Балсам-пяна за тънка и склонна към омазняване коса - Farmona - store.bg\nКозметика Грижа за косата Балсами За обем Farmona Essence of Tradition Jantar Foam Hai...\nБалсам-пяната от серията "Essence of Tradition Jantar" на "Farmona" подхранва тънката и склонна към омазняване коса. Формулата ѝ е обогатена с 89% натурални съставки. Биологично активният екстракт от кехлибар подхранва, подсилва и изглажда косата. Той предпазва косъма от вредните въздействия на околната среда. Благодарение на него, косата придобива копринена мекота и блясък. Кератинът укрепва косъма, защитава го от вредното въздействие на ултравиолетовите лъчи и стимулира растежа. Той прави косата гладка, възвръща здравия ѝ вид и възстановява сухите краища. Другата активна съставка е ниацинамид, който представлява форма на витамин B3. Той подобрява състоянието на скалпа, като редуцира омазняването.\nБалсам-пяната подхранва и съживява косата, придавайки ѝ дълготраен обем. Тя е комбинация от балсам и пяна с мус консистенция, която прави прическата ви красива и оформена, с гладки краища. Иновативните микроскопични мехурчета се спукват в точния момент, за да направят косата ви обемна, гладка и мека. Балсам-пяната е подходяща за употреба при тънка и мазна коса. Дерматологично тествана е и не съдържа оцветители, силикони и парафиново масло.\nНанесете върху влажна коса и след това изплакнете с топла вода.\nНе пушете, когато използвате пяната.\nЗа да оцените продукта "Farmona Essence of Tradition Jantar Foam Hair Conditioner with Amber Extract for Thin and Greasy Hair", изберете цифрата отговаряща на Вашата оценка по десетобалната система:\nGarnier Fructis Strength & Shine 2 ...\nИзползваните в представянето на балсам "Farmona Essence of Tradition Jantar Foam Hair Conditioner with Amber Extract for Thin and Greasy Hair - Балсам-пяна за тънка и склонна към омазняване коса от серията "Essence of Tradition Jantar"" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


Димитър Бербатов прослави България\nМай 27, 2019, 12:23:49\nАвтор Тема: Димитър Бербатов прослави България (Прочетена 867 пъти)\n« -: Септември 21, 2010, 22:34:39 »\nНищо,че ние го плюехме и му завиждахме-той прослави страната си.Евала!\nRe:Димитър Бербатов прослави България\n« Отговор #1 -: Септември 21, 2010, 23:47:56 »\nЕвала на момчето, да, но това го прави за Манчестър и себе си, Раби, а не за да прослави страната си. Това, с което ще бъде запомнен в България е, че и обърна гръб, в труден момент.\nСигурен бях, че при липсата на Кристиано Роналдо и Карлос Тевес, Бербатов ще има повече свобода за изява.\nТалантлив футболист, макар да не пръщи от качества, умее да се пласира. Добра инвестиция, от страна на Фъргюсън, но след като него го е срам от българското знаме, няма как аз да се гордея с него, като сънародник.\nЖив и здрав да е, да направи още много такива голове и да успее в живота.\n« Отговор #2 -: Септември 22, 2010, 10:35:34 »\nСигурно ще ви прозвучи негативно, но повечето чужденци нямат идея Бербатов от коя държава е...даже най-вероятно го мислят за руснак , е той не е виновен за ниската им култура...\nНяма да лъжа, че Бербатов ми е любимец, но да погледнем реално - футболист отива да играе за чужд отбор, за да прослави нашата страна или за собствена слава и по-добро заплащане?\n« Отговор #3 -: Септември 22, 2010, 12:58:36 »\nОк,да ви обясня накратко:\nЗащо Бербатов се отказа от националния?Не е само,за да даде път на младите,а и защото корумпираното ръководство на БФС го принуди.За никого не е тайна,че Митко и Мъри Стоилов никога не са били в добри отношение,също така Бербата винаги е имал конфликти с БФС,които са едни от най-корумпираната организация в България.\nСъщо така Бербатов няма с кого да играе тук-има ли някой,който е достоен да се мери с него.Не!Бербатов играеше сам и въпреки това бележеше единствен той.Сега българският национален отбор е... ръководен от група корумпирани ************* (цензурирано),които грабят от бедните хора.\nБербатов е играл в ЦСКА и аз се радвам,че се махна оттам,защото ето докъде стигна този,пропит с ******* (цензурирано), клуб.Не говоря само за ЦСКА,а за българския футбол като цяло.\nАко Бербатов беше останал в България-нямаше никога да стане известен по света.След великият спортист отиде в Байер Леверкузен,оттам в Тотнъм и сега е в Манчестър Юнайтед и бележи гол след гол,като лично,и да съм безпристрастен,мисля,че той е по-добър от Тевез и другите.\nНе мисля,че трите му гола са чист късмет,особено задната ножица-просто феноменално изпълнение.И ме е яд,най-много,че нито една медия не похвали Бербатов,а само пуснаха слух за оредяващата му коса.\nОт днес нататък Бербатов го очакват много славни години и аз се радвам,че той напусна България,защото извън България той има много по-голям шанс да я прослави.\nМайната на ЦСКА,на Левски,Литекс и т.н.Когато там заиграят качествени футболисти,а футболът стане футбол,тогава Бербатов и много като него ще се върнат в България.\nКакъв труден момент,Санги,България е в труден момент от 1998 насам.\nИ за всичко бе обвинен Бербатов,за всичко!\nКери,откъде изкопа това твое мнение,че мислят Бербатов за руснак.Не е вярно!Медийте в англия му викат с три имена:Инвестицията,Бербатов и Българина!Българина!\nИмам предвид-не всичко е пари и това,че човек иска да направи нещо повече от това,което сънародниците му правят е похвално!Вчера се разплаках като видях как медийте по-света повтаря:Българина е достоен!Българина е достоен!\nПо-същата логика и Дан Колов е предател,нали?\nВанга му е предсказала звездна кариера извън България!Дано я постигне!\n« Последна редакция: Септември 22, 2010, 23:56:38 от Модератор » Активен\n« Отговор #4 -: Септември 22, 2010, 13:29:20 »\nМило изтрий моля те последното изречение , или искаш да ти разкажа за силата на клетвите ,дори и тези на шега !!!!!!!!\n« Отговор #5 -: Септември 22, 2010, 16:16:07 »\nКорумпирано е всяко управление, било то футболно или не.\nАми най-малкото, били сме в условия на робство и някои са предпочели да са тук и да помогнат, отколкото да си пазят задниците в западна европа или америка.\nНяма значение какво е ръководството, няма значение каква е топката, няма абсолютно никакво значение за какъв го мислят съотборниците му. Има значение той като какъв се самоопределя и той къде играе.\nЦитат на: Kery в Септември 22, 2010, 10:35:34\nСигурно ще ви прозвучи негативно, но повечето чужденци нямат идея Бербатов от коя държава е...даже най-вероятно го мислят за руснак\nНякога, Стоичков, който и също го обзе звездоманията, но доста по-късно от бербатов, беше уникален футболист. Да, определено не славеше народа ни, с особена интелигентност, но не му беше такава работата.\nВсеки знаеше, че България е родината му и всеки знаеше, че Стоичков е българин и той се гордееше с това.\nА защо го знаеше?\nОтговора е - Световното първенство в САЩ\nДа, те прославиха България и за час-два, ден може би или седмица, всяка една жива твар, тук се е гордяла, че е родена в този край на планетата.\nЗа кратко, всеки български емигрант, не се е срамувал да каже от къде е.\nКогато станат за смях, изведнъж стават Българите.\nБългаринът се издъни, Българинът не игра добре, Българинът е мързелив.\nКогато станат машина пари, на разни дебели чичковци, изведнъж стават "Бербатов изригна", "фантастичен Бербатов", "Бербатов номер 1 на острова" и прочее.\nЧестно казано, по-голяма фенка съм на Стилян, Мартин и Валери.\nВсички, които се опитват да направят нещо, въпреки нелеката ситуация и обстановка в родния ни футбол, а и не само футбол.\nТова за мен са истинските бойци. На английски манекенки, не мога да се възхищавам.\n« Отговор #6 -: Септември 22, 2010, 16:38:12 »\nЦитат на: rabeno в Септември 22, 2010, 12:58:36\nАбе, Рабено, не се пали толкова Казвам го, защото повечето чужденци не знаят, че България съществува и като видят име завършващо на "ОВ" и правят аналогия с Русия - пошегувах се и то не с Бербатов\nНо иначе не ми харесва, че всички търсят спасение в чужбина, вместо да се борят да подобрят нещата тук, не е само Бербатов - много са... Както и да е, няма да ти обяснявам и защо още не го харесвам, понеже се палиш, а това са лични мнения, заради които няма смисъл да се дразниш, сякаш те обиждаме Споко, аз уважавам това, че го харесваш и виждаш доброто в него\n« Отговор #7 -: Септември 23, 2010, 07:53:01 »\nЦитат на: rabeno\nЗащо Бербатов се отказа от националния?Не е само,за да даде път на младите,а и защото корумпираното ръководство на БФС го принуди.За никого не е тайна,че Митко и Мъри Стоилов никога не са били в добри отношение.\nСега Мъри го няма\nСъщо така Бербатов няма с кого да играе тук-има ли някой,който е достоен да се мери с него.Не!\nТова е безкрайно несериозен довод. Всеки футболист, както и всеки човек си има качества и недостатъци. Нелепо е да се измерва някой, спрямо друг.\nИ да, на Бербатов единственото качество е пласирането и добрия поглед върху играта... което си е едно и също де, но реших малко да разтегля.\nШут ли има добър, дрибъл ли? Или може би смяташ, че във въздуха е много добър? Е... нито едно от тези неща не бих го вписал в характеристиката му като особено изразени таланти.\nА не е ли е обратното?\nКери,откъде изкопа това твое мнение,че мислят Бербатов за руснак.Не е вярно!\nС румънец са го бъркали, с украинец, който идва от Динамо Киев (Тери Шерингам), както и изказването на Мартин Йол (бившия треньор на Тотнъм!) "Ааа, Бербатов ли? Много интересен тип футболист. Типичен за разнообразната школа на руските грандове, като ЦСКА Москва!".\nБъркат го редовно с руснак, Раби. В случая излиза, че Кери е по-запозната с футбола от теб. При това забележи - бъркат го репортерите и коментаторите - хора, които би трябвало да са информирани, а какво остава за футболистите и публиката?!?!\nМоже би ще те изненада и факта, че много често, вместо Димитър, го наричат Дмитрий, именно поради този факт, че го мислят за руснак.\nДа, 'българина' го наричат, когато се издъни.\nДано, Раби, дано успее момчето да се задържи на върха на славата.\nЩом е казано да е извън, нека просто е извън България този успех.\nЗа България Админ 2 3201 Октомври 17, 2012, 19:10:34\nКафе на събуждане - Димитър Божанов\nКниги zorita 3 2126 Декември 13, 2010, 09:06:40\nКниги Kissing You Good Night 0 961 Февруари 26, 2011, 15:12:11\nДревни цивилизации нео нула 0 1574 Август 15, 2011, 15:38:37


Край на MP3 формата – обявиха го за „мъртъв“\nMP3 – форматът, който промени начина, по който слушаме музика, официално беше обявен за „мъртъв“.\nСъздателят на MP3 - институтът „Фраунхофер“, заяви, че прекратява всички лицензи за патенти, свързани с формата.\nБъдете спокойни – МP3 файловете ще продължат да са достъпни, защото все още са доста популярни. МР3-ките, които вероятно имате на РС-то си, дискове или някой забравен харддиск, все така ще си работят, но със сигурност няма да се появят нови МР3 плейъри на пазара, отбелязва nixanbal.com.\nНа негово място ще бъде използван форматът AAC – Advanced Audio Coding, който се превърна в стандарт при музиката и видеото на мобилни телефони. Този формат е по-ефективен и има повече функционалности – като стрийминг на телевизия и радио, по-нисък битрейт от MP3, но по-добро качество на звука.\nВ продължение на дълги години МP3 бе най-популярният аудио формат в световен мащаб.\nПрез 1995 година е създаден първият програмен MP3 плейър Winplay3. При разработката на алгоритъма са правени тестове с конкретни популярни композиции, като основна е била песента на Suzanne Vega "Tom's Diner". През 1996 година се получава и патент в САЩ, а през февруари 1998 година Fraunhofer започват да упражняват патентните си права, като от този момент нататък всички разработчици на софтуер, използващ алгоритъма за кодиране, трябва да заплащат лицензионни такси на компанията.\nПрез 1999 година се появяват първите преносими MP3 плейъри, както и първата компания, която продава музика, използвайки този формат.


