Не. Цените посочени на уебсайта agoda.bg са валидни само чрез нас. Цените предлагани директно от хотелите, обикновено са с 10% до 50% по-високи. В допълнение, Вие печелите от наградните точки на Агода, които могат да бъдат използвани за бъдещи резервации за хотелите обозначени с Агода Специални Цени - Платете онлайн на нашия уебсайт. Не можем да гарантираме нито цената, нито наличността на други резервации, които уговаряте директно с хотела.\nНаправих резервация използвайки точки и искам да анулирам/съкратя престоя си. Ще ми бъдат ли възстановени точките?\nАко анулирате резервация, за която сте използвали точки - те ще ви бъдат възстановени. Ако анулираната резервация е невъзвръщаема, точките няма да ви се възстановят. В случай, че съкратите престоя си, Agoda.com ще компенсира не само сумата, но и точките ще бъдат възстановени. Ако възвръщаемата сумата превишава броя точки, които сте използвали, ще получите пари в брой в допълнение към точките.\nПовечето резервации дават възможност да се печелят карти за подарък. Клиенти, които резервират по-често ще печелят по-стойностна Карта за подарък за всяка една резервация. Картата се издава в рамките на 7 дни след напускане на хотела. Картите за подарък ще варират в зависимост от резервацията Ви.\nИзползването на картата е много лесно: можете да я използвате за хотели, които участват по програмата. Без минимум, без проблем. Просто се уверете, че сте влезли в акаунта си, когато правите резерваци.\nЗа проблеми, които не са включени в секцията ЧЗВ или "Управление на моите резервации" можете да позвъните, 24 часа.\nЩе са ви нужни вашият номер на резервацията,който може да намерите на вашия ваучер за потвърждение, както и последните 4 цифри от номера на кредитната карта, която сте използвали, за да направите резервацията.\nПозвънете ни 24/7


The Digital Rebel: 2011\nПубликувано от Unknown в 10:28 пр.об. 2 коментара: Връзки към тази публикация\nМЯУ ПЪРВИ като кандидат кмет за Котел.\n(снимка: Андрей Русев, лиценз CC 10/2011)\nПубликувано от Unknown в 9:26 пр.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 10:35 пр.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 4:34 сл.об. 1 коментар: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 11:41 пр.об. 2 коментара: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 2:16 сл.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 2:11 сл.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 10:23 сл.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 3:29 сл.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nПубликувано от Unknown в 2:30 сл.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nФото: Предпремиера на едно кметство\nРазгледайте фотогалерията на конкурса!\n(снимки: Андрей Русев, лиценз CC 08/2011)\nИ отново участвам във фотоконкурс, но този път с архитектурна насоченост на тема "Предпремиера на едно кметство"!\nОбект на заснимане е знакова сграда в центъра на града, а именно новопостроената сграда със смесено предназначение, в която върху определена площ вече се помещава районното кметство "Одесос" в гр. Варна.\nНеокласическия стил на зданието, което е построено от строителна компания "Борд", ярко се отличава от останалите сгради в района и привлича фотографското око, а богатството от орнаменти позволява на всеки фотограф да направи стойностни архитектурни кадри.\n(снимка: Андрей Русев, лиценз CC 08/2011)\nПубликувано от Unknown в 4:04 сл.об. 2 коментара: Връзки към тази публикация\nЕтикети: архитектура, фото, canon eos digital rebel\nBigAirBag и DRAG Testdrive Varna 2011\nПочитатели на велосипедите направиха по един test drive на велосипедни прототипи на Drag, бъдещи модели, нови видове велосипеди и такива от най-висок клас.\nОще снимки на байкъри, правещи номера и падащи върху BigAirBag:\nПубликувано от Unknown в 5:19 сл.об. 2 коментара: Връзки към тази публикация\nЕтикети: байк, canon eos digital rebel\nСнимки Пожар Варна Склад ЗПЗ\nОще репортажни снимки от пожара можете да видите в тази фотогалерия\nГолям пожар избухна в склад, находящ се в Западната промишлена зона на Варна, която е отдалечена на 3-4 км. от центъра на морската столица.\nСигналът за инцидента е постъпил в 22.30 часа. Запалил се е склад от складова база на "Териториално снабдяване" с площ около 2 декара, който е бил нает от няколко фирми. Там са се съхранявали лесно запалими материали като варели с различни масла, ПВЦ дограма.\nПри инцидента няма пострадали, съобщи комисар Тихомир Тотев - началник на "Пожарна безопасност и защита на населението". Пожарът е гасен цяла нощ от 60 огнеборци и 15 полицаи. Облак черен дим със задушлива миризма се разпространи над целия град. Силният вятър е помогнал димът от пламъците да се издигне високо в атмосферата и да се избегне обгазяване. Правят се замервания и се следи нивото на въглероден диоксид, увери Тихомир Тотев. За момента всички показатели са в нормата. Няма опасност от разпространение на пожара.\nПубликувано от Unknown в 11:06 пр.об. Няма коментари: Връзки към тази публикация\nPictures Graffiti Creatures from Black Sea Varna 2011\nGraffiti "Creatures from Black Sea"\nGraffiti Sprite Jam Varna 2011\n(photos by: Andrey Rusev, copyrights CC 07/2011)\nСнимките са това, което ще ни останат като спомен от провелият се през лятото на 2011г. в гр. Варна фестивал на графитите на тематика черноморски чудовища. Вълноломът на Морска гара за пореден път беше мястото, където български и чуждестранни графити-художници показаха уменията си. По-долу можете да видите всички графити, които бяха изрисувани.\nПубликувано от Unknown в 11:51 сл.об. 2 коментара: Връзки към тази публикация\nЕтикети: фото, graffiti, photo, varna\nPictures Graffiti Creatures from Black Sea Varna 2...


Купи Махалото на съдбата (ISBN: 9789546551191)\nМахалото на съдбата (ISBN: 9789546551191)\nОферти за Махалото на съдбата (ISBN: 9789546551191)\nОписание, детайли - Махалото на съдбата (ISBN: 9789546551191)\nСкъпи приятели, \_"Махалото на съдбата\_" е история за едно възродено приятелство, за старата любов, за пречистващата сила на изкуплението в живота на три изключителни жени. Започва с предателството, което разделя Абигейл и Лайла, приятелки от деца, когато майката на Абигейл, икономка в семейството на Лайла, е изгонена.\nГодини по-късно животът на Лайла се преобръща и тя отново се свързва със старата си приятелка, вече известна...\nМахалото на съдбата (ISBN: 9789546551191) пълно описание »\nЩе се събере ли Абигейл с голямата си любов от тийнейджърските години, брата близнак на Лайла, Вон? Покрусената от мъка майка, чиято дъщеря е загинала по време на пожар във фабриката на Абигейл – ще успее ли да открие богатата собственичка? Ще намери ли Лайла любовта след самоубийството на съпруга си? \_"Махалото на съдбата\_" предлага неповторимо преживяване и се надявам да му се насладите.


Fuentes de Abajo - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nLa Roza, 3, San Esteban De La Sierra, Сан Естебан де ла Сиера, Испания, 37671 - Покажи на картата\nПовече за Fuentes de Abajo\nРазположен на централно място в San Esteban De La Sierra, Fuentes de Abajo е идеално начало за Вашaта екскурзия из Сан Естебан де ла Сиера. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nВ Fuentes de Abajo отличното обслужване и достъпните съоръжения допринасят за Вашия незабравим престой. За удобството и комфорта на гостите хотелът осигурява екскурзии, библиотека.\nДизайнът на хотела е съобразен с най-високите изисквания за удобство и комфорт, осигурявани от съоръжения достъпни в някои стаи като климатик, отопление, балкон/тераса, телевизор, душ. Пълният списък от съоръжения за отдих е достъпен в хотела и включва детска площадка, градина. С перфектното си местоположение и несравними удобства, Fuentes de Abajo е един чудесен избор в много отношения.\nМестен данъчен номер: CRAC-239-SA5


Седмичен хороскоп от 19 до 25 юли - Астро - Новини Бг\n19 юли 2021 09:49\nНа 22 юли Венера в опозиция с Юпитер\nНа 24 юли Пълнолуние в 05:38ч в знак Водолей\nСлънце в Рак до 22 юли, после преминава в знак Лъв\nВенера в Лъв до 22 юли, после преминава в знак Дева\nЛуна през седмицата се движи през знаците Скорпион, Стрелец, Козирог, Водолей.\nБлагоприятни дни за подстригване – 19 (след 16:19ч), 20, 21. На 22 юли може да се подстригвате, но ако го правите сами.\nБлагоприятни дни за боядисване на косата – всеки ден с изключение на 22 юли\n19.07. 19:31 - 20.07. 00:09\n22.07. 01:27 - 22.07. 01:37\n23.07. 19:35 - 24.07. 03:14\nОвен- През седмицата ще бъдете твърде бързи и поривисти в своите действия и разсъждения. Това ще донесе не малко вълнения, както на вас, така и на околните. Удачни ще се окажат замислите ви по отношение на пътуванията. Вашите своевременни и решителни действия могат да се окажат спасение за някого. Настъпва благоприятен период за творческа самореализация. Не обещавайте това, което не ви е по силите да го изпълните (или нямате намерение), защото може да стане причина за много проблеми и недоразумения.\nТелец- С ентусиазъм и трудова активност няма да можете да се похвалите, но вие и съвсем не се стремите да постигнете някакъв успех, а само към решението на някои второстепенни и маловажни задачи. Обърнете внимание на интуицията си, тя ще ви подскаже как правилно да действате. Избягвайте да се поддавате на негативни мисли и чувства, вместо това по-често общувайте с по-весели и оптимистично настроени хора. Старайте се да виждате всичко откъм светлата страна. Свободните представители на знака имат големи шансове да срещнат любовта неочаквано.\nБлизнаци- Вие ще бъдете силно обаятелни и неотразими през тази седмица. Ще се почувствате в много добра форма. Стремете се към емоционално равновесие. Колкото по-спокойни бъдете, толкова по-ползотворен ще е периода. Старайте се да покажете не толкова настойчивост и сила на волята, но и здрав разум с логика. Подарете си нови емоции като заминете някъде, дори за няколко дена. Обезателно сега трябва да получите нови впечатления. За да отдавате добра енергия на работата си, първо ви е необходимо да си починете.\nРак - Различните аспекти на живота постепенно ще започнат да вземат по-благоприятна посока. В началото на седмицата ще ви се открият добри перспективи, които могат да променят живота ви. Да се разруши старото, да се внесе нещо ново, да повярвате в съдбата и смело да погледнете в бъдещето! Имайте вътрешна готовност да преодолеете всякакви препятствия и заплетени ситуации, ако срещнете такива. Повече от всичко сте заинтересовани от взаимодействието с приятелите. Опирайки се на своя авторитет, се опитвате да създадете група от близки по дух хора.\nЛъв- Периодът не е достатъчно добър за глобални промени във всички сфери - от работа, личен живот до мирогледа като цяло. Можете да се заемете с придвижването на някои добри идеи. Влизате в нов етап на духовно развитие, затова не забравяйте да си оставите достатъчно време за занимания с вашия вътрешен свят. Трябва да се храните здравословно, повече да спите, достатъчно време да прекарвате на чист въздух и сред природата. Няма да ви е трудно да завоювате всеобщо възхищение. Ще се сдобиете с многочислени фенове или просто ще бъдете в центъра на събитията, ако пожелаете.\nДева- Седмицата за някои може да е противоречива и напрегната. Нещата не се развиват толкова лошо, но явно няма да са и толкова добри. Ще балансирате между надеждите и разочарованията. Първото, на което трябва да повлияете е вашето собствено настроение. Рано или късно резултатите ще бъдат постигнати, но ще трябва да дочакате търпеливо този момент. Ще ви се наложи от време на време да имате работа с хора непоследователни, нетърпеливи, твърде емоционални, което много ще ви дразни. Тези, които търсят връзка, имат шансове да започнат нови отношения и нека да следват интуицията си.\nВезни- Седмицата може да е малко сложна. Представителите на знака стават по-емоционални от обичайното и поради това се вълнуват повече. Ако сега тръгнете да вземате някакви важни решения - голяма е вероятността скоро да промените мнението си. Оставете съдбата сама да пренареди приоритетите ви. Откъснете се от прозата на живота. Настройте се малко по-лирично - четете стихове, разхождайте се сред природата, срещайте се с приятели. Сега ви е необходимо мирно и спокойно съществуване. Чудесно е, ако можете да си вземете някой друг почивен ден и да отпътувате на някъде.\nСкорпион- Макар началото на седмицата да бъде трудно, представителите на знака ще съхранят оптимизма си, а това е, което е необходимо за успеха. Втората важна съставка на победата е готовността да се действа бързо и решително. Не бързайте да споделяте плановете си, касаещи бизнес, професионални перспективи и финанси. Най-заинтересованият ви слушател може да се окаже недоброжелател, който незабавно да се възползва от получената информация. Повечето от вас ще се дразнят на чуждата глупост, но в края на краищата, ако тя е чужда, трябва ли да се ядосвате вие и да реагирате така остро?\nСтрелец- Оптимизмът ви ще ви помогне да преминете през сложния период. Подетите от вас инициативи на работното място може да не допаднат на началството ви. Дошло е време за решения, но вие сте достатъчно мъдри и способни да вземете такива. Време е да се замислите за своя гардероб и да се обзаведете с нещо ново. Втората половина на седмицата ще бъде по-спокойна и хармонична. Ритъмът на събитията се забавя и ще можете да си отдъхнете, да се отпуснете и да прекарате приятно времето си. Личните ви отношения ще бъдат мили и непринудени. Не е изключено да попаднете в центъра на любовна интрига.\nКозирог- За някои представители на знака седмицата се очертава да бъде доста забавна. Ще се намирате в центъра на вниманието и на събитията. Ще усетите прилив на жизнени сили и нови идеи. Интелектуалните занимания могат да ви доставят удоволствие. Възможно е съдбата да ви поднесе приятни сюрпризи. Това може да бъде неочаквано разрешение на ваши проблеми, предложение да участвате в някакъв интересен проект или най–различни интересни вариации на тема живот. Напълно безполезно е да планирате нещо, защото така или иначе ще стане това, което разпореди провидението.\nВодолей – През седмицата ще сте активни и решителни. Знаете точно какво искате и как да го постигнете, дори ако обстоятелствата не се развиват по най-благоприятният начин. Основната ви задача е да определите целите и задачите си и да решите кое се явява най-важно и кое може да се отложи за по-после. Силите ви ще бъдат насочени основно към семейните дела, вашето здраве или на вашите близки. Разногласия може да се появят с хората, около вас. Вслушвайте се внимателно в чуждите съвети и предложения, дори на пръв поглед да ви се сторят странни и абсурдни. В тяхната полза ще се убедите по-късно.\nРиби - Като цяло сте доволни от себе си. Вече чувствате прилив на сили и можете да се заемете спокойно с делата си. Първата половина на седмицата ще бъде малко по- напрегната, след което напрежението постепенно започва да спада. На всички не можете да угодите, но утеха може да ви бъде това, че вашата критика е справедлива. Ще се увлечете по нещо дотолкова, че ще престанете да забелязвате всичко останало. Мъжете да се въздържат от ярък драматизъм и ревност към половинките си, а жените да не остават дълго в уединение.


