави? Благодаря\nОтговорете на Силвия Касаррубиос\nЗа да премахнете кожата, трябва да ги попарите във вряща вода. След като се белят лесно, ще видите.\nМери Роуз каза той\nИмам бадеми отпреди 2 години и мисля, че са до известна степен rrancias, тоест те знаят как да ги възстановят\nОтговорете на maria rosa\nЗдравей Мария Роза,\nНе знам какво можете да направите, за да ги върнете. Опитайте се да ги направите по този начин, не губите нищо 😉\nИмам бадеми ...\nТе трябва да бъдат направени със или без чашата ????\nПо-добре с бокал.\nИмам ги от 30 минути и са сурови !!!! ??\nИ веднъж студени, те също ли изглеждаха сурови?


Хиляди се простиха с Петър Христов във Велико Търново (СНИМКИ) - България | Факти.БГ\n12 Януари, 2018 14:53 12 900 12\n1 15:40 12.01.18\nведнага си личи кои са били от неговия клан и зависими от него-сега ще им се позанемари бизнеса-ще кяри конкурента му\n2 15:49 12.01.18\nЯвно и Митьо Пищова е кярил от олигарха приживе.\n3 17:47 12.01.18\nДЪ ФАМИЛИ , МАЙКЪЛ, ДЪ ФАМИЛИ ПРЕДИ ВСЕЧКО. ОТ ФОТОСИТЕ ЛИЧИ ЧЕ КРЪГЪТ НА ПРЕДПРИЕМАЧА СА ВСЕ ОТБОР ЮНАЦИ. НАПРЕДНАЧИВИ, ДЕЛОВИ, УВАЖАВАНИ, ПОЧТЕННИ ЛИЧНОСТИ. НАЛИ . ИЗМЕТ СВИНСКА.\n4 17:57 12.01.18\nТе все от новите бизнесмени около неговия кръг.\nСимпатягата с венеца на похоронката\n5 18:03 12.01.18\nЖИВОТА КАК БАЪРЗО СЕ ИЗВЪРТЯ. ЖИВОТА Е РАДОСТ И ТЪГА. ДНЕС ТИ ИЗПРАЩАШ ШЕФА С ВЕНЕЦ И СВЕДЕНА ГЛАВА, А УТРЕ ТЕБ ИЗПРАЩАТ СЪС ХУБАВИ СЛОВА. КОЛКО МИЛО КОЛКО СЛАДКО Е ДА ЖИВЕЕШ БАРЗО, ОХОЛНО, БЕЗОТГОВОРНО, БРУТАЛНО НО УВИ - КРАТКО ! КОЙТО БЪРЗА БЪРЗО - ДАЛЕЧ НЕ СТИ А ОТИВА НА БЕЛЯКОВЕЦ НА БАИРА. КОЙ Е СЛЕДВАЩИЯТ ВЕНЦИ - НОСЕЦ ? РАДВАМ СЕ И ЧАКАМ, ТУЙ НЕ ЩЕ ДА Е ЗА ПОСЛЕДНО, ЛАВИНА СЕ ЗАДАВА В ГНИЛАТА АПАШКА РОДИНА.\n6 18:15 12.01.18\nПригответе вино и мезе, че ще има още много от туй бизнес меле. Приятно гледане.\n7 21:21 12.01.18\nСа ше станат бакшиши\n8 21:45 12.01.18\n9 22:39 12.01.18\nчудя се как така един толкова "ДОБЪР" човек може да бъде направен на решето.......? зад всеки един успял мъж в БГ стои ДС\n10 04:57 13.01.18\nУбиеца няма да бъде разкрит естествено,това да не е покушение над семкаджия? Работата е дебела...\n11 11:04 13.01.18\nАбе за какъФ Х*Й ми го споменавате "Пищова" изобщо?! Циркаджия прост! По темата: "Семейството се ПОКАЗА на светло" - какво чакат органите?! Един по един - проверки от НАП за доходи, собственост и т.н....Гарантирам, че ще има "файда" за бюджета! ДА, АМА НЕ! ВСЕ ПАК сме в БГ!\n12 01:16 22.01.18\nи другарите от бсп го почетоха, цецо се отрече ... върви му хвани края


Пристигането на Барака Обама в Китай Photo: Damir Sagolj / Reuters\nПристигането на американския президент Барак Обама на срещата на върха на "Голямата Двадесетица" G20 в Ханджоу бе помрачено от нарушение на протокола от страна на китайските чиновници. За това в неделя 4 септември написа Deutsche Welle.\nТака, в нарушение на правилата за самолета на американския президента не подадоха трап с червен килим, и лидерът на САЩ бе принуден да върви надолу не по червена пътека, а на него му се наложи да слиза стълбата в опашката на самолета.\nПо-рано на 3 септември също бе съобщено, че китайските власти са попречили на журналистите от пула на Обама за пълното осветяване на момента на пристигането на президента в страната.\nКакто Обама слезе от самолета, служители по сигурността на китайското летище избутаха репортерите и някои от сътрудниците на Белия дом от президента, пречейки им да заснемат обмяната на ръкостисканията между високопоставените лица.\nНаложи се да се намесва един от членовете на американската делегация и да увери колегите от Китай, че придружаващите Обама репортери имат право да освещават пристигането на президента. В отговор, един от китайските чиновници им заявил: "Това е нашата страна. Това е нашето летище".\nОще в тази категория: « BBC: Тереза Мей предсказа трудни времена за Британия поради Brexit Турската армия продължава да търпи загуби в боевете с ПКК »


