биологичния център - Киста May\nПри алергии винаги има голям брой паразити в тялото и висока степен на шлаковане на тъканите и органите. Алергията може да се счита за третия етап на шлаковане на тялото (макробиотик - Жорж Осава). Третият етап на шлаковане на тялото показва, че тялото е пълно с шлаки и токсини, а отделителните органи не се справят с екскрецията си. Свързани са и други органи - матката, кожата, бронхите, лигавиците на носа и др. На този етап започва “съхранението” на патологична слуз в органите (черен дроб, далак, сърце, панкреас). Възпалението и повишената болка са характерен симптом на този етап.\nАлергиите винаги са придружени от дехидратация и увеличено освобождаване на хистамин, което оптимизира разпределението на водата в условия на недостиг на вода.\nСегашното състояние на медицината счита за достатъчно симптоматично лечение с антихистаминови антиалергични лекарства или хормони (надбъбречни стероидни хормони, производни на кортизол - дексаметазон, хидрокортизол и др.). Изненадващо, лечението на алергии в органите на официалната медицина дори не предполага друго лечение. Извършват се тестове за алергени, предлага се да се изключат някои храни, домашни алергени, контакт с животни.\nБанкомат-диагностичен комплекс е оборудван със специална програма "Алерготест". Само за 30-40 минути лекарят определя всички алергени в определен пациент. И има десетки и дори стотици от тези алергени.\nЛабораторното търсене на алерген няма смисъл, тъй като те не могат да бъдат елиминирани от ежедневието (например, алергенът - домашен прах, кърлеж, дерматофагоид, перилни препарати, книги, растителен прашец и др.\nНеобходимо е да се намери причината за алергията, но не и алергена, причината е наличието на паразити и висока степен на шлаковане на тъканите. Лечението трябва да бъде насочено към:\nНа хидратация на тялото\nВъзстановяване на органите на екскрецията (бъбреците) и неутрализиране на токсините (черния дроб)\nЦялостната програма "Лечение на алергии" се провежда в клиниката в продължение на 20 години, тя няма възрастови и клинични ограничения, 100% ефективна!\nЛечението на алергии е възможно само съгласно принципите на хомотоксикология.\nЛипсата на вода при алергии не позволява на тялото да премахва токсините и токсините или да намалява концентрацията им в тъканите. Регулирането на водните потоци, хистамин и RAS (система ренин-ангиотензин) създават условия за натрупване на вода и сол в проблемните зони за отстраняване на токсините. Така се образува едем при алергии.\nЯсно е, че алергените засягат имунната система, предизвиквайки нейната хиперстимулация. Антителата се произвеждат в големи количества, когато се инжектират отново алергени, в резултат на неутрализирането на токсините, освобождават се нови токсични вещества, които причиняват дразнене на тъканите, сърбеж и болка.\nЕлиминирайте алергичните прояви, наречени надбъбречни жлези, които произвеждат кортикостероидни хормони, както и аминокиселината тирозин, от която тялото синтезира адреналин. При липса на подходящо лечение надбъбречните жлези отслабват, без да произвеждат необходимото количество хормони, а запасите от тирозин се изчерпват.\nКортизонът, произведен в надбъбречните жлези, също контролира производството на активатори на имунната система, интерферон и интерлевкин 2.\nСледователно, в началния стадий на заболяването, когато надбъбречните жлези произвеждат достатъчно количество хормон, имунният отговор все още се контролира от тялото, а когато надбъбречните жлези се изчерпват, имунните отговори се засилват.\nОписаните явления образуват "порочен кръг", чието начало дава шлаката на тялото и паразитите. „Порочен цикъл“ при алергия разрушава тялото, последиците от алергията са непредвидими.\nДобре известно е, че продължителният стрес на имунитета при алергия преминава в етап на изчерпване (определен чрез специални тестове на АТМ комплекса). Ако не е възможно да се неутрализират алергените с антитела, тялото има само един начин - да измие алергените с вода. Мащабът на този проблем се проявява по време на цъфтежа на растенията, когато лигавицата на носа и очите са изложени на полени. Активността на хистамина се фокусира върху прехвърлянето на вода към очите и носа, за да се измие с вода.\nИзвестно е също, че паразитите, живеещи в организма, реагират на определени вещества чрез стимулиране и засилено размножаване (цветен прашец, котешка коса, цитрусови плодове и др.). В същото време в тялото навлиза още по-голямо количество токсични продукти от тяхната жизнена дейност, интоксикацията се увеличава, което значително влошава хода на алергията.\nМога ли да лекувам алергии? Нашата клиника е разработила ефективна “Цялостна програма за лечение на алергия”. Само за 14-21 дни ще се отървете от хроничните алергии.\nАнтипаразитна таргетирана терапия\nВъзстановяване на надбъбречната жлеза\nНаситеност на тялото с незаменими аминокиселини, триптофан и тирозин, витамини, пантетин и пантотенова киселина.\nЕфективност на програмата 100%\nЛечението на алергии с антихистамини и хормони е глобална грешка на съвременната медицина. Допуска се употребата на тези лекарства като линейка. Такова лечение е абсурдно и се нуждае от пълен преглед, тъй като води до сериозни непредсказуеми усложнения. Готовите протоколи за лечение, съдържащи фундаментални грешки на стандартните медицински процедури, са защитени от закона и създават правен натиск за лекарите, които използват естествени, логически правилни, безвредни, физиологични методи на лечение.\nДефицит на надбъбречните хормони\nКитайска медицина: асоциация на алергия с надбъбречните жлези\nКирил БЕЛАН. The Epoch Times http://www.epochtimes.ru/content/view/58324/7/\nАлергията е свръхчувствителност на имунната система към някакъв външен дразнител. Има много външни причини, допринасящи за появата на алергии, които са трудни за въздействие (генетика, екология), но има и вътрешни, които могат да бъдат коригирани.\nСтандартните методи за лечение на алергии, като правило, се състоят в използването на антихистамини или хормонални лекарства, които потискат възпалителните реакции, т.е. механизма на алергията. За съжаление, те не действат по каузата, така че не могат да доведат до радикално излекуване.\nКозма Прутков каза: "Ето корена." Лечението, което не отговаря на истинската причина, не може да доведе до истинско лечение. И това е особено вярно в случай на алергии. Използването на популярни методи на лечение ви позволява временно да елиминирате или сведете до минимум симптомите на алергии, но след известно време те се появяват отново.\nНедостатъкът на традиционните методи на лечение е, че те не обръщат достатъчно внимание на важната точка - ролята на надбъбречните жлези в развитието на алергии. Повечето страдат от алергии, дължащи се на дефицит на надбъбречните хормони. Това е една от вътрешните причини за алергии.\nНадбъбречните жлези не са по-големи от орех, а формата им наподобява пирамида. Те са в горния полюс на всеки бъбрек. Хормоните на надбъбречната кора намаляват прекомерната активност на възпалителните реакции, като я оптимизират в съответствие с необходимостта. При интензивна работа на надбъбречните жлези, тежестта на алергиите се намалява, а при отслабена се увеличава. При чести алергии нивото на хормоните на надбъбречната кора се намалява.\nПовечето алергични реакции са придружени от възпаление. Повтарящите се алергии разрушават надбъбречните жлези, което улеснява алергените да предизвикат сериозна реакция. Има един вид порочен кръг. Функцията на надбъбречните жлези може да бъде нарушена по други причини. Например, от стрес, който стимулира освобождаването на кортизол (надбъбречен хормон).\nВ резултат на това нямаме друг избор, освен да използваме хормонална терапия, т.е. заместване. Но има и друг начин. Д-р Шери Л. Акерман препоръчва да се обърнем към традиционната китайска медицина, която има по-дълбоко разбиране за истинските причини за болестите.\nСъвети за китайска медицина\nСпоред традиционната китайска медицина, надбъбречната функция е тясно зависима от чи (жизнена енергия). Има два вида чи: първоначално (юан чи) и следродилно. Първият тип чи, който получаваме от родителите при раждането. Той определя нашата конституция и надбъбречна функция. Ние разработваме втория тип чи или го разхищаваме в процеса на живота. Когато след раждането чи е изчерпан, тялото започва да изразходва първоначалното чи.\nКогато тялото напълно губи снабдяването с оригинално чи, което се съхранява в надбъбречните жлези и половите жлези, неговото здраве започва да се влошава рязко. Западната медицина казва, че се е появила надбъбречна недостатъчност. Китайската медицина вярва, че тялото е изгубило жизненоважното Ци.\nЛипсата на първична чи и изчерпването на надбъбречните жлези води до алергии. Така, един от компонентите на лечението на алергии е възстановяването на следродово чи.\nТова не е лесно, тъй като изисква промяна в начина на живот. По правило е много по-лесно да се вземе „магическото хапче“, отколкото да се промени съществуващия модел на живот. Необходима е обаче промяна в начина на живот, тъй като няма „магически хапчета“.\nЕто някои съвети, които да помогнат за възстановяване на q и за лечение на алергии.\n• Премахнете ефекта от стреса върху вас. Това е най-важната стъпка. Това изисква промяна на гледната точка на много неща, както и преразглеждане на жизнените ценности. Когато ежедневните проблеми престанат да ви причиняват неудовлетвореност, тялото няма повече да изпитва стрес.\n• Отдих и сън са изключително важни. Може да отнеме поне девет часа дневен сън, за да се възстанови чи.\n• Интензивната физическа активност изчерпва надбъбречните жлези. Правете Чигонг или йога. Практикувайте медитация, дръжте ума си спокоен и сърцето ви спокойно.\n• Отрицателното мислене е лош навик, който в крайна сметка губи енергия. Тревожност, страх и гняв стресират надбъбречните жлези и унищожават жизнените органи.\nАлергии и надбъбречни жлези\nluluna »Съб Фев 27, 2011 9:55 pm\nMorNat »Нд Фев 27, 2011 11:53 pm\nНай-често хората с "уморени надбъбречни жлези" - умора на надбъбречната жлеза - жадуват за сол. Факт е, че надбъбречните жлези се нуждаят от натрий, за нормалното образуване на хормони те се нуждаят от много вит С (особено при стресови условия - трябва да се помни, че инфекцията е стрес за организма, големи количества захар също са стрес и др., освен емоционалния стрес, има и много други), Вит В5 (активна форма), магнезий.\nНищо чудно, че "обичам" (ако не бъркам нещо, ако обърка, прости ми :)) пчелен прашец - съдържа висок процент вит B5.\nBrans са богати на цялата група витамини B (с изключение на много важния B12).\nБих заменил всяка сол с морска сол (на която можете да разчитате) - тя съдържа повече от 85 минерала / микроелементи, добре, можете да го ядете колкото искате :)\nДобавя се 3-4 грама Вит С на ден.\nВодораслите са богати на минерали.\nПланирам следващата тема - Адренали.\nКак е налягането ти, как ставаш сутрин, има ли желание да си дрям през деня?\nКортизолът е хормон на стреса, който е чувствителен към стрес, трябва да спите в пълна тъмнина (има значение дори светлината от електронния будилник).\nKarolinaukraina »Пон Фев 28, 2011 12:09 ч\nНай-често, хората с "уморени надбъбречни жлези" -употребяваща жлеза умора жаден сол. Факт е, че надбъбречните жлези се нуждаят от натрий, за нормалното образуване на хормони те се нуждаят от голямо количество вит С (особено в стресови състояния, трябва да се помни, че инфекцията е стрес за организма, големи количества захар също са стрес и т.н., освен емоционалния стрес). има и много други), Вит В5 (активна форма), магнезий.\nНе за нищо не се влюбвате (ако не обърквам нещо, ако обърка, прости ми), пчелният прашец - съдържа висок процент вит B5.\nVrenas са богати на цялата група B (с изключение на много важното B12)\nБих заменил всяка сол с морска сол (мога да разчитам на котка) - тя съдържа повече от 85 минерала / микроелементи, добре, можете да го ядете колкото искате\nДобавя се 3-4 грама вит С на ден\nВодорасли, богати на минерали\nПланирам следващата тема - Adrenals\nКак е натискът ви, как се изправяте сутрин, ако искате да подремнете през деня?\nКортизолът е хормон на стреса, който е чувствителен към стрес, трябва да спите в пълен мрак (има значение и светлината от електронния будилник)\nСветлана, вероятно имам и умора на надбъбречната жлеза? Въпреки че страшно не харесвам солта, по принцип мога да ям несолена, но трябва да спя в пълна тъмнина и в пълна тишина. Дори и блясъкът на телевизора в съседната стая ме дразни, а сутрин по принцип се събуждам рано, но за да стана, е необходимо да приложим толкова много усилия, също и физически. дейност сутрин. А през деня съм склонен да спя, дори се случва, че ако карам в кола, мога да спра и да подремна.\nЯм ли малко водорасли или някои други водорасли?\nluluna »Пон Фев 28, 2011 1:45 am\nлого, обяснете защо? (нещо, което не догонва)\nMorNat, благодаря за отговора)\nНаистина харесвам пчелните продукти, планирам да ям водорасли и оризови трици, солта също е на морето.\nИ как се чувствате за факта, че препоръчителната горна граница на витамин С е 1 грам?\nСутринта трудно се изправям, макар да не спим до 2-3 часа\nако сутринта беше наситен и следобедът е свободен, тогава мога да подремна, ако трябва да работя до вечерта, работя, не спя, нямаше проблеми с безсъние, си легнах и заспах.