Психология на тълпите – Уикицитат\nПсихология на тълпите (фр. Psychologie des Foules, 1895) е най-известната и най-често цитирана книга на френския социален психолог Гюстав Льобон.\n1 Книга първа: Душата на тълпите\n1.1 Увод: Ерата на тълпите\n1.2 Първа глава: Общи характеристики на тълпите\n1.3 Втора глава: Чувства и морал на тълпите\n1.4 Трета глава: Идеи, съждения и въображение на тълпите\n1.5 Четвърта глава: Религиозни форми, които придобиват всички убеждения на тълпите\n2 Книга втора: Схващания и вярвания на тълпите\n2.1 Първа глава: Далечни фактори за вярванията и схващанията на тълпите\n2.2 Втора глава: Непосредствени фактори за схващанията на тълпите\n2.3 Трета глава: Водачи на тълпите и използвани от тях средства за убеждение\n2.4 Четвърта глава: Граници и изменчивост на вярванията и схващанията на тълпите\n3 Книга трета: Класификация и описание на различните категории тълпи\n3.1 Първа глава: Класификация на тълпите\n3.2 Втора глава: Така наречените криминални тълпи\n3.3 Трета глава: Съдебните заседатели в углавния съд\n3.4 Четвърта глава: Изборните тълпи\n3.5 Пета глава: Парламентарните събрания\nКнига първа: Душата на тълпите[редактиране]\nНай-ужасната катастрофа, която може да постигне един народ, е той да изгуби своята национална душа. (с.3)\nУвод: Ерата на тълпите[редактиране]\nТълпите винаги са играли важна роля в историята, и все пак, никога толкова важна, колкото днес. Неосъзнатото им действие, подчинено на съзнателната дейност на отделни те хора, е една от характеристиките на настоящата епоха. (с.5)\nИстинските исторически сътресения не са тези, които ви стряска с измеренията и силата си. Единствените важни промени, на които се дължи обновяването на цивилизациите, се извършват в мненията, възгледите и вярванията. (с.8)\nПаметните събития са видим ефект от невидимите измерения на човешките чувства. (с.8)\nМакар и разклатени, идеите на миналото все още запазват голямата си сила, а тези, които трябва да ги заменят, едва се очертават; ето защо съвременната епоха е период на преход и анархия. (с.9)\nСъдбините на нациите вече се решават не на княжеските съвети, а в душата на тълпите. (с.9)\nТрудно поддаващи се на разсъждение, тълпите, напротив, са много податливи на действие. (с.10)\nДогмите, чието зараждане наблюдаваме, скоро ще притежават мощта на старите догми, т.е. тираничната и властна сила, предпазваща от спорове. (с.10)\nБожественото право на тълпите замества божественото право на кралете. (с.10)\nНауката ни обеща истината или поне познанието на отношенията, достъпни за нашия ум, тя никога не ни е обещавала нито мир, нито щастие. По господарски безразлична към чувствата ни, тя не чува жалбите ни и нищо не би могло да върне обратно илюзиите, прогонени от нея. (с.11)\nДосега най-определената роля на тълпите се е състояла в пълното разрушаване на остарели цивилизации. Историята учи, че в момента, в който моралните сили, заздравяващи едно общество, престанат да действат, окончателното разпадане е дело на онези безсъзнателни и груби множества, справедливо определяни като варварски. (с.11)\nЦивилизациите са били създавани и ръководени досега от една малка интелектуална аристокрация и никога от тълпите. Силата на последните им стига само да рушат. Вземат ли връх, стига се до безредие. (с.11)\nПонятието "цивилизация" включва ясни правила, дисциплина, преход от инстинктивното към рационалното, предвиждане на бъдещето, висока степен на култура – все условия, абсолютно недостъпни за тълпите, оставени на самите себе си. … Щом постройката на една цивилизация е проядена, тълпите предизвикват срутването й. Тогава проличава тяхната роля. За миг, сляпата сила на числото се превръща в единствена философия на историята. (с.11)\nВ действителност обаче господарите на света, създателите на религии или на империи, апостолите на всички вери, известните държавници и, на по-скромно равнище, водачите на малки човешки обединения винаги са били неволни психолози, надарени с инстинктивно познание на душата на тълпите, познание, често пъти много точно. (с.12)\nПсихологията на тълпите показва колко слабо е въздействието на законите и институциите върху тяхната импулсивна природа и доколко тълпите са неспособни да имат някакви мнения извън внушените им. Те не биха могли да бъдат водени от правила, произтичащи от чиста теоретична справедливост. Единствено впечатленията, породени в душата им отвън, са в състояние да ги привлекат. (с.12–13)\nОпитът все още не ги е научил [законодателите], че в поведението си хората никога не следват предписанията на чистия разум. (с.13)\nПърва глава: Общи характеристики на тълпите[редактиране]\nВ колективната душа [на тълпата] интелектуалните способности на хората, а оттук и тяхната индивидуалност изчезват. Разнородното се размива с хомогенното, а несъзнателните свойства доминират. (с.20)\nТълпите натрупват не интелигентност, а посредственост. (с.20)\n…Индивидът като част от тълпата и само защото е заобиколен от много хора, добива усещане за непобедима мощ, позволяващо му да се поддаде на инстинкти, които задължително ще обуздае, ако е сам. (с.20)\n…В безименната и съответно безотговорна тълпа чувството за отговорност, тази постоянна задръжка пред отделния човек, изчезва напълно. (с.20–21)\nПри тълпата всяко чувство и действие са заразителни, и то до степен отделният човек да жертва с голяма лекота личния си интерес в името на общия. Това свойство противоречи на природата му и човек е в състояние да го възприеме единствено и само, когато е част от тълпата. (с.21)\nДнес ние знаем, че човек може да бъде доведен до състояние, в което веднъж загубил съзнаваната си самоличност, се подчинява на всички внушения, отправени от причинителя на тази загуба, и допуска напълно несъвместими със собствената му природа и навици действия. И така, в резултат на подобни изследвания сякаш се доказва, че отделният човек, прекарал известно време в обкръжението на изявяваща се тълпа, бързо изпада, било поради отделящи се от нея излъчвания, било поради друга и все още неясна причина, в особено състояние, което много се доближава до състоянието на омагьосаност на хипнотизирания в ръцете на хипнотизатора. У хипнотизирания субект животът на мозъка е парализиран и той се превръща в роб на всички свои несъзнавани действия, направлявани по волята на хипнотизатора. Съзнаваната самоличност е приспана. Волята е разграничителните способности – разрушени. В такъв момент чувства и мисли следват определената то хипнотизатора посока.\nТакова приблизително е състоянието на индивида като част от тълпата. Той вече няма съзнание за действията. Подобно на хипнотизирания, при него някои свойства са унищожени, а други могат да бъдат доведени до степен на крайна възбуда. Силата на дадено внушение ще го тласне с неудържима буйност към извършване на някои действия. Буйност по-невъздържана при тълпите, отколкото у хипнотизирания субект, защото внушението, завладяло всички отделни личности, се преувеличава, щом стане взаимно. Единиците в тълпата, надарени евентуално с достатъчно силна индивидуалност, са съвсем малобройни и течението ги отнася Най-много да се опитат да отклонят общия ход с някое различно внушение. Една сполучлива дума, припомнен на място образ понякога са възпирали тълпите от най-кървави деяния. (с.21–22)\n…Заличаване на съзнаваната индивидуалност, превъзходство на несъзнаваната самоличност, насочване в една посока на чувствата и представите чрез внушение и увличане, склонност към незабавно превръщане в действие на внушените идеи – такива са основните признаци на индивида като част от тълпата. Той вече не е самият той,а автомат, чиято воля вече не е в състояние да го ръководи. (с.22)\nСамо защото принадлежи на тълпата, човекът слиза с няколко стъпала по стълбата на цивилизацията. Взет сам за себе си, той вероятно е бил културен човек; в обкръжението на тълпата се превръща в инстинктивно създание, т.е. във варварин. Неговите черти са стихийността, невъздържаността, жестокостта и възторзите и подвизите на примитивните създания. До тях той се доближава с лесната впечатлителност пред думи и образи, както и със склонността да бъде докаран до деяния, накърняващи най-явните му интереси. (с.22)\nЧовекът в тълпата е песъчинка сред много други, които вятърът издухва на воля. (с.22)\nЧовекът в тълпата се различава от естественото си "аз" не само по действията. Още преди да е загубил всякаква независимост, идеите и чувствата му вече дотолкова са се променили, че превръщат скъперника в прахосник, неверника във вярващ, почтения човек в престъпник, страхливеца в герой. (с.23)\n…Тълпата винаги стои интелектуално по-ниско от отделния човек. (с.23)\nРазбира се, тълпите често са престъпни, но често са и героични. Лесно е да ги накараш да гинат за тържеството на една вяра или на една идея, да ги ентусиазираш за славата и за честта, да ги поведеш почти без хляб и без оръжие… Това очевидно донякъде е несъзнаван героизъм, но с него се прави историята. Ако в актива на народите трябваше да се вписват само хладно обмислените велики дела, то в световните летописи биха останали твърде малко от тях. (с.23)\nВтора глава: Чувства и морал на тълпите[редактиране]\n…Отделната личност притежава умението да контролира рефлексите си, докато тълпата е лишена от него. (с.25)\nТълпите, които френетично искат нещата, не ги искат прекалено дълго. Те са неспособни както на трайно желание, така и на размисъл. (с.26)\nКолкото и да я смятаме за неутрална, тълпата се намира най-често в очаквателно положение, удобно за внушението. Още първото оформено внушение се предава моментално върху всички мозъци и не след дълго посоката е установена. (с.27)\n…Неподдаваща се на разумни влияния, лишена от критичен дух, тълпата не може да се изяви другояче, освен като крайно доверчива. Невероятното не съществува за нея и точно това трябва да си припомним, за да разберем лекотата, с която се създават и разпространяват най-големите небивалици. … Най-обикновеното събитие веднага се изкривява, щом се пречупи през погледа на тълпата. Тя мисли образно, а всеки възникнал образ води цяла поредица други образи след себе си, без никаква логична връзка с първоначалния. … Разумът посочва колко разпокъсани са тези образи, но тълпата не го вижда; и онова, което изопачаващото й изображение прибавя към събитието, тя ще го обърка със самото събитие. Неспособна да различи субективното от обективното, тя приема за реални събудените в ума й образи, намиращи се в далечна връзка с наблюдавания обект. …\nТакъв е механизмът на тези колективни халюцинации, така често срещащи се в историята и които сякаш носят всички класически белези на достоверността, щом става дума за явления, установени от хиляди хора. (с.27–28)\nВлязат ли в тълпата, и невежата, и ученият човек стават еднакво неспособни на [критично] наблюдение. (с.29)\nНе е нужно една тълпа да е многолюдна, за да изчезне свойството й да вижда правилно, а истинските неща да се заместват с халюцинации без връзка с тях. Няколко души, събрани заедно, образуват тълпа и дори да са известни учени, всички те приемат белезите на тълпите по повод на теми извън специалността им. Наблюдателността и критичният дух, който всеки един от тях притежава, изчезват. (с.30)\nПростотата и преувеличението на чувствата на тълпите ги предпазва от съмнение и несигурност. (с.35)\nСилата на чувствата на тълпите, и това важи най-вече за разнородните тълпи, е преувеличена и от отсъствието на отговорност. Благодарение на сигурната ненаказуемост, усещането за която се подсилва колкото по-многобройна е тълпата, и на представата за значителна моментна власт, дължаща се на числото хора, невъзможни за отделния човек чувства и действия стават възможни за общността. (с.35)\nПонеже е податлива само на крайни чувства, ораторът, който иска да съблазни тълпата, трябва да злоупотребява със силните твърдения. Преувеличавай, твърди, повтаряй и никога не се опитвай да показваш каквото и да било по разумен път – такива са любимите средства за обосноваване на ораторите от народните сборища.