Хидротерапия - Αποκατάσταση, Αποθεραπεία\nТелефон: 2510 225511 – Email: [email protected]\nЗАПОЗНАЙТЕ СЕ С ЛИДИЯ\nЗвено за повишени грижи\nХОСПИТАЛИЗАЦИЯ В ЧАСТЕН ЦЕНТЪР\nПодходящ е за различни неврологични, ортопедични и ревматични заболявания. предлага облекчение, благосъстояние, укрепване на мускулите, повишен аеробен капацитет и подобрена ширина на фугата\nПрилагането на водата като терапевтично средство, е един от ключовите компоненти в областта на рехабилитацията. Упражняването във вода известно още като хидротерапия, се основава на нейните принципи и свойства – плаваемост, хидростатично налягане, водоустойчивост и температура. Центърът за рехабилитация Euromedica Лидия разполага с два закрити басейна, контролирани от съвременни системи, които осигуряват хлорирането, качеството на водата и озонирането на безопасни нива, създавайки една отлична среда за възстановяване. В комбинация със специалното оборудване, което включва напед с други електрически кранове, воден коридор със съпротивление на водата и инвалидни колички за влизане и излизане от водата, хидротерапията е модел за рехабилитация и възстановяване в Гърция. Басейнът за извънболнични пациенти разполага с повдигащо се дъно, за да регулира нивото на водата в зависимост от нуждите на всеки пациент. Басейнът за рехабилитация на вътрешни пациенти разполага със специално хидромасажно оборудване и въздушен вентилатор, който предлага благотворните ефекти, от които се нуждаят пациентите.\nХидротерапията, тоестст упражняването във вода, е особено подходяща за лечението на:\nНеврологични заболявания като мозъчен инсулт\nТравми на спортисти на високо ниво, както и предотвратяване на някои травми в резултат на високи натоварвания от тренировка на земя.\nСистемата на воден коридор Aquaciser III от американската компания Hundson, е усъвършенстваното развитие на хидротерапията. Състои се от зала за упражнения, резервоар с вода и контролна конзола. Температурата и дълбочината на водата заедно с посоката и скоростта на водния коридор могат да се използват при упражнения с ниска интензивност, висока якост, помагайки на пациентите да възвърнат доверието си и баланса във всички движения.\nAquaciser ΙΙΙ е предназначен да осигурява хидротерапия с аеробни упражнения, осигурявайки програма за висока издръжливост. Насочен е към пациенти, които се нуждаят от алтернативни терапевтични упражнения като водна терапия, при които физическите свойства на водата могат да намалят отока и натиска в ставите.\nСистемата на водния коридор предлага много допълнителни предимства като контролирана и бърза рехабилитация\nЕфективно упражняване за пациенти с артрит, хронични болки и проблеми със загубата на тегло.\nХидротерапията включва също водовъртежни вани и две рехабилитационни вани.\nВана с галванични потоци и хидромасаж.\nВана за хидротерапия.\nВАНА ЗА ХИДРОТЕРАПИЯ С ГАЛВАНИЧНИ ПОТОЦИ И ХИДРОМСАЖ\nОборудването за хидротерапия включва също водовъртежни вани и лечебни вани.\nВаната за електротерапия е разработена да произвежда галваничен поток във водата с помощта на безопасно и подходящо оборудване.\nИма за цел електростимулацията на периферните невропатии с резултат\n• предотвратяването или забавянето на атрофията\nï поддържането или увеличаването на обхвата на движение,\nï еластичността на мускулните влакна,\nï мускулното повторно трениране,\nï премахването на мускулния спазъм (където има такъв),\nï увеличаването на местния приток на кръв,\nï психологическото насърчаване на пациента.\nОт понеделник до събота: 12:30-13:30 и 18:00-20:00 часа\nНеделя и празници: 12:30-14:30 и 17:00-21:00 часа\nП. К.: 64012, Гърция