\nда кажем така, ако работата е неактивна и безинтересна, тя е склонна да спи много, ако не, тогава не се чувствам уморена\nистината е много емоционална, нервната система трябва да бъде подсилена) ако съм нервна, тогава, разбира се, скока на налягането и пулсът се издига като луд))\nналягането е нормално, понякога ниско, пулсът винаги е доста бърз, средно 80 копейки\nпо линия на майка ми, всеки има ниско кръвно налягане и IRR, забелязвам и някои признаци\nИскам също да попитам, какво означава, когато по време на заболяване температурата не се повишава, а намалява обратното?\nРоднините на майка ми имат такъв проблем, бих искал да помогна, как, кой, ниско налягане, слабост, ниска телесна температура\nMorNat »Сря Мар 02, 2011 6:44 am\nТова е следващата тема на семинара "Упорита на надбъбречните жлези" (аз бях същата сутрин).\nМного е хубаво, че спите в пълна тъмнина, след това се изключва кортизонът - хормона на стреса и се образуват мелатонинът - хормонът на съня и силният антиоксидант, най-силните антиоксиданти се образуват от 9-10 ч. До 2 ч. Сутринта.\nАвтоимунни заболявания (алергии, астма). Надбъбречни жлези\nРядкост “Нед Мар 20, 2011 9:16 pm\nАвтоимунни заболявания (като алергии, астма)\nontika »Вт Април 12, 2011 10:16 am\nКаква подкрепа е необходима на организма, страдащ от началото на красива пролет, заедно с пролетни алергии и други пролетни обостряния?\nТова може да замени антихистамините:\nВ 0.3 mg капсула Diamine Oxidase Protein Concentrate (свински бъбрек) при 10,000 HDU\nКалциев карбонат, микрокристална целулоза, модифицирана растителна целулоза, захароза, аскорбинова киселина, царевично нишесте, шеллак, хидроксипропилцелулоза, поливинилполипиролидон, хидратиран магнезиев силикат, ацетилиран нишесте, натриев карбоксиметилцелулоза, глицерол.\nБез лактоза, без пшеница, без глутен.\nРедкост Вт Апр 12, 2011 11:11 am\nИмам собствено, може би аматьорско мнение по този въпрос, основано на моя собствен опит. Вярвам, че ако приведете организма в ред (храна, напитки и хранителни добавки и т.н.), тогава алергията ще изчезне.\nИ не забравяйте да лекувате дисбиоза.\nИ няма антихистамини за 3 години не ми трябва.\nНо мисля, че тази тема е за "симптоми и молби".\nontika »Tue Apr 12, 2011 11:14 am\nНай-интересното е, че тази пролетна щастие идва всяка година, да. И, както забелязвам, това зависи от моя фон - когато се чувствам абсолютно добре, тогава няма алергии!\nРядкост, моля пишете повече, а? : roll:\nontika »Tue Apr 12, 2011 11:32 am\nRe: Автоимунни заболявания (като алергии, астма)\nRarity »Съб Април 16, 2011 3:18 pm\nMorNat »Fri Apr 22, 2011 9:57 am\nАлергия и надбъбречни жлези, ниска глюкоза\nПомощ, моля разгледайте проблема.\nМоже ли надбъбречните жлези да причинят алергиите ми? Дали това се случва?\nЗа мен: Пол - Мъж, Възраст - 27 години\nГрад: Москва (преди 3 години - регион Волга)\nТегло: 75, височина: 184 cm.\nОт три години страдам от алергия към прах (открих в смес - дом и библиотека за “4 кръста” - кожни тестове бяха извършени 5 пъти в различни болници), но досега лекарите не могат да помогнат. Той също имал УНГ, което въз основа на рентгенови лъчи потвърди, че има алергичен оток. Имам доста специфична алергия, защото почти няма реакция към акари и плесени (проверих я няколко пъти с различни методи), само за смес от прах. Но на практика няма никаква кашлица. но симптомите от страна на носа и очите, както и гърлото са много силни - аз умирам от климатици, отопление през зимата и като цяло от това да съм в помещения. Носът е подут, очите пекат, главата е само "кална" (концентрацията е загубена, а понякога има и усещането, че координацията върви така, сякаш плувам. Въпреки че в действителност това не е така - това е само моето чувство), до вечер лицето се дразни и кожата изсъхва дори през лятото. след офиса е трудно да се работи.\nРеакцията на хистамин, съдейки по тестовете върху рамото, е добре изразена, кръвта на общия IgE през последните 2 години на наблюдение варира в t\n120-180, и дори антихистамини помагат за облекчаване на симптомите на процента от 50% (въпреки че е много трудно да се живее с останалите, аз също съм спасен от хомеопатичния Luffel).\nТой преминава през няколко етапа на лечение при алергични хора: започва да приема антихистамини и използва локални спрейове Avamys и Nasonex (има локален ефект), алергична ваксинация с ASIT, плазмафереза, но не забелязва никакъв ефект, вирусите на Epstein-Barr, CMV, херпес не забелязва никакъв ефект - те са неактивни. Аз също проверявах Cromons и кетотифен за дълго време, пробих Ruzam - няма ефект. Вече изпробвах куп по-неконвенционални методи като хомеопатия, акупунктура, автохемотерапия, мумия и т.н. - никога не е постигнат ефект.\nВ резултат на това започнаха да копаят още по-дълбоко - проверени от гастроентеролог. Според резултатите от общуването с гастроентеролога, обаче, са установени лек панкреатит и гастрит (ултразвук и гастроентероскопия), а също така е намалено съдържанието на ябълчна и някои други киселини в флората, дефицит на анаеробна флора - лактобацили и бифидобактерии. В същото време нямам симптоми от страна на черния дроб и околните органи - палпацията също не показва нищо (нищо не боли и не се убожда), въпреки че има проблеми с изпражненията - като правило има образуване на газ сутрин, а понякога, както казват лекарите, краят е украсен.\nВ допълнение, на базата на показанията на глюкоза и алфа-липаза, амилаза на долната граница на нормата (и факта, че тялото ми не абсорбира алкохола зле, лекарът ме попита), лекарят каза, че имам хипофункция на панкреаса. Паразитите също проверяват - не са.\nИ накрая, надбъбречните жлези. Той започна да сравнява всичките си анализи и изкопава информация в интернет, че те могат да бъдат причината. Дарих глюкоза два пъти - прочетох 3.10 при скорост 3,89 mmol. В същото време, инсулинът е 7.70 uMU / ml, т.е. норма. Лимфоцитите са леко повишени (останалата част от общата кръвна картина е нормална). Хормоните на щитовидната жлеза TSH, T3, T4, AtTG, AtTPO - твърде точно в средата на нормалните стойности, ултразвукът на щитовидната жлеза е норма. Направих един надбъбречен ултразвук - измерението не се увеличава, нищо друго не се вижда. Около 11 часа сутринта дадох кръв за кортизол през уикенда (сега също очаквам анализ на дневната урина) - 9 µg / dl (при скорост от 6 до 19,4 часа сутринта). В допълнение към всички, калий и магнезий се предават за надеждност - калий е 3.7 mmol / l (нормата е 3.50 - 5.10), магнезият е 142 (нормата е 135 - 149). И така има проблеми с очите - зениците са разширени (миопия също съществува, но това не е така, казва офталмологът), а вечер зрението става замъглено, само на слънце виждам перфектно.\nКакво друго е интересно, не далеч от това, преди почти 3 години, страдах от стрес (причината за което е алергия - страдах силно, особено през зимата на 2011 г., но не знаех какво, защото нямаше диагноза) имаше увеличение на гинекомастията ( Някъде на 16-годишна възраст имах малка топка на гърдите, осезаема само с докосване, отляво - всичко беше наред, докато имах визуален неприятен нодул с диаметър 4 см. След това преминах тестовете - имах нормален тестостерон (около 7 50 ng / ml при скорост от 2.49-8.36 Сега, между другото, тя е и на горната граница от 800 при скорост до 880 в други. единици), повишен естрадиол (около 56 pkg / ml при мъжко ниво от 7.63-42.6) и повишен дихидротестостерон (около 1400 pg / ml, при скорост до 990), кортизолът е нормален - не Никога не съм се отдал на хормонална мръсотия и никога не съм вземал никакви лекарства. Реших да хирургично гинекомастия.\nНатискът ми е нормален, но по-близо до нисък 110 (120) при 75 (70) обикновено.\nВ резултат на това виждам някаква връзка между моите злополуки и: Имуноглобулин IgE (алергия) - Кортизол (облекчаване на симптомите на алергия) - Инсулин (глюкоза) - Естрадиол (гинекомастия) - Липаза / амилаза (панкреатична хипофункция), където кортизолът е ключов фактор и уморени надбъбречни жлези? Само тук не е ясно за мен как може да се окаже, че кортизолът е по-близък до нисък (т.е., хипофункционален тип) и половите хормони са по-близки до високите (т.е. тип хиперфункция). Ендокринологът, на когото аз междувременно не виждам такава връзка, казва, че с анализи имате всичко съвсем нормално за себе си.\nКогато тялото напълно пропилява снабдяването с оригинално чи, което се съхранява в надбъбречните жлези и половите жлези, здравето му започва да се влошава рязко. Западната медицина казва, че се е появила надбъбречна недостатъчност. Китайската медицина вярва, че тялото е изгубило жизненоважното Ци.\n• Премахнете ефекта от стреса върху вас. Това е най-важната стъпка. Тя изисква промяна с оглед на много неща, както и преразглеждане на жизнените ценности. Когато ежедневните проблеми престанат да ви причиняват неудовлетвореност, тялото няма повече да изпитва стрес.\nВажно за жените! Признаци на маркери за надбъбречно изтощение 27\nМалко хора знаят какви са надбъбречните жлези. Един обикновен здрав човек няма абсолютно никаква причина да мисли за различни органи - те просто работят добре и това е всичко.\nПрилича на кола - докато той кара, не е нужно да мислите от какви части се състои. Просто седнете зад волана, заредете автомобила и карайте.\nНо когато започват някои здравословни проблеми, тогава трябва да проучите структурата на „колата“ - собственото си тяло.\nТолкова малко се знае за надбъбречните жлези. А какви са надбъбречните хормони - обикновено е тъмна гора! Какви са те, колко са там, за които те са просто по-висша математика, недостъпна за нормалния човек!\nАз повдигам тази тема поради факта, че надбъбречните жлези на една жена страдат, докато приемат хормонални контрацептиви. Често е необходимо да се разбере работата на тези жлези, защото те са отговорни за адаптирането към стреса, предприемат всички удари на живота и знаят, че състоянието им е жизненоважно.\nХормонална контрацепция, стрес и надбъбречни жлези\nНадбъбречните жлези са отговорни за адаптирането към стреса в нашето тяло. Ние рядко мислим за тях - те работят в мълчание, проблемите стават забележими само когато има висока степен на изтощение и намаляване на нивото на надбъбречните хормони. В този случай, за да се възстанови работата на надбъбречните жлези е доста трудно - по-добре е да се мисли за това много по-рано.\nСтресът в тялото на жената се проявява буквално от първото хапче и продължава през цялото време на употреба на ОК. Нивото на стрес постепенно намалява, когато една жена спре да приема и се възстановява от хормоните.\nОК - стресов фактор, който унищожава надбъбречните жлези.\nСинтетичните хормони са напълно нови вещества, непознати за тялото. Тялото няма еволюционни механизми за адаптиране към тях. ОК потиска репродуктивната система и води до дисбаланс на цялата ендокринна система. Това е огромен излишен стрес за нас и бързо изчерпва надбъбречните жлези.\nСпособността за облекчаване на стреса е много голяма част от работата, която трябва да се направи, за да се възстанови тялото след ОК.\nСтресът има етапи, които зависят от продължителността на стресовия фактор и неговата интензивност:\nКато се има предвид, че приемането на OC е излишък, а не физиологичен стрес фактор, жената доста бързо преминава през първите два етапа, идващи към третата.\nСлед това е невъзможно да се предвиди дали тялото ще може да се възстанови, да се върне към физиологичната си норма. Вероятно е вече невъзможно и невъзможно да се върнем към предишното ниво на здраве, но все пак е необходимо да се стремим да възстановим онези ресурси, които съществуват в тялото.\nПървият признак на изчерпване на надбъбречните жлези е намаляване на плодовитостта.\nНа първо място, качеството на лутеалната фаза се влошава, броят на овулациите намалява, хипоталамо-хипофизната регулация на цикъла е нарушена.\nМожете да я видите на менструалната си карта. Цикълът може да има скокове на BTT, вид на така наречения "видял", овулацията ще бъде по-рядко срещана, LYuF синдромът може да е често явление.\nКак надбъбречните жлези реагират на стреса\nКогато за първи път се срещнем със стрес, надбъбречните жлези реагират с него с рязко увеличаване на активността. Това е етап на тревожност. По това време се отделят много надбъбречни хормони. След това, ден или два, те (и нас!) Трябва да си почине.\nАко стресът не спре, надбъбречните жлези се адаптират към това и след първата рецесия увеличават активността си. В зависимост от обстоятелствата, това може да продължи с години. Това е етап на съпротива или компенсация.\nВ случай, че човек не предприема стъпки за намаляване на нивото на стрес, настъпва етап на изтощение. То е съпроводено с множество нарушения в работата на всички органи и системи, намаляване на имунитета и нарушаване на психологичното състояние. Човекът е придружен от постоянна слабост, болест и проблеми.\nСимптоми на намалена надбъбречна функция\nЕдин от първите признаци, показващи, че надбъбречните жлези са твърде натоварени, имат дисфункция и се уморяват, могат да бъдат следните симптоми. Те са признаци на стрес.\nНетърпение, раздразнителност с други хора.\nТреперене (това може да е признак за свръхпроизводство на адреналин с нисък кортизол).\nРъчно разклащане обикновено е следствие от висок кортизол.\nГлавоболие може да се дължи на нисък или висок кортизол, както и на ниско съдържание на натрий.\nУскорено или частично сърцебиене.\nГадене или треска по време на стрес.\nНасочи се към солена.\nЖажда за сладкиши.\nПродължаващите симптоми на хипотиреоидизъм и висок свободен Т3.\nРъка се разклаща, колеблив.\nОбща или локална слабост.\nНеспособност да издържат на стреса.\nНеспособност за взаимодействие с другите.\nЯрост или внезапни изблици на гняв.\nВсичко е взето твърде близо до сърцето.\nВлошаваща се реакция към ежедневния стрес.