\nОсвен това тълпата иска същото преувеличение в чувствата на своите герои. Видимите им качества и добродетели трябва винаги да са раздути. В театъра тълпата изисква от героя на пиесата такива добродетели, такава храброст и морал, каквито в живота не се срещат никога. (с.36)\nИзкуството да говориш на тълпите е от по-нисък разряд, но изисква особено умение. Понякога, четейки ги, трудно си обясняваме успехите на някои пиеси. При получаването им самите директори на театрите са като цяло доста несигурни в успеха, тъй като, за да могат да преценят, трябва да се превърнат в тълпа. (с.36)\n…Само защото индивидът е част от тълпата, интелектуалното му равнище спада значително. (с.37)\nБез да изпитва никакво съмнение към това, което смята за истина или за грешка, и въоръжена, от друга страна, с ясното съзнание за силата си, тълпата е не само нетолерантна, но и властна. Отделният човек може да приеме противоречието и спора, тълпата не ги понася никога. (с.37)\nВечно готова да въстане срещу слабата власт, тълпата угоднически се прегъва пред силната власт. (с.38)\nВсъщност би било израз на отричане на психологията на тълпите, ако се вярва, че при тях преобладават революционните инстинкти. Само грубостите им стигат, за да ни заблудят по този въпрос. Въстаническите и разрушителните взривове са винаги мимолетни. Тълпите се ръководят твърде много от несъзнаваното и съответно са силно повлияни от вековна наследственост, за да не се изявят като крайно консервативни. Оставени сами на себе си, скоро ги виждаме как, уморени от собственото си безредие, инстинктивно се насочват към подчинението. (с.38)\nНеспирната им [на тълпите] подвижност важи само за повърхностните неща. В действителност те притежават непреклонни охранителни инстинкти и като всички първобитни, изпитват фетишистка почит към традициите и несъзнавания ужас от новостите, способни да променят реалните условия за съществуването им. (с.39)\nАко на думата "морал" придаваме смисъл на постоянно зачитане на някои обществени условности и също постоянно потискане на егоистичните импулси, то очевидно е, че тълпите са доста импулсивни и доста подвижни, за да са способни на морал. (с.39)\nРядко личният интерес е силен двигател за тълпите, докато той е почти изключителният двигател за отделния човек. (с.40)\nТрета глава: Идеи, съждения и въображение на тълпите[редактиране]\nКаквито и да са идеите, внушавани на тълпите, те могат да ги завладеят само ако придобият много проста форма и бъдат представени в съзнанието им във вид на образи. (с.43)\nДори когато идеята претърпи изменения, правещи я достъпна за тълпите, тя въздейства едва когато … проникне в несъзнаваното и се превърне в чувство. По принцип тази промяна е доста продължителна. (с.44)\nСвързване на несходни неща, чиито връзки са сам привидни, и моментално обобщаване на частни случаи – такива са характеристиките на колективната логика. Точно такива асоциации излагат винаги пред тълпите ораторите, владеещи изкуството да ги обработват. (с.46)\nСлабостта на някои слова, упражнили огромно влияние върху слушателите, понякога изненадва при прочитането им; да, но се забравя, че са били готвени, за да увличат общности, а не за да бъдат четени от философи. (с.46)\n…Безпомощността на тълпите за правилно съждение ги лишава от всякакъв критичен дух, т.е. от способността да различават истината от грешката, да съставят точно мнение. Те приемат само наложени и никога обсъдени мнения. В този смисъл много хора не надвишават нивото на тълпите. (с.47)\nЛекотата, с която някои възгледи се налагат като всеобщи, се дължи предимно на невъзможността на повечето хора да си изградят собствено мнение, основано на собствени съждения. (с.47)\nНеспособни на размисъл и на съждение, тълпите не познават правдоподобното: а известно е, че най-неправдоподобните неща смайват най-силно.\nЗатова и чудотворното и легендарното в събитията винаги поразяват най-силно тълпите. В действителност чудотворното и легендарното са истинските опори на една цивилизация. В историята привидността е играла много по-важна роля от реалността. Тук нереалното господства над реалното. (с.47)\n…Най-неправдоподобните неща смайват най-силно. (с.47)\nНа народното въображение се основават мощта на завоевателите и силата на държавите. На тълпите трябва да се въздейства, за да бъдат поведени. Всички велики исторически събития: раждането на будизма, на християнството, на исляма, Реформацията, Революцията и в наше време заплашителното нашествие на социализма, са преките или далечни последици от силни впечатления, произведени върху въображението на тълпите. (с.48)\n…Големите държавници от всички времена и във всички страни, включително абсолютните деспоти, са виждали в народното въображение опора на своето могъщество. Те никога не са се опитвали да управляват против него. (с.48)\nСто малки престъпления или сто малки произшествия изобщо не са в състояние да поразят въображението на тълпите, докато едно само сериозно престъпление, една-единствена катастрофа ще ги поразят по-дълбоко, дори резултатите от тях да са безкрайно по-малко фатални от всичките сто малки произшествия. (с.49)\n…Не фактите сами по себе си стряскат народното въображение, а именно начинът, по който са проявяват. Трябва тези факти … да предизвикат някой завладяващ образ, който изпълва и подчинява съзнанието. (с.50)\nДа познаваш изкуството на въздействието върху въображението на тълпите значи да познаваш изкуството да ги ръководиш. (с.50)\nЧетвърта глава: Религиозни форми, които придобиват всички убеждения на тълпите[редактиране]\nЧовек не е религиозен само като почита някое божество, а и като отдава всички сили на духа, цялата подчиненост на волята си, пламенния фанатизъм в служба на една кауза или на едно същество, превърнало се в цел и посока на чувствата и действията. (с.52)\nУбежденията на тълпите приемат присъщите на религиозното чувство черти, като: сляпо подчинение, бясна нетърпимост, нужда от бурна пропаганда; можем следователно да твърдим, че всичките им вярвания са религиозни по форма. Героят, когото тълпата приветства, е наистина бог за нея. (с.52)\nДнешните завоеватели на души вече нямат олтари, но имат статуи и образи и оказваният им култ не се различава съществено от някогашния. (с.53)\nБихме разбрали донякъде философията на историята само ако правилно сме прозрели този основен пункт на психологията на тълпите: за тях трябва или да си бог, или си нищо. (с.53)\nВъв вечната си борба с разума, чувството никога не е бивало победено. (с.53)\nНенужна баналност е да се повтаря, че на тълпите им трябва религия. Политическите, божествените и обществените вярвания се настаняват сред тях едва когато приемат неизменната религиозна форма, предпазваща тълпите от спор.\nКнига втора: Схващания и вярвания на тълпите[редактиране]\nПърва глава: Далечни фактори за вярванията и схващанията на тълпите[редактиране]\n…Доста държавници не са мръднали от представите на теоретиците от миналото столетие, въобразявайки си, че едно общество може да скъса с миналото си и да бъде преправено, водено от светлините на разума. (с.60)\nТака и двете основни занимания на човека, откакто съществува, са били да си създава мрежа от традиции, и после, когато благотворното им действие отмине, да ги разрушава. Няма ли здрави традиции, няма цивилизация; без постепенното отстраняване на тези традиции пък няма напредък. Трудността е в намирането на точното равновесие между здравината и многообразието. (с.60)\nСледователно най-главната цел на един народ трябва да бъде запазването на институциите от миналото и постепенното им обновяване. Трудна цел. Римляните в древността, англичаните в ново време са почти единствените, успели да я постигнат. (с.61)\nНезримите господари, властващи в душите ни, убягват на всяко усилие и отстъпват единствено на бавното изтощително действие на вековете. (с.62)\nВремето наслагва огромния остатък от вярвания и мисли, върху които се раждат идеите на епохата. (с.62)\nИнституциите и правителствата са продукт на народността. Далеч от възможността да творят епоха, те са нейни творения. Народите не биват управлявани според моментните им прищевки, а по изискванията на характера им. Понякога са нужни векове за създаването на един политически режим и векове за промяната му. (с.63)\nСред основните господстващи представи в наше време е и тази, според която просветата има едно сигурно постижение – прави хората по-добри и дори равни. Поради самото му повтаряне, това твърдение се превърна в една от най-непоклатимите догми на демокрацията. Да се посегне на тях днес би било толкова трудно, колкото да се посегнело едно време на църковните догми. Но и в това отношение, както и в много други, демократичните идеи се оказват в дълбок разрез с данните на психологията и на опита. Редица видни философи, включително Хърбърт Спенсър, са показали без затруднение, че просветата не прави човека нито по-морален, нито по-щастлив, че не променя наследствените му нагони и увлечения и че може, ако е зле ръководена, да стана много по-опасна, отколкото полезна. (с.66)\nЕстествено никой никога не е твърдял, че правилно ръководеното образование не може да даде твърде полезни практически резултати, ако не за усъвършенстване на морала, то поне за развитие на професионалните качества. (с.67)\nПървата опасност от това образование, … е, че се основава на една фундаментална психологическа грешка, а именно – да си въобразяваш, че рецитирането на учебниците развива интелигентността. (с.67)\nВместо да подготвя хора за живота, училището ги подготвя единствено за обществени длъжности, където сполуката не изисква и отблясък от интелигентност. (с.68)\nПридобиване на неизползваеми знания е сигурен начин за превръщане на човека в бунтар. (с.69)\nПреценката, опитът, инициативността, характерът са условията за успех в живота, а те не се научават от книгите. Книгите са полезни за проверка, като речници, чиито дълги цитати обаче е напълно излишно да се трупат в главата. (с.70)\nДушата на тълпите се облагородява или изкривява отчасти благодарение на или поради просветата и образованието. (с.73)\nВтора глава: Непосредствени фактори за схващанията на тълпите[редактиране]\nСилата на думите е свързана с образите, които събуждат, и е напълно независима от реалното им съдържание. (с.75)\n…Думата е само позивното копче, при чието натискане те (образите – бел.цит.) се появят. (с.75)\nС малък запас от изрази и общи понятия, научени в младостта, ние имаме всичко необходимо, за да преминем през живота ненатоварени от измерителната нужда да разсъждаваме. (с.76)\n…Думите имат само подвижни и преходни значения, променящи се според времената и народите. … Думите живеят като идеите. (с.77)\nДумите са толкова мощни, че добре подбрани думи са достатъчни, за да направят приемливи и най-отблъскващите неща. (с.78)\nИзкуството на управниците, както и на адвокатите, се състои главно в използването на думите. Изкуство сложно, тъй като в едно и също общество едни и същи думи най-често звучат различно за различните социални слоеве. На пръв поглед те си служат с еднакви думи, само че не говорят същия език. (с.78)\nНяма едно наше творческо, политическо или социално схващане, което да не носи могъщия им отпечатък [на заблудите]. Понякога, с цената на ужасяващи конвулсии човекът ги събаря, ала изглежда е обречен да ги издига отново. Без тях той не би могъл да излезе от първобитното варварство и пак без тях би се върнал отново към него. Без съмнение това са празни сенки, но тези дъщери на мечтите ни са подтикнали народите да сътворят всичко онова, което придава блясък на изкуствата и величие на цивилизациите.