Защо смокините крият своите цветя и къде живее смокиновата оса? - Колекции\nУдивителни смокини и всички нейни тайни\nСмокиня, смирна ягода, винена плода - субтропично дърво Ficus carica, от същия род, към който принадлежат вечнозелените вътрешни фикуси, изобщо не подобни на тях. Отглежда се в Близкия изток, Централна Азия, Кавказ, Италия, Гърция, Португалия - навсякъде, където климатът е субтропичен или просто достатъчно топъл. Човечеството е овладяло F.carica в Мала Азия, в района на Кария, след което е кръстено на латински. Смокинята служи на човечеството от 5 хиляди години и е оставила ярки, значителни следи в историята на цивилизацията.\nБлагородно растение от древността\nТова е същата смокиня, за която Библията разказва в описанието на небесния живот на Адам и Ева („смокинови листа“) и в притчата за безплодното дърво. Споменава се и в Корана, една от сурите се нарича „Смокинята“. Будистите вярват, че Просвещението, което е направило принц Гаутама Буда, се е спуснало върху него под Свещения Фикус - дърво от същия вид, макар и с негодни за консумация плодове. В Древна Елада тези плодове, заедно с гроздето, са били сред основните храни; по празниците в чест на бог Дионисий те са били поставяни в кошници в знак на плодородие и радост.\nКъде живее смокиновата оса или малко биология\nЗа да се опишат тънкостите на цъфтежа и образуването на плодове на смокините - абсолютно уникално растение - има сложна система от термини, прилагани изключително към рода Ficus. Дърветата се делят на мъжки и женски, тоест то е двудомно. Три пъти в годината в аксилните листа на къси стъбла растат сикониеви съцветия. Те са с крушовидна форма с дупка в горната част, цветята са разположени вътре. Оттук и заблудата, че смокинята не цъфти.\nНа мъжките дървета в сикониите цветята с тичинки са добре развити, а плодовете в женските цветя са скъсени, тези съцветия се наричат прогиги. На женските дървета, напротив, тичинковите цветя са редуцирани, а пестилатните цветя са пълноценни, това са смокини, нарича се и полученото от тях цъфтеж.\nВсички съцветия от първото поколение през сезона се наричат проги, образуват се през април, по това време цъфтят предимно мъжки дървета, тоест повечето проги са каприфи, но сред тях има и някои женски на съответните дървета. Второто поколение - мамони, цъфти през лятото, този път има много повече женски съцветия и дава основната реколта. След това, в края на септември, мъжките дървета формират поколението бозайник, което естествено не дава плодове.\nНа снимката е смокиново дърво\nСложният цикъл на цъфтеж на F. carica се формира по някаква причина, той е в идеалния случай адаптиран към жизнения цикъл на оса Blastophaga psenes, с която това растение има най-близката симбиоза. Женските мънички, 1-2 мм насекоми излизат от съцветията само за да намерят нови. Мъжките обикновено съществуват само вътре в каприфигуса и дори нямат крила. Да, и женските не летят, те не се нуждаят от това. През пролетта презимувалите оплодени бластофаги навлизат в мъжките съцветия от първото, пролетно поколение, снасят яйца в яйчника на дефектни женски цветя и умират.\nМъжките се развиват от положените яйца, те помагат на женските да излязат от яйчниците, да ги оплодят и да умрат. Женските снасят яйца, цикълът се повтаря, докато новите женски узреят за снасяне, на женските растения вече са се образували пестилатни съцветия, които чакат опрашване. Осата, която се измъкна от сикония, е покрита с цветен прашец, който е в изобилие в мъжкото съцветие.\nВ търсене на място за яйцекладка, насекомото се опитва да овладее съцветията върху женските дървета, но не успява, тъй като яйчниците на женските цветя не са подходящи за това. Вместо това се получава опрашване, което е необходимо на растението, за да може съцветието да се превърне в пълноценно семе.\nКогато женската все пак успява да намери едно от малкото мъжки съцветия на съответното дърво, тя снася яйца и от тях излиза второто поколение оси. Вече не им се налага да търсят дълго време мъжки цветя, тъй като по времето на своята зрялост цъфтят сикониите от поколението на мамите, състоящи се само от мъжки съцветия. Женските от третото поколение хибернират в сиконии на дърво или на земята и започват нов симбиотичен цикъл през пролетта.