\nЛека или тежка хипогликемия.\nОтнема няколко дни, за да се възстанови от дори незначителен стрес (например, от посещение при зъболекар).\nСупер чувствителна кожа (невъзможно докосване).\nБолка в скалпа.\nПрекомерни емоции или тревожност.\nНеудобство (капка неща, препъни върху нещата).\nНеочаквано чувство на глад.\nЛоша абсорбция на хранителни вещества.\nСвръхчувствителност към добавки.\nСвиващи се от неочаквани действия.\nЧувство на лекота в главата.\nКафето допринася за сънливост.\nЗа да се събудите сутрин и трябва да пиете кафе.\nПовръщане от най-малкия наклон.\nПрипадайки всеки път, когато пациентът стане.\nСъбуждане в средата на нощта.\nСимптоми на IBS (синдром на раздразненото черво).\nНай-доброто чувство след 6 часа.\nБолка в надбъбречните жлези.\nВисокият сърдечен ритъм може да бъде причинен от висок кортизол, нисък кортизол, ниско съдържание на натрий, ниско съдържание на калий, ниско съдържание на магнезий и др.\nМалко по-висока температура може да се дължи на твърде нисък алдостерон.\nРазбира се, всички хора, особено тези, които живеят в градовете, имат тези симптоми в различна степен. Лекарите дори измислиха име за този синдром на хроничната умора (CFS) - друго име за надбъбречна дисфункция.\nАко откриете, че имате няколко признака, съветвам ви да помислите сериозно за здравето на надбъбречните жлези. Тя ще даде отлични резултати, те отговарят с благодарност към вашата любов и грижа.\nСамодиагностика на надбъбречната функция\nСледователно надбъбречните жлези се наричат, че са разположени над бъбреците. Тяхната позиция е подобна на снежните шапки на върховете на планината - само те не са снежни, те са горещи, като лава. Имат размер на орех. Когато са изтощени, те стават по-скучни, като въглища при умиращ огън.\nТрябва да седнете удобно или да легнете. Пъпките са в средата между ребрата и таза, в дълбините. И на върха на тях - надбъбречните жлези.\nНастройте се на тях - и „погледнете“ с вътрешната си визия, в какво състояние са те. Какъв е техният размер, форма, цвят. Доверете се на първия образ, защото тогава идва фантазията. Настройте се към усещанията на тялото.\nРазбира се, такава диагноза е субективна, но все още дава представа за състоянието на надбъбречните жлези. Ако ги видите и почувствате горещи, с равномерни контури, като "шапки" на бъбреците, това означава, че те са в добро състояние. Ако те са тъпи, неравномерни, тогава трябва да се грижите за себе си, да се избавите от стреса, да се отпуснете, да вземете билки и хранителни добавки.\nНадбъбречните жлези имат връзка с хипофизата и хипоталамуса (това се нарича HGN ос, хипоталамо-хипофизарно-надбъбречната ос). Те, като яйчниците и другите ендокринни жлези, се контролират от хипофизната жлеза и имат директна обратна връзка с тях.\nКогато надбъбречните жлези и хипоталамо-хипофизарно-надбъбречната система са здрави и силни, ние имаме добра адаптация към стреса - независимо дали е физически, емоционален или психически стрес, всеки страх или проблем.\nНадбъбречните жлези се разделят на две зони - кортикална и мозъчна (външна и вътрешна). Всяка зона на надбъбречните жлези произвежда собствени хормони.\nВ отговор на стреса, надбъбречните жлези произвеждат два ключови хормона:\nАдреналин. Той играе важна роля в краткосрочния отговор на стреса.\nКортизолът. Това е надбъбречен хормон, който има по-дълготраен ефект от адреналина. Осигурява адаптация към стреса, устойчивост към тях.\nКортизолът е „глюкокортикоиден” хормон. "Глуко" се отнася до факта, че той стимулира нивата на кръвната захар (глюкоза) и "кортикоид" означава, че се освобождава от кората на надбъбречната жлеза.\nКортизолът е важен надбъбречен хормон, много се знае за него. Той е регулатор на въглехидратния, белтъчния и мастния метаболизъм. Той има катаболен ефект. Той понижава концентрацията на холестерол в кръвта, има диуретично действие, потиска клетъчния и хуморалния имунен отговор на организма, променя количествения състав на кръвта. Увеличава концентрацията на глюкоза в кръвта, повишава нейния синтез и намалява усвояването на глюкозата в телесните тъкани. Той е инсулинов антагонист.\nПроизводството на кортизол в организма настъпва с ежедневни колебания. Максималното ниво се наблюдава рано сутринта, а минималните концентрации - през нощта. Нивата на кортизол нарастват в отговор на стреса. И ако стресът е дълъг или силен, тогава кортизолът се намалява.\nАлдостерон и DHEA-S. Надбъбречните жлези произвеждат и хормона алдостерон, спомагат за поддържането на вътрешния воден баланс и кръвното налягане.\nВ допълнение, алдостеронът контролира синтеза на половите хормони - тестостерон при мъжете, естроген при жените. Също така, алдостеронът контролира синтеза на дехидроепиандростерон сулфат (DHEA-S) - прекурсор на тестостерон и естроген и други хормони.\nDHEA-S се синтезира в надбъбречните жлези. Ако трябва да установите източника на хиперандрогенизъм, тогава трябва да определите нивото му в кръвта. Ако е нормално, това означава, че източникът на хиперандрогенизъм е яйчниците. Това състояние често се случва след премахването на ОК, тъй като синтеза на хормони в яйчниците е нарушен, а жената може да бъде диагностицирана с СПКЯ.\nХипотиреоидизмът може да предизвика ниски нива на алдостерон.\nКак да поддържате надбъбречните жлези\nЗа да започне възстановяването на надбъбречните жлези, е абсолютно необходимо да спрете приема на хормонални контрацептиви. Това може да стане постепенно, ако приемът е дълъг.\nНо е по-добре незабавно да отмените лекарството и да започнете да приемате билки с естроген-подобни и прогестеронови ефекти. Това позволява на яйчниците и на цялото тяло да прехвърлят по-лесно стреса от изтегляне на твърди синтетични наркотици.\nЗа поддържане на надбъбречните жлези са необходими билки - така наречените адаптогени:\nОбщ адаптационен синдром OAS (общ адаптационен синдром). Има три етапа:\n1. Етапна тревожност. Първоначалната верига от физични и химични реакции, причинени от взаимодействието на мозъка, нервната система и хормоните, предизвиква рязко увеличаване на активността на надбъбречните жлези. Те започват да работят по-усилено в отговор на стресова ситуация, всъщност това е състояние на хиперадрения (хиперадреналинемия). След първоначалната тревожна реакция, тялото ви се нуждае от фаза на възстановяване, която продължава 24-48 часа. По това време се произвежда по-малко кортизол, тялото има по-малко способност да реагира на стреса. На този етап се чувствате уморени, апатични и готови да почивате. Ако стресът трае достатъчно дълго, надбъбречните жлези в крайна сметка ще бъдат изчерпани. Понякога в такива случаи пациентът отива при лекаря със симптоми на хипоадрения (надбъбречно изтощение).\n2. Етап на съпротива (резистентност). След известно време на продължителен стрес, надбъбречните жлези започват да се адаптират и преструктурират. Те имат добра способност да увеличават своя размер и функционална активност. Продължителната реакция на тревожност започва като хиперадрения, водеща до хипоадрения, която след това се връща в състояние на хиперадрения в стадия на резистентност. Този етап на резистентност може да продължи месеци или дори 15-20 години. Надбъбречният хормон кортизол е отговорен за този етап. Той стимулира превръщането на протеини, мазнини и въглехидрати в енергия чрез глюкогенеза, като осигурява енергия след изчерпване на глюкозата в черния дроб и мускулите. Кортизолът също така осигурява правилното ниво на натрий, необходимо за поддържане на кръвното налягане и сърдечната функция. Ако стресът продължи много дълго време или е много интензивен, етапът на съпротива може да се премести в третия етап.\n3. Етап на изтощение. Това е етап, когато човек губи способността си да се адаптира към стреса. Функцията на надбъбречните жлези на този етап е рязко ограничена и е възможно пълно разрушаване на много функции на тялото. Двете основни причини за изчерпване са загубата на натриеви йони (поради намаляване на алдостерона) и намаляването на глюкокортикоидните хормони, като кортизола, което води до намаляване на глюкогенезата, бързата хипогликемия, загуба на натрий и калий. В същото време нивата на инсулин са все още високи. Има слабост. При липса на енергия реакциите, които се нуждаят от енергия, намаляват. Това е етап, когато човек най-вероятно ще отиде при лекар, тъй като симптомите не изчезват.\n2 - долна вена кава;\n4 - бъбрек;\n5 - уретера\nНадбъбречните жлези (glandulae suprarenales) се намират над бъбреците на нивото на гръбначния стълб XI-XII, а задната част е в непосредствена близост до диафрагмата. Теглото на надбъбречните жлези е 10-20 г. Лявата надбъбречна жлеза е разположена над горния полюс на левия бъбрек и е в непосредствена близост до стомаха, панкреаса и далака. Дясната надбъбречна жлеза вече е оставена, тя е разположена над горния полюс на десния бъбрек и се присъединява към долната кава на вената. Паренхимът на надбъбречните жлези се формира от външната кортикална субстанция и вътрешния мозъчен мозък. Надбъбречните жлези отделят екзокринни (външно секреторни) и ендокринни (вътре секреторни) части. Последните образуват островчета на панкреаса.\nПанкреатичните острови са разположени по цялата дебелина на надбъбречната жлеза, максималният брой се натрупва в опашната област. Островите достигат размер 0,1-0,8 мм и имат кръгла или овална форма. Те се образуват от епителни клетки, а отвън са покрити с съединителна тъкан, която съдържа гъста мрежа от кръвни капиляри.\nНадбъбречните жлези са сдвоени органи. Те се намират в горните полюси на бъбреците (оттук и тяхното име). Ако дисектирате надбъбречната жлеза, можете да видите мастна мембрана, под нея - съединителна тъкан, след това кортикална субстанция и, накрая, мозък. Като цяло, доста проста анатомична структура.\nНо физиологичната активност на жлезите е сложна. Това е истинска фабрика за хормони. Нейните продукти включват около десет продукта. Може би нито една ендокринна жлеза не произвежда толкова богат асортимент от хормони. Това ли е хипофизната жлеза. Но хипофизната жлеза е "върховната" жлеза, която води ендокринните органи.\nОт надбъбречните хормони за първи път е открит адреналин. Това се случи през 1901 година. Той се произвежда от клетките на надбъбречната медула, които поради способността им да селективно оцветяват с хромни соли се наричат хромафинични.\nТакива клетки не са само в надбъбречните жлези: те са вградени в стените на кръвоносните съдове, те са придружени от нервни възли (ганглии) на симпатиковото разделение на автономната нервна система. Цялата група от тези образувания се нарича хромафинова система. Въпреки това, от цялата тази система, само надбъбречните жлези произвеждат адреналин, хормон с изключително широк спектър на действие. Тя, по-специално, стеснява кръвоносните съдове на вътрешните органи и кожата, но разширява коронарните съдове на сърцето, увеличава честотата и силата на сърдечните контракции, отпуска гладката мускулатура на бронхите, червата, пикочния мехур, повишава нивото на кръвната захар и др. действието на адреналина се проявява в условия, при които тялото трябва да мобилизира всички вътрешни резерви. Не случайно адреналинът се нарича спешен хормон.\nТук, в медулата, се образува най-близкият "роднина" на адреналина - норепинефрин (те са обединени под общото наименование катехоламини). Норепинефринът в химична структура и действие е много подобен на спешен хормон; той продължава да изпълнява реакциите, които се случват в организма под действието на адреналина.\nСъвременните морфологични методи за изследване са установили, че мозъчните клетки са специализирани в производството на хормони: адреналинът произвежда адреноцити, норадреналин - норадреноцити. Освен това, при различни животни съотношението на тези клетки варира. Интересно е, че норадреноцитите са многобройни в надбъбречните жлези на хищниците и почти никога не се срещат в потенциалните им жертви. При зайци и морски свинчета, например, те почти напълно отсъстват (може би затова лъвът е крал на животните, а заекът е само заек?).\nПри възрастни преобладават адреноцитите в медулата, но норадреноцитите са много по-малки. Може би това съотношение се обяснява с факта, че за разлика от епинефрин, норепинефринът се произвежда не само от надбъбречните жлези. Той се произвежда и от други клетки на хромафиновата система. Освен това, невроните на симпатичната част на автономната нервна система, която е отговорна за адаптацията, са адаптацията на организма към постоянно променящите се условия. Норепинефрин, синтезиран от нервните клетки, по правило играе ролята не на хормон, а на медиатор - химически предавател на нервното вълнение. Адреналинът се използва и от нервните клетки като медиатор, но след това те трябва да го улавят от кръвта, тъканната течност, тъй като самите те не са в състояние да синтезират това вещество.\nУчените се интересуват от въпроса защо норепинефрин се произвежда от надбъбречните жлези и нервните клетки. Обяснението беше намерено при изучаване на функциите на катехоламин-хормони и катехоламин-медиатори. Когато експериментът селективно унищожава част от симпатиковите неврони и производството на норепинефрин намалява, надбъбречните жлези винаги засилват дейността си, като компенсират липсата на катехоламини. Хормоните се улавят от неврони и се използват от тях за предаване на нервните импулси, така че симпатиковата нервна система може да функционира нормално.