Начало > Адекватни ли са идеите за промяна на шофьорските изпити?\n15:11, 14 окт 19 / Коментари 25 1969 Автор: Цветилена Симеонова\nКандидатите за шофьорска книжка да взимат изпита си на автомобил, различен от този, на който са се обучавали. Това предвижда проект на Министерството на транспорта за промяна в реда за провеждане на шофьорските изпити. Друго предложение е в шофьорските курсове да има по-малко часове по теория и повече по кормуване.\nПо темата ТОПНОВИНИ потърси за коментар председателя на Българската асоциация на пострадалите при катастрофи Владимир Тодоров и автомобилния състезател Крум Дончев.\nНов автомобил в деня на изпита\nСред новите предложения е държавата да купи сто автомобила, които ще оборудва с видеокамера и компютър, и те да бъдат използвани само за изпита за шофьорска книжка.\nСпоред Владимир Тодоров идеята не е добре осмислена и такава практика в ЕС не съществува. По думите му не е възможно младият кандидат-шофьор да кормува 30 часа на един автомобил, а да бъде преместен на друг в деня на изпита, когато напрежението е високо. „Всеки, който има книжка, знае, че дори и да имаш голям опит, когато седнеш на друг автомобил – различен от този, които си свикнал да управляваш, ти трябва известен период, за да свикнеш с него – с габаритите, с устройството, с разположението на уредите, с двигателя, със спирачките. Даже и шофьорите, които карат десетки години, винаги имат притеснения, сядайки на нов автомобил. Така че тази идея е неработеща и не трябва да се реализира“, заяви Тодоров. Според него това е опасно и за самите курсисти, защото ще бъдат подложени на невероятен стрес и ще бъдат близо 100% скъсани.\nКрум Дончев също намира промените за нелогични. „С тях се иска да се докажат обективните умения на младите шофьори, но доколко това ще бъде наистина така, не е ясно. Защото на един човек, който се е учил и се е адаптирал към един автомобил, не е добре да му бъде предоставен друг за изпит. Трябва да отчетем, че кандидат-шофьорът не е достатъчно опитен и по-трудно би се адаптирал към ново превозно средство особено на самия изпит“, коментира той.\nИнструктурът да не присъства на изпита\nЕдна от спорните мерки е по време на изпита инструкторът да не присъства в автомобила.\nСпоред Владимир Тодоров именно инструктурът е връзката между изпитващия и изпитвания. Той даде пример с Америка, където кандидат-шофьорът до последно не знае кой ще го изпитва. “Най-добре е да се преустанови практиката изпитващите да бъдат взимани от „Автомобилна администрация“ от фирмите – т.е. те сами трябва да отиват до фирмите в деня на изпита, и не трябва да има комуникация с инструктурите. Защото има едни 15-20 минути, в които инструктурите си говорят с изпитващите и това трябва да се прекрати“, заяви Тодоров.\nСпоред Крум Дончев премахването на инструктурите от автомобилите по време на изпит е обвинение, че те са отговорните за корупцията при даването на шофьорските книжки. „Не виждам логика в това предложение. Обвиняваме ли инструктурите в корупция или не? Вярваме ли, че от ДАИ могат да бъдат безпристрастни? Това са въпроси, които всички си задаваме“, коментира Дончев.\nНова методика за обучение\nИ двамата се обединяват около тезата, че методиката на обучение трябва да се промени цялостно.\nСпоред Владимир Тодоров трябва да се увеличат часовете по кормуване, както и да има управление на магистрала, управление вечер, управление в дъжд и да се учат повече маневри.\nОт своя страна, Крум Дончев заяви, че в новата методика трябва да залегнат упражнения, които предоставят екстремална среда на обучаващите се. „Среда, в която те могат да придобият повече познания за ситуации, които биха могли да се създадат на пътя – т.нар. екстремни ситуации. Това са тези ситуации, в които всички шофьори изпадаме понякога“, посочи той. Според него методиката на обучение трябва да се адаптира към нашата инфраструктура. „Защото такава инфраструктура няма никъде в Европа. Ние сме с една от най-лошите инфраструктури в целия ЕС, няма какво да го крием“, коментира Дончев.\nПредложените от Министерството на транспорта промени идват седмица след акцията на ДАНС в ДАИ – Пловдив, след която трима служители бяха арестувани за изнудване и искане на подкуп.\nПо последна статистика около 20% от младите шофьори през първата и втората година от придобиването си на правоспособност участват в ПТП.\nшофьорски изпити шофьорска книжка промени Владимир Тодоров Крум Дончев


У Дома - Какво представлява екстрактът от грейпфрут?\nКухня > Плодове > Грейпфрути\nКакво представлява екстрактът от грейпфрут?\nЕкстрактът от грейпфрут е органичен продукт, с химическо наименование diphenol hydroxybenzene complex, разработен на основата на стандартизиран екстракт, получен от семената и месестата част на грейпфрута. Екстрактът е комбинация от следните природни съставки: флавоноиди, аминокиселини, захариди, токофеноли и до 30 мг/г аскорбинова киселина (Вит. С). Тази киселинна течност е четвъртично съединение, богато на полифенолни състaвки, включително куерцин, хесперидин, нарингин, камперол гликозид, апигенин, рутинозид, понцирин и др.\nЕкстрактът съдържа следните минерали: фосфор, калий, желязо, натрий, магнезий и всички витамини от група B, особено биотин (важен за обмяната на веществата). Полифенолите, сами по себе си са нестабилни, но химически се преобразуват в стабилна субстанция, която спада към един широк клас продукти, наречени четвъртични амониеви съединения. Процесът на получаване на екстракта концентрира и преобразува флавоноидите, съдържащи се в грейпфрута, в изключително ефективна противомикробна, антибактериална, противогъбична и антипаразитна смес. Крайният продукт, получен при извличането на екстракта от семената и месестата част на грейпфрута, е жълта на цвят течност с висок вискозитет, характеризираща се с вкус, който е едновременно горчив и кисел.\nПрактикуващите китайска и Аюрведа медицина считат, че двата вкуса са важна част от терапевтичния процес. За намаляване на горчиво-киселия вкус до поносимо ниво, се прибавя растителен глицерин, който също така намалява възможността от инцидентен директен контакт, водещ до раздразване на кожата или лигавицата. Така описаното биологически активно, сложно съединение се нарича Цитрисидал. Цитрисидал съдържа 60% екстракт от грайпфрут и 40 % растителен глицерин. В концентрирана форма екстрактът от грейпфрут е силно киселинен и неподходящ за директна консумация от хората, но разреден с растителен глицерин или вода, той става високоефективен противомикробен препарат.\nИзследванията показват, че активните съставки на екстракта разрушават цитоплазмената мембрана на патогена по такъв начин, че микроорганизма е неспособен да приеме необходимите амино-киселини. В същото време започва излизане на клетъчно съдържание с ниско молекулярно тегло през цитоплазмената мембрана и се спира клетъчното дишане. Това не е полезно за организмите 'нашественици' и патогените се инактивират и умират. Необходимото време за въздействие е по-малко, или в най-лошия случай-равно на повечето сравними препарати за унищожаване на микроорганизми.\nЕкстрактът въздейства на редица патогени, без да оказва неблагоприятен ефект върху човешкия организъм. Не е извстно как екстрактът от грейпфрут въздейства върху вирусите, тъй като вирусите нямат собствена клетъчна мембрана. Но се знае, че той е изключително ефикасен срещу огромен брой микроби, гъби, вкл. Е-коли, Кандида, Стафилококи, Стрептококи, Салмонела, Пзеудоминас, Кактобацилус, Клебсиела, Шигела, Хламидия, Хеликобактер Пилори, Херпес Симплекс и Гардиа Ламблиа. Разгадаването на мистерията за екстракта и неговия механизъм на действие, без съмнение ще осигури изключително ценни знания за активността на микробите. Можем да се надяваме, че научните изследвания ще могат да дадат отговор на въпроса как може екстрактът да е толкова силен и едновременно с това безопасен.\nudoma.com | Кухня | Плодове | Банани | Какво представлява екстрактът от грейпфрут?


Читалище в Несебър - новини\nСбирка за изучаване на песента "Родовете"\nНа 1 април (неделя) 2018 г. от 16:30 часа в клуба на Народно читалище "Месемврия 2015" , ул. "Христо Ботев" 10А, гр. Несебър, Нова част, ще се проведе ВТОРАТА сбирка за изучаване на песента "Родовете". Всеки е добре дошъл да се включи!\nСреща-разговор с журналистa Христо Христов в в Несебър\nНа 24 март 2018 журналистът Христо Христов представи книгата си "Тайните фалити на комунизма". Написано в тази книга е основанмо на реални документи и показания и от секретните архови по дело номер 4 / 1990 г. за икономическата катастрофа. След представянето на автора се състоя кратка дискусия по темата.\nНа 25 март (неделя) 2018 г. от 16:30 часа в клуба на Народно читалище "Месемврия 2015" , ул. "Христо Ботев" 10А, гр. Несебър, Нова част, ще се проведе сбирка за изучаване на песента "Родовете". Всеки е добре дошъл да се включи!\nНа 17 март 2018 г. от 19:00 часа Народно читалище „Месемврия 2015“ гр. Несебър традиционно отбеляза ирландския празник Св. Патрик с ирландска музика, зелени напитки и дрескод зелено. Националният празник на Ирландия Св. Патрик се чества от ирландците не само в родната им страна, но и oт ирландците и техните приятели в страни като Австралия,Аржентина, Великобритания, Германия, Канада, САЩ и др., а в последните години и в страни като Република Корея, Япония, Русия и др. За читалище „Месемврия 2015“ гр. Несебър празникът има и специално значение, защото то е единственото читалище в България, което се помещава в бивш ирландски пъб: Red Harp (Червената Арфа).\nДиск на Слави Трифонов и Куку бенд бе дарен и на НЧ "Месемврия 2015"\nДвоен диск с патриотични песен постъпи като дарени в нашето читалище. Дискът "Песни за България" е продукция на Слави Трифонов и Куку бенд и е изпратен до всички български училища и читалища в страната. Благодарим на Слави и Куку бенд за благородния и патриотичен жест!\nСнимка: НЧ "Месемврия 2015"


Семена от копър лекуват възпаления на пикочния мехур\nПредлагаме ви рецепта, която успешно ще се справи с всякакви възпаления на пикочния мехур\nВ началото нека кажем няколко думи за това как да се предпазите.\nУверете се, че краката винаги са топли, особено през есента и зимата. Пийте много течности най-вече между 17 и 19 часа, тъй като бъбреците и пикочния мехур в този момент са в активна фаза. Бактериите по този начин се махат от пикочния тракт. Спазвайте строга интимна хигиена. Избягвайте интимни спрейове и ароматизиран сапун.\nЗа да се лекуват възпаления на пикочния мехур, вие трябва да вземете отвара от семена копър.\nКак да си направите отвара от семена на копър, която да ползвате при възпаления на пикочния мехур?\nВземете 1 супена лъжица семена от копър и ги изсипете в една чаена чаша вряща вода. Покрийте чашата и оставете за 3 часа. След това прецедете. Пийте веднъж дневно, наведнъж.\nТази рецепта може да се използва както от възрастни, така и от деца. Тази рецепта със семена от копър помага при възпаление на пикочния мехур, цистит и други.\nВъзпаленията на пикочния мехур се проявяват като постоянно желание за уриниране, придружени с остри болки при уриниране, които могат да засегнат лумбалната област. Най-честата причина е настинка или хипотермия. Въпреки това, бактериите могат (особено при жените) да проникват през уринарния тракт в пикочния мехур и да причинят инфекция там. Други причини за заболяването могат да бъдат камъни в пикочните пътища, а при мъжете – възпаления на простатата. При възпаления на пикочния мехур урината е мътна, съдържа червени и бели кръвни клетки.\nПри първите признаци на на болка или често и болезнено уриниране се консултирате с лекар, тъй като само тест на урината може да покаже какъв вид на възпаление имате. Нелекуваната инфекция на пикочния мехур може да се превърне във възпаление на бъбречното легенче.\nTags: new, лечение на цистит, семена от копър\nNext Шипове на петата – лечение със сол, причини и симптоми