\nФотография със смокини\nШироколистният фикус се справя добре в градината, в стаята и по скалите\nПри добри условия смокинята расте като дърво и може да достигне височина над 10 метра. Това се случва например в речна долина, на слабо алкална почва, с ниска влажност, на топлина или в градината, при постоянно, не много обилно поливане и торене. Ако всичко това не е достатъчно, тогава дървото не е високо. Може да расте и под формата на храст - например, когато расте обратно след измръзване или, ако се формира нарочно по този начин, когато се отглежда в окопи или на закрито.\nТова изключително приспособимо растение обича поливането, но толерантно към суша; предпочита субтропичната влажност, но понася добре сухия въздух. Смокинята е напълно неизискваща към почвата, въпреки че реагира на торене и разрохкване, в същото време расте в планините между камъни, в скални пукнатини, на много тънък слой безплодна почва. Обича слънчевата светлина, но расте добре на сянка, но това се отразява на качеството на реколтата. Добре поддържаната градина дава 10 - 20 тона плодове на хектар.\nНякои сортове замръзват при -5 ° C, други издържат -10 ° C, добра устойчивост на замръзване за субтропична култура. В студените райони храстите са покрити през зимата, за това се отглеждат в траншеи. Това растение би могло да се премести в по-северните региони, само термофилността на осата не позволява това, без което повечето сортове смокинови дървета не могат да бъдат.\nСмокини на снимката\nСитуацията беше частично коригирана от животновъдите, създавайки форми, които дават плодове задоволително без опрашване, те са добри там, където поради хладния климат симбионтните оси не могат да живеят, както и за отглеждане в стая, като плодово и декоративно растение. Буйни дървета с височина не повече от 3 м, с лопате екзотични листа, наистина изглеждат много впечатляващи на закрито. Вътрешната смокиня е най-добре да се държи на добре осветена перваза на прозореца, да се полива умерено, да се почиства в хладно помещение за зимата, тъй като това растение е широколистно, има нужда от зимна почивка.\nДеликатно, сладко винено зрънце, съкровище от хранителни вещества\nИ така, това, което наричаме плод на смокиня, всъщност е неговият плод, освен това сякаш е обърнат отвътре, така че много малки плодове са разположени вътре. Деликатна, сочна пулпа се развива от оста на съцветието, отвън тя е покрита с тънка кожа с фино мъх, придаваща грапавост.Вкусът е много сладък, понякога с кисел, със специфичен послевкус.\nИмето "винено зрънце" вероятно е било дадено на плодовете, защото се разваля много бързо и ферментацията започва ден след отстраняването. Следователно, колкото и вкусни да са пресните плодове, те трябва бързо да бъдат преработени в конфитюри, консерви, мармалад, блат, компоти или изсушени. Основните производители на смокини - Турция, Италия и Гърция - ги доставят на пазара предимно в преработен или сушен вид.\nВидео за ползите от смокините\nСъдържанието на калории и съдържание на захар във „виненото зрънце“, особено когато се суши, са толкова високи, че дават забележим прилив на енергия и усещане за ситост. Войниците на Александър Велики винаги ги носеха със себе си. По съдържание на желязо този плод превъзхожда дори ябълката, по калий е на второ място след ядките. Има калций, фосфор, мед, йод, богат набор от витамини (С, В, РР), много полезни растителни фибри.\nИзобилието от хранителни вещества в смирнанското зрънце има благоприятен ефект върху цялото тяло - върху сърдечно-съдовата система, бъбреците, черния дроб, стомаха, полезно е при анемия, намалява съсирването на кръвта, има антипиретични и противовъзпалителни свойства, млечните отвари са отлично народно лекарство за настинки. Противопоказан при подагра и захарен диабет.\n[Гласове: 3 Средно: 3,7]\nГледай видеото: Сушени смокини - лесна рецепта за смокини, сушени в домашни условия, вкусна слънчева зимнина\nУдивителни смокини и всички нейни тайни...