\nПодобна „взаимопомощ” се наблюдава и в случаите, когато симпатиковата част на автономната нервна система преживява дълги и значителни натоварвания, които могат да доведат до изчерпване на норепинефрина в невроните, тъй като те са малки. Клетките на надбъбречната медула натрупват значителни количества хормони в специални гранули. В относително спокойни условия тези хормони продължават няколко дни, а в екстремни ситуации цялото им снабдяване с клетки може да бъде изразходвано за няколко часа, което увеличава отделянето на хормони в кръвта. По този начин в организма има общ катехоламинов басейн, единична симпато-надбъбречна система, включително надбъбречните жлези, симпатиковата част на автономната нервна система и хромафиновата тъкан. Наличието на общи регулаторни центрове, разположени в мозъка, позволява на всички връзки на тази система да работят стриктно синхронно и съгласувано.\nОсвен катехоламини, надбъбречните жлези също синтезират кортикостероиди. Обикновено те се разделят на три групи. Във външната, гломерулна зона на кората се произвеждат минералокортикоиди, които играят важна роля в регулирането на водно-солевия метаболизъм. Оказващи влияние върху работата на бъбреците, те допринасят за отстраняването на калия и задържането на натрий и вода в организма. С тяхното недостатъчно производство се губят големи количества вода и соли, което води до нарушаване на дейността на жизненоважни органи и системи.\nКлетките на средната, лъчева зона синтезират глюкокортикоиди, които активно влияят на въглехидратния и белтъчния метаболизъм, увеличават съдържанието на гликоген в черния дроб и нивото на захар в кръвта. Те също така имат способността да инхибират развитието на лимфоидна тъкан, отговорна за образуването на имунни и алергични реакции. Това свойство на хормоните се използва широко в клиничната практика: както естествените глюкокортикоиди, така и техните синтетични аналози се използват по-специално в случаите, когато имунната система вместо защитната функция започва да играе ролята на разрушител при алергични и автоимунни заболявания.\nВътрешната ретикуларна зона произвежда андрогени и естрогенни хормони, които са близки до секса и влияят на активността на гениталиите.\nКортексът и медулата на надбъбречните жлези са две независими тъкани с различна структура, с различни функции, произвеждащи напълно различни продукти. Но не е ли случайно, че те са обединени в едно тяло? Проучванията показват, че подобен квартал е необходим. Кортексът и мозъкът имат определено влияние един на друг. По-специално, беше възможно да се установи, че кортикостероидите, които влизат в мозъка в кръвния поток, допринасят за превръщането на норепинефрин в адреналин.\nИма и причина да се смята, че кортикостероидите стимулират метаболизма в адреноцитите и норадреноцитите.\nХормоните на мозъчната кора и мозъчната тъкан взаимодействат тясно не само в надбъбречните жлези. Това взаимодействие е особено живо по време на стрес.\nПървата връзка в комплексната верига на реакция на стреса е освобождаването в кръвта от реда на централната нервна система голямо количество адреналин и норепинефрин, в резултат на което се активира метаболизмът, работата на сърцето се повишава, кръвното налягане. Необходимо е такова преминаване на системите на тялото към ново ниво на функциониране. Но бих искал да обърна внимание на факта, че често повтарящи се емоционални и други стимули за освобождаване на адреналин в кръвта могат да предизвикат смущения в дейността на сърцето, особено ако коронарните съдове са склеротични.\nСлед катехоламини са включени и кортикостероиди. И това, което е интересно: това се случва с участието на адреналин. Установено е, че в хипоталамуса (част от мозъка, където се намират най-високите регулаторни центрове на автономната и ендокринната системи) има специални клетки, чувствителни към действието на адреналина, които освобождават специфични вещества, освобождаващи фактори или либерини. В нервните влакна на хипоталамуса либерините навлизат в хипофизната жлеза и стимулират синтеза на адренокортикотропен хормон (АКТХ). На свой ред, АСТН допринася за повишеното образуване на кортикостероиди, особено на глюкокортикоидите. Разбира се, реакциите, които се случват в организма по време на стрес, са много по-сложни. Тук е само схематично представяне на взаимодействието на надбъбречните хормони, които позволяват на органите и системите на тялото да се адаптират към супер-силните стимули.\nБез надбъбречни хормони, тялото ще бъде беззащитно пред всяка опасност, било то болест, страх, травма, хипотермия, силен нервен шок и др. Потвърждение на това - многобройни експерименти. Животните, които бяха отстранени от надбъбречната жлеза, не бяха в състояние да полагат никакви усилия, например да избягат от предстоящата опасност, да се защитят, да получат храна. Животните с отстранен надбъбречен кортекс умират пет до шест дни по-късно. Това са жизненоважните продукти на малката фабрика за хормони!\nХипоперия (дефицит на кортизол)\nНай-честият симптом на хипоадрения е липсата на енергия. Пациентът може да се чувства уморен през цялото време и едва живее, за да види вечерта. Много хора на средна възраст и възрастни хора отдават това намаление на енергията на тяхната възраст. Много по-правилно е да се твърди, че те просто са имали повече време да натрупват негативните ефекти от стреса върху тяхното здраве.\nЧовек може да се забави през годините, но през цялото време човек се чувства слабост само защото някой над 40, или дори 80, е напълно ненормален. Други физиологични причини също могат да доведат до слабост, но хипоадренията трябва да се счита за една от първите при идентифициране на причините за тази слабост. Hypoadrension също трябва да се обмисли, ако симптомите се появят скоро след стресови събития, като например инцидент, грип, бременност и др. Възможно е също така липсата на някакви специални събития, но само продължителен стрес.\nХипотерапията не е толкова лесно дефинирана, а по-скоро набор от признаци и симптоми, определени като "синдром". Хората със слаби надбъбречни жлези често изглеждат и функционират нормално. Те нямат очевидни признаци на заболяване, и въпреки това не се чувстват прекалено добре и живеят с чувство за болест или чувство “всичко в сиво”. Те често консумират кафе, кола, захар и други стимуланти, за да започнат деня сутрин и да се поддържат през целия ден. Тези хора може да изглеждат мързеливи и лошо мотивирани, или може да са загубили амбициите си, въпреки че всъщност е вярно обратното; те са принудени да се натискат много по-трудно, отколкото хората със здрава надбъбречна функция, само за да изпълняват ежедневните си задачи.\nХората с хипоадрения често развиват нестабилни или анормални нива на кръвната захар под формата на хипогликемия. Всъщност, хората с функционална хипогликемия често страдат от нарушена надбъбречна функция. С хипоадрения, възможна е склонност към алергии, артрит и намален имунитет. Надбъбречните жлези също оказват влияние върху психичното състояние.\nВ резултат на това, хората с надбъбречна слабост са склонни да увеличават страховете, безпокойството и депресията, периодите на объркване и увеличават проблемите с концентрацията и паметта. Те често са по-малко толерантни и по-лесно се губят. Когато надбъбречните жлези не отделят достатъчно хормони, може да се развие и безсъние.\nБолестта на Адисън, екстремална патологична форма на хипоадрения, е животозастрашаваща без лечение и може да се получи действително структурно и физиологично увреждане на надбъбречните жлези. Хората с болестта на Адисън обикновено са принудени да приемат кортикостероиди до края на живота си. За щастие, това е най-рядката форма на хипоадрения. Приблизително 70% от случаите на болест на Адисън са резултат от автоимунни заболявания. Останалите 30% произтичат от редица други причини, включително тежкия стрес.\nПри тежки случаи на надбъбречна недостатъчност, надбъбречната активност е толкова намалена, че за човек е трудно да стане от леглото за повече от няколко часа на ден. С по-нататъшно намаляване на функциите на надбъбречните жлези, всеки орган и система на тялото е все по-засегнат. Настъпват промени в метаболизма на протеините, въглехидратите и мазнините, в баланса на течности и електролитите, сърдечно-съдовата система и дори при либидото. Много други промени на биохимично и клетъчно ниво.\nНормално функциониращите надбъбречни жлези отделят малко, но точно балансирано количество стероидни хормони. Но има много фактори, които могат да нарушат този деликатен баланс. Твърде много физически, емоционален и / или физиологичен стрес може да разруши надбъбречните жлези, което води до намаляване на освобождаването на хормони, особено кортизол.\nТъй като надбъбречните жлези са резерв на тялото по време на стрес, когато те са изчерпани, човек губи своята граница на безопасност и намалява устойчивостта си към болести. Когато човек с хипоадрения се разболее, той е болен по-дълго, по-трудно и по-вероятно да се върне на болестта, отколкото ако надбъбречните му жлези работят правилно. Хипоадрентацията в наши дни е такъв често срещан проблем и съпътства много разочарования, които съвременните лекари не смятат за контакт с надбъбречните жлези, ако някой се обръща към тях с оплаквания за постоянна слабост.\nЕдно лице може да получи различни оплаквания в зависимост от това коя от функциите на надбъбречната жлеза е най-силно засегната, и от тези уязвими области, които се определят от наследствеността. Надбъбречните жлези произвеждат редица хормони и същата комбинация от симптоми рядко се повтаря при пациенти с хипоадрения. В състояние на хроничен стрес, лимфната система, особено тимусът, е отслабена и има тенденция за развитие на стомашни и дуоденални язви. Симптомите могат да възникнат и поради намаляване на производството на глюкокортикоиди: кортизол, кортикостерон, кортизон. От тях най-важен е кортизолът.\nТонове на сърцето и Хипо Френетик\nОбикновено тонове I и II звучат като лабораторен, а аз съм по-силен от II. При запис на PCG, интензивността на II тона трябва да бъде около една трета от интензивността на I тона. При човек с хипоадрения II, тонусът в областта на белодробния ствол е същият или дори по-интензивен от тона I. Това се дължи на хипертония в белодробната циркулация (белодробна хипертония). Адреналинът причинява свиване на кръвоносните съдове в тялото, включително в белите дробове. В белите дробове, вазоконстрикцията води до намаляване на лигавицата и инхибиране на секрецията на слуз. Епинефринът също отпуска гладката мускулатура на бронхите, като създава бронходилатация.\nЕто защо адреналиновите инхалатори помагат на пациенти с астма толкова много. Бронходилатация, която обикновено се проявява под въздействието на адреналин, не се наблюдава при човек с хипоадрения. Вместо това той развива бронхоконстрикция - свиване на мускулите на бронхите с появата на съответните симптоми. Също така, при човек с хипоадрения, няма достатъчно адреналин, който да компресира белодробните капиляри и лигавиците, в резултат на което лигавицата се набъбва и секрецията на слуз се увеличава. При хипоадрения, физически доказателства за това се проявяват като силен II тон в областта на белодробния ствол. Бронхоконстрикцията, комбинирана с подуване на лигавицата, създава натиск върху белодробната циркулация, като предизвиква увеличен удар на белодробната клапа, което създава по-силен II тон над белодробния ствол.\nВсеки пациент с нарушена белодробна функция, особено астма или бронхит, трябва да се изследва за хипоадрения. Това е особено вярно, ако симптомите са значително облекчени чрез използването на инхалатор с епинефрин (епинерфин).\nПреди няколко години астмата се смяташе за чисто психосоматично заболяване. Пациентът изпита емоционален стрес и разви астматичен пристъп. Затова се стигна до заключението, че пациентът има астма в главата. Ако надбъбречните жлези са в етап на изтощение, те не са в състояние да реагират на допълнителното бреме на емоционалния стрес. Адреналинът не е достатъчен за нормална работа и човек страда от бронхоконстрикция, подуване на лигавиците и повишена секреция на слуз. Резултатът е астматичен пристъп, предизвикан от повишен емоционален стрес. Самият припадък няма връзка със стреса, освен че стресът засяга надбъбречните жлези. Излекува надбъбречните жлези и човек става в състояние да издържи емоционален стрес.\nВажно е да се отбележи, че белодробните патологии като тумори, туберкулоза и др. може също да създаде по-силен II тон над белодробната артерия. Също така, ако засиленият II тонус е отбелязан само в областта на трикуспидалната клапа, това обикновено означава проблеми с черния дроб.\nХемороидите са друг проблем, свързан с оттока на кръв в коремната част. Хемороидите са патологична експанзия и често изпъкнали вените на ануса или ректума. Лечението на хемороиди трябва да върви в две посоки. Първо, хемороиди трябва да се лекуват локално, и второ, необходимо е да се коригира източникът на повишен приток на кръв към коремната и тазова области.\nЧесто причината за изтичането на кръвта е хипоадренция. Обаче, тежката жлъчна стаза в черния дроб може да предизвика повишено напрежение в порталната вена и да доведе до развитие на хемороиди. Необходимо е да се прави разлика между проблемите на надбъбречните жлези и черния дроб при определяне на причините за хемороиди. Поради тази причина, с оплаквания от хемороиди, на първо място е трудно да се слуша сърцето. Човек може да не разбере това, но трябва да откриете местоположението на относителния обем на тонус II: над белодробната вена (надбъбречните жлези) или в областта на трикуспидалната клапа (черния дроб).