Лудогорец без Кешеру и Кампаняро в Белфаст - БГ Футбол - Евроучастници - Gong.bg\nБез румънския нападател Клаудиу Кешеру и бразилския полузащитник Густаво Кампаняро отборът на Лудогорец замина за Белфаст, където утре вечер ще изиграе протоколен реванш срещу тима на Крусейдърс в Шампионската лига.\nВ първия мач в Разград шампионите на България спечелиха със 7:0, а утре ще се опитат да запишат нов успех.\nКешеру получи контузия в първата среща и бе заменен принудително. Той има проблеми с дясното си коляно. Ситуацията с румънския нападател не е притеснителна, но от щаба на Лудогорец са решили да му дадат почивка.\nТова означава, че почти сигурно мястото на Кешеру в предни позиции ще бъде заето от Якуб Швиерчок, който в първия мач реализира хеттрик. Мястото на Кампаняро пък ще бъде окупирано от Лукас Саша.\n19 футболисти на Лудогорец заминаха тази сутрин за Белфаст от Варна, като дебют за Лудогорец в Северна Ирландия може да направи новото попълнение на шампионите Антон Недялков. Очаква се минути да запише и надеждата на разградчани Доминик Янков.


7 креативни начина за щастлива връзка | Spisanie.to\nАко ви се е случвало да получавате съвети за връзката си, със сигурност сте чули много указания какво да НЕ правите.\nНе се заяждайте.\nНе ограничавайте свободата на партньора.\nЕто няколко примера какво ТРЯБВА да правите, за да запазите отношенията си гладки и хармонични!\nЗащото, нека се съгласим, фокусирането върху позитивното е далеч по-полезно.\nТова е толкова дребно и толкова просто, но постоянно го забравяме.\nА всъщност нужни са само няколко думи или един мил жест. „Благодаря ти, скъпи, че заведе кучето на ветеринар/ че ми помогна за вечерята”, изречени с подходящата интонация, не само ще накарат партньора ви да се почувства оценен, но и ще го стимулират да ви „върне услугата.” И да се старае още повече.\nТова е един много приятен и ефикасен начин да държите връзката си вълнуваща и здрава. Особено, ако и двамата сте натоварени със задачи и крайни срокове в ежедневието.\nДа изгледате някоя комедия, или още по-добре – да си съчинявате заедно весели истории и закачки, е начин да внесете искри живот в отношенията си.\nВсички сме чували, че трябва да бъдем рамото, на което партньорът ни може да се облегне във време на нужда.\nИ това е така, но не е достатъчно.\nНещо повече – така рискуваме да заемем незавидното място на кошче за душевни отпадъци. Вместо това, насърчавайте партньора си в начинанията му. А когато постигне успех в някое поприще, бурно го отпразнувайте. Усещането за осъщественост и удовлетворение от връзката между двама ви след това ще е невероятно.\nЗабелязвайте всичко ново около вашия партньор\nДа позволявате на партньора си да ви изненадва е жизненоважно за отношенията ви. Но за да се случи тази изненада, първо трябва да обърнете внимание на живота му и целите му.\nПроблемът е там, че повечето от нас са толкова свикнали с половинката си, че спират да забелязват каквото и да било. Но това не означава, че човекът до нас не се променя или е спрял да се развива. Отбелязването на всички промени, макар и дребни, държи връзката жива. И ви кара постоянно да се преоткривате един друг.\nПишете си писма\nСкорошни проучвания показват, че романтиката от лентите се завръща в партньорските отношения. Филми като “П.С. Обичам те” не изглеждат красиво само на екрана. Във века на интернет комуникацията, няма нищо по-вълнуващо от това да получиш писмо в плик с почерка на любимия човек.\nДаже не е необходимо да чакате Деня на влюбените – понякога липсата на повод е най-хубавият повод.\nИзразявайте подкрепата си тайно\nТова може да звучи малко объркващо, но всъщност е много ефективно. Може би смятате, че да приготвяте домашни бисквити или да говорите утешителни думи на стресирания си партньор е добра идея.\nИстината е, че това може дори да го угнети повече.\nНай-ефикасната подкрепа е невидимата. Деликатните жестове на загриженост правят деня на половинката ви по-светъл и в действителност успокояват душевните му терзания. Например заредете хладилника с любимата му напитка, или подредете бюрото му, когато той не е наблизо. Ефектът върху настроението му ще е осезаем.\nМоже би смятате, че най-добрият начин да подобрите връзката е да се фокусирате повече върху партньора и неговите нужди, отколкото върху себе си. Но това просто не е истина.\nДа инвестираш в собственото си развитие и щастие винаги е добра сделка. Нещо повече – ако връзката ви в момента преминава през труден период, най-доброто нещо, което можете да направите, е да обърнете повече внимание на себе си.\nНе да избягвате проблема, а просто да се огледате и да забележите колко много неща съществуват наоколо и само чакат да бъдат открити. Ново занимание, хоби, курсове.\nВсички тези неща откъсват вниманието ви от негативното, от проблемите.\nКогато сменяте перспективата, вие откривате нови, ефикасни начини за справяне със стари проблеми. А най-хубавото е, че това става с вдъхновение и по-високо ниво на съзнание, вместо досегашното унило мрънкане и вторачване в ситуацията. Бъдете сигурни, че вашият партньор веднага ще забележи разликата и ще започне да ви вижда по съвсем нов начин.\nКогато правите собствения си живот по-пълен, вие снемате напрежението, хабено досега във взаимоотношенията. В резултат те самите стават по-пълни, интересни и удовлетворяващи.\nвнимание към партньора във връзката как да имам хармонична връзка справяне с проблеми във връзката


27. Емпирични методи | Лекции по Икономика\n27. Емпирични методи\nСъвременната концепция на емпиричното направление в социологията счита, че обществото не трябва да се разглежда като абстрактно, а като реално съществуващо. Това установяват америк. социолози след като се сблъскват с проблемите в америк общ-во. Те започват да използват специфични методи на изследване и проучване на обществото. Така емпиричните методи днес се приемат за основа на съвременната наука.\nПри разработване на проблемите в обществото, често изследователите приложили математически методи в една или друга област на социологията, неизбежно са се срещали с проблема за измерването и процедурите на измерване. Същността на измерването е когато третираме даден проблем да можем да дадем неговото цифрово изражение. В социалните науки измерването става на базата на: 1. количествени хар-ки, които са материални (възраст; тегло); 2. качествени свойства, които се наричат нематериални. Съществува и 3-ти начин - ч/з подреждане на класове.\nИма два подхода на измерване: 1. пряк -сравняваме величината с някакъв еталон; 2 конструктивен - приписване на числа на разл. категории като числата се конструират в хода на измерването При приписването на числа се спазват опр. принципи 1. хомогенност - да се измерва 1 св-во в хората; 2. надеждност - при неколкократно измерване да се получават еднакви резултати; 3. валидност - измерва се това, което търсим; 4. възпроизводимост; 5. линейност - равни интервали.\nСъществуват три равнища на измерване: 1. номинално - разделяме цялото на части въз основа на словесни описания; 2. рангово -отделните типове се подреждат във възходящ и низходящ ред; 3 интервално - отделните категории имат вътрешноприсъщи числа и разстоянията м/у тях са строго определени.\nОснова на социалното измерване е операционализацията на понятията. Целта й е да се посочат по-конкретни понятия, които могат по емпиричен път да бъдат регистрирани. (Или процесът на свеждането на теоретични понятия до емпирични понятия, които могат да се наблюдават и регистрират се нар. операционализация на понятията). Емпиричната интерпретация на Лазарфелд вкл.. 4 основни етапа: 1. дефиниране на понятието; 2. дефиниране на съставните части на понятието, т.е. уточняват се съществените хар-ки на понятието, с които ще се оперира в процеса на изследването; 3. избор на индикатори (показатели), т.е. изреждане качествените хар-ки на всяка съставка. Тук трябва да се спазват две правила: * приемане на известни ограничения на показателите; ** подбиране на съществените показатели; 4. построяване на индекси или емпирично проявление на всяка от качествените хар-ки.\nСоциологическият анализ на разностранните и сложни социални проблеми изисква и висококачествена информация. Той се осъществява ч/з използването на различни социологически методи: м-дите на регистрация на информацията; м-дите на извадката; м-дите на анализа. Първите две групи са насочени към реализацията на основната цел на всяко емпирично социологическо изследване - получаване на достоверна и представителна информация, а последната - към нейния прецизен анализ, от който в крайна сметка се определя ефективността на изследването.\nМ-дите на регистрация - основен признак за тяхната класификация е източникът на информация. Източниците са: поведението на изследваните лица, тяхното съзнание и определени документи, отразяващи дейността на индивидите. Когато се изучава вербалното поведение на лицата се използват м-дите на допитването; когато се изучава реалното човешко поведение - м-дите на наблюдението, а при изучаване на обективираното поведение на човешка дейност - м-дите на проучване на документи.\nМ-д на наблюдението - представлява непосредствено фиксиране на действията на хората в момента на тяхното реализиране. Този м-д може да се приложи при събиране на предварителна информация, необходима за изясняване проблематиката на изследването и формулиране на хипотезите, или като начин за проверка на данни, получени с помощта на други м-ди на регистрация. Наблюдението се класифицира по различни принципи. В зависимост от техниката на наблюдение бива: 1. пряко (външно, ефективно) - когато наблюдателя непосредствено наблюдава действителността и се стреми да я отрази възможно най-точно; 2. вътрешно - то бива: * когато наблюдателя е скрит, неизвестен за наблюдаваните; ** когато той е участник в процеса и едновременно с това е регистратор, като останалите знаят, че той регистрира, 3. самонаблюдение - този който извършва регистрацията сам се наблюдава; 4. моментни - прилага се когато наблюдаваните се притесняват и под въздействие на това си променят поведението; 5. експериментални - 2 групи: * експериментална - въвежда се нещо ново и се наблюдава; ** контролна - действа по стария начин и се определя ефекта от някои нови неща.\nВ зависимост от изследвания обект, наблюдението бива: единично; групово; наблюдение на реални и вербални действия; наблюдение на събития.\nПреимущество на наблюдението - получава се информация, която трудно би могла да се извлече посредством, другите м-ди на регистрация, интересуващите ни явления и процеси се изучават в естествена среда и точно може да се определи тяхната същност и съдържание. Недостатъци - има определено вмешателство на изследователя в наблюдаваната ситуация, той може да прояви субективизъм, а може и изследваното лице да се държи неестествено.\nДр. м-д на регистрацията е допитването -това е м-д, при който информацията се получава от лицата, т.е. основен източник на информация е човек с неговата дейност и продуктите от тази дейност както и неговите изказвания. Когато се прави допитване има взаимодействие на 4 елемента: интервюиращия, интервюирания; инструмента, с помощта на който се провежда интервюто; средата, в която се провежда интервюто.\nИма различни видове допитвания, които се делят според: 1. вида на комуникацията - устна и писмена, които от своя страна биват непосредствена и опосредствеиа; 2. начина на провеждане - свободно (педвар. формулирани въпроси в най-обща форма, без отговор и определена последователност на задаването им); стандартизирано (по въпросник с предварително подготвени въпроси и предварително типологизирани отговори); задълбочено (клинично) - провежда се на няколко етапа; фокусирано (интервюто е кратко и вниманието е насочено към няколко точно определени въпроса); 3. местата на провеждането на изследването -комуникация в дома на лицето; по месторабота; на обществени места; 4. по начина на провеждане на изследването и броя на източниците - косвена анкета (съчетават се източниците на информация); антураж (информация от др. хора, които познават дадено лице); комплексно интервю (интерв. с лицето се записва и после отг. се проверяват).\nПредимства - ч/з този м-д могат да се изследват различни форми на обществено съзнание и в хода на интервюто ч/з задаване на контролни въпроси се проверява достоверността на информацията. Интервюто е много подходящо за изследване на хора с по-ниско образование. Недостатъци - голяма загуба на време; нужни са висококачествени и висококвалифицирани специалисти; отг. зависят от чов. природа (отговарят така както очакваме да ни отговорят).\nДокументите са ценен източник за набиране на информация. Така проучването на док. също е м-д на регистрация. До този м-д прибягваме когато не можем да регистрираме действието в момента на неговата реализация и съдим за него по продукта на това действие. Обект на проучване са съвкупност от документи - писмени (писма, дневници, протоколи и др.) и неписмени (снимки, фотоленти). В тях се съдържат както фактически данни и описания на реални събития, така и мнения и оценки за тях. Приложението на този м-д минава п/з няколко етапа: 1. разузнавателен - проучва се какви док. могат да имат отношение към изследвания проблем и къде се намират тези док.; 2. оценка на документите - прави се за да се прецени доколко те съответстват на целите на изследването и какво е тяхното качество, достоверност; 3. действителна (същинска) регистрация на информацията.\nКонтент-анализ - позволява да се проследи количеството и насочеността на информацията, съдържаща се в 1 опр. док. Този начин на анализиране на съдържанието на док. може да се използва, когато при наличието на обширна по обем и несистематизирана инф. се изисква висока степен на точност или обективност на анализ.\nИзучаването на документите като м-д за регистрация на необходимата за социологическия анализ инф. има редица достойнства и недостатъци. Преимущества - инф. е обектната; има възможност за ретроспективен анализ; документите обхващат много подробности и нюанси. Недостатъци - док. са продукт на човешка дейност и могат да съдържат субективизъм, лъжи; този м-д е много трудоемък и е ефективен с останалите м-ди на регистрация.\nПолучените от проведените изследвания данни са емпирични факти. Те се отнасят до конкретно проявление на изучаваното явление в дадено време и място. Анализът на тези данни се прави с оглед на опр. изводи за изследвания обект, които имат хар-р на обобщения. Възможни са различни равнища на социологически обобщения. Главният проблем е как да се премине от 1 към друго равнище, от факта до теорията. В резултат на емпир. изследване се получава голяма маса фактически материал, който сам по себе си е несистематизиран. За да се отдели същественото от несъщественото, този фактически материал се обработва, систематизира, анализира, обобщава, при което се излъчват редица хар-ки, отнасящи се до съвкупността от факти като цяло.\nЕдна от важните изследователски задачи, които трябва да се реши при проучването е осигуряването на представителност. Представителните извадки възпроизвеждат свойствата на съвкупността. За да бъде извадката представителна, тя трябва да е формирана така, че всички случаи от генералната съвкупност да имат равни шансове да попаднат в нея. При изследванията с извадка имаме 2 вида подбор: 1 личен - той не може да осигури представителност на извадката; 2. случаен - тук единиците за изследване се определят случайно (стохастично).\nРазновидности на случайния подбор са: 1. лотариен подбор - възвратен (шанса е постоянен); безвъзвратен (шанса се променя, но е под контрол); 2. систематичен подбор -необходим е списък, адекватен на изследваната съвкупност: лицата в него се номерират и се определя кои от тях да попаднат в извадката. Този подбор осигурява равен шанс на лицата да попаднат в извадката, тъй като първия номер е подбран лотарийно; 3. гнездови подбор - лицата се определят на групи и на степени на подбора; този подбор увеличава качеството на изследването; недостатък е вътрешногнездовата корелация (зависимост на хората от групата, която образува гнездото), 4. стратифициран -единиците се разпределя между няколко групи като целта е да се подобри точността на извадката.\nТочността на резултатите може да се определи само за действително случайно формирани извадки. Изчисляването на грешки се извършва само при случаен подбор. Има няколко вида грешки: 1. случайна - допуска се поради факта, че се изследва само част от генералната съвкупност; 2. систематична -породена е от систематични фактори и не може да се изчисли; 3. средна грешка - многократното повторение на извадката на 1 и съща генерална съвкупност се свързва с понятието средна грешка; по нея се оценява една извадка; 4. максимална грешка - средна грешка със завишена вероятност.\nМетодиката на извадката има за задача да осигури задоволителна точност на резултатите от представителната извадка. Оттук стигаме до извода, че 1 извадка може да е представителна, но не достатъчно точна. Най-важно е да се осигури представителност на извадката, а по отношение на точността може да се правят компромиси.