АГРЕСИЯ! Ето го Шабан Меймиш от с. Лъжница!? - ТопПреса\nАГРЕСИЯ! Ето го Шабан Меймиш от с. Лъжница!?\nНаша читателка от село Лъжница сигнализира на редакционният ни телефон че лицето Шабан Меймиш се заканва от личният си профил във фейсбук че ще заколи всички деца. Ето какво сподели тя пред Методи Байрактарски:\nЗдравейте! Обажда Ви се майка на дете в детска градина „Мечта“ от с. Лъжница. От една седмица има публикувани клипчета в медийното пространство във фейсбук, в личният профил на Шабан Меймиш, в което той казва, че ще дойде и ще заколи всички деца в детската градина. Щял да им разпори гърлата, червата и щял да им окачи главите на дърветата. Тъй като всички жители са под страх не искат включително и аз да си пускаме децата в детската градина след като има такива заплахи и то лично в неговият профил. От днес лицето казва, че ще си дойде утре. В 13.00 часа ще бъде в България. Да го очакваме. Говори някакви несвързани приказки. Мисля че това се нарича шизофрения. Психически не е добре. Искам да се публикува и да се знае, че това лице може да направи някакъв терористичен акт. В неговият профил има някакви неща на Ал Кайда и други неща.\nВие познавате ли го него?\nЛично не го познавам, но сме от едно село.\nКакъв е той? С какво се занимава?\nРаботи в Украйна. Даже в момента е там.\nБлагодаря ви. Ще проверим случая веднага.\nПЪРВО В ТОП ПРЕСА!!! Шабан Меймиш от с. Лъжница се заканва да убие децата в детската градина!?\nЗа девета поредна година в Гоце Делчев, сдружение „Хроника срещу рака“, проведоха благотворителен търг за набиране на средства, с които се подпомагат жени с ограничени финансови възможности от Гоце Делчев и региона страдащи от рак на гърдата. Със средствата, които се събират на традиционния благотворителен бал, до сега, около 500 жени вече са получили финансова помощ за преглед, лекарства и операции. Трогателна бе благодарността на Антоанета Дерменджиева, учител-пенсионер, която ползвала средствата предоставени й от сдружението за операция. „Ако не бяхте вие, сега аз сигурно нямаше да съм тук!“, каза Дерменджиева.\nТрима доброволци бяха отличени за дългогодишната им активна дейност в подкрепа на жените с онко-заболвания от Гоце Делчев и региона. Честта да връчат грамотите на отличените бе предоставена на зам. кмета на община Гоце Делчев, Валери Сарандев, съветникът на община Сатовча, Зайра Ибишева и на кмета на община Гърмен, Феим Иса.\nЗа тазгодишният търг, граждани, обществени организации, учебни заведения, предприемачи и граждани, предоставиха безвъзмездно за разиграване: кулинарни изкушения, произведения на изкуството от местни майстори, бутикови напитки и бижута. Всички артикули бяха разиграни и продадени. Общата сума която се набра на благотворителния търг, заедно с организираният благотворителен базар, томболата и финансови дарения е 16 230 лв. Тези средства ще бъдат предоставени от сдружението на жени с онко-заболявания което ще бъдат съгласувано с Дирекция „Социално подпомагане“ в Гоце Делчев.