\nРазширените вени в долните крайници често са причинени от хипоадрения, по същите причини като хемороиди. Това често се наблюдава при бременни жени, чиито разширени вени се разпалват само по време на бременност.\nПотокът на кръв в коремната и тазова области често води до други симптоми. Пациентът може да се оплаче от чувство за пълнота в корема. Понякога слабата циркулация в коремната област всъщност намалява храносмилането. Тъй като адекватното кръвообращение е необходимо не само за функционирането на стомашно-чревния тракт, но и за усвояването на хранителните вещества, може да се разбере как хипоадрензията засяга храносмилането. Симптомите на храносмилателни нарушения и нарушения на храносмилането могат да бъдат причинени или влошени от хипоадрения.\nДруги симптоми на хипоадрения\nЕдин от често пренебрегваните източници на стрес е хронична или остра инфекция. Надбъбречните слабости често се предшестват от повтарящ се бронхит, пневмония, астма, синузит или други респираторни инфекции. Колкото по-тежка е инфекцията, толкова по-често се случва и колкото по-дълго отнема, толкова по-вероятно е надбъбречните жлези да бъдат засегнати. Hypoadrenia може да се появи само след един епизод на особено тежка инфекция или може да настъпи постепенно, тъй като надбъбречните жлези стават по-слаби при продължителна или повторна инфекция. Ако има и съпътстващ стрес, като например провален брак, лошо хранене или стресираща работа, падането ще бъде все по-задълбочено.\nХората, които работят седмично в различни смени, изпитват повишен стрес, защото тялото няма време да се адаптира към новия дневен цикъл поради промени в моделите на съня. Хората, които променят смяна повече от три седмици по-късно, постоянно натоварват надбъбречните жлези. Всеки път, когато се промени режимът на сън / будност, отнема няколко дни, за да се адаптира тялото към новия режим.\nГлюкокортикоидите са противовъзпалителните хормони на организма. Ако пациенти с възпаления като артрит, бурсит и други ставни проблеми се подпомагат от инжекции или орален прием на кортизон или негови производни, това може да означава, че собствените им надбъбречни жлези произвеждат тези хормони недостатъчно. Това е особено вярно за тези, които са били лекувани с кортизон веднъж или два пъти, но следните опити за лечение с кортизон са неефективни. Всеки пациент, лекуван с кортизон, трябва да се изследва за хипоадрения. Това е необходимо не само защото е очевидно, че производството им на кортизон е намалено, но също така и поради това, че терапията с кортизон намалява собственото производство на хормони с продължителна употреба.\nКортизонът на принципа на отрицателна обратна връзка причинява намаляване на производството на хормона хипофизна адренокортикотропин (АКТХ). При продължителна терапия с кортизон атрофията на надбъбречните жлези достига до състояние на пълно спиране. Тъй като надбъбречните хормони са от съществено значение за живота, пациентите никога не трябва да спират внезапно лечението с кортизон, тъй като това може да доведе до животозастрашаваща криза. Кортизонът трябва да се отстранява много постепенно, за да се даде възможност на надбъбречните жлези да възстановят необходимото ниво на активност.\nНадбъбречните жлези участват в повечето видове алергични реакции. Повечето алергии причиняват възпаление. Често алергенът е само сламка, която разбива гърба на камилата. Един алерген не би причинил такива проблеми, ако лицето е имало достатъчно производство на противовъзпалителни глюкокортикоиди.\nТъй като надбъбречните жлези се изчерпват, нивото на кръвната захар може да спадне под нормалното. В опит да се справи с това намаление на захарта, човек може да развие желание за нещо, което бързо повишава захарта в кръвта. Тя може да бъде бонбони, чаша кафе, цигара или напитки от тип кола. Злоупотребата с алкохол, марихуаната и твърдите наркотици (кокаин, хероин) също се вписват в този модел.\nСимптомите на хиперинсулинизъм / хипоадрения / хипогликемия са твърде многобройни, за да бъдат изброени тук. По същество епителните тъкани, нервните тъкани и ретината на очите не задържат глюкозата. По този начин тези тъкани се хванат първо. Ниските нива на кръвната захар причиняват симптоми на замъглено размито зрение, главоболие, нервност, небалансирано поведение, алергии и др.\nДруг симптом, който често се случва с хипоадрения е повишаване на пигментацията на кожата. На кожата могат да се появят необичайни кафеникави петна. Когато функцията на надбъбречната жлеза е намалена, хипофизната жлеза отговаря с АСТН. В етапа на изтощение, ефектът на АСТН върху надбъбречните жлези е подобен на усилването на уморен кон. Тъй като надбъбречните жлези вече не могат да отговорят на това послание на хипофизната жлеза, хипофизата продължава да произвежда АКТХ, докато нивото му стане прекомерно. Излишъкът на АСТН има ефект върху цялото тяло. Например, АКТХ има ефект върху яйчниците, причинявайки повишено производство на естроген. Освен това, АСТН има 1/100 от ефекта на меланоцит-стимулиращ хормон (МСН), хипофизен хормон, който стимулира меланоцитите на кожата да произвеждат тъмен пигмент меланин. При тежка хипоадрения, се появява потъмняване на кожата (бронзова болест) или области на хиперпигментация на кожата. Въпреки че този симптом обикновено се проявява в патологична хипоадрения, или хипокортицизъм (болест на Адисън), понякога се забелязва във функционалната хипоадрения.\nЖивак и надбъбречни жлези\nЖивакът се натрупва в надбъбречните жлези и нарушава тяхната функция. Двете основни хранителни вещества на надбъбречните жлези са пантотенова киселина (витамин В5) и витамин С. Дефицитът на пантотенова киселина може да доведе до изчерпване на надбъбречните жлези и дори до тяхното унищожаване. Недостигът на пантотенова киселина също води до спад в нивото на хормоните, произвеждани от надбъбречните жлези. Надбъбречните жлези съхраняват най-голямото количество витамин С, по-голямото количество витамин С само в хипофизната жлеза. Физическият и психическият стрес увеличава освобождаването на АСТН. Засилената активност на надбъбречните жлези, от своя страна, използва снабдяване с витамин С и пантотенова киселина до пълно изтощение.\nЧовешкото тяло не може да синтезира витамин С. Следователно нуждата на витамин С от надбъбречната жлеза се попълва поради запасите му в други тъкани на тялото. Ако общото ви ниво на аскорбат е ниско, тези резерви може да не са достатъчни. При тези условия нормалната реакция на надбъбречните хормони може да е недостатъчна, което води до липса на имунна функция. Живакът се натрупва в хипофизната жлеза и така лишава надбъбречните жлези от витамин С и пантотенова киселина. Стресът и живакът имат изключително негативен ефект върху производството на необходимите стероиди от надбъбречните жлези. Способността на надбъбречните жлези към стероидна секреция се нарича стероидогенеза и зависи от реакциите, които действат чрез ензима цитохром Р450. Когато цитохром Р450 реагира с холестерола, се образува прегненолон, който след това се превръща в прогестерон. Цитохром Р450 може след това да превърне прогестерона в деоксикортикостерон, който може да се конвертира в кортикостерон или алдостерон с други надбъбречни ензими. Тези функции също са засегнати от живачни йони.\nВсички стероидни хормони, продуцирани от надбъбречните жлези, се синтезират от холестерол чрез серия от ензимни реакции, първоначално задействани от АСТН. Стероидната биосинтеза включва превръщането на холестерола в прегненолон, който след това се трансформира в биологично активни кортикостероиди. Цикличният АМР (аденозин монофосфат) се синтезира от АТФ (аденозин трифосфат) под влиянието на ензима аденилат циклаза. Активността на аденилатциклазата в мозъка се инхибира от микромоларни количества олово, живак и кадмий. Ключовият ензим в биосинтеза на кортизол и алдостерон е 21-хидроксилазен ензим.\nЖивакът уврежда биосинтезата на надбъбречните стероиди чрез инхибиране на активността на 21-хидроксилазата. Ефектите от това потискане включват намаляване на плазмените нива на кортикостерон и повишаване на концентрацията на прогестерон и дихидроепиандростерон (DHEA-DHEA). DHEA е мъжки хормон, произвеждан от надбъбречните жлези. Тъй като пациентите с 21-хидроксилазен дефицит не могат да синтезират кортизол с нормална ефикасност, се наблюдава компенсиращо увеличение на АСТН, водещо до надбъбречна хиперплазия и прекомерно освобождаване на 17-хидроксипрогестерон, който не може да се превърне в кортизол без 21-хидроксилаза.\nПотискането на системата 21-gilroksilaza може да бъде механизъм, който е в основата на надбъбречната хиперплазия, причинена от живак. Надбъбречната хиперплазия увеличава стреса в резултат на ускоряване на производството на стероиди до такова ниво, че продукцията започва да намалява и атрофията на надбъбречните жлези. Резултатът е недостатъчно образуване на кортикостероиди. Меркурий и олово могат да предизвикат промени в осите на хипоталамуса - хипофиза - надбъбречните жлези и половите жлези (половите жлези, образувайки яйца и сперматозоиди), които могат сериозно да увредят репродуктивната функция и органите.\nПроизводството, разпределението и функционирането на левкоцитите се различават значително с използването на глюкокортикостероид. Например, при болестта на Адисън неутрофилията (неутрофилна левкоцитоза) се развива 4-6 часа след еднократна доза хидрокоризон, преднизон или дексаметазон. Неутрофилите са така наречените полиморфонуклеарни левкоцити или полиморфонуклеари (PMN). Живакът не само потиска адренокортикостероидите, които обикновено стимулират увеличаването на PMN, но в същото време влияят върху способността на съществуващите PMN да изпълняват имунните функции, подтискайки метаболитни реакции, които разрушават чужди вещества. И все пак ADA (Американската асоциация на зъболекарите) и други правителствени организации твърдят, че живакът в устата или ваксините е напълно безопасен.\nМускулите, свързани с надбъбречните жлези\nПет скелетни мускули зависят от надбъбречната функция:\nsartorius - шивашки мускул (мускул на бедрото, включен в поза, типичен за шивач - с кръстосани крака на турски),\ngracilis - тънък мускул (причинява бедрото, а също така участва в огъването на пищяла, обръщайки крака навън),\nзадния тибиален - задният тибиален мускул (огъва, води и предполага крака),\nsoleus - soleus мускул (огъване на крака - плантарна флексия). Ако надбъбречните жлези са отслабени, слабостта на един или повече от тези мускули ще бъде забележима.\nТъй като шиенето и тънките мускули са прикрепени към тазовите кости (приспособяване към горния преден илинат, тънък до долния клон на срамната кост), тяхната слабост със слабост на надбъбречните жлези позволява на сакроилиачната става да се движи в задната част (сублюксат). Много пациенти с хипоадрения се обръщат към хиропрактика за болки в гърба, поради липсата на тазова стабилност, която обикновено се осигурява от тези мускули.\nШиенето и тънките мускули се събират (заедно със семитендоносния мускул) по средната линия на коляното и носят бедрото и участват в сгъването на пищяла. Ако тези мускули са отслабени, настъпва загуба на стабилност на коляното. Тези мускули действат като динамичен лигамент, предпазващ и поддържащ колянната става при различни движения. Тази функция е особено важна в ситуации, при които само лигаментите не са достатъчни.\nМного е важно да се провери за хипоадрения на всички с проблеми с коляното. Често е възможно да се видят някои хипоадрени с проблеми на обиколка, други с проблеми с гърба и при някои проблеми с двете.\nБлагодарение на връзката на задните тибиални, гастроцеменни и солеви мускули със стабилността на краката и глезените, много хора с хипоадренални симптоми се оплакват от симптомите на уморени крака, слаби глезени, болки в телетата. Задният тибиален мускул поддържа вътрешния надлъжен свод на стъпалото. Ако този мускул е отслабен, арката се изглажда, причинявайки напрежение в краката и глезените.\nМного често хората, които се оплакват от такива мускулно-скелетни проблеми, показват слабост на една или повече мускули, свързани с надбъбречните жлези, и симптомите се подобряват при лечението на надбъбречните жлези.\nКората на надбъбречната жлеза произвежда три вида хормони:\n3. Хонадални (хормонални) хормони (тестостерон, естроген, прогестерон и др.)\nВ зависимост от относителната липса на тези хормони, симптомите при човек, страдащ от хипоадрения, ще варират значително.\nКортизол и епинерфин (адреналин)\nнадбъбречна кора (кортекс),\nВъпреки че техните функции се различават значително, те не са случайно разположени анатомично заедно, тъй като някои от функциите им са взаимозависими.\nЕпинерфинът е вазоконстриктор (компресиращи съдове). Но за да може епинерфинът да покаже своя ефект, присъствието на кортизол е необходимо. Кортизолът прави съдовете чувствителни към ефекта на свиване на епинерфин. Ако функцията на кората се намали и количеството на кортизола е недостатъчно, вазоконстриктивното действие на епинерфин ще бъде значително намалено. Тези два хормона заедно имат ефект върху кръвното налягане. Така, когато се изследва пациент с хипоадрения, често се срещат проблеми с кръвното налягане.\nОбикновено при преминаване от хоризонтално положение към вертикално систолично кръвно налягане трябва да се повиши с 4-10mm Hg. При хипоадрения, систоличното налягане ще остане същото или дори ще падне. Този спад обикновено е между 5 и 10 mm Hg. Чл., Но понякога дори до 30-40. Това е класически признак на хипоадрения, известен като ефектът на Ragland, или постурална хипотония, и се среща в 90% от хипоадрениците. Кръвното налягане трябва винаги да се измерва в три позиции: седнало, легнало, след това стоящо. При преминаване от легнал към стоящо положение, систоличното налягане трябва да се повиши с 4-10 мм. Ако тя падне, трябва да се предположи функционална хипоадрения.