Начало Рамки и резервни части Уши за рамки Ухо GH-199 KTM dir mount M12 pitch 1.75mm\nУхо GH-199 KTM dir mount M12 pitch 1.75mm\nПоръчай за 60.00лв. + Купете Ухо GH-199 KTM dir mount M12 pitch 1.75mm или друг продукт от нашата промоционална секция за да получите безплатна доставка.\nПоръчай за 1,000.00лв. + Купете Ухо GH-199 KTM dir mount M12 pitch 1.75mm или друг продукт от нашата промоционална секция за да получите безплатна доставка.\nТип на ухото: GH-199


Боил Банов: В нищо не сме бутафорни, в НДК в момента няма никаква бутафория - bTV Новините\nБоил Банов: В нищо не сме бутафорни, в НДК в момента няма никаква бутафория\nЗала 3, сърцето на европредседателството, стана зала бижу, зала, която има огромно бъдеще и ще даде огромно бъдеще на НДК като конгресен център. Такова нещо в момента в Европа няма. Със сигурност!, каза той\nПубликувано в 07:59 ч. 28.12.2017 г. - Обновено в 09:42 ч. 28.12.2017 г.\nВ нищо не сме бутафорни, в НДК в момента няма никаква бутафория. Това коментира министърът на културата Боил Банов, който показа на екип на bTV изцяло обновената Зала 3 на Националния дворец на културата.\nЗалата ще бъде сърцето на предстоящото председателство на България на Съвета на Европейския съюз, всички най-важни събития ще се провеждат в нея, посочи той.\n„Доволен съм, стана зала бижу, зала, която има огромно бъдеще и ще даде огромно бъдеще на НДК като конгресен център – посочи министърът. – Това е уникално съоръжение. Такова нещо в момента в Европа няма. Със сигурност! Такава зала, така оборудвана, с такава визия, с такива възможности“.\nПървата голяма среща в нея ще е на 12 януари.\nЗа скандала със скрития с екран стенопис на Йоан Левиев министърът повтори, че платното вече не е там, било е сложено само за проби и то на около 60 см от основното художествено платно. Стенописът не е засегнат, подчерта той.\n„Всичко (всички други стенописи и платна, бел. ред.) е открито, всичко е реставрирано. То представлява добавената стойност на Двореца на културата, която я няма никъде в Европа“, посочи министърът.\nПо време на европредседателството ще промотираме НДК като световен конгресен център. Това е голяма част от неговото бъдеще, каза още Банов.\nБорислав Велков: НДК е най-сигурната публична сграда в България\nКултурната програма на НДК ще продължи с пълна сила и по време на европредседателството, каза той\nПо думите му не се слага кръст на направеното в сградата по времето на Мирослав Боршош – културната програма и визия на НДК ще продължи да се развива. Тези пространства ще продължат да съществуват и ще се усвояват още пространства за култура и изкуства.\nПомолен да коментира критиките за подбора на културната програма на европредседателството, министърът каза: „При мен наши и ваши няма. Затова пускам всичко на конкурси, затова всичко правя с комисии, с компетентни хора“.\nСкандал с журито за културната програма по време на европредседателството\nДвама от 11-те оценяващи се оттеглиха, защото се съмняват в справедливостта на процедурите\n„В нищо не сме бутафорни по принцип, като държава, от много време насам. В НДК в момента няма никаква бутафория. Той е наистина сериозно място за развитие на култури процеси“, каза Банов.\nМинистърът посочи, че инвестицията за ремонта на НДК е от бюджета, но тя не е само за европредседателството, а ще остане за десетилетия напред. Дворецът е ключово място, но не му беше правен ремонт над 30 години, добави той. Ремонтирани са над 70% от сградата, а това, което не ремонтирано тотално, е реновирано, реставрирано.\nБоил Банов: Интересно как разрушаването на знакови обекти започва по Коледа\nВсичко може да се възстанови, всичко трябва да се възстанови и оттук насетне всичко ще се възстановява, увери министърът.


Всеки данъкоплатец, който продава на финансови лица, е длъжен да регистрира оборот, използвайки касов апарат. Това е типът, който ви позволява да правите подходящи разплащания с данъчните служби. Това важи за разпоредбите на & nbsp; законът е допълнително независим.\nАми успехът на счупен касов апарат?\nСтрува си при такива обстоятелства да бъде предоставен т. Нар. Резервен касов апарат. Представянето му не е законово изискване, така че във всяко предприятие на инвеститорите е необходимо да се мисли предварително за такова освобождаване. Той перфектно се среща в различни аварийни ситуации, които изискват ремонт на подходящо оборудване. Всъщност Законът за ДДС ясно гласи, че при успех на невъзможността да се създадат оборотни записи с помощта на резервен касов апарат, данъкоплатецът трябва да спре да продава. Резервният фонд може да защити от ненужни и неизчисляващи прекъсвания на практика за всеки предприемач. Струва си да се отбележи, че желанието да има имущество от резервния касов апарат трябва да се докладва на данъчната служба, като предоставя доказателства за повреда на мебели и обменя съобщения за устройството за подмяна.\nЗа съжаление, както вече беше споменато, липсата на касов апарат се смесва в този резерв с необходимостта да се спре продажбата. Отдавна е невъзможно финализирането на продажбата и подобни явления са незаконни и могат да имат последствия и в основата на високите финансови тежести. Без да се призовава за ситуация, в която мъж ще изисква съответната разписка.\nПоради това е необходимо възможно най-скоро да информирате услугата за ремонт на касови апарати и фискални принтери с плакат, както и данъчните власти за пропастта в правенето на записи за оборота за времето на ремонта на устройството и вероятно клиентите за дупката в продажбите.\nСамо при успеха на онлайн търга предприемачът не трябва да спира нашата роля, обаче иска няколко условия - водената документация трябва внимателно да обмисли за кой продукт е прието плащането; плащането трябва да се извърши чрез интернет или по пощата. В тази форма продавачът - данъкоплатец ще бъде перфектно да въведете фактура с ДДС.\nStroitelni instalatsii pkd\nProizvoditel na alansko obleklo