\nФилософите от минали век се посветиха с жар на разрушаването на религиозните, политическите и обществените заблуди, с които бащите ни са живели дълги столетия. С разрушаването им те пресушиха изворите на надеждата и примирението. Зад пожертваните химери откриха слепи природни сили, неумолими за слабостта и непознаващи милост. (с.79–80)\nПри целия си напредък философията все така не успя да предложи на народите идеал, способен да ги заплени. Нуждаещи се от заблуди, те инстинктивно се насочват към предлагащите им ги оратори, както насекомото се насочва към светлината. (с.80)\nГлавният фактор за развитието на народите никога не е била истината, а лъжата. И ако днес силата на социализма расте, то е защото представлява единствената още жива заблуда. Научните опити ни най-малко не нарушават бързия му напредък. Основното му оръжие е, че го защитават умове, достатъчно незапознати с истинското състояние на нещата, за да се осмеляват дръзко да обещават щастие на човека. (с.80)\nТълпите никога не са били жадни за истини. Те се отвръщат от неизгодната им очевидност и предпочитат да обожествяват грешката, ако грешката ги привлича. Който умее да заблуждава, лесно ги завладява; който се опитва да ги извади от заблуда, винаги им става жертва. (с.81)\nОпитът е почти единственият резултатен начин за трайно установяване на дадена истина в душата на тълпите и за разрушаване на станали твърде опасни заблуди. Той трябва също така да се осъществява в много широк мащаб и да се повтаря многократно. (с.81)\nОпитите, направени от едно поколение като цяло са ненужни на следващото: оттук и непотребността от позоваване на историческите събития като демонстрационни елементи. (с.81)\nНашият век (ХІХ-ти век – бел.цит) , както и предишният, без съмнение ще бъдат сочени от историците на бъдещето като ера на любопитни опити. … Най-внушителният от тях бе Френската революция. За да се разбере в крайна сметка, че едно общество не се преправя по предписанията на чистия разум, се наложи да бъдат избити няколко милиона души и да се разтърси цяла Европа в продължение на двадесет години. (с.81)\n…Тълпите не се влияят от разсъждения и до тях достигат само грубо смесени представи. Освен това ораторите, владеещи умението да им въздействат, се обръщат към чувствата и никога към разума им. Законите на рационалната логика нямат никакво въздействие над тях. (с.82)\nИскаш ли да завладееш тълпите, трябва първо добре да си прозрял вълнуващите ги чувства, да се преструваш, че ги споделяш, след това да се опиташ да ги измениш, като с помощта на най-елементарни асоциации предизвикваш някои сугествини образи; да можеш да се върнеш назад, ако се налага, и най-вече да отгатваш във всеки момент какви чувства си породил. (с.83)\nБез съмнение, човешкият разум не би успял да увлече човечеството по пътя на цивилизацията с пламенността и дързостта, с които химерите му го вдигат на крак. (с.84)\n…Нека оставим разума на философите, без да настояваме прекалено за намесата му във владеенето на хората. Не посредством разума, а често въпреки разума, са възниквали чувства като чест, себеотрицание, религиозна вяра, любов към родината, които бяха досега главните движещи сили на всички цивилизации. (с.84–85)\nТрета глава: Водачи на тълпите и използвани от тях средства за убеждение[редактиране]\nЩом определен брой живи същества се съберат на едно място независимо дали става дума за стадо животни или за човешка тълпа, те инстинктивно се поставят под властта на някакъв ръководител, т.е. водач.\nВодачът на човешки тълпи играе значителна роля. Неговата воля е ядрото, около което възгледите се оформят и уеднаквяват. Тълпата е стадо, което не би могло да мине без господар. (с.86)\nТълпата е стадо, което не би могло да мине без господар. (с.86)\nВ началото водачът най-често сам е бил заслепен, воден от идеята, чийто апостол е станал впоследствие. Тя дотолкова го е завладяла, че всичко извън нея се губи и всяко противно становище за него е грешка или суеверие. (с.86)\nВ мнозинството си водачите са хора на действието, а не на убежденията. Проницателността не им е присъща и не би могла да бъде, тъй като по правило тя води до съмнение и до бездействие. (с.86–87)\nВодачите излизат от редиците на онези невротици, възбудени и полуобъркани хора, стигащи почти до лудост. Колкото абсурдна да е защитаваната от тях идея или целта, която преследват, всякакво разсъждение се притъпява пред убедеността им. Ненавистта и преследванията само увеличават възбудата им. Личен интерес, семейство, всичко се жертва. При тях самият инстинкт за самосъхранение изчезва до степен, че единствената награда, която желаят, често път е мъченичеството. Силната вяра придава на думите им голяма мощ на внушението. (с.87)\nМножеството винаги слуша надарения със силна воля. Загубили всякаква воля, събраните в тълпа индивиди инстинктивно се насочват км този, който я притежава. (с.87)\nНа тълпите никога не са липсвали водачи: само че не всички са надарени, липсват им силните убеждения, които правят апостолите. Много пъти това са изкусни ритори, преследващи само личните си интереси, стремящи се да убеждават чрез ласкаене на низки инстинкти. Така упражненото влияние е краткотрайно. (с.87)\nВеликите убедени, възбуждащи душата на тълпите, отшелниците като Петър Амиенски, Лутеровците, Савонароловците, героите от Революцията, едва ли не са омагьосвали другите като сами са били завладени от някаква вяра. Тогава са успели да посадят в душите онази чудна сила, наречена вяра, превръщаща човека в пълен роб на мечтата му. (с.87)\nДа създава вяра, без значение религиозна, политическа или обществена, в дело, в личност, в идея – в това най-вече се състои ролята на големите водачи. (с.87)\nОт всички сила, с които човечеството разполага, вярата винаги е била от най-значимите и с право Евангелието й приписва свойството да повдига планини. (с.87)\nДа се сдобие човек с вяра, значи да стане десет пъти по-силен. (с.87)\nВеликите събития в историята често са били дело на невежи вярващи, въоръжени единствено със собствената си вяра. Не с начетени хора и философ и най-вече не със скептици са били основани религиите, управлявали света, както и обширните империи, простиращи се от едното до другото полукълбо. (с.87–88)\nАко вследствие на някакво произшествие водачът изчезне и не бъде незабавно заместен, тълпата отново се превръща в разединена и несъпротивляваща се общност. (с.88)\nДушата на тълпите е вечно обладана не от нужда за свобода, а от необходимост да се подчинява. Жаждата им за изпълнителност ги кара да се покоряват инстинктивно на всеки самообявил се за техен господар. (с.89)\nИнтелигентни или ограничени, все едно светът винаги ще бъде техен [на водачите с постоянна воля]. Притежаваната от тях упорита воля е изключително рядко качество, пред което всичко се огъва. Не винаги отчитаме в достатъчна степен какво може една силна и последователна воля. Нищо не устоява пред нея, нито природата, нито боговете и хората. (с.89)\n…Средствата, използвани от водачите, са различни. По принцип те прибягват до следните три начина: твърдение, повторение, заразителност. Действието им е твърде бавно, но дава трайни резултати. (с.91)\nТвърдението само за себе си, откъснато от всякакво съждение и доказателство, представлява сигурен начин за прокарване на дадена идея в съзнанието на тълпите. Колкото твърдението е по-стегнато, недоказано и неизявено, толкова е по-авторитетно. …\nТо обаче добива реално влияние само ако се повтори непрекъснато и до втръсване, и то с едни и същи думи. Наполеон е казвал, че има само една сериозна реторична фигура – повторението. Благодарение на него обектът на твърдението успява да се всели в умовете до такава степен, че да се приема като доказана истина. (с.91)\nКогато едно твърдение е било достатъчно и единодушно повтаряно, … тогава се създава т.нар. всеобщо мнение и се задействат мощните механизми на заразителността. (с.92)\nВъв всяка епоха малобройни индивидуалности поставят отпечатъка на своята дейност, на която несъзнаващата маса подражава. Все пак тези индивидуалности не трябва да се отдалечават много от получените идеи. Подражанието им тогава би било прекалено трудно, а влиянието им – сведено до нула. Точно затова хората, далеч надвишаващи своето време, не упражняват, общо взето никакво влияние върху него. (с.93)\nСхващанията и вярванията се разпространяват чрез механизма на заразата и съвсем слабо чрез този на съждението. С твърдение, повторение и заразителност съвременните възгледи на работниците се оформят в кръчмата. Вярванията на тълпите от всички времена съвсем не са се създавали по друг начин. (с.94)\nВ последна сметка интелигентността води света, само че го води от твърде голямо разстояние. (с.94)\nВсичко на света, което е властвало – идеите или хората, – се е наложило основно чрез неудържимата сила, излъчваща се от думата "обаяние". (с.95)\nОбаянието всъщност е вид омагьосване на духа ни от личност, произведение или учение. То сковава всичките ни критически способности и изпълва душата ни с удивление и почитание. … Обаянието е най-мощният двигател на всяко господство. Без него боговете, кралете и жените никога не биха имали такава власт. (с.95)\nХарактерно за обаянието е, че пречи нещата да се виждат такива, каквито са и сковава оценъчните ни способности. (с.97)\nТълпите винаги, а отделните хора – в голяма част от случаите, искат готови мнения. Успехът на тези мнения не зависи от процента истина или грешки, съдържащи се в тях. Той се дължи единствено на тяхната известност. (с.97)\nНека оттук нататък вече не ни говорят за непремерено правосъдие там, където цари бюрократичната омраза към дръзновените велики дела. (с.101)\nНациите имат нужда от тези смели хора, които вярват в себе си и преодоляват всички прегради, без мисъл за собствената си личност. Геният не може да бъде предпазлив; с предпазливост той никога не би могъл да разшири кръга на човешката изява. (с.101)\nПо заразителен път … надарените с обаяние веднага се превръщат в модел за подражание и налагат на цяло поколение някакви щампи как да участват и как да предават мислите си. (с.101)\n…Немалко фактори могат да допринесат за зараждането на обаянието: едни от най-важните винаги е бил успехът. Човекът, който успява, идеята, която се налага, са неоспорими поради самото това обстоятелство.\nДойде ли неуспехът, обаянието задължително изчезва. Възхваляваният до вчера от тълпата герой на другия ден е охулен от нея, щом съдбата го удари. Нещо повече – колкото по-силно е било обаянието, толкова по-ожесточена ще е реакцията. в такъв момент множеството приравнява до себе си падналия герой и си отмъщава за това, че се е прекланяла пред превъзходство, което вече не признава. (с.102)\nВярващите винаги разбиват с ярост статуите на бившите си богове. (с.102)\nОспореното обаяние не е обаяние. Запазилите за дълго обаянието си богове и хора никога не са търпели дискусия. (с.102)\nЗа да се спечели възторгът на тълпите, те трябва да бъдат държани на разстояние. (с.102)\nЧетвърта глава: Граници и изменчивост на вярванията и схващанията на тълпите[редактиране]\nРолята на революциите … е да отхвърлят напълно полуизоставените идеи, за окончателното скъсване с които е попречил заробващият навик. Започващите революции са всъщност свършващи вярвания. (с.104)\nВсеобщите вярвания са необходимите опори на цивилизациите; те налага насока на идеите и единствени могат да вдъхнат вяра и да създадат дълг. (с.105)\n…Народите винаги са защитавали с нетърпимост убежденията си. (с.105)\nИстинска тирания е само тази, която господства несъзнателно над душите, защото е единствената, която не може да се победи. (с.106)\nФилософската абсурдност на някои всеобщи вярвания никога не е била, повтарям, пречка за възтържествуването им. Тази победа сякаш даже е възможна само ако те съдържат никаква загадъчна абсурдност. Очевидната слабост на съвременните социалистически вярвания няма да ги възпре да се вкоренят в душата на тълпите. Истинската им малоценност в сравнение с всички религиозни вярвания се дължи единствено на следното: след като идеалът за човешко щастие, който тези вярвания обещават, е осъществим само в някакъв бъдещ живот, никой не би бил в състояние да подложи на съмнение постигането му. От своя страна идеалът за социалистическо щастие трябва да се осъществи на земята, затова още първите опити в тази насока ще разкрият безполезността на обещанията, а едновременно това новото вярване ще изгуби всякакво обаяние. Следователно силата му ще расте само до деня на осъществяването му. (с.107)\nЕдно време с основание са казвали, че политиката не е сантиментална работа. (с.110)\nИзправено днес пред обсъждането и анализа, всяко схващане губи престиж; ъглите му бързо се изхабяват и доста малко идеи, способни да ни увлекат, са се съхранили. Съвременният човек все повече изпада в плен на безразличието. (с.112)\nКнига трета: Класификация и описание на различните категории тълпи[редактиране]\nПърва глава: Класификация на тълпите[редактиране]\nРазличните категории тълпи, наблюдавани у всеки народ, могат да се разпределят по следния начин:\n1) Хетерогенни тълпи\n1. Анонимни (напр. уличните тълпи);\n2. Неанонимни (съдебни заседатели, парламенти и т.