\nВ вените на долните крайници има клапани, които държат кръвта да се влива в краката, когато човек стои. Тъй като не съществуват такива клапани във вените на корема и таза, единственият механизъм, който предотвратява такъв кръвен поток, когато се движат в изправено положение, е вазоконстрикция на съдовете. При ниско ниво на кортизол епинерфинът не може да действа ефективно и вазоконстрикцията при преминаване в изправено положение няма да бъде достатъчна. Това води до притока на кръв в областта на перитонеума и таза, а систолното налягане в ръцете пада. Такъв човек може да се оплаче от замаяност, особено с рязко покачване. Или може да има периоди на замаяност през деня. Пациентът може да се оплаче от главоболие в резултат на оттока на кръв в коремната част и намаляване на кръвоснабдяването на главата. Често тези хора изглеждат напълно нормално с неврологичен преглед, или могат да получат диагноза болест на Меньер. Някои неуспешно се опитват да лекуват манипулациите на горната част на гръбначния стълб. Но всички терапевтични методи при тези пациенти са неефективни преди да се предприемат мерки за коригиране на хипоадренията.\nНякои пациенти с понижаване на кръвното налягане при ставане се лекуват за хипертония. Хипертонията е друга парадоксална реакция на тялото. Когато човек излезе от лежащото положение и систоличното му налягане спадне с 10, 20, 30 мм, тялото регистрира намаляване на налягането и реагира на него. Тялото не може да позволи на кръвта да се влее в перитонеума и таза, тъй като това намалява обема на кръвта в главата и другите части. Опитвайки се да коригира тази ситуация, тялото може да повиши систоличното налягане до много високо ниво. Систоличното налягане може да се увеличи до 180 mm Hg и дори повече. След това, при покачване, систоличното налягане ще спадне само, например, до 150 mm Hg.\nАко кръвното налягане се измерва само в седнало положение, човек ще има много високо систолично налягане. Но когато се надигне, ще падне. Такива пациенти често се лекуват с диуретици, когато истинският им проблем са надбъбречните жлези. Комбинирайки това с факта, че хипоадрениците често са дехидратирани, може да се види колко безсмислен е подходът с диуретиците в такива случаи.\nРегулиране на кортизола\nЕфектът на хипофизната жлеза върху двете части на надбъбречните жлези се осъществява чрез различни механизми. Секрецията на глюкокортикоиди от кората на надбъбречната жлеза се регулира от отрицателна обратна връзка, включваща освобождаване на кортикотропин-освобождаващ хормон от хипоталамуса. Този хормон, действащ върху предната хипофиза, стимулира секрецията на кортизол от надбъбречната кора.\nОбикновено почти 80% от кортизола се свързва с протеин, наречен глобулин, свързващ кортикостероид. Други 15% са свързани с албумин и останалата част остава свободна. Кортизолът е необходим за много от жизнените функции, свързани с надбъбречните жлези. Много от симптомите на слабост на надбъбречните жлези се дължат на намаляване на нивото на кортизол в кръвта или на недостатъчни нива на кортизол по време на стрес, когато това е особено необходимо.\nИзлишъкът от секрецията на кортизол води до синдром на Кушинг. Това може да се случи в резултат на прекомерното производство на стероидни хормони от надбъбречните жлези или в резултат на увеличеното производство на АСТН от хипофизната жлеза поради повишената стимулация на надбъбречните жлези. Пациентите със синдрома на Кушинг развиват централно затлъстяване (натрупване на мазнини в централната част на тялото), докато ръцете и краката стават по-тънки поради загуба на мускулна маса. Проявява се изтъняване на кожата и се увеличава крехкостта на капилярите, което води до лесно и често спонтанно нараняване.\nКортизолът е необходим за поддържане на нормален баланс на захар (глюкоза) в кръвта. Спад в нивата на захарта кара надбъбречните жлези да произвеждат повече кортизол. Кортизолът повишава нивата на захарта чрез превръщане на мазнините и протеините в енергия по време на глюкогенезата. В този процес, мазнините първо се разделят на мастни киселини и протеини в пептиди и след това всички те се превръщат в необходимата глюкоза. Този процес е от жизненоважно значение за поддържане на нивото на глюкозата през целия ден. Вашето тяло се нуждае от глюкоза като източник на енергия. Кортизолът работи заедно с инсулина, произвеждан от панкреаса, като осигурява достатъчно количество глюкоза за клетките, откъдето се получава енергия. Кортизолът осигурява достатъчно количество глюкоза в кръвта, докато инсулинът осигурява пропускливост на клетъчните мембрани за глюкоза, допринасяйки за прехода му в тях. Ако тялото изпитва стрес от всякакъв вид, много повече различни тъкани и органи се нуждаят от повече глюкоза, за да произведат увеличено количество енергия.\nКортизолът е мощно противовъзпалително вещество, дори когато се секретира на нормално ниво. Неговото действие за предотвратяване на зачервяване и подуване на тъканите се проявява много бързо. Тези противовъзпалителни свойства предпазват ухапванията от комари да се превърнат в огромни подутини, очите и бронхите от подуване, дължащо се на излагане на алергени, и от незначителни драскотини да изглеждат като сълзи. За всеки организъм за поддържане на равновесието на всяка възпалителна реакция трябва да бъде противоположна и равна по сила противовъзпалителна реакция.\nВъпреки че има и други локални противовъзпалителни процеси, кортизолът е основното противовъзпалително средство в тялото. Може да се предположи, че всеки път, когато изпитвате прекомерно зачервяване и / или подуване, в кръвообращението липсва кортизол. Кортизолът показва подобен противовъзпалителен контрол върху автоимунните реакции. При автоимунни реакции белите кръвни клетки атакуват части от тялото, като че ли са чужди за него. При повечето автоимунни реакции нивото на кортизола е недостатъчно в сравнение със степента на развитие на реакцията.\nТова е една от причините силните кортикостероиди (преднизон, преднизон и др.) Да се използват за всички възпалителни заболявания, включително автоимунни заболявания. Те имитират противовъзпалителния ефект на кортизола, макар, за съжаление, с редица нежелани странични ефекти. Кортизонът засяга не само подуване и зачервяване, но и бели кръвни клетки (левкоцити).\nКортизолът засяга повечето клетки, участващи в имунни и / или възпалителни реакции, особено бели кръвни клетки. Регулира лимфоцитите. Кортизол и кортикоиди (кортизолоподобни вещества) засягат и други бели кръвни клетки, като естествени клетки-убийци, моноцити, макрофаги, еоснофили, неутрофили, мастни клетки и базофили. Тези клетки са концентрирани за защита на места на нараняване или нахлуване на чужд агент, и насищат тази област с мощни химикали, атакуващи нахлуващото вещество или организъм. Въпреки че това е страхотна защита, всички тези вещества дразнят околните тъкани, причинявайки зачервяване и подуване.\nКортизолът навлиза в тази зона, за да гаси огъня на възпалението, който се възпламенява от лимфоцити и други бели клетки. Това предпазва местните бели клетки от изоставане и екскретиране на веществата и по този начин контролира броя на лимфоцитите и другите бели кръвни клетки, циркулиращи на мястото на възпалението. По този начин се предотвратява свръхреакция на имунната система и се контролира дразненето и разрушаването на тъканите, което се случва, когато голям брой бели кръвни клетки се натрупват на едно място.\nКортизолът също намалява скоростта, с която се размножават лимфоцитите и ускорява тяхната програмирана смърт, която също защитава тялото от свръхреакция. Трябва да се отбележи, че когато нивото на кортизол се повиши по време на острата тревожна реакция, лимфоцитите в кръвта почти изчезват. Ето защо имунната ви система е депресирана, ако сте под стрес или приемате кортикостероиди. От друга страна, когато количеството на циркулиращия кортизол е ниско, неговият възпиращ ефект върху имунните реакции изчезва и броят на лимфоцитите в циркулацията става излишен. В тази ситуация, възпалението е по-изразено, с повече зачервяване и подуване, и се изисква повече време за възвратната тъкан да се върне към нормалното.\nКортизолът има сложен и понякога противоположен ефект върху сърдечно-съдовата система. Най-значимият от тези ефекти е контрол на компресията на артериалните стени за регулиране на кръвното налягане. Колкото повече циркулира кортизол, толкова повече се свързва средната артерия. По този начин, хората с дефицит на кортизол обикновено имат необичайно ниско кръвно налягане (хипотония) и намалена реакция към други средства на тялото, които свиват кръвоносните съдове.\nКортизолът също пряко засяга сърцето. Той помага за регулиране на натрия и калия в клетките на сърцето и увеличава натискната сила на сърдечния мускул. Нивата на натрий и калий са важни за нормалната функция на сърцето. Кортизолът има тенденция да повишава кръвното налягане, но този ефект е ограничен от калций и магнезий. Тези минерали са необходими за предотвратяване на спазъм по време на компресия на сърдечния мускул, като по този начин се осигурява гладкото функциониране на сърцето. Те също така отпускат стените на артериите, противодействат и балансират повишената контракция, причинена от кортизола.\nКортизолът засяга поведението, настроението, възбудимостта и дори електрическата активност на мозъчните неврони. Често се наблюдава промяна в поведението в случаи на излишък или дефицит на кортизол, например, нарушения на съня често възникват както при ниски, така и при високи нива на кортизол. Симптомите на хипоадрения често включват повишена нервност, намалена толерантност, намалена яснота на мисленето и увреждане на паметта. Това е така, защото мозъкът страда както от излишък, така и от липса на кортизол. Подходящият баланс е важен за нормалното функциониране по време на стрес.\nТясната връзка между кортизола и стреса се проявява по различни начини. Независимо от източника на стрес се стимулира хипоталамусно-хипофизарно-надбъбречната жлеза (HGN), което води до повишена секреция на кортизол. При изпитване върху животни, животните с отслабени надбъбречни жлези умират дори при умерен стрес. Въпреки това, ако им е приложен кортизол, те са преживели същия стрес. Хората с отслабени надбъбречни жлези често могат да издържат на умерен стрес, но стават жертва на тежък стрес. С увеличаване на стреса са необходими по-високи нива на кортизол. Когато това количество кортизол не може да бъде произведено, лицето не може да реагира правилно на стреса.\nДори при нормално ниво, кортизолът има важната функция да подготвя различните механизми на тялото, така че те да могат да работят съответно, когато стане необходимо. По време на стрес кортизолът трябва в същото време да осигури по-голямо количество глюкоза в кръвта, да мобилизира мазнини и протеини, за да приготви глюкоза, и да промени имунните отговори, сърдечния ритъм, кръвното налягане, мозъчната готовност и реакциите на нервната система. Без кортизол, тези механизми не могат да реагират съответно на стреса.\nКортизолът поддържа живота чрез две противоположни, но тясно свързани регулаторни функции: освобождаване и активиране на съществуващи защитни механизми и ограничаване на тези механизми за предотвратяване на свръхреакция, водеща до увреждане на клетките или смърт. Ако тази регулация е нарушена от стреса, както е при намалените нива на кортизол, животните са изложени на риск или дори могат да умрат, защото защитните им механизми не реагират правилно или прекалено реагират. Например, увеличаването на количеството захар в кръвта от надбъбречните жлези по време на стрес помага да се контролира индуцираната от инсулин хипогликемия, която би се случила, ако нямаше повече глюкоза. Но кортизолът също така предпазва клетките от вредното въздействие на прекомерната глюкоза, което спомага за увеличаване на резистентността на клетъчните мембрани към инсулина, което предотвратява навлизането на твърде много глюкоза в клетките.\nТози кортизолов възпиращ ефект се проявява и в модификацията на кортизола на имунния отговор, когато контролира нивото на възпаление и ограничава количеството потенциално токсични вещества, отделяни от белите кръвни клетки, като по този начин предпазва тялото от автоимунен процес и неконтролирано възпаление. Кортизолът е толкова важен, че когато HGN оста не може да повиши активността на кортизола в отговор на стрес, тези механизми стават прекалено активни и причиняват увреждане на тялото.\nНисък кортизол, надбъбречна слабост и хипогликемия\nОтдавна е известно, че хората, страдащи от ниска кръвна захар, често страдат и от слабост на надбъбречните жлези. Известно е също, че хората с хипоадрения почти винаги показват аномалии в поддържането на нивата на кръвната захар, от които хипогликемията е най-често срещана. Когато хипогликемията често развива желание за сладкиши, и това е истинска физиологична причина.