Семинар на Високо-технологичния център на Софийския университет с гост Марин Илиев от NEVEQ - фонд за рисков капитал / Конференции, семинари и специализации / Научна дейност / Стопански факултет / Факултети / Университетът / Начало - Софийски университет "Св. Климент Охридски"\nНачало /\tУниверситетът /\tФакултети /\tСтопански факултет /\tНаучна дейност /\tКонференции, семинари и специализации /\tСеминар на Високо-технологичния център на Софийския университет с гост Марин Илиев от NEVEQ - фонд за рисков капитал\nСеминарите на Високо-технологичния център на Софийския университет се провеждат в зала №420, в сградата на Стопанския факултет, бул.“Цариградско шосе“ № 125, блок 3 – всеки четвъртък от 19.00 до 21.00 ч.\nНа 1 ви декември 2011 год. гост на семинара ще е Марин Илиев от NEVEQ - фонд за рисков капитал.\nNEVEQ е първият фонд за рисков капитал, специализиран в информационни технологии на Балканите. Размера на фонда е 26 милиона евро. Инвеститори във фонда включват ЕБВР и други европейски и американски финансови институции и частни инвеститори. Фондът инвестира в иновативни технологии от различни бързо-растящи сегменти, развити на конкурентни цени и таргетиращи глобалните пазари. Към момента са инвестирани 22 милиона в 9 компании. Наскоро екипът на NEVEQ бе избран сред 12 кандидатури да управлява нов фонд, спонсориран от Европейския Инвестиционен Фонд.\nМарин Илиев е завършил Американския университет в България. Започнал е професионалната си кариера в Щатите, където е работил за големи инвестиционни компании като Scudder и Deutsche Asset Management в Бостън. След завръщането си в България се е присъединил към EPIC - регионална компания за корпоративни финанси и М&A консултации. По-късно става инвестиционен мениджър в Рослин - компания за дялови инвестиции, където управлява инвестициите в ИТ компании и възобновяема енергия. От основаването на NEVEQ през 2007 е инвестиционен мениджър във фонда.\nНа 08 декември 2011 год. няма да има семинар.\n25.11.2011 12:01 am\nПоследно редактиран: 25.11.2011 7:32 pm\nПрофили в системата Авторите на СУ\nНаучен календар на Стопанския факултет\nНовини от научната дейност на Стопанския факултет\nГодишник на Софийския университет "Св. Климент Охридски" - Стопански факултет\nКонференции, семинари и специализации


Неподозираните опасности, които крият бананите - poleznite.com\nНеподозираните опасности, които крият бананите\nот Камелия Николова\t 15.02.2019 0 Views\nИма случаи, в които консумацията им не е препоръчителна\nЗа полезните свойства на бананите е изписано и изговорено много. Трудно обаче бихте могли да откриете информация за неподозираните опасности, които крие този плод.\nНесъмнено бананите са сред най-често купуваните плодове, особено през зимния сезон. Мнозина ги предпочитат не само защото са вкуси, а и засищащи. Освен това те имат редица доказано полезни свойства.\nПри все, че съдържат доста солидно количество въглехидрати, те са неизменна част от здравословната диета. Те са богати на калий – факт, известен на мнозина. Освен това, са добър източник на витамините А, В6 и С, манган, фолиева киселина и фибри.\nМакар и в по-малки количества, те съдържат калций, магнезий, цинк, желязо, мед, витамин Е и селен. Носи им се славата на пребиотична храна, защото оказват стимулиращо действие на растежа на полезните бактерии в храносмилателния тракт.\nЕксперти в областта на здравословното хранене обаче напомнят и за неподозираните опасности, които може да крият бананите. Те са категорични, че трябва да се избягват при наличието на някои здравословни проблеми.\nДобре е да сте наясно и с опасностите, свързани с този плод\nЕто кои са случаите, в които трябва да изключите бананите от менюто си:\nРиск от напълняване\nЗа разлика от ябълките и мандарините, бананите далеч не могат да бъдат определени като здравословна закуска. Те са най-подходящи за храна при физически активни и атлетични хора. Техните тела изгарят много повече енергия в рамките на един ден. Хората, които водят пасивен начин на живот обаче, трябва да забравят за този плод, тъй като той може да им доведе сериозни проблеми до главата.\nПри проблеми с кръвоносните съдове\nТе са абсолютно противопоказни за хора, преживели сърдечен удар или инсулт, както и при страдащите от разширени вени и тромбофлебит. Всеизвестен е фактът, че те имат способността да сгъстяват кръвта и да повишават вискозитета й. Сами се досещате, че това увеличава риска от тромбоза.\nКолкото и невероятно да ви звучи, те могат да предизвикат болка като стомашни болки, главоболие или зъбобол. Експертите посочват, че това се дължи на факта, че в бананите се съдържа комплекс от сериозно количество тирамин и нишесте.\nУсвояват се бавно и приемът им може да предизвика подуване или друг дискомфорт. В никакъв случай не трябва да консумирате банани на празен стомах. Най-добре е това да се случва един час след обяд или вечеря. Освен това не приемайте вода веднага след приема на банан.\nБананите са сред най-опасните плодове за диабетиците, тъй като рязко повишават нивото на кръвната захар, пише zdrave.to.\n#new #бананите #болка #кръвоносни съдове #напълняване #опасност #плод #повишена кръвна захар #подуване #хипергликемия\nПредишна статия: Неврохирург разкри нещата, които нанасят трайни увреждания на мозъка\nНеврохирург разкри нещата, които нанасят трайни увреждания на мозъка\nЕто какви опасности ви грозят, ако не сменяте бельото си всеки ден\nот Камелия Николова\t 14.02.2019\nТези симптоми алармират за претоварен черен дроб\nот Камелия Николова\t 13.02.2019\nПревърнете счупените саксии в произведения на изкуството като използвате тези снимки за модели\nот Мария Петрова\t 31.05.2017\nМожете да решите тези здравословни проблеми с… банани\nот Камелия Николова\t 29.07.2018\nот Мария Петрова\t 06.01.2018


Защо да изберете качествен матрак - VideoCV Защо да изберете качествен матрак - VideoCV\nYou are here: Home > Защо да изберете качествен матрак\n11.10.2020 Продукти за Дома и Градината\nКачествените матраци, тази, които са гаранция между 15 и 25 години. Това твърдение е абсолютно вярно и действително ако сте сигурни, че можете да инвестирате достатъчно пари в такива продукти то не отлагайте, а го направете. Не се чудете защо добрите матраци се предлагат на цени от 1000 лева и повече. това са продукти, които преди да достигнат до търговската мрежа са преминали изключително дълъг път на изработка, тестване при различни условия и обстоятелства, така че с основание можете да изберете точно такива – качествени матраци с впечатляваща гаранция.\nС какво качествените матраци са по-добри от останалите\nИнтересен въпрос, на който повечето потребители смятат, че отговора се крие главно в цената. Има евтини, достъпни и скъпи матраци. По презумпция тук цената е особено показателна за качеството на стоките. Това се отнася до редица фактори като например:\nУстойчивост на материалите при тест;\nГаранция за високо ниво на здравина при дългогодишно употреба;\nСамо подбрани суровини се влагат в съставките на пълнежа; изработката при някои от моделите е дори ръчка, което прави матраците наистина уникални.\nКачеството на един матрак не се познава само по неговата цена. Само леко прокарване на ръката по продукта ще ви отправи в страната на сладките сънища. Нежност, гальовност, грижа – няма как да не усетите това феноменално чувство, с което производителя е вложил старание, усилия и набор от експерти в екипа, които да задоволят вашите индивидуални потребности.\nАко страдате от болки в гърба и вече ви е омръзнало да купувате страшно много лекарства и приема им да не дава резултат е време да помислите за това дали наистина не е настъпил момента, в който да инвестирате правилно и в дългосрочен план. Има защо да се замислите над този въпрос, защото реално качеството на съня и вашето здраве са до много голяма степен зависими от това какъв матрак използвате.


Халите в София се превръщат във фермерски пазар...\n16.12.2019 10:20 2208 4\nСобствениците на емблематичната за София сграда - Халите са решили да ги превърнат в целогодишен фермерски базар. Мястото ще предлага не само продукти от български производители, но и ресторанти с вкусна храна и дори споделено пространство с маси, пише "Монитор".\nВсеки от магазините и заведенията ще декорира своя кът според вижданията си и ще придаде уникалност на мястото. След ремонта, магазинът ще работи от 10:00 до 24:00 часа.\nХалите отварят врати преди повече от век - през 1911 година. Прекратяват дейност преди 1988 година, а през 2000 година са основно реставрирани и обновени.\nЕтикети: Халите фермерски базар София\nБАЗАР за отбиване на номера, като всичко в нео-комунистическия мутро-милиционерски фатмашко-чергесарски партийно-чиновнически евро-атлантически задунайски КЕНЕФ - на партийно-рекетьорските мутро-ченгесарски "фермери", дето не слизат от джипките в центъра на София и добиват и обработват "продукцията си" само с компютри и плащане в брой! Например КЕНАРът на арменеца: пласират всякаква бракувани, за виж още ›› разени и отровни продукти, да не говориме че и вкиснали и с развити в тях бактерии, вируси, бацили, .... от целодневното престояване в "топли витрини" с достъп до мръсен и заразен с вируси въздух!!!\nКога фермер ше ти клекне в халите ...истинския фермеф на трактора или на ливадата с кравите...\nТака наречените фермери кой контролира какво продават? Или всеки писал се фермер си продава каквото си иска...луди крави, свински грипове и пияни пилци.\nФалшификати и илюминати...купуваг къде каквл намерят бъркат разни манжалъци и ти продават и ти викаш евала истинско ...балъци да има ха ха