н.)\nБ) Хомогенни тълпи\n1. Секти (политически секти, религиозни секти и т.н.);\n2. Касти (военна каста, жреческа каста, работническа каста и т.н.);\n3. Класи (буржоазна класа, селска класа и т.н.)\nВтора глава: Така наречените криминални тълпи[редактиране]\nПрестъпленията на тълпите са като цяло резултат от мощно внушение и участниците в тях впоследствие са убедени, че са изпълнили някакъв дълг. Нещата са съвсем различни в случая с обикновения престъпник. (с.118)\nКато типичен пример може да се посочи убийството на г-н Дьолоне, управител на Бастилията. След превземането на крепостта той бил обграден от крайно възбудена тълпа, а ударите върху него се сипели от всички страни. Предлагали да го обесят, да го обезглавят или да го завържат за опашката на някой кон. Докато се дърпал, той ритнал по невнимание един от зяпачите. Тогава някой предложил и предложението веднага било приветствано, ритнатият да отреже главата на управителя.\n"Този човек, безработен готвач, полускитник, озовал се край Бастилията от любопитство, решава, че щом такова е общото мнение, то действието е патриотично и даже смята, че заслужава медал за унищожаването на едно чудовище. Той удря по голия врат с подадената му сабя; зле наточеното оръжие не реже и той изважда от джоба си малък нож с черна дръжка и (нали е готвач, знае да обработва месо), довежда операцията до успешен край." (с.118–119)\nОбщите черти на т.нар. криминални тълпи повтарят изцяло чертите, които установихме при всички тълпи: податливост на внушения, доверчивост, подвижност, преувеличаване на добрите или лошите чувства, проява на някои форми на морал и т.н. (с.119)\nНе знаем с точност кой е дал заповед или предложение за опразване на затворите чрез избиване на затворниците. Дали е бил Дантон, което изглежда вероятно, или който и да е друг. Все едно: единственият интересуващ ни факт е фактът на могъщото внушение, предало се на тълпата, натоварена с клането.\nПроникнали е от важността на ролята си, те първо образуват нещо като трибунал и веднага се проявяват ограниченият дух и не по-малко ограниченото чувство за справедливост. С оглед на доста големия брой обвинени, първото им решение е благородниците, свещениците, офицерите, кралските служители – с една дума всички, чието занимание вече е доказателство за обвинение в очите на добрия патриот, да бъдат избити накуп, без да е необходимо специално решение. Останалите ще бъдат съдени по външния вид и известността. След като по този начин първичното съзнание на тълпата е задоволено, тя може да премине легално към избиването и да освободи нагоните на жестокост… (с.119–120)\nТрета глава: Съдебните заседатели в углавния съд[редактиране]\nКакто всички тълпи, така и съдебните заседатели са много силно впечатлени от чувства и много слабо от разсъждения. (с.124)\nКакто всички тълпи, и съдебните заседатели са силно заслепени от известността… (с.125)\nГрижа на добрия адвокат е да въздейства върху чувствата на съдебните заседатели и, както е при всички тълпи, почти да не разсъждава или да използва само първични форми на разсъждение. (с.124)\nНе е необходимо ораторът да привлече всички заседатели, а само водачите, които ще определят общото становище. Както става винаги с тълпите, малко на брой индивиди ръководят останалите. … Именно тези двама или трима трябва да бъдат убедени с ловки внушения. Първо и преди всичко трябва да им се харесаш. Човекът от тълпата, на когото си се харесал, е вече наполовина убеден и напълно готов да приема за превъзходни каквито и да било представени му съображения. (с.126)\nЧетвърта глава: Изборните тълпи[редактиране]\nПървото качество, което кандидатът трябва да притежава, е обаянието. Личното обаяние може да бъде заместено единствено от авторитета на богатството. Талантът, дори геният, не са елементи на успеха [в една предизборна кампания]. (с.130)\nТази необходимост кандидатът да бъде обаятелен, да съумее впоследствие да се наложи безусловно, е от решаващо значение. Ако избирателите, предимно работници и селяни, посочват така рядко някого от своите за представител, то е, защото произлезлите от редиците им личности за тях са напълно лишени от обаяние. (с.130)\nАко противникът не познава добре психологията на тълпата, той ще потърси аргументи за оправдание, вместо просто да отговори на клеветническите твърдения с други, също клеветнически твърдения, от този момент нататък шансовете му за победа са нулеви. (с.131)\nПисмената програма на кандидата не бива да е много твърда, защото противниците му биха могли да му я противопоставят по-късно; затова пък устната му програма не трябва да се бои от крайности. Могат без страх да се обещават най-значими реформи. Тези преувеличения произвеждат голям ефект в момента, а за в бъдеще не задължават с нищо. Всъщност избирателят ни най-малко не иска да знае впоследствие дали избраникът е спазил направената и харесала се декларация, като се предполага, че основа на избора. (с.131)\nНе би могло да се оспори, че цивилизациите са били творение на ограничено малцинство от превъзхождащи умове, образуващи върха на една пирамида, чиито степени, разширяващи се успоредно с намаляването на умствената величина, представляват дълбоките слоеве на една нация. Величието на каквато и да е цивилизация положително не може да зависи от гласуването на нископоставени елементи, олицетворяващи единствено числото. (с.135)\nС вярванията на тълпите се спори толкова, отколкото се спори с циклопите, не повече. (с.136)\nПета глава: Парламентарните събрания[редактиране]\nВодачите, повтаряме, действат много малко с разсъждения и подчертано с обаяние. Лишат ли се по някакъв начин от него, те губят влияние. (с.140)\nЕдна тълпа бързо би загубила същността си, ако държеше сметка на водачите за направените услуги било на родината, било на партиите. Тълпата изживява обаянието на водача и не вмъква в поведението си никакво чувство за интерес и за признателност. (с.141)\nНадареният с достатъчно обаяние вожд притежава почти неограничена власт. (с.141)\nЗа да ги направлява умело, водачът трябва да е проникнал, поне несъзнателно, в психологията на тълпите и да знае как да говори с тях, най-вече да е запознат с омгьосващото въздействие на думите, формулите и образите. Необходимо му е специално красноречие, съставено от енергични твърдения и впечатляващи образи, заобиколени от доста общи разсъждения. (с.142)\nПонякога се случва водачът да е интелигентен и образован; в повечето случаи обаче това по-скоро му вреди, отколкото му помага. Като разкрива сложността на нещата и дава възможност за обяснение и разбиране, интелигентността събужда снизходителност и сериозно притъпява напрегнатата сила на убежденията, нужни на апостолите. Великите водачи от всички времена … са били подчертано ограничени, но въпреки това много дейни. (с.144)\nУжасно е да се помисли за силата, която едно трайно убеждение, съчетано с изключително тесногръдие, придава на човек с ореола на обаянието. Но тези условия са необходими за преодоляване на препятствията и за налагане на изисквания. В тези енергични убедени хора тълпите разпознават по инстинкт водача, който им трябва. (с.144)\nВ едно парламентарно събрание успехът на дадена реч зависи кажи-речи единствено от престижа на оратора и няма нищо общо с изложените от него съображения. Непознатият оратор, който излиза със слово, изпълнено с достатъчни доводи и с нищо друго, не може да разчита дори само на изслушване. (с.144)\nДостатъчно възбудените и хипнотизирани парламентарни събрания разкриват едни и също черти. Те се превръщат в подвижно стадо, подчиняващо се на всякакви импулси. (с.146)\nЗа голямо щастие, всички току-що описани от нас характери в парламентарните събрания не се проявяват постоянно. Те са тълпи само в определени моменти. Съставящите ги отделни личности съумяват в многобройни случаи да съхранят индивидуалността си и затова едно събрание може да изработи отлични временни закони. Вярно е, че тези закони са подготвени от специалист в тишината на кабинета; и гласуваният закон всъщност е дело на един човек, а вече не на едно събрание. Естествено, те са най-добрите. Действието им става гибелно само когато няколко последователни злощастни поправки ги превърнат в колективно дело. Делото на тълпата е навсякъде и винаги по-некачествено от това на отделния човек. Единствени специалистите спасяват събранията от прекалено разбърканите и прекалено неизпробвани мерки. В този момент те се превръщат във временни водачи. Не събранието им въздейства, а те на него. (с.147–148)\nДелото на тълпата е навсякъде и винаги по-некачествено от това на отделния човек. (с.147)\nВъпреки всички трудности на функционирането им, парламентите представляват най-доброто средство, което народите са открили досега, за да се управляват и предимно за да избегнат, колкото е възможно, личната тирания. Те положително са идеалът за управление, поне за философите, мислителите, писателите, творците и учените, с една дума, за всичко, съставляващо върхът на една цивилизация.\nВпрочем от тях могат да възникнат само две сериозни опасности – принудително разпиляване на финансите и постепенно ограничаване на личните свободи. (с.148)\nНепрестанното изковаване на ограничителни закони и регламенти, ограждащи с най-византийските формалности и най-дребните житейски постъпки, неминуемо довежда то постепенно стесняване обсега на свободно движение на гражданите. Жертви на заблудата, че повече закони означават по-здраво осигурени равенство и свобода, народите с всеки изминал ден се съгласяват на все по-тежки препятствия.\nТова съгласие не е безнаказано. Свикнали да понасят всякакви робства, те в крайна сметка бързо се връщат към тях, губейки каквито и да било спонтанност и енергия. От тях остават само празни сенки, пасивни автомати, безволеви, беззащитни, безсилни.\nНо след като вече не намира в себе си нужните му подвижни сили човекът изпитва силен подтик да ги потърси другаде. Колкото повече растат безразличието и безпомощността на гражданите, толкова по-належащо е да се увеличи допълнително ролята на правителствата. Те задължително трябва да носят духа на инициативност, предприемчивост и ръководство, който отделните хора са изгубили. На тях се възлага всичко да предприемат, всичко да ръководят, всичко да защитават. В такава обстановка държавата се превръща във всемогъщ бог. Само че опитът учи, че властта на такива божества никога не е била нито много трайна, нито много силна. (с.151)\n"Психология на тълпите", Гюстав Льо Бон, изд. "Жарава", 2003,\nВзето от „https://bg.wikiquote.org/w/index.php?title=Психология_на_тълпите&oldid=85614“.