\nКогато надбъбречните жлези са отслабени, тяхната продукция на кортизол се намалява и нивото на циркулиращия в кръвта кортизол намалява. При липса на кортизол превръщането на гликоген в глюкоза в черния дроб става трудно. Мазнините, протеините и въглехидратите, които обикновено могат да бъдат превърнати в глюкоза, също престават да се преобразуват. Тези контролирани от кортизола енергийни запаси са от решаващо значение за постигане и поддържане на нормални нива на захар, особено по време на стрес. Още по-сложно е, че по време на стрес инсулинът се повишава, тъй като клетките се нуждаят от повече енергия. Инсулинът осигурява пропускливост на клетъчната мембрана към глюкозата, за да им осигури повече енергия по време на стрес. Без адекватно количество кортизол, който осигурява конверсия на гликоген, подготовка на мазнини и протеини за подновяване на глюкозните резерви, тази повишена нужда не може да бъде удовлетворена. Всичко това заедно води до намаляване на нивото на захарта.\nКогато човек с хипоадрения се почувства стрес, нуждата от глюкоза се увеличава, но отслабените надбъбречни жлези не могат да произведат достатъчно кортизол, за да произведат необходимото количество глюкоза от резервите. В състояние на повишен инсулин и понижен кортизол, нивата на кръвната захар спадат бързо. В ситуация на физическо оцеляване, това може да доведе до смърт, тъй като реакциите се забавят, мисленето става объркано, мускулната сила намалява и се развиват други проблеми, което води до безпомощност и неспособност на човека да се защити или избяга.\nВ нашето общество, когато физическото оцеляване не е основният източник на стрес, хората се справят с хипогликемия, дължаща се на хипоадрения, като използват инструменти като нож с две остриета: ядат нещо сладко с чаша кафе или кола. Това е бързодействащо средство, което временно увеличава нивата на захарта с почти незабавни ефекти. На практика те усещат, че снекът е „ударен в главата“, когато нивото на захарта се издига от почти нула до звездите, облекчавайки симптомите на хипогликемия за 45-90 минути. Въпреки това, след това неизбежно следва бърз спад до още по-ниско ниво на захар, отколкото беше преди.\nХипогликемията е силен стрес за организма, причинявайки постоянна нужда от незабавен отговор, който допълнително изчерпва надбъбречните жлези. Хората, които се опитват да се справят с хипогликемията по описания по-горе начин, се оказват като влакче в увеселителен парк, когато през деня нивото на захарта се покачва непредсказуемо, след което пада до следващия прием на „захарната дрога“. Това не само нарушава нивата на кортизол и инсулин, но също така и нервната система и цялата хомеостаза на тялото. Така до края на деня човек може да се почувства напълно изтощен, без да прави почти нищо. Той може да се нуждае от цяла вечер, или дори цял уикенд, за да се възстанови от това ежедневно влакче в увеселителен парк.\nНамаляването на нивата на захар най-често се наблюдава при около 10, 2 и между 3 и 4 часа следобед. Не е случайно, че работните паузи обикновено са обвързани с това време и хората обикновено се опитват да ядат нещо сладко и / или да пият кафе по време на тези почивки. Имаме хипогликемична нация (авторът живее в Америка). 60% от хората с хипогликемия завършват с диабет. Чудно ли е, че нацията страда от диабет в размер на епидемията?\nВашият мозък също се нуждае от увеличено количество енергия по време на стрес и особено страда от липса на глюкоза. Въпреки че мозъкът използва няколко различни източника на енергия, той не се справя много добре с липсата на глюкоза. Всъщност, повечето от механизмите, включени в регулирането на кръвната захар, са предназначени главно да осигурят на мозъка достатъчно глюкоза. Много от симптомите на хипоадрения и повечето от симптомите на хипогликемия възникват в резултат на липса на глюкоза в мозъчната тъкан.\nХипогликемия, ако не се поддържа диета и необходимите закуски, води до преяждане, когато храната най-накрая стане достъпна. Преяждането води до бързо нарастване на теглото, тъй като това увеличава инсулина в кръвта, готов да изпрати излишната енергия (глюкоза) от излишната храна в мастните клетки, където ще се съхранява като мазнина. Дори и да не харесвате неговия ефект, той е идеалният механизъм, който помага на организма да оцелее.\nПо-голямата част от човешката история е история на изобилието или глада, излишните калории винаги са били лукс по отношение на еволюцията. Ето защо, когато преминаваме от състояние на временен глад (хипогликемия) към ситуация с излишък на калории, нашата еволюционна история ни подтиква към подсъзнателно преяждане и телата ни са приспособени да запазят тази енергия, докато е на разположение. По този начин, хипогликемията създава предпоставки за увеличаване на теглото.\nАко не искате да наддадете на тегло, трябва да избягвате тези капки в нивата на кръвната захар, които не само да ви накарат да преяждате, но и да насърчавате тялото си да съхранява енергия под формата на мазнини. Това изисква редовни упражнения и избор на хранене, което помага за контролиране на хипогликемията. Това също така означава да се откажат от тези храни, богати на захар и кофеин, които изпращат нивото на захарта на влакче в увеселителен парк и по този начин допълнително влошават хипоадренията и хипогликемията.\nМного хора, а също и лекари са големи поддръжници на гладното. В същото време някои от тях имат сериозни проблеми с продължително гладуване. Те обясняват тази детоксикация на тялото. Въпреки това, много от тях всъщност развиват симптоми на хипоадрения, и през това време те могат да причинят повече вреда, отколкото полза на тялото.\nПо време на гладно, тялото използва способността на надбъбречните жлези да произвеждат глюкокортикоиди за поддържане на нивата на кръвната захар. Глюкокортикоидите поддържат захарните нива чрез разграждане на протеините в въглехидрати по време на глюкогенезата. В процеса на гладуване, надбъбречните жлези са подложени на повишен стрес, и ако човек вече страда от хипоадрения, или е близо до това, той може да изпита редица проблеми по време на гладно. Хората с тежка хипоадрения не трябва да имат пълно гладуване. Ако е необходимо, тя може да бъде диета със сок от сурови зеленчуци и плодове, с прием на сок на кратки интервали. За тях е по-добре да постят не повече от един или два дни.\nРегулиране на половите хормони на надбъбречните жлези\nПроизводството на надбъбречни полови хормони в ретикуларната зона на надбъбречната кора се предизвиква главно от същия сигнал, който инициира производството на алдостерон и кортизол - чрез стимулиране на клетъчните мембрани в резултат на увеличаване на количеството на хормона на АКТХ. В същото време се освобождава холестерол и стартира цяла каскада от реакции, при която холестеролът се превръща в прегненолон и прегненолон в различни полови хормони. В ретикуларната зона, за разлика от други зони на надбъбречните жлези, тази каскада от реакции може да се прояви по различни начини, произвеждайки различни полови хормони. Например, прегненолонът може да се превърне в прогестерон, който след това може да се превърне в андростендион, или прегненолон може да се превърне в дихидроепиандростерон (DHEA), който след това може да се превърне в андростендион и след това до естрон или тестостерон, всеки от които може да се превърне в естрадиол,\nДействието на половите хормони на надбъбречните жлези и техните прекурсори (прекурсори)\nНадбъбречните жлези произвеждат както мъжки, така и женски полови хормони, независимо от пола. Всяко придобиване на мъжки черти при жени или женски черти при мъжете може да е резултат от стресиращо състояние на надбъбречните жлези. При мъжете надбъбречните жлези са вторичен източник на тестостерон и са единственият източник на женски хормон естроген. При жените надбъбречните жлези представляват вторичен източник на естроген и прогестерон и са единственият доставчик на тестостерон. Известно е, че много жени, страдащи от ПМС (предменструален синдром) и от ефектите на менопаузата, имат намалена надбъбречна функция.\nИзвестно е също, че когато такива жени вземат екстракти от надбъбречната жлеза, те често съобщават за значително подобрение или дори изчезване на симптомите, свързани с ПМС или менопаузата. При момчетата в пубертета, намалената функция на надбъбречната жлеза често се проявява с по-малко коса на лицето и по-малко желание за постигане и по-рядка коса на краката и ръцете. Либидото, докато намалява надбъбречната функция, обикновено намалява при двата пола.\nВ допълнение към ефекта си върху вторичните сексуални характеристики, естрогенът изпълнява важни метаболитни функции на клетъчно ниво при мъжете и жените. Някои изследователи са свързани естроген и повишени нива на коронарна болест на сърцето при мъжете в сравнение с жените, защото броят на такива заболявания при жени след менопауза става съпоставим с мъжете на същата възраст. Единственият източник на естрогенна продукция при мъжете е надбъбречните жлези, докато при жените преди менопаузата от яйчниците се произвежда голямо количество естроген.\nЖените са по-склонни да показват вторични сексуални характеристики на мъжете, отколкото обратното, въпреки че се случват и двата случая. Жените с повишено количество телесна коса, особено на лицето, или мъже с гинекомастия (уголемяване на гърдите при мъжете) търсят помощ най-лесно. Тези симптоми се дължат на повишеното производство на половите хормони от свръхактивния надбъбречен кортекс. Често срещан медицински подход за жени с повишена лицева коса е преднизон или други производни на кортизон в опит да потиснат ефектите на хипофизната жлеза върху надбъбречните жлези, надявайки се да намали производството на тестостерон.\nВъпреки че понякога помага, пациентът трябва да се съгласи с някои от страничните ефекти от приема на лекарства, получени от кортизон. Ако го разгледате от гледна точка на глобален дългосрочен ефект, ясно е, че тази терапия е неразумно.\nАко такива пациенти се изследват по отношение на намаляването на надбъбречната функция, става ясно, че това заболяване е свързано със стреса. Обикновено тези пациенти попадат в категорията на OAI (General Adaptation Syndrome) резистентност, когато тялото реагира на стреса чрез повишаване на надбъбречната функция. Потискането на ефектите на хипофизната жлеза върху надбъбречните жлези означава намеса в опитите на тялото да се адаптира към стреса и в резултат на това дългосрочното здраве може да бъде пожертвано за краткотрайно симптоматично облекчение. Би било много по-добре да се подобри способността на пациента да се адаптира към стреса, да се идентифицират и елиминират (ако е възможно) източници на стрес и да се поддържат надбъбречните жлези и цялата ендокринна система с наличните естествени средства.\nПо време на менопаузата, когато нивото на естрогена намалява, надбъбречните жлези могат да увеличат производството на естроген, за да компенсират неговия дефицит. Менопаузата често се появява много бързо, предотвратявайки надбъбречните жлези да имат достатъчно време, за да повишат активността си в съответствие с повишената нужда. Още по-сложно е фактът, че много от пациентите вече са на етап изчерпване на OSA.\nХипоадрензията, свързана с менопаузата, може да се прояви с редица симптоми, от самото чувство на неразположение към тежка психоза. Това се дължи на факта, че надбъбречните жлези не могат да издържат на натовареното върху тях натоварване без никакво предупреждение от яйчниците. Всяка жена с бърза менопауза и свързаните с нея симптоми трябва да се провери за хипоадрения. Те могат да се оплакват от болка в лумбалната област, която започва около времето на менопаузата или от проблеми с коленете, или очите стават по-чувствителни към светлината и други подобни. Това са диагностични признаци, които могат да бъдат получени от историята на заболяването. А също и отслабването на надбъбречните жлези може да се случи по време на кинезиологичното изследване на мускулите.\nБременността е силен стрес фактор за много жени. Въпреки това, често се случва, когато тя влезе в третия триместър на бременността, жена неочаквано заявява, че "се чувства по-добре, отколкото някога е била в много години". Това често се случва, когато първите два триместра са особено тежки. Надбъбречните жлези на плода узряват до ниво, на което могат да произвеждат хормони, във времето за началото на третия триместър.\nАко майката е на етап изчерпване на OSA, често надбъбречните жлези на детето се опитват да развият достатъчно хормони за детето и майката. Майка се чувства чудесно. Надбъбречните жлези на детето я подкрепят. Но надбъбречните жлези на детето са под стрес преди раждането! Резултатът е двойно жалък. Бебето се ражда в състояние на уморени надбъбречни жлези и често показва признаци на хипоадрения. Симптомите могат да бъдат различни, но двата най-често срещани симптома са алергии и повтарящи се инфекции. В състояние на хроничен стрес, тимусът и другите лимфни структури атрофират, намалявайки възможностите на имунните механизми.\nПо същия начин, при загуба на подкрепа за надбъбречните жлези на детето, майката се връща в състояние на изчерпване на надбъбречните жлези. Често хипоадренията трябва да се лекуват както при майката, така и при детето.\nЗащитното действие на половите хормони на надбъбречните жлези и техните прекурсори\nНадбъбречните хормони и техните непосредствени прекурсори, като DHEA, прегненолон и андростендион, правят нещо повече от просто допълване или балансиране на други полови хормони. Те също така помагат за балансиране на ефекта на кортизола и действат като клетъчни антиоксиданти. DHEA е слаб андроген, но може да се превърне в тестостерон, по-мощен андроген. По този начин, половите хормони и DHEA ограничават възможното разрушително действие на кортизола върху клетките и в същото време функционират като хормонални антиоксиданти. Тези прекурсори имат своя собствена цел, в допълнение към суровината, от която се произвеждат половите хормони. Например, DHEA се доставя на повечето клетки и веднъж вътре в клетката, той често се превръща в ресурс, от който могат да се произвеждат местни хормони за изпълнение на различни специфични задачи.