Проф. дфн СИМЕОН ЯНЕВ – ПЕТКОТО\nЕДИН „НРАВСТВЕН“ ФЕНОМЕН В БЪЛГАРСКАТА ИСТОРИЯ\nПрез май 1876 г., след разгрома на въстанието, наречено Априлско, Захари Стоянов, апостол в Четвърти революционен окръг, заедно с повече от стотина въстаници бяга в Балкана, на север от поразената област. Отначало с другари и накрая сам, той седмици се опитва да се спаси, като търси помощ от мирните планинци, които постоянно среща по пътя си. Голямото число от тях (най-често открито) му предлагат да го заведат веднага при турците. „Да ти дам хляб – казва един гигант от село Шипково, – но хайде по-напред да те заведа в село, да те види агата, па тогава. Ние имаме от него емир, така да постъпяме като с теб хора.“ Озверен от ярост и глад, Захари му изважда камата си. „Куп месо затрепера напреде ми – разказва той – и без повече съпротивления хвърли настрана своята торбичка с хляб, на която аз станах господар.“ (547)\nС малко изключения така постъпват повечето от българите, на които той се открива. А преди тях, докато е още с Бенковски, той е срещнал и дядо Нею, и дядо Вълю, като последният е изиграл цяла пиеса, докато ги докара под дулата на турската пусия.\nДа се чете тая част от „Записките“ е тягостно, дори ако човек не е българин и не го пари родов срам. Но вероятно не по-малко тягостно е четенето й за свободния от националните пристрастия човек, защото това, което правят, и това, което говорят горските хора, в крещяща степен се разминава не само с националната чест, но с онова, което изискват от човека и най-простите морални повели на всяка религия. Раболепие, престараване, пълна липса на човечност, страх, подлост и вероломство са събрани в тези страници в количество, в което не могат да бъдат намерени в нито един друг български документ. Българската историография и българската етнопсихология от десетилетия свенливо подминават тия страници. Иван Хаджийски, който произхожда от същите тия краища в Балкана, написа една великолепна „Оптимистична теория за българския народ“, както и психография на българите, които направиха Априлското въстание. Но и неговото силно перо заобиколи предпазливо тая тъмна бездна, разкрита ни единствено от един потърпевш свидетел. По същия начин срамежливо ги отминава и българското изкуство – киното, театърът, най-вече литературата, макар че именно за човека на изкуството тия страници са изпълнени с такива пропасти (но и висоти) на човешката душа, каквито и най-силното въображение не може да роди. Защото колкото и пъти да препрочита тази прословута част на „Записките” и колкото и внимателно да прониква в основанията на хорицата от планината, читателят остава без отговор на един реторичен въпрос – как е възможно?\nНяма нищо по-естествено от това малодушният човек да извърши морално престъпление – да откаже помощ, да наклевети, да издаде един гонен човек.\nНищо по-естествено няма и от това един прост и заблуден човечец да направи злина в незнанието си. И единият, и другият обаче няма да изпитват удоволствие от деянието си, тъй като не е свойствено на човешката природа, когато сама е жертва, да изпитва удоволствие от собственото си падение. В споменатите страници на „Записки по българските въстания“ в много от случаите е като че ли именно така. Тук ще приведа първия по-обемен цитат от тия тъмни сцени, за да добият думите, които по-натам трябва да кажа, яснота и за ония, които никога не са ги разгръщали.\nТова е моментът на залавянето на Захари, загащен в една овчарска кошара:\n– На мястото си, пезевенк, ей сега ще те катурна! Басън, чоджуклар! Пушките на титик! Заобикаляйте! Давранма!… – изреваха отвън няколко гласа на турски език, които ме пронизаха като с куршум.\nБачо Стойко се върна заднишком в колибата и се сви до вратата полумъртъв. Помня само, че ченето му започна да трака, като кога коват воденица. Аз очаквах от минута на минута да си приема наградата, състояща се от няколко куршума.\n– Предай се, душманино! – извика втори път външната команда, строго и грубо, без да се види никой в тъмнината. Всичко се свърши вече…\nОтговорих, че не съм опасен човек, нямам върху си никакво оръжие, готов съм да се предам, за което помолих и бача Стойка да излезе навън при тях, а аз останах сам при големия огън, обърнат с гърдите срещу вратата. Сега си помислих вече, че ще ме гърмят, стиснах си очите уж да не гледам, когато светнат пушките.\n– Клекни на колене! – извикаха непознатите. Аз се покорих.\n– Съблечи си горната дреха! – повториха те. Аз направих същото.\n– Дигни си нагоре ръцете! – потретиха те. Аз заприличах на разпятие Христово – най-сгодна позиция за куршуми.\n– Да не си мръднал! – извикаха за последен път непознатите и четирима души като вихрушка наскачаха в колибата, прескочиха огъня и се налепиха около ми.\nКойто е следил дотука разказа ми, уверен е, че нападателите не са други никои освен кръвопийци башибозуци. Не. Така мислех и аз, но като се подадоха из вратата поменатите четирима души, наместо вити гъжви, наместо белочиренни ятагани и изтрити шишанета аз видях рунтави калпаци, брадви с широки острила и една дебела дряновина. Те бяха наши православни братя, българи, християни селяни, родом от Грънчарските колиби! Чак когато стиснаха те моите недъгави членове със своите костеливи панчи, проговориха на отечествения ни език. „Бягаш, а? Куче краставо!“ – каза един от тях и като ми хвана двете ръце, които изви и събра на гърба ми, стъпа с желязното си коляно отгоре ми. Аз се прегънах като празен чувал.\n– Брат ли? Такъв брат като тебе, който е излязъл да хвърля пушка на царя, ние не искаме да имаме – отговориха двамината, а третият ми цапна една плесница по страната, защото съм противоречал.\nВ разстояние на две минути аз бях вързан, но така ревностно, щото гърдите ми бяха изпъкнали напред. Радост и тържество блещеше по лицата на победителите. (556-557)\nТоку-що изпитали, както казва злощастният свидетел, радостта и тържеството от залавянето му, те веднага показват още една ревност към господарите си, на която малко роби биха били способни: „Скоро един от нас – говорят си те – да се затече в село, да извести каква е работата, защото аскерът прие заповед да излезе тая нощ в планината. Трябва да направим това добро, за да не се мъчат хората напусто.“ (558)\nКогато един българин, един апостол, уловен от сънародници, толкова човеколюбиви към аскера, от който той е тръгнал да ги освобождава, слуша това, той едва ли може да си помисли друго, освен да изплаче като Ботев пред немите козлодуйски хижи, когато ги кани да тръгнат с него: „И аз съм тръгнал народ да освобождавам!“\nНо Захари дори няма време да го помисли. Защото всяка нова минута в компанията на ревностните падишахови слуги му.разкрива превъплъщения, каквито могат да направят безпомощен и най-вещия психолог. Ето – едва повели разговор с него, те състрадателно го окайват и накрая му правят такова човеколюбиво предложение, каквото само кръглият идиот, който не вижда връзката между собствените си действия, може да направи; питат го има ли пари и му дават съвет: „По-добре дай ги на нас да те споменаваме, отколкото да ги вземат кучетата – казаха те с братско съчувствие“ – коментира смаяният Захари.\nВ такива разговори увлечени, наближават те в тъмнината селото с турците, на които искат да го предадат. Той ги моли да го заведат поне при българския чорбаджия, за да е сигурен, че поне ще достигне до турския съд, а няма да бъде смазан от бой от башибозуците, които не признават съд. „Това ние не направяме – обещават му те, – всинца сме християни, гдето се е казало.“ (559)\nИ го отвеждат право при башибозуците, където очакваният бой започва веднага.\nВсичко продължава като в най-добра съвременна абсурдна драма. Предали го, те се надпреварват да разказват как го били хванали, което е поведение на непълнолетни или на идиоти, защото господарите им изобщо не се интересуват от техния разказ. И тъкмо „героите“ .слизат от сцената, изпратени да свършат една слугинска работа, и излиза там друг един техен съселянин, който не е бил измежду заловилите го, но не иска да падне по-долу от тях, защото предния път пръв го бил забелязал и пръв предупредил турците за него.\nЗа „зла участ“ обаче не бил пръв при залавянето му. В няколко реда Захари Стоянов е изградил един от най-запомнящите се и страшни образи в своите „Записки“, толкова обаче отвратителен в мерките на нормално човешкото „зло-добро“, че литературата, историята, етнопсихологията и всички други дисциплини, които черпят от тази богата книга цял век вече, се преструват, че не го забелязват. А ето тия редове:\nВ това време при нас влезе един българин твърде висок на ръст, с червено кръвено лице, човек на 35-40-годишна възраст. Той влезе смело и дързостно без никакво позволение от страна на агите. Другите българи, които от по-напред влязваха, повечето слугуваха или за други работи дохождаха, без да седнат, когато новодошлият с първо влизане завзе място близо до турците. От най-напред аз го помислих, че е селският чорбаджия, но охлузеният му калпак противоречеше на това предположение. Работата скоро се осветли и аз узнах, че напреде ми не стои друг никой освен моят предател, който ме видял надвечер при малкото момче и който се затече да извести в селото.\n– Как си, аратлик? Защо не ме почака при момчето, когато тръгнах да ида към тебе, а избяга в гората? Ти мислеше, че ще да се отървеш? – каза предателят така спокойно и хладнокръвно, като да правехме пазарлък за някоя продажба.\nТой се гордееше със своя подвиг. Седна близо до мен, като ядях хляб, и почна да ме безпокои и закача с разни думи. Най-напред ме нападна, че съм бил човек без вяра и съвест, защото съм ял мръсно (блажно) в петък; че светът щял да пропадне като от нас хора, и други такива.\n– Малко остана, ефендим, да изтървем от ръцете си тая комита, ако да не бях го видял случайно. Макар и отдалеч, но щом му зърнах дрехите, от един път ме преяде на сърцето, сетих се, че тоя човек не е от чистите – говореше той на турците, които малко внимание обръщаха на нашия разговор, защото си шепнеха нещо тайно.\n– Ей, пезевенк, всичките българи да бяха като тебе верни, то комитите ни един ден не можеха да живеят в Балкана; но какво да се прави, че мнозина ги поддържат – каза старият турчин, който неволно, виждаше се работата, да отърва думата пезевенк, но и предателят нема дързостта да го поправи.\n– Но оттук нататък не само че няма да ви предавам вече комитите, а и аз сам съм намислил да стана такъв – каза предателят.\n– Защо бе, Петко? (…) – попитаха зачудено и двамата турци.\n– Защо? Вие знаете – отговори Петко сърдито. – Тоя мръсник (т. е. наша скромност) комита ли е, или някой бей? Защо сте го оставили да се разполага с вас заедно, да прави кеф с вино и ракия, а не го вържете за врата о прозореца като мечка или да му ударите едни букаи на краката?\n– Холан, Петко, остави го на мира. След толкова мъки и гладуване по Балкана нека си почине тая нощ, а утре ние ще ти направим кефа. Нали го виждаш, че от мъки и неволи душа не е останала в него? – Колкото за букаи, което в реда си да ги туриш на краката на един χ а π у с, не можахме да намериме – отговориха турците.\n– Земете ги от мене, ей сега — отговори Петко и изскочи из вратата навън.\nСлед десетина минути той се върна ухилен, че сполучил да намери едни конски букаи, които удари на краката ми с влизането си още. Наближи полунощ вече и турците не се посвениха да покажат вратата на верния Петка. (564)\nСега вече можем да слезем от ония литературни постамента, от които (разбира се, съвсем заслужено) вече десетилетия разглеждахме тия свидетелства като изкуство и можем да ги погледнем като неща от живота, колкото и неприятни за гледане и мислене да са те. Можем да снемем литературната терминология и да я заменим с най-общата социологическа, защото без съмнение това, което тия сцени представят, е един социум, в който попада външен човек, мислейки го за свой и осъзнавайки го чужд, докато се опитва отчаяно да го разбере. Можем да наречем този социум социум на петковците (но не в турския смисъл) не само защото чисто българското име на конкретното лице обозначава еднотипността на разни индивиди, но и защото типовото у индивидите, които големият свидетел представя без трудност, се свежда в поведението и действията на въпросния Петко. Преди да го срещне, Захари Стоянов е предаван вече няколкократно, но щастливо е успял да избегне разсъжденията си за хора, които поразително се държат по описания чрез Петкото начин, защото просто не е заставал очи в очи с тях.\nКак трябва да бъде окачествено това поведение, което и за сто години след описанието му остава неокачествимо, т. е. вън от критериите на цивилизования човек? Захари Стоянов го нарича предателско. Но на едно място сам той прави една изключително прозорлива забележка, излизайки от своята гледна точка на национал -революционер и приемайки гледната точка на свободния наблюдател. Той пише след поредната си среща с човек, който открито му заявява, че отива да го. предава: „Виждаше се работата, че по онова време и по понятията на тукашните хора предателството не съставляваше още порок.“ (550)\nНо щом издаването на човек, който има нужда от помощ и не е извършил никакво непосредно престъпление към лицата, които съставляват дадена общност, за да засегне нравствените им норми, не се смята за неморално, би трябвало да допуснем или че те приемат престъплението (престъпление към държавата) като такова и тогава просто се изявяват като лоялни граждани на тази държава, или че ако това не е така, живеят със съзнание, което е в постоянно противоречие със собствената им нравствена (християнска) норма. Първото предположение явно е несъстоятелно; въпреки постоянно декларираната си вярност към държавата петковците имат за нея съзнание като за чужда. Това личи от негативното им отношение към турците, когато не са край тях, така и от най-честата им мотивация при издаването на комитата, а тя е следната по думите на поредния кандидат-предател на Захари Стоянов: „Не можа да чакам, че една къща деца имам, не съм излязъл като тебе да умирам.