Маймунска Демотивация - Блог на Явор Янкулов\n« Успешен мениджмънт 2006 - Мотивацията, която работи »\nОт Явор Янкулов в четвъртък, юни 12 2014, 21:38 - Мениджмънт - Постоянна връзка\nНай-общо мотивацията е съвкупност от сили, каращи човека да постъпва по определен начин. Именно Мотивацията е градивната сила, която мобилизира неподозираните възможности на всеки от нас. Мотивацията обикновено произтича от някаква потребност, която не е удовлетворена. Ние правим нещо, защото имаме необходимост от него, стремим се да постигнем някакви резултати, имаме определени желания, вътрешни позиции, цели и ценности, които ни карат да избираме това поведение. Това е механизмът на мотивацията.\nМотивацията има най-общо три измерения:\n1. Целите и причините, поради които хората правят своя избор на поведение;\n2. Мисловният процес, на основата на който формират поведение;\n3. Социален процес, посредством който някой променя поведението на друг.\nМотивацията е градивна сила, но неправилното й управление може да доведе до апатия и съпротива. А решенията в организацията се реализират само и единствено, ако хората с които работим възприемат делегираните им задачи и отговорности като свои. Нека да проследим какви са фазите на загуба на мотивацията за работа в една фирма и какви причини ги обуславят.\nФаза А - Мотивиран за работа - работещия току що е назначен си е поставил високи цели и напълно се е амбицирал.\nФаза Б - Объркване - Сътрудникът установява, че не получава търсената подкрепа в началния период на навлизане в работата. Мениджърът е зает с решаването на други проблеми. Колегите слабо се интересуват от проблемите на новодошлия, за тях малко неща са трудни. Служителят забелязва, че останалите не са ентусиазирани и се оплакват. Ако неговата прилежна работа не бъде оценена навреме и той не след дълго ще започне да работи не толкова усърдно.\nФаза В - "Може би така е нормално" - мисли си новия сътрудник. Той става все по-малко инициативен, не подава бързо необходимата информация. Обикновено си казва - това няма значение. Желанието да направи нещо за останалите спада.\nФаза Г - Отказ от съдействие - Сътрудникът се отдръпва, става неактивен и безразличен към работата. Изрази като "И без това нищо няма да се промени" изразяват неговото отношение станало му присъщо.\nФаза Д - Търсене на друга възможност - изпълнява задълженията си формално, намира за излишно престараването. Търси нова работа.\nКакви са индиректните външни сигнали, характерните признаци на демотивацията.\n° Отсъствия - все по-чести, отпуск по болест\n° Текучество на персонала на фирмата\n° Необходимост от контрол на времето за почивка\n° Ниско качество и количество на работа\n° Слаб интерес към работата на колегите\n° Липса на интерес към организацията - проблеми, успехи, перспективи.\nПреди да се предприемат конкретни мерки е необходимо да се определи дали проблемите са от вътрешен характер или се дължат на външни въздействия.\nПросперитетът на една организация зависи право пропорционално от степента на мотивация на персонала. За доказателство на тази теза са и множеството теории, които можем най-общо да поставим в две групи в зависимост от това дали се отнасят конкретно за психологичните особености на човека или връзката личност-среда е водеща.\nКъм първата група можем да причислим: теорията на Маслоу; на Алдърфър; на Хърцбърг; теорията за постиженията. Във втората група влизат: теорията за справедливостта, теорията на очакването, мотивацията чрез цели.\nОсем начина за намаляване на несправедливостта в организацията (теория на справедливостта) Човек може да увеличи своя принос - чрез усърдна работа\nЧовек може да намали своя принос - няма да работи така усърдно, ще си почива повече в работно време\nЧовек може да се стреми да увеличи резултата - чрез искане на повишение, титла, търсене на намеса от друг\nЧовек може да иска да намали резултата - чрез желание за по-малко заплащане\nЧовек може да "напусне" ситуацията - напускане на работа\nВъзможно е изопачаване на приноса и резултата - Убеждение, че някои приноси са без значение; убеждение че работата е изморителна, монотонна, безинтересна и т.н.\nВъзможно е изопачаване приноса и резултата при сравняване с другия - Убеждение, че другия има повече опит, че работи по-добре\nПромяна на 'сравнението' с другия - Избор на друг за сравнение\nВъзможности за мотивация чрез очакване (теория на очакването)\nОпределете резултатите, които трябва да се постигнат и тяхната важност.\nПосочете кои са изпълнили добре работата и за това ще бъдат добре възнаградени.\nУбедете хората, че биха могли да постигнат резултата, който вие желаете.\nОбвържете резултатите със съответните степени на възнаграждение.\nОсигурете промяна в резултата, така че той да мотивира максимално усилията.\nНаблюдавайте системата на плащане, за да се избегне несправедливостта.\nЗаплащайте на хората си за изпълнение и не крийте системата на възнаграждения.\nПроектирайте непрекъснато обогатяване на труда.\nОбвържете някои плащания към групово изпълнение с цел да се създаде екип и насърчавайте сътрудничеството.\nЗаплатете на лидерите, които създават, наблюдават и поддържат очаквания.\nНаблюдавайте мотивацията с помощта на обратна връзка.\nИзучете хората си, изградете гъвкава система на мотивация чрез различни програми.\nURL на пинга : http://arthuradams.com/index.php?trackback/4


След оставката на правителството - накъде! | Блог на проф. Кръстьо Петков\nHome » След оставката на правителството - накъде!\nЗлополучната Наредба за прилагането на глава Втора от този закон „Оценка на въздействието на нормативните актове“ се роди като недоносче – след 2 месеца обществено обсъждане, все още няма работещ вариант. В същото време избирателно ( без обяснение и аргументи) бяха правени корекции. Оказва се, че промените се правят от самия вносител, защото няма средства за изработването на такива оценки от независими организации. Парадоксът е, че дори депутатите ще трябва да си плащат от собственото възнаграждение, ако искат да бъдат инициатори на нормативни актове;\n1.2. Няма заложен поне минимален срок на действие на съответния нормативен акт, за да се гарантира елементарна устойчивост на обществено-икономическите регулации. Причините за това се коренят във всеобщото съмнение ( сред всички политически партии ), че нормативните актове по принцип не са съвършени и ще се подобряват при тяхното прилагане. Не се търси никаква отговорност от съставителите на нормативния акт; доколкото има такава, тя се размива при обсъжданията. Получва се така, че парламентарната зала играе ролата на институция за опрощение на некомпетентността на нормотворците;\n2. Два фрапиращи примера\n2.1. Случаят с държавния бюджет:\nВ него са заложени тясно-ведомствени цели и политики, като всяка партия си е избрала някакъв приоритет и води борба за неговото реализиране, за да запази авторитета пред своите членове. Това води до излишни и времегубещи словесни усуквания, до еквилибристики и компромиси, които в крайна сметка са в ущърб на населението;\nВ нито един бюджет досега, вкл и в този за 2017 г. няма видими критерии, които да гарантират устойчивото и ускоряващо се икономическо развитие на страната. А условие за това е високотехнологична национална икономика ( не икономика на ишлеме , както е сега).\nПреките чужди инвестиции са само един от инструментите за намаляване на безработица и формиране на производствената база, но те не носят висока добавена стойност, с която да се пълни държавния бюджет;\n2.2. Казусът, по-точно кашата, със закона за концесиите.\nВъпреки натиска от правителството за бързото му приемане, след закъснялата му разработка, последваха критики в парламентарните комисии; при дискусията в парламентарна зала той забуксува на чл. 35 ( от общо 200 ) в Правната комисия. Не се използваха планираните 873,2 мил. лева в МРРБ за ефективно управление на държавната събственост чрез концесии и публично-частно партньорство. Причината за това е може би необмисленото въвеждане в закона на т.н. несамофинансиращи се концесии, чрез които законно може да се източва дължавния бюджет. В същото време се отменя закона за публично-частно партньроство, при който се предвиждаше интегриран подход, а именно - да се развива от частния партньор пакет от дейности (чл. 9 от ЗПЧП); което би позволило без да се вреди на държавния, респ. общинския бюджет, да бъдат решавани проблеми от обществен интерес.\n3. Какъв е изходът?\nСпоред мен, като се смени подхода в законотворчеството, а слабостите да се заменят с други, радикални и ефективни от социално-икономическа гледна точка.\n3.1. Всичко зависи от точните и обективни изводи:\nПървият извод е, че бюджетът продължава да се прави по стандартния исторически и политико-ориентиран подход. Няма модел за проспепиращо развитие и растящо благосъстояние на държавата – прилагат се временни и спекулативни мерки за конюнктурно решаване на възникнали диспропорции и разписване на розови надежди за населението за запазване на социалния мир.\nВторият извод: Очевидно държавата не желае да даде пример как би трябвало да се решава проблемът с балансираното развитие на производствената инфраструктура на отделните региони на страната. Подхвърлят се стратегии без финансово осигуряване, подходи като реиндустриализация на фалирали предприятия от миналото и т.н. Априори е известно, че много скъпо струва реанимирането на загубили своята продуктова структура, пазар и специалисти производствени мощности. Държавата трябва да влезе в ролята на предприемач/инвеститор като търси партньори, с които да модернизира и направи ефективна производствената инфраструктура. След като тя заработи, държавата може да продаде своя дял и при това да спечели от инвестирания финансов ресурс.\nТретият извод: продължава порочната пактика - закони, които засягат икономическат асфера да се правят от юристи, без икономисти. Трябва да спрат експериментите и упражненията с българската икономика от наши и чуждr „експерти“ и "загрижени" политици. Трябва да се търси и използва експертизата на доказалите се български специалисти – икономисти, учени.\nЧетвърти извод: Продължава да се прилага инструмента на субсидията за поддържане жизнения статус на общините, което не лекува, а временно измества часът на смърта.Като се има предвид, че след 2020 г. няма да има грантове от ЕС, то крайно време е в бюджета да намерят място субвенциите. Тоест, държавата да предоставя на общините финансов ресурс ( безлихвен, но възвръщаем) на база на:\n- договори между общините и Министерството на финансите;\n- финансово аргументирани проекти за развитие на икономиката, а не на база повишаване на данъците и намаляване на разходите за издръжка;\n3.2. Заключителна препоръка: как да се смени парламентарният подход?\nВсяка специализирана парламентарна комисия трябва да има право да внася нормативен акт на второ четене в парламентарна зала, а не само правната комисия. Сегашната практикаводи до диктат/върховенство на една комисия над другите. Така ще се гарантира повече компетентност и отговорност от всички специализирани комисии.\n15.11. 2016 г.