\nФизиологичното действие на стреса и стареенето върху надбъбречните хормони\nКолкото повече надбъбречни жлези се стимулират от стрес и вътрешни нужди, толкова по-слаба е реакцията на ретикуларната зона. В резултат, освобождаването на половите хормони и техните прекурсори от надбъбречните жлези намалява при хроничен стрес и слабост на надбъбречните жлези. Когато се произвежда по-малко DHEA-S (дихидроепиандростерон сулфат) в нетната зона, по-малко DHEA-S и DHEA са достъпни за използване от други клетки. Това намалява способността на организма да реагира на повишената нужда от DHEA-S и DHEA, от своя страна, увеличавайки негативния ефект на хроничния стрес.\nЗагубата на либидо често се свързва със слабост на надбъбречните жлези, вероятно до голяма степен поради спад в производството на тестостерон от надбъбречните жлези (при мъжете и жените). От гледна точка на вашето тяло, когато сте под стрес, това не е най-доброто време за любов, защото вашата енергия е необходима за оцеляване.\nПроизводството на половите хормони на надбъбречните жлези и техните прекурсори също намалява с възрастта. Намалените нива на DHEA и тестостерон са отговорни за много дегенеративни процеси на стареене. Всъщност нивата на тези два хормона при мъжете съответстват на степента на биологичното остаряване повече от всички други маркери. С загубата на DHEA и тестостерон, ние губим способността да устояваме на ефекта на кортизола в клетките.\nРегулиране и действие на алдостерон\nХипоадренция и солено желание\nАлдостеронът се произвежда в гломерулната зона на надбъбречната кора. Подобно на кортизола, производството на алдостерон е обект на дневния цикъл с най-високия пик около 8 часа сутринта и най-ниското ниво между полунощ и 4 часа сутринта. Също, подобно на кортизола, неговата секреция се увеличава или намалява в отговор на стимулиране на надбъбречната кора от хормона на АКТХ. Това означава, че нивата на алдостерон нарастват в стресови ситуации. Алдостеронът обаче не е връзка за обратна връзка, контролираща нейното освобождаване. Вместо това, неговото освобождаване зависи от обратната отрицателна връзка, при която нивото на кортизол избутва активността на АКТХ. Това означава, че кортизолът определя количеството на АСТН, което от своя страна определя производството на кортизол и алдостерон, докато алдостеронът по никакъв начин не може да повлияе на този процес.\nЕдинственото нещо, което клетките, произвеждащи алдостерон, могат да направят, за да регулират производството му, е да променят чувствителността им към АСТН. Така, след около 24 часа, клетките в гломерулната зона стават по-малко чувствителни към ефектите на АСТН и спират да произвеждат повишено количество алдостерон. Количеството на циркулиращия алдостерон намалява, дори ако нивото на АСТН е все още високо и все още има нужда от повишен алдостерон. Това намалено производство продължава, докато гломерулните Hona клетки възстановят чувствителността си към ACTH, но междувременно намаленото ниво на алдостерон причинява много от симптомите на хипоадрения.\nПри човек под хроничен стрес трябва да се провери нивото на натрия и хлоридите в урината. Хлоридите се измерват с така наречения тест на Koenisburg, същият тест дава информация за нивата на натрий, екскретирани с урината. Излишъкът от натрий е един от първите сигнали за наличие на хипоадрения.\nАлдостеронът е отговорен за поддържането на течности (вода) и концентрацията на определени минерали (натрий, калий, магнезий и хлорид) в кръвта, интерстициалните течности и вътре в клетките. Работейки заедно с хипофизния антидиуретичен хормон и ренин и ангиотензин от бъбреците, алдостеронът поддържа баланса на течности и концентрацията на солта при същата концентрация като морската вода. В кръвта и интерстициалните течности натрият е най-преобладаващият от четирите минерала. В клетките се поддържа най-високата концентрация на калий. Тези четири минерала се наричат електролити, защото те носят електрически импулси. Тези електролити са много важни за нормалното функциониране на клетките и трябва да останат в относително непроменени пропорции. Малки промени в съотношението на един елемент към друг или тяхната концентрация в телесни течности означава промяна в свойствата на флуида, клетъчните мембрани и биохимичните реакции в клетките. Повечето от физиологичните реакции на тялото до известна степен зависят от концентрацията на електролитите.\nАлдостеронът, по време на стрес, е основната връзка в управлението на тези връзки, поради неговия ефект върху концентрацията на натрий и вода. Въпреки че това взаимодействие е доста трудно, процесът като цяло е доста лесен за разбиране, ако просто разгледате натрий във връзка с алдостерон. С повишаване на концентрацията на алдостерон, концентрацията на натрий се увеличава в кръвта и интерстициалната течност. Когато се движи натрий, водата се движи и там.\nПри слаба надбъбречна жлеза жаждата за сол е пряк резултат от дефицита на алдостерон. Както е отбелязано по-горе, алдостеронът контролира натрий, калий и телесна течност. Когато алдостеронът обикновено се секретира, нивата на калий, натрий и вода също са нормални. Ако нивото на алдостерона е високо, нивото на натрия в циркулиращите флуиди също е високо.\nОбаче, когато циркулира алдостеронът, натрият се губи от кръвния поток, преминава през бъбреците и се екскретира с урината. Когато се отстрани натрий, водата също се губи. Първоначално има загуба на течност от тялото, но тя не става твърде сериозна, ако състоянието не се влоши. Веднага след като нивото на циркулиращия натрий спадне до около 50% от първоначалната концентрация в организма, дори малка загуба на натрий или ограничаване на натрия в диетата започва да причинява сериозни последствия.\nАко съдържанието на натрий в кръвта не се възстанови чрез поглъщане на солени храни или течности, натрий и вода от интерстициалната течност се изтеглят в кръвта, за да се поддържа нивото на натрий и вода в кръвта от прекомерен спад. Ако от интерстициалната течност изтече твърде много натрий или вода, натрият вътре в клетките започва да мигрира в интерстициалната течност. Доставката на натрий в клетките е малка, тъй като съотношението на калий към натрий се поддържа като 15: 1. Когато натрия се извлича от клетките, водата върви заедно с нея.\nВ резултат на това клетката се дехидратира в допълнение към дефицита на натрий. Освен това, за да се поддържа пропорцията на натрий / калий вътре в клетката при постоянно ниво, калият също започва да мигрира от клетките. Всяка клетка обаче има минимални изисквания за абсолютното съдържание на натрий, калий и вода. Ако тези нужди не са изпълнени, функциите на клетките се нарушават, дори ако се осигури правилното съотношение на натрий и калий.\nАко страдате от хипоадрения, трябва да сте много внимателни как да възстановите нивото на течността в тялото. Твърде много вода или други течности без достатъчно възстановяване на натрия допълнително ще влошат здравето ви, тъй като наличното количество натрий в кръвта ще бъде още по-разредено. Също така, клетките се нуждаят от натрий, за да абсорбират вода, тъй като вътре трябва да има необходимото количество натрий, преди водата да се абсорбира обратно в клетката през клетъчните мембрани.\nАко нивото на течности и електролити вече е ниско, винаги трябва да добавяте сол. Не пийте кола или спортни напитки с електролити, тъй като те съдържат високи нива на калий и ниско натрий, идеалната противоположна комбинация от това, от което имате нужда. Търговските електролитни напитки са предназначени за тези, които произвеждат излишък от кортизол по време на физическа активност, а не за хора с нисък кортизол и алдостерон. Вместо това би било много по-добре да се изпие чаша вода с 1 - 1 ч. Л. сол, или яжте нещо солено с вода, за да възстановите в същото време количеството на натрий и вода.\nКогато нивото на алдостерона е ниско, тялото е дехидратирано и няма достатъчно натрий, жаждата за калий също може да се развие, тъй като тялото съобщава, че няма достатъчно калий в клетките, както и натрий и вода. Въпреки това, след като консумирате само малко количество храна или напитки, съдържащи калий (плодове, сокове, кол и търговски напитки с електролит), може да се почувствате още по-зле, защото съотношението калий / натрий е още по-обезпокоено.\nТова, което наистина е необходимо в тази ситуация, е комбинация от трите, вода, сол и калий в правилните пропорции. Един от лесните начини за това е да се пият малки порции вода с храна, поръсена с прах от морски водорасли. Laminaria съдържа калий и натрий. В зависимост от вкуса и симптомите можете да добавите още морска сол. Морската сол е по-добра, тъй като допълнително съдържа малки количества други минерали. Друг начин е зеленчуков сок от целина и листно цвекло, разреден с вода.\nОбикновено, в рамките на 24-48 часа, наситеността на тялото с вода и балансът на електролитите се стабилизират достатъчно, така че можете да преминете към диета, която поддържа надбъбречните жлези. Трябва да продължите да пиете солени вода или зеленчукови сокове 2-4 пъти на ден, променяйки количеството сол според вкуса, а също така избягвайте храни с високо съдържание на калий сутрин, когато нивата на кортизол и алдостерон са ниски. Никога не яжте и не пийте храни или напитки с диуретични свойства или които могат да доведат до загуба на електролити, като алкохол и кафе, особено ако сте били на слънце или сте дехидратирани по друга причина. Един от проблемите на хората с хипоадрения е необходимостта от постоянно борба с дехидратацията и загубата на натрий.\nКогато алдостеронът не е достатъчен, бъбреците позволяват натрий, хлориди и вода да се екскретират в урината и да поддържат йонния баланс чрез задържане на калий. Някои хора с ниски нива на алдостерон показват признаци на дехидратация. Видът на езика е един от най-лесно наблюдаваните показатели за дехидратация. Обикновено, ако държите пръста си по езика, който виси, трябва да почувствате достатъчно гладкост. Пръстът трябва да се плъзга лесно като кубче лед върху мокър лист восъчна хартия. Ако езикът е груб, като шкурка или усещате триене, пръстът ви се залепва или залепва за повърхността на езика, това е индикатор за недостатъчна течност в тъканите.\nЕдно лице може да съобщи за повишено уриниране, до 15-20 пъти на ден. Също така, поради ефекта на алдостерона върху потните жлези, при липса на физическа активност може да възникне прекомерно изпотяване или изпотяване.\nЛице с намален алдостерон може да има и други симптоми. За нормалното функциониране на нервната система трябва да има достатъчно количество натрий извън клетъчната мембрана и достатъчно количество калий в клетката. Те трябва да бъдат балансирани. Ако този баланс се подкопава от загуба на натриева и калиева задържане, нервната система няма да може да генерира и провежда електрически импулси (потенциали за действие) и да функционира на нормално ниво. Това може да прояви редица симптоми, включително мускулно потрепване и дори сърдечна аритмия.\nЕфект на ученика\nПри хроничен дисбаланс на натрий-калий се появява парадоксален зъбен ефект при човек. Обикновено, когато окото е осветено с ярка светлина, зеницата се стеснява. Това свиване на зеницата трябва да се поддържа поне 30 секунди.\nПри хора с хипоадрения (особено в етапа на изчерпване на надбъбречната жлеза) може да се открие един от следните ефекти:\n1. Размерът на ученика ще варира (варира) в отговор на светлината. Това е истинско разширение и свиване, а не фино трептене.\n2. Учениците първо се свиват до светлина, но след това необичайно се разширяват, тъй като светлинната стимулация продължава повече от 30 секунди. Такива пациенти често се оплакват от чувствителност на очите към светлина (например, когато излизат от стаята навън в слънчев ден) или носят тъмни очила на открито или дори на закрито при ярка светлина.\nДруг проблем, свързан с понижаване на нивото на минерални кортикоиди по време на хипоадрения, е подуване на крайниците. Когато пациент с хипоадрения страда от загуба на вода и натрий чрез урина и пот, той има тенденция към дехидратация и едва ли можем да очакваме признаци на задържане на вода, оток. Но точно това наблюдаваме в някои случаи на хипоадрения.\nКогато тялото губи голямо количество извънклетъчен натрий и съответно вътреклетъчен калий, можем да видим как се развива осмотичният градиент. Ако осмотичната разлика (създадена от увеличаване на натрия, опитвайки се да заеме мястото си в клетката и намаленото количество на извънклетъчния натрий) е достатъчно голяма, тялото се опитва да коригира осмотичния дисбаланс чрез преминаване на извънклетъчната течност в клетките. Тялото се опитва да разреди калия вътре в клетката с вода, за да доведе системата до осмотичен баланс. Клетките абсорбират вода и се развива оток.\nЧесто диуретиците се предписват на такива пациенти, следвайки само тези симптоми. Диуретиците при тези пациенти рядко помагат и често допълнително влошават тенденцията към дехидратация. Освен това, много диуретици инхибират надбъбречните жлези (алдостерон), увеличавайки стреса и в крайна сметка още повече влошаващото му състояние.\nС хепатит, който урината\nTutucon е комбинирано лекарство, което съдържа съставки от растителен произход.Лекарството се използва широко в урологичната практика за лечение на заболявания на органите на отделителната система, които са придружени от спазми, оток и възпалителни процеси.