“ (550)\n„На нас ни се поръча всеки ден, щом видим такива като вас хора, да обаждаме на агите – обяснява на Захари другият кандидат-предател, – което аз ще да извърша, за да ми бъде мирна главата.“\nДа му бъде мирна главата в една система, която го задължава да клевети и предава сънародниците си, е възможно само ако петкото наистина го прави. Единствените двама души, които среща в Балкана Захари Стоянов и които се осмеляват да не го предадат, са убити. Единият е онзи невероятен бай Станчо, който отначало моли да не го замесват в комитетските работи, защото няма да издържи и ще ги издаде, а после, за да не ги издаде, се хвърля в пропастта на една река. И вторият е оня наивен Иванчо, който единствен се съгласява да му даде доброволно хляб. Неутралното поведение (ако можем да наречем неутрално действието в рамките на християнските канони) без собствено ангажиране в работите на комитите е предварително изключено. В такава ситуация, подложени между два огъня, петковците избират оная страна, която им се струва по-силна, и с тоя избор същевременно зачеркват собствените си (християнските) морални норми.\nНо дали изобщо избират те? Захари Стоянов ги заварва в планината с готов избор; башибозушките орди са посетили вече селата и колибите и към историческите спомени за жестокостта им заработва и атавистичният, отработен през робството страх за живота и поколението. Този именно страх е главната причина за толкова неадекватното им поведение.\nНо да се каже, че страхът, действащ внезапно и разбудил атавистични спомени, е достатъчното обяснение за тази почти сладострастност, с която изживява престъплението си пред очите на турците петкото, не означава повече от това със ситуацията и спомена да се обясняват нравствени аномалии, чиято основа е видимо много по-сложна. Петкото, който се старае да докаже близостта си до чуждия (който е и силен) за сметка на естественото си родство със своя (който е и слаб), отреагирва на много по-сложни комплекси, травмите от които не просто са го накарали да се преструва, но са предизвикали необратими поражения в системата му за оразличаване на своето и чуждото. И с това – в самото му обществено общуване. Тия поражения най-общо са произведени по добре пробван от крайграничните цивилизации модел, според който страхът за рода довежда до загуба на памет за народа и страхът за себе си подсилва и развива до ненормална степен егоцентричното начало у индивида. Само крайно разколебаният от една репресивна държавна система индивид, за когото злото е безусловно и насилието непреодолимо, независимо от степента му на културност, приема онзи тип поведение, който по-горе описах като поведение на петковците.\nНай-непоправимо разклатено се оказва съзнанието за свой, когато това състояние характеризира не отделни индивиди, а цели общности. Такава именно общност се оказват българите от старопланинските области и старопланинската яка по време на Априлското въстание. Но би било несъмнена грешка да се мисли, че тези общности са локализирани само в тези области. Причината, за да се изявят те така активно, не е нито в това, че тези райони са били подминати при обиколките на апостолите, нито в изолираността и оттук културната периферност на това население. Причината е, че те изживяват въстанието само във фазата на разгрома, пропускайки всички останали предходни фази. В такава ситуация активност придобива онази част от народа, която е най-дълбоко поразена в разкъсването на междуличностните и междуобщностните връзки. Тази част по принцип съществува навсякъде: в Копривщица и Панагюрище, в Перущица и Ново село. Но припокрита от онези части на нацията, които пазят здрави този тип отношения, тя просто не е могла да се прояви или се е проявила епизодично. Освен това общото нещастие създава и чувството за обща съдба и затова във въстаналите области петковците не са могли да се изявят в същностното си поведение. Общото нещастие облекчава и заякчава обществените връзки, така както очакването на общо нещастие ги разкъсва, принуждавайки всекиго в очакването (особено в продължителното очакване) да търси и свои варианти за изход. Значимостта на Априлското въстание в този смисъл освен в традиционните посоки трябва да се търси в още една: то позволи в границите на кратко време да се покажат активно различните части на българския народ. Изявата на петковците, хората, които все чакат лошото да ги сполети и непрекъснато се опитват да го избягнат, приемайки неограничени морални компромиси, е, разбира се, една от най-неприятните. Но в същото време и най-поучителната.\nЗащото петкото не е обикновен предател, който съгрешава под натиска на насилието или от наивност. Още по-малко той е истински предател, от онези, които двойно извървяват своята голгота: първия път, докато вземат своето решение, и втория – докато понасят резултата му. Петкото е нещо особено: той не е нито обикновен, нито голям предател. Безусловното е, че той е малък човек. Но щом го определяме така, веднага изниква необходимостта от нови отграничения. Тук не става дума за онзи тип „малък човек“, върху когото изляха милостта и съчувствието си толкова велика писатели от края на XIX и началото на XX век, „малкия човек“ в смисъл на духовно чистия, но смазан от обстоятелствата индивид. Тук става дума за духовно смазания, но приел смазването си като морална норма индивид, против човешкото у когото са не само обстоятелствата, но и собствената му природа. Главният проблем на този малък човек е умалената му до извратеност природа; онова, което е неговият най-отвратителен недостатък, той представя като най-значима гражданска добродетел. Там, където и турчинът, чувстващ се естествен бранител на собствената си държава, се спира, там петкото започва. Той не просто предава: той се възвисява в предателството си, то е за него духовно тържество. „Оттук нататък – издевателства над турците образцовият Петко – не само че няма да ви предавам вече комитите, а и аз сам съм намислил да стана такъв.“ Робът превръща робското в своя „знатност“. „Знатността“ на робството е престараването в нормите, които сам господарят е определил, за да унижи човека, престараване до степен, че самият господар да се почувства гузен от факта, че не е съвършен като роба си.\nЕстествено всеки насилник разрушава моралната система, като подчинява чуждата воля. Но за да я използва, той оставя известна част неразрушена. Само насиленият може да доразруши тази част, но като си отнеме човешкия образ.\nДруг може да ти отнеме достойнството; единствен потърпевшият може да си отнеме човешкия образ.\nПеткото е постигнал именно това. Той е преминал границата между човешкото и нечовешкото, доколкото да се радваш на собственото си нещастие или сам да го задълбочаваш е вече оттатък човешкото и дори оттатък биологичното. Дори животното по инстинкт рискува собствения си живот, за да запази малките, на които е дало живот. Петкото при известни обстоятелства не е задължен. В спомените за Априлското въстание има и такъв случай. Ранен Ботев четник успява да се добере до родното си място, да слезе в селото и да се скрие в плевника на баща си. Открива се на баща си, който го предава на единствения в селото турчин -каймакамина. Този случай е описан в спомените на Т. Г. Влайков, а потомците на „гражданина“ баща и до днес живеят в София. Но той не е единичен. Ерозирането на човечността освобождава човекоподобното, за да извърши онова, което дори въображението трудно си представя.\nНищожен като човек и ненадминат като предател в целостта си обаче, петкото е обида за предателството; той едва ли заслужава да бъде наричан така: Защото предателството също има своите степени.\nГолямото предателство не е нищо друго освен избор, .малкото – ситуация и случай.\nИзборът е моментът на раздялата между доброто и злото и разстоянието от този момент до момента на измяната е същинската голгота на предателя. Няма неизбрал предател. В този смисъл няма и изстрадал предател. И тъй като изборът е въпрос на съвест, можем да се изразим парадоксално – големият предател, който няма съвест, не е нищо друго освен малък предател. Защото той не е изкатерил своята вътрешна голгота. Защото той не е разбуждал злото в прегръдката на доброто, а се е метнал на неговия гръб, когато то вече е било разбудено. В този смисъл големите предатели обикновено са провалени светци. И Юда несъмнено е техният родоначалник. Докато малките предатели просто са неосъществени хора. Именно поради това те могат да изглеждат по-чудовищни; няма нищо по-чудовищно от урода, но също така никой урод не е способен да постигне чудовищността на едно извратено нормално съзнание. Едното е чудовищно в зримостта си, другото – в безпределността си. Едното е въпрос на оптика, другото – на настръхнала зряща кожа.\nВсяка голяма идея има своя голям предател и много рядко това е оня, който я издава, ако тя е още нелегална. Най-често това е оня, който я предава – предава я на миналото, преди тя да се е вживяла в настоящето. Предаването на една идея, както и предаването на един човек е в същността си избор в полза на познатото, изпитаното и провереното и следователно властващото, пред алтернативата, която го оспорва. Всяко човешко дело в морален смисъл се проектира в тесен план върху живота на един индивид в една общност, но в най-широк – върху съдбата на цялото човечество. И тъй като човечеството е във вечно търсене на своя смисъл, от значение е онова, което го прави по-съвършен инструментариум в този смисъл. Това е моралът като система от ценности, който всяко време пресъздава съобразно собствените си потребности и всяко време деформира съобразно собствените си слабости.\nПредателството е една от вечните и най-болезнени деформации на морала. Главното тук е разрушаването на системата „свое – чуждо“, като в „своето“ се. действа като „чуждо“, а чуждото се представя за „свое“. Всички недоразумения по-нататък произтичат от извънредно твърдата и извънредно преливна граница между своето и чуждото. В историята на народите няма по-благоприятен момент за предателствата от момента, когато своето се сакрализира на фона на едно опрофаняващо се (само!) чуждо. Този момент са националните революции и въстания.\nАприлското въстание от 1876 г. като българско въстание срещу турската власт не прави изключение. То има своите ‘ големи и малки предатели и своите големи и малки предателства. Извън техните категории, извън едните и другите, остава феноменът петкото.\nМожем да направим вече първите възможни изводи. Петкото е убеден, че:\n– Няма морал ни у турците, нй у раите; всички лъжат и печели единствено сред малките лъжци по-големият, сред малките насилници – по-силният;\n– светът е непроменим. Турците винаги са господари, българите винаги роби. Следователно всички, кои- то говорят обратното, са нехранимайковци, които посягат на собствения ти живот;\n– човек няма приятели, няма и близки, ако те говорят или правят нещо за промяната на света. Близки или далечни, те са просто „хаирсъзи“, ако твърдят, че светът е променим; те подмамват човека, те го изкушават като дяволи, те застрашават единственото, което той има на този свят – живота си;\n– човек е сам срещу злото и само зъл може да оцелее. По-добър е чуждият-силен, отколкото своят-слаб, при това хаирсъзин. Собственият ти син може да те заколи, ако е еничарин, затова няма син, няма баща, няма свой, няма чужд всред един свят, който е толкова зъл, колкото и подъл.\nНе всяко общество и не всяка власт са способни да постигнат подобен нравствен нихилизъм. За постигането му са нужни жестокост и невежество заедно с фанатизъм и надменност, достатъчни, за да премажат човека в най-интимните кътчета на душата му. В този смисъл най-голямото престъпление на Османската империя не е нито свирепият режим, под който пет века държа една дузина християнски народи, нито упоритостта, с която също пет века се опитваше да се изолира от Европа и християнството. Това за повече или за по-малко, и то върху собствените си народи, са вършили и други. Най-голямото престъпление на империята е създаването на еничарството и на еничарина. Еничарската психология е психологията на човека с простена вина, а най-дълбоката безнравственост пониква тъкмо върху раздвоения от обществото човек, който може да стане цялостен единствено като престъпник.\nНо ако еничарството като съдба е било във времето на тъй нареченото „османско присъствие“ съдба на единици, еничарството като психология е засегнало значителни части от владените и постоянно смразявани народи. Еничарството като психология е нравствена проказа, която се е оказала нелечима. Еничарската психика, притежавана от живи същества, е оставяла мъртви части сред народите. Такава мъртва част, може би най-широка, е останала в тялото на българския народ, като народ върху чиято територия се е крепял гръбнакът на империята. Тук и дума не става за така наречените помохамеданчени насила или доброволно.\nМъртвата ивица на еничарската психика е обхващала християни без християнска нравственост, българи, чиято най-висока идея е била само собственото им оцеляване. Определящото за еничарската психика са не само разкъсаните родствени връзки, но и разкъсаните междуличностни връзки. В тоя вакуум престараването (изкривената норма) остава единствена възможност за потърпевшия. Еничаринът няма господар в собствения смисъл на думата; той служи на собственото си нещастие, нравейки нещастни другите.\nЕничарската психика у част от българския народ произтича от съзнанието, че насилието е както неизбежно, така и неовъзмездимо.\nПетковците са най-чистият продукт на имперската политика; общностното и общественото у тях е сведено до най-нищожната величина, така както индивидуалният нагон на оцеляването с всички средства е възведен до уникална мяра. Това престъпление най-общо се заключава в развиването на убедеността, че собственият живот и оцеляването са “ най-висшата мисия на човека и че всички средства за това оцеляване са позволени, тъй като порядъкът на света е даденост, разделението на правата между господари и раи е даденост и целият избор на индивида се състои само в това да не разбере или да разбере това. Оттук робският манталитет е съвсем близо до изковаването на нравствени максими от рода на „Преклонената главичка сабя не я сече“, „Бежанова майка не плаче, Стоянова – плаче“. Слабостта се превръща в сила, низостта се представя като добродетел. Никое друго въстание преди Априлското не бе разкривало така безпощадно дълбочината на проказата. След вековни опити за отхвърляне на един насилствено наложен ред чак Априлското въстание показа, че този ред не е нещо външно, а е проникнал и разложил огромна част от народа. Петковците не са група, не са категория, не са съсловия; те са начин на мислене, те са манталитет, те са необществен тип поведение в обществото, което, заплашва всяка обществена институция именно защото в същината си е антиобществено. Това е поведението на невярващия в нищо (освен в злото) човек, който издига именно затова във върховна ценност собственото си същество.\nАприлското въстание е грандиозен пробив в манталитета на петковците. Ако може да се подлага на съмнение твърдението, че Априлското въстание освобождава духовно българския народ от най-дългото му робство, абсолютно несъмнено е, че то докрай разкри раните и пораженията на робството върху духа на народа. Несъстоятелно е да се твърди, че то ги и излекува. Но всяко лечение започва с диагнозата и диагнозата за духовните поражения върху българския народ най-точно и безпощадно е поставена от Априлското въстание.\nОтгледаното в антиобществен климат същество не става позитивно обществено пред примерите на сакралното и духовното. Пред тях то за пореден път гримасничи и се престарава; петкото може лесно да стане Чардафон, но е почти невъзможно дори за няколко поколения да се превърне в Стамболов или Ботев. Идеалният пример е напълно непостижим за петкото дори когато целта му е абсолютно идеална. Преиграването и престараването са неизбежната му участ, дори когато той се казва д-р Радославов или др. Тодор Живков.\nПеткото никога не е верен, той е най-верен; петкото никога не се задоволява да бъде свой на някоя непреодолима сила, той е най-свой. Бай Ганьо е първо поколение на петкото, но той и в агресивността, и в адаптивността си замъглява до голяма степен поведението на бащата.\nС непроменения пет века модел, в най-дълбокия му и чист вид, се е срещнал Захари Стоянов в най-голямото си изпитание. И го е описал, слава богу, не през собствената си и чужда нему (на модела) гледна точка, а вкарвайки го в нея, все пак го е оставил в изконното нему собствено пространство, тъй като не може да бъде виновен онзи, който изцяло не съзнава вината си.\nНа страниците на „Записките“ могат да се срещнат десетки само споменати или подробно нарисувани петковци. Сред тях обаче има един, който заема най-видно място. Това е дядо Вълю, един от първите предатели, които среща в одисеята си Захари Стоянов, човекът, който става причина за смъртта на Бенковски. Най-ценното от психологическа гледна точка тук не е описанието на самото предателство, в хода на което като в театрална пиеса проличават всичките вече описани черти на петкото, а онази сцена, която показва предателя десет години по-късно. Няма в българската мемоаристика друг подобен момент, независимо от изобилието на предатели.\nОбяснението вероятно е в неисторичността на поведението на българина, където предателят е интересен единствено в предателството; след това той става излишен, защото е заклеймен. Пагубно мислене, което ни е струвало най-малкото това, че никога не сме могли да разберем самата природа на предателството и показвайки я, да намерим в обществото средствата, които могат да й влияят, преди още пагубно да се е проявила. Но, както казах, Захари Стоянов прави изключение. След като е описал начина, по който ги предава дядо Вълю, след като чува от върха на дървото, където се е скрил подир спасяването си от пусията, и думите на предателя пред турците, той го намира, както стана ясно, десет години по-късно, вече след Освобождението, при едно свое посещение в Тетевен. Устройват излет, при който дядо Вълю като горски пазач е трябвало да прислужва на дружината на същото място, където някога е предал въстаниците. И там след кратък разговор, в който той се държи като ни лук ял, ни лук мирисал, спасеният Захари Стоянов му се открива, за да последва едно невероятно главоломно превъртане, в което уличеният дядо Вълю влиза във втората роля на вездесъщия петко:\nТой трепереше напредя ни – пише Захари Стоянов, – но това бе само бездушна сянка, без чувства и съзнание, две думи не беше в състояние да свърже. За да се окопити, на мен идеше вече редът по право да сторя това. Поех думата и съвсем меко и приятелски описах на стареца всичките обстоятелства на първата ни среща преди десет години. Той слушаше и трепереше; там, гдето излизаше вече наяве неговата предателска роля, дружината се обаждаше да каже, че такива били времената тогава, нямало какво да стори дядо Вълю. (…) Никой не му казваше зла дума, захвана малко по малко да дохожда на себе си и да се уверява, че нищо зло няма да му направим. Когато побихме вече кръста, дядо Вълю се отстъпи настрана и почна да струва поклони до земята.\n– Помоли се на Георгя, да те прости! – каза му Генов.\n– Георги, прости ми, чедо! Съгреших! Моли се богу за моята черна душа -. говореше той и следваше да целува кръста и да прави поклони.\nЧак сега предателят се досеща, че и убитият след неговото предателство Бенковски има близки и роднини и чак сега изповядва, че е сбъркал. Силата се е преместила внезапно и неочаквано към губещата страна и със същата ревност в престараването, каквато е показал в предателството, той се показва сега в търсенето на прошка.\nБяга – казва 3. Стоянов – според конете около един час място, като тръгнахме да си отиваме през нощта, да моли за прошка пред мене и пред роднините на Георгя. Когато се отдалечихме вече и се изгубихме в зелената гора по реката, чувахме ехото на неговия свинарски глас, което се отражаваше из усоите и повтаряше: „Простете ме, сбърках!“\nНикаква вътрешна борба, никакви реални, угризения, никакво чувство за отвъдното, ако не за справедливото на този свят.\nЕдин съвършен петко, вече в новото – българското време!\nНо малкият предател, какъвто е бездуховното същество, за което говорим, може и да няма съвест, по това именно личи ръстът му. За да има съвест, човек трябва или да има чувство за трансцендентното, или да бъде апостол на социална идея, да може да допусне съществуването на сили в свят, при който стойностите се уравновесяват. Съвестта в последна сметка не е нищо друго освен трансцендентно чувство за уравновесяване. Преди да бъде съзнание, тя е подсъзнание и като подсъзнание – чувство за отвъдното, което добива смисъл единствено ако балансира (но не само за да направи поносимо) отсамното. И тъй като предателят, особено малкият, най-често е или прагматик, или духовно слаб човек, напълно нормално е да не се говори за съвест у него. Но именно като прагматик и като духовно слаб предателят почти винаги има прекалено силно чувство за страх от явното, от реалността. Точно този страх прави неговия живот ад приживе, без да отлага този ад за отвъдното.\nОния, които днес не говорят за турско робство, а за „османско присъствие” и не за противоборство на две цивилизации, а за „контактна зона” на тия цивилизации, трябва с прискърбие да признаят, че петкото е най-явният и дълготраен резултат от османското присъствие в тая страна, която няма нито един напълно оцелял паметник от собствената си култура преди това „присъствие”. Петкото е нравственото (по-точно безнравственото) отмъщение за едно вековно насилие. Ако насилието може да се нарече контакт, премахването на контакта за жалост не премахва мисловния модел. Да се мисли, че светът е непроменим също толкова колкото е и несправедлив, не е израз на реализъм, а на чудовищна безнравственост на слабия. Не само защото в такава ситуация оцеляването се превръща в главна ценност на съществуването, а защото тази ценно хищно изсмуква и унищожава всички други. Робът става истинско възмездие за своя господар, когато възприел цялата му безнравственост, сам започва да му преподава гражданско поведение. Такъв роб дори и да бъде освободен, никога не може да стане истински гражданин. Той може да бъде великолепен партизанин, патриотар, велик интернационалист, велик космополит, фоб или фил или и двете в обратен ред и дори заедно.\nНо гражданин – не! Българската история е препълнена с такива превъплъщения, които не постигат едно единствено нещо – да се въплътят в достойнството на гражданин. Ако сме способни да се поучим от историята си, ние трябва да признаем, че нашите нещастия произтичат от петковския манталитет повече отколкото от това или онова злощастно обстоятелство. Защото петковците са част от народа, по-леката, която винаги плува отгоре и е непредвидима. Петкото не се променя, той само се нагажда. Също така той не се възпитава и единствената ни утеха трябва да бъде тая, че не е безсмъртен.\nИма един единствен начин да бъде разпознат петкото при поредното негово превъплъщение: той винаги се превъплъщава публично, като държи да се представя като за покаял се грешник, но не за ренегат. Малката потребност, която го издава е само тази, че покаянието е винаги вътрешен и самотен процес, а ренегатството – публична демонстрация. И затова може би под девиза на най-представителната българска институция трябва да има постскриптум: „Познай ренегата по крясъка му, познай покаялия се по мълчанието му!”\nЧак тогава достъпът на петкото ще бъде забранен на най-високата българска трибуна.\nЕдна от постоянните и любими тези на петкото е да твърди, че българският народ е предателски народ. Няма, изглежда, по-добра маскировка от тая да защитиш собствената си безнравственост, като я изведеш до национална особеност. Като се представя за реалист, за обективен и за практик, петкото настоява безцеремонно за непогрешимост. С непогрешимите естествено не се спори. Но в безпристрастния разказ на Захари Стоянов за патилата му по петковския балкан има някои сцени, които свидетелстват за нравственост, каквато не е всекидневна и между образованите хора. Една от тези сцени е разказът за някой си бай Станчо, който като същински Петко така се оправдава при случайната им среща:\n„Оставете ме, братя, ако сте хора разумни и християни! (…) За вас, които сте си турили главите в торби, може да няма никаква опасност, но аз съм човек с една къща деца…” (467)\nНяколко страници по-натам летописецът завършва разказа си за него така:\n„Дали турците са видели с очите си, когато той ни отведе в гората да ни показва пещерата, или някой от нашите предадени другари са го издали, аз не знам. Зная само това, че той бил подкаран към Балкана под ударите на ятагана, бил подкаран да покаже мястото, где сме скрити (разбира се че турците знаели вече кои са четирите лица, т.е. ние, войводата и попът). Когато конвоят с нещастния бае Станча достигнал до един мост на река Вит, то той, бае Станчо, като сметнал, че не ще може да противостои на боя и ще бъде принуден да ни изкаже свърталището, хвърлил се от моста долу в реката, гдето издъхнал мъченически”. (474)\nТук достигаме до най-лаконичния и същевременно най-важния аргумент срещу петковската теза за изконното предателство на българския народ. Въпросният бай Станчо е вън, на космическо разстояние от породата на петкото, макар че техният отказ за участие в делото е по еднакъв начин мотивиран – „… аз съм човек с една къща деца“. Но алибито на бае Станчо лежи върху състраданието и съчувствието, което още не означава съмишленичество. Алибито на петкото е морален претекст, още недостатъчен за морална природа. Ни капка съчувствие, ни капка разбиране не лъха никъде от думите на петкото. „Оставете ме, братя“, моли бае Станчо, а петкото е по-подробен: „Такъв брат като тебе, който е излязъл да хвърля пушка на царя, ние не искаме да имаме.“\nЕдиният познава (и признава) общността си, другият демонстративно се изключва от нея;\nЕдиният споделя човешките си страхове, другият не приема да се страхува по човешки, защото се чувства единствено защитен зад верноподаността си.\nЕдиният – бай Станчо – не е патриот, но е човек; другият – петкото – не държи да е човек, но е верноподаник.\nГраницата между тях е бездна, макар че във всекидневния живот те по нищо не се различават. Както не са се различавали помежду си Каин и Авел, синовете Адамови.\nТам, където няма „свой“, няма норма и както е казано в свещената книга, „грехът стои при вратата“. Грехът на робството, наричано научно „османско присъствие“, е само този, че ражда верноподаници, които не разпознават своите, за да са близки до чуждите, силните. Но грехът на верноподаника не може да бъде извършен върху грешен и така става възможно оразличаването, на което разчита всяка нова идея в човешката история.\nВсеки народ е толкова предателски в себе си, колкото е нужно, за да просияе в него истинското лице на изконната човечност. Там, където това противоборство не съществува, е скъсана пружината на историята, а това значи, че този народ остава само за историята. Петковците изпъват пружината на българската история до крайност. Страшно е, че в претенциите си искат да покрият цялата история.\nОще по-страшно е, че това не е невъзможно.\n Тук и по-нататьк цитатите са по Стоянов З. Съчинения в три тома. С, 1965. В скоби след цитата е отбелязана страницата на използвания първи том.\n На едно място в книгата 3. Стоянов пояснява „както ние наричаме турците с едно общо име като османовци, хасановци и пр., същото правят и тия последните. В Троянско, в Ловчанско казват тия на българите п е т к о л е ρ…“ (553).\nИз книгата на проф. дфн Симеон Янев „Участта българин“