Tonus.bg – Какво крие вашата линия на живота\nИма цяла наука, която може да анализира характера ни въз основа на линиите, формата и големината на човеш ките длани – нарича се хиромантия (от гръцки „хиро“ – длан и „мантия“-предсказване). Тази система за пророкуване е доста древна – възникнала е в Индия преди 5000 години, практикувала се е в древен Китай, Тибет, Персия, Месопотамия и Египет. Легенди разказват, че гръцкият философ Аристотел и Юлий Цезар разбирали от хиромантия, дотолкова, че римският император че преценявал хората си по вида на дланите им.\nОт всички линии на ръката най-важната и дискутираната е линията на живота (червената на схемата). Тя е разположена от края на дланта под палеца и се извива като дъга до китката. Счита се, че тази линия отразява жизнеспособността и енергията на човека, неговото физическо здраве и общото благополучие.\nТити 7 май, 2012 08:36\nколко са яки тези неща


#Europol - 11 беше арестуван при репресия в мрежата за насилие над деца в Грузия - EU Reporter: EU Reporter\nПравоприлагащите и съдебните органи от Австралия, Джорджия и САЩ, подкрепени от Европол, демонтираха организирана престъпна мрежа, участваща в производството и разпространението на материали за сексуална експлоатация на деца.\nПрез изминалия месец грузинската полиция арестува 11 предполагаеми членове на групата, включително собствениците и служителите на фотографското студио, произвеждащи материали за сексуална експлоатация на деца. Американските и австралийските граждани също бяха сред арестуваните заподозрени. Подпомогнати от грузински съучастници, те организираха производството на изображения за сексуална експлоатация на деца в наети апартаменти, разположени в Тбилиси, Джорджия. Произведените материали за малтретиране на деца бяха допълнително разпространени от същата престъпна група.\nГрузинските правоохранителни органи идентифицираха до 10 момичета на възраст от 8 до 14 години, които бяха жертви на мрежата. Някои от момичетата бяха жертва на жертва със съгласието на родителите си в замяна на плащания между 500 и 3,000 GEL (приблизително € 150 до € 900).\nГрузинската полиция, подкрепена от Европол, извърши претърсвания в незаконните фотосалони и иззе компютърния хардуер, дискове и карти с памет, съдържащи изображения и видеоклипове за сексуално насилие над деца. Иззети са и скъпи камери, осветление и компютърна техника.\nЕвропол подкрепя разследването, като улеснява сигурния обмен на информация, предоставя оперативна аналитична и разузнавателна подкрепа и разполага с двама експерти, които да подпомагат оперативните действия на място.\nкатегория: Начална страница, Престъпление, EU, Европейска комисия, Европейски парламент, Закон, Полиция, Жертвите на престъпления\n« Онлайн продавачите губят от конкуренцията в чужбина на #Amazon\n# Бристол все още е един от най-добрите за бизнеса »


Petel.bg - новини - Съдът във Варна отказа да измени ареста на младежа, обвинен в опит за убийство на охранител\nСъдът във Варна отказа да измени ареста на младежа, обвинен в опит за убийство на охранител\n15.05.2018 / 12:04 1\nСъстав на Апелативния съд във Варна потвърди като правилно и законосъобразно определение на Окръжен съд – Варна от миналата седмица, с което е било потвърдено задържането под стража на непълнолетния Кристиян Т., привлечен като обвиняем затова, че в съучастие с друго лице, което все още се издирва, направил опит да убие охранител пред дискотека Гетсби във Варна.\nПресслужбата на Апелативен съд – Варна припомня, че десетокласникът е в ареста вече 4-ти месец. Първоначалната му мярка за неотклонение „задържане под стража“ е била определена от ОС – Варна на 1 февруари тази година, само два дни след като в дискотеката участвал в спор, който прераснал във физическа разправа между няколко души. Охраната на нощния клуб извела младежите навън. Пред заведението 36 годишен охранител бил намушкан многократно с нож в крака и в гърдите. Свидетели посочили като пряк извършител Галин М., който в момента е обявен за общодържавно издирване, а Кристиян е държал гарда, докато Галин нанасял ударите с нож.\nВтората съдебна инстанция днес намери, че събраните в хода на следствените действия доказателства, свидетелства и материали обосновават предположението, че непълнолетният ученик е съпричастен към престъплението за което е бил привлечен като обвиняем. Престъпното деяние е тежко по смисъла на закона и се наказва строго, въпреки непълнолетието. От началото на досъдебното производство са изготвени множество експертизи и се очаква заключението на ДНК експертизата. Съдът споделя основанията на защитата, че задържане под стража спрямо непълнолетен се определя в изключителни случаи, но се позова на данни, според които десетокласникът е личност със завишена обществена опасност. Само за 2017 година Кристиян има 6 криминални регистрации все за тежки, умишлени престъпления – грабеж, притежание на наркотици, палеж. Това са факти, които съдът цени като лоши характеристични данни, а анализът им води и този съд до извода, че има опасност ако е с по-лека мярка за неотклонение, младежът да се укрие или да извърши престъпление.\nОпределението, с което Варненският апелативен съд потвърди продължаването на ареста на непълнолетния Кристиян Т., привлечен като обвиняем затова, че в съучастие с друго лице направил опит да убие охранител пред нощен клуб във Варна е окончателно.


Откъс от „Лято без мъже“ от Сири Хуствет | Kafene.bg\n25.06.2014 Александър Александров\nОткъс от романа "Лято без мъже" от Сири Хуствет. Повече за книгата прочетете тук.\nМалко след като той изрече думата пауза, аз полудях и се озовах в болница. Той не каза Не искам да те виждам никога повече или Между нас е свършено, но след трийсетгодишен брак пауза стигаше, за да се превърна в умопобъркана, чиито мисли експлодират, рикошират и се стрелкат една към друга като пуканки в микровълнова. Стигнах до това печално наблюдение в леглото си в Южното крило, така натъпкана с халдол, че не ми се мърдаше. Противните ритмични гласчета бяха позаглъхнали, но все още ги чувах, а щом затворех очи, виждах анимационни герои, които търчаха по розови хълмчета и потъваха в сини горички. Накрая д-р П. ми сложи диагнозата „кратко психотично разстройство“, известно още като „кратка реактивна психоза“ – което означава, че си наистина луд, но за малко. Ако не ти мине за месец, лепват друг етикет. Изглежда, за въпросния вид умопомрачение често има пусков механизъм, „стресор“, както казват психиатрите. В моя случай това беше Борис, или по-скоро фактът, че Борис го нямаше, че Борис си беше взел пауза. Държаха ме под ключ седмица и половина и после ме пуснаха. Още известно време продължих да се лекувам като приходящ пациент, а след това открих д-р С., която имаше алтов мелодичен глас, сдържана усмивка и афинитет към поезията. Тя ми помогна да си стъпя на краката… всъщност още ми помага.\nНе обичам да си спомням лудата. Хващаше ме срам от нея. Много дълго нямах желание да прочета онова, което тя беше написала в черно-белия бележник, докато лежеше в болницата. Знаех какво е надраскано на корицата с почерк, който нямаше нищо общо с моя – „Мозъчни отломки“, – но не исках да отворя бележника.\nРаботата е там, че ме беше страх от нея. Когато дойде да ме види, Дейзи, момичето ми, се мъчеше да прикрие неудобството си. Не знам какво точно е видяла, но мога да се досетя: една жена, измършавяла от гладуване, все още неадекватна, с тяло, вцепенено от лекарствата, една жена, която не можеше да отговори свързано на думите на дъщеря си, която не можеше да прегърне собственото си дете. А после, като си тръгна, я чух да се оплаква пред сестрата, а по гласа й си личеше, че едва удържа сълзите: „Все едно това не е мама“. Тогава не бях на себе си, но да си спомням това изречение, сега е жива мъка. Не мога да си простя.\nПаузата беше французойка, която накуцваше, но имаше лъскави кестеняви коси. Освен това притежаваше импозантен бюст, който беше истински, а не изфабрикуван, тесни правоъгълни очила и блестящ ум. Беше млада, разбира се, с двайсет години по-млада от мен, и подозирам, че Борис доста време беше точил лиги след колежката си, преди да атакува нейните импозантности. Непрекъснато си представях сцената. Борис, със снежнобелите къдрици, които падат върху челото му, сграбчва гърдите на въпросната Пауза до клетките на генетично модифицираните мишки. Винаги си го представям в лабораторията, макар че сигурно греша. Те двамата рядко са оставали там насаме, а и „екипът“ край тях надали би пропуснал да забележи шумен любовен клинч. Вероятно са намирали убежище в някоя кабинка в тоалетната, където моят Борис се е бъхтел над колежката си, подбелвайки очи с приближаването до експлозията. Това ми беше отлично познато. Бях го виждала да подбелва очи хиляди пъти. Баналността на случващото се – фактът, че се повтаря всекидневно, до втръсване от мъжете, които изведнъж или постепенно откриват, че това, което Е, не е ЗАДЪЛЖИТЕЛНО, и после предприемат стъпка, за да се освободят от застаряващите жени, които години наред са се грижили за тях и за децата им – не притъпява мъката, ревността и унижението на изоставените. Презрените жени. Ридах, крещях и налагах стената с юмруци.\nИзплаших го. Той искаше мир и спокойствие, искаше да го оставя да тръгне по свой път с кротката и възпитана невроложка, жената мечта, с която нямаше общо минало, съпреживени болки, никаква печал, никакъв конфликт. И все пак той каза пауза, а не край, за да остави разказа с отворен финал, в случай че размисли. Жесток проблясък на надежда. Борис, Стената. Борис, който никога не повишава тон. Борис, който седи на дивана и клати глава с объркано изражение. Борис, човекът плъх, който се ожени за една поетеса през 1979 г. Борис, защо ме напусна?\nТрябваше да се измъкна от апартамента, защото там изпитвах болка. Стаите и мебелите, звуците откъм улицата, светлината, която влизаше в кабинета ми, четките за зъби на поличката, дрешникът в спалнята с липсващата дръжка на вратата – всяко едно от тези неща се беше превърнало в кост, която ме болеше, в става, ребро или прешлен от една съчленена анатомия на общите спомени и сякаш всички те, натоварени с натрупаните значения на времето, тежаха в моето собствено тяло и аз разбрах, че не мога да го понеса. Затова напуснах Бруклин и отидох да прекарам лятото у дома, в заспалото градче, издигнато в някогашната прерия на Минесота, там, където бях отраснала. Д-р С. не се възпротиви. Щяхме да провеждаме телефонни сеанси веднъж седмично, с почивка през август, когато тя обикновено излизаше в отпуск. В университета бяха проявили „разбиране“ по отношение на моето изкрейзване и щях да се върна да преподавам чак през септември. Това щеше да бъде големият Зев между Шантавата пролет и Трезвата есен, безметежна хралупа, която да напълня със стихове.\nЩях да седя с майка си, да нося цветя на гроба на баща си. Сестра ми и Дейзи щяха да дойдат да ме видят, а освен това ме ангажираха да водя детска поетична школа в местното Сдружение по изкуствата. „Родена тук поетеса, носителка на награди, провежда семинар“ – гласеше заглавието в „Бондън Нюз“. Наградата за поезия „Дорис П. Цимър“ е никому неизвестна награда, която ми се стовари изневиделица; с нея удостояваха поетеси, чиито творби могат да се класифицират като „експериментални“. Тогава приех с благодарност тази съмнителна почест, както и съпътстващия я чек, макар да имах скрити резерви, но по-късно ми стана ясно, че КАКВАТО И ДА Е награда е за предпочитане пред никаква, че етикетът „носител на награди“ придава полезно, пък било то и чисто декоративно лустро на поета, живеещ в свят, който изобщо не разбира от поезия. Както е казал Джон Ашбъри: „Да си прочут е едно, да си прочут поет е съвсем друго нещо“. А аз не съм прочут поет.\nВзех под наем една малка къща в края на града, недалеч от апартамента на майка ми, който се намираше в сграда, предназначена за възрастни и старци. Майка ми живееше в зоната за самообслужващи се. Въпреки артрита и разните други оплаквания, сред които кризи на опасно високо кръвно налягане, тя беше необикновено енергична и с ума си за своите осемдесет и седем години. В комплекса имаше още две ясно разграничени зони – „с обгрижване“, за онези, които се нуждаеха от помощ, и крайната дестинация – „центъра за лежащо болни“. Преди шест години там почина баща ми и макар че веднъж усетих, че нещо ме тегли да се върна и отново да разгледам мястото, стигнах само до прага, а после се обърнах и избягах от бащиния призрак.\n– На никого тук не съм казала, че си била в болница – каза майка ми с неспокоен глас, а напрегнатите й зелени очи бяха приковани в моите. – Не е нужно никой да знае.\nИ ще забравя капката страдание,\nкоято ме опари днес, която ме опари днес.\nНа помощ идва Емили Дикинсън, стихотворение номер 193. Адрес: Амхърст.\nСтихове и фрази летяха из главата ми цяло лято.\n„Ако се появи мисъл без някой, който да я помисли – казва Уилфред Бион, – това може да е „безстопанствена мисъл“, може да е мисъл, която върви с името и адреса на своя стопанин, а може да е и „дива мисъл“. Но появи ли се подобно нещо, проблемът е какво да правим с него.“\nОт двете страни на моя дом под наем имаше други къщи – застрояваше се нов квартал, – но нищо не запречваше изгледа от задния прозорец. Той гледаше към малко дворче с две детски люлки, зад което имаше царевичак, а още по-нататък – ливади с люцерна. В далечината се виждаше малка горичка, очертанията на хамбар, силоз, а над тях беше огромното неспокойно небе. Тази гледка ми харесваше, но отвътре къщата ме разстройваше: не защото беше грозна, а защото беше наблъскана догоре с живота на стопаните си – семейство млади преподаватели с две деца, които бяха духнали към Женева за през лятото благодарение на някаква научна стипендия. Щом оставих на пода чантите и кутиите и се огледах, аз се запитах как ще се побера в това място, с всичките семейни снимки и декоративни възглавнички с неизвестен азиатски произход, с лавиците, пълни с книги за държавното управление, световните съдилища и дипломацията, с кашоните играчки и просмукалата се навсякъде воня на котки, които, слава богу, липсваха. Дойде ми мрачната мисъл, че през целия си живот рядко бях имала свое местенце, че все драсках нещо в откраднатото време за почивка. В началото работех на кухненската маса и тичах при Дейзи, щом тя се събудеше. Преподаването и поезията на моите студенти – стихове без вътрешен порив, стихове, натруфени с „литературни“ заврънкулки и финтифлюшки – ми бяха отнели безбройни часове. Но от друга страна, аз не се борех за себе си, всъщност не се борех както трябва. Има хора, които просто заграбват необходимото им пространство, като изблъскват с лакти всички нашественици, за да завземат определена територия. Борис беше способен да го направи, без да помръдне и мускулче. Достатъчно беше да си стои на място, „тих като мишка“. Аз бях шумна мишка, от онези, които драскат в дупките си и вдигат гюрултия, ала това не водеше до никакъв резултат. Магията на властта, на парите, на пенисите.\nВнимателно наредих в един кашон рамкираните снимки, като преди това описах мястото, където беше стояла всяка от тях. Навих на руло няколко килима и ги прибрах в килера заедно с двайсет непотребни възглавнички и играчките на децата, а след това изчистих методично цялата къща, изравяйки и изсмуквайки валма прах, в които се бяха заплели кламери, полуизгорели кибритени клечки, котешки изпражнения, няколко смачкани бонбончета „Ем енд Ем“ и разни други неподлежащи на идентификация боклуци. Изтърках с белина трите мивки, двете тоалетни, ваната и душ кабината. Изжулих пода в кухнята, избърсах и измих лампите на тавана, които бяха почернели от прах. Голямото чистене продължи два дни и накрая всичките крайници ме боляха и имах няколко порязвания по ръцете, но след цялата тази ожесточена деятелност стаите станаха по-ясни. Мухлясалите неясни очертания на всеки предмет в полезрението ми добиха конкретност и отчетливост, която подобри настроението ми поне за малко. Разопаковах книгите си, настаних се в стаята, която, изглежда, беше кабинетът на съпруга (на тази мисъл ме наведоха лулата и такъмите за пушене), седнах и написах:\nОтсъствие, което съзнаваш.\nАко не ти бе известно,\nщеше да е нищо\nи то е, разбира се,\nдруг род нищо,\nболезнено като пришка,\nно също и смут\nв областта на сърцето и дробовете,\nпразнота, чието име е: Ти.\nМайка ми и нейните приятелки бяха вдовици. Съпрузите на повечето от тях бяха починали преди години, но те продължаваха да живеят, без да забравят мъжете си, макар че, от друга страна, явно не се посвещаваха само на спомени за покойните си половинки. Всъщност времето беше придало на тези възрастни дами някаква внушителност. В себе си аз ги наричах Петте Лебеда, отбраното общество на „Ролинг Медоус Ист“, жени, заслужили почетното си положение не просто заради дълголетието или липсата на здравословни проблеми (всички те имаха една или друга болежка), а понеже притежаваха душевна издръжливост и независимост, които им придаваха лустрото на предизвикваща завист свобода. Джордж (Джорджиана), най-възрастната сред тях, признаваше, че Лебедите са извадили късмет.\n– Досега не е започнала да ни хлопа дъската – пошегува се веднъж. – Разбира се, нищо не се знае… Ние все повтаряме, че винаги може да се случи всичко.\nПри тези думи тя вдигна от проходилката дясната си ръка и щракна с пръсти. Ала движението беше толкова немощно, че не се чу нищо – и тя явно осъзна това, тъй като лицето й се сгърчи в несиметрична усмивка.\nАз не казах на Джордж нито че моята дъска беше започнала и впоследствие спряла да хлопа и че всичко това ми беше изкарало акъла, нито че както стоях и си бъбрех с нея в дългия коридор, наум ми дойде един стих от друг един Джордж, Георг Тракл: In kühlen Zimmern ohne Sinn. В хладни стаи без смисъл. В хладни безсмислени стаи.\n– Знаеш ли на колко съм години? – продължи тя.\n– На сто и две.\nПритежаваше един век.\n– А ти на колко си, Мия?\n– На петдесет и пет.\n– Дете невръстно.\nРеджайна беше на осемдесет и осем. Израснала в Бондън, но избягала от провинциалното градче и се омъжила за дипломат. Живяла в няколко държави и в говора й се усещаше нещо чужбинско – като че ли твърде подчертано – както заради многократното потапяне в чуждестранно обкръжение, така и, както подозирах, заради едната претенциозност, но тази привнесена привичка беше остаряла заедно с нея и вече не можеше да бъде откъсната от нейните устни, език или зъби. Реджайна излъчваше оперна смесица от уязвимост и чар. След като съпругът й починал, се омъжвала още два пъти – и двамата се споминали, – а после имала няколко връзки с мъже, един от тях елегантен англичанин, по-млад от нея с десет години. Реджайна разчиташе на майка ми като душеприказчица и компаньонка за местни културни събития – концерти, изложби и някоя и друга пиеса.\nОсемдесет и четири годишната Пег се родила и отрасла в Лий, градче, по-малко и от Бондън, срещнала мъжа си в гимназията, родила му шест деца и се сдобила с безброй внуци, за които можеше да разправя в най-големи подробности – свидетелство за поразително здрава памет и бистър ум. И накрая идва Абигейл, на деветдесет и четири. Навремето била висока жена, но гръбнакът й се беше предал пред остеопорозата и сега беше силно прегърбена. Не стига това, ами беше и почти напълно глуха, но аз още от пръв поглед изпитах към нея възхищение. Обличаше се с чисти и гладени панталони и със саморъчно плетени пуловери, върху които слагаше апликации или бродираше ябълки, коне или танцуващи дечица. Съпруга й отдавна го нямаше – някои казваха, че умрял, а според други се бяха развели. Но каквато и да беше истината, редник Гарднър се беше изпарил по време на Втората световна война или скоро след края й и неговата вдовица или разведена съпруга беше получила педагогическа квалификация и беше станала учителка по рисуване в началния курс.\n– Прегърбена и глуха, но не и няма – заяви ми недвусмислено при първата ни среща. – Идвай да ме виждаш, не се чуди. Обичам да имам компания. Номерът ми е три, две, нула, четири. Повтори – три, две, нула, четири.\nСофийският Средновековен панаир с нова дата


Едно доказателство, че не всичко може да бъде дирижирано - Новини и обновления - Penguin Travel\nЕдно доказателство, че не всичко може да бъде дирижирано - от музей на музей и от статуя на статуя. Разходка с метрото, посещение на супермаркет и един-два часа на плажа в Нампо последния ден. Голям майтап.\nТрудови колективи плажуват заедно (забележете банските костюми на дамите!). Но като цяло много мили хора, макар и грам английски никой да не знаеше.\nЖалко, че не бях подготвен поне някоя кутия цигари да оставя на мъжете. А те горките се чудеха с какво да ме почерпят и какво да ми подарят. Накрая си тръгнах с едно сварено свинско краче с копитце. Не го пазя, изядох го.


София е сред най-перспективните дестинации в Европа за строителство на молове – Invest Build Media\nby admin 22.11.2016 0330\nСофия отново е наредена от глобалната консултантска компания Cushman&Wakefield сред дестинациите с най-голям потенциал за строителство на търговски площи заради по-ниските запаси спрямо средното равнище за Европа и силните макроиконоически фундаменти, посочва се в новия доклад на компанията за тенденциите при строителството на търговски площи в Европа, цитиран от investor.bg.\nДругите обещаващи дестинации са Лондон, Бристъл, Единбург, Барселона, Мюнхен, Анкара, Истанбул и Букурещ, пише в доклада.\nСтраната ни остава сред най-слабо наситените с модерни търговски площи пазари в Европа. На 1 000 души население в България се падат малко над 100 кв.м, показват данните, събрани чрез местния партньор на компанията Forton. По-слабо наситени пазари са само Гърция с малко над 57 кв.м, Босна и Херцеговина с малко над 74 кв.м, Сърбия с почти 75 кв.м и. Румъния с 97 кв.м.\nНаситеността на пазара в София е повече от два пъти по-висока в сравнение със средното за страната – почти 235 кв.м на 1 000 души население, което обаче пак е два пъти под средното европейско ниво. Същевременно се очаква потребителските разходи в столицата да се увеличават годишно с над 4% през следващите пет години, което дава добри възможности за бизнеса.\nПрез последните години инвестициите в търговски центрове в София значително се забавиха. За поредна година няма открит нов шопинг център, след като заработиха Mega Mall в “Люлин” и Sofia Ring Mall на Околовръстния път до IKEA.\nОстава само един неоткрит мол – Plaza Center в Люлин, чието довършване предвид собствеността му – свързан е с гръцкия конгломерат Marinopoulos, който поиска защита от кредитори и ще бъде погълнат от местен конкурент в Гърция, остава под въпрос.\nКризата значително засили конкуренцията между моловете в София в битката им за клиенти. Някои от тях се наложи да се препозиционират, за да излязат от тежкото положение, в което изпаднаха.\nВ момента ситуацията е относително стабилна, като единствено веригите за бързооборотни стоки внасят някаква динамика в сегмента и то основно оттеглянето на Carrefour зарази проблемите на Marinopoulos и разместването на Пикадили.\nВ страната обаче през тази година отвори един нов мол – “Марково тепе” в Пловдив, който намери нов инвеститор и беше довършен.\nТурция и Русия са най-активните строителни площадки в сегмента на търговските центрове. Общата площ на новопостроените търговски центрове в двете държави е повече от 40% от всички завършени площи през първата половина на годината.\nПрез първото полугодие на пазара в Турция са излезли над 287 хил. кв.м нови площи в търговски центрове, а в Русия – над 257 хил. Следва Франция със 141 700 кв.м, Италия с 92 хил. кв.м и Румъния с почти 83 хил. кв.м.\nТоп 10 на най-активните пазари се допълва от Полша, Швеция, Германия, Хърватия и Белгия.\nНорвегия е държавата с най-висока наситеност на модерни търговски площи не само в Западна Европа, а на Стария континент като цяло – почти 914 кв.м на 1 000 души население, сочат данните\nОт западноевропейските пазари следва Люксембург с 519 кв.м, Швеция с 436 кв.м, Финландия с почти 420 кв.м и Холандия с 361 кв.м. На другия полюс – най-слабо наситен пазар, е Гърция с малко над 57 кв.м, следвана от Белгия със 120 кв.м, Германия с почти 180 кв.м, Италия с малко под 230 кв.м и Испания с почти 246 кв.м.\nОт източноевропейските пазари най-наситеният е Естония с 636 кв.м на 1 000 души население, следвана от Словения с почти 380 кв.м, Литва с 328 кв.м, Латвия с малко над 318 кв.м и Хърватия с 311 кв.м.\nПриблизително 8,1 млн. кв.м новопостроени търговски центрове ще излязат на пазара в Европа до края на тази и през следващата година, показват още данните. Все повече оператори разширяват зоните за забавление в шопинг центровете, за да подобрят преживяването на клиентите, посочва се в доклада на компанията.\nПрез първата половина на тази година на пазара в цяла Европа са излезли 1,3 млн. кв.м нови площи в търговски центрове, което е със 7% по-малко в сравнение с първата половина на миналата година. Така общият обем площи в Европа достига 156,3 млн. кв.м към края на тази година и се очаква да се увеличи до 164,4 млн. кв.м до края на 2017 г.\nВ Западна Европа до края на годината се очакват нови 1,4 млн. кв.м площи в търговски центрове, което е почти три пъти повече спрямо първото полугодие. Така общият обем на новопостроените площи през тази година ще достигне 1,9 млн. кв.м, което е с 25% повече спрямо 2015 г. В региона отново преобладават ремонтите и разширенията за сметка на изцяло новите търговски центрове.\nЗа следващата година на пазара в Западна Европа е предвидено да излязат още 1,7 млн. кв.м новопостроени площи в търговски центрове. Най-активният пазар остава Франция с 800 хил. кв.м, от които 140 хил. кв.м са в широкия регион около Париж, показват данните.\nОбемите в Централна и Източна Европа продължават да са значително по-високи. До края на годината се очаква на пазара в региона да излязат 2,4 млн. кв. м, а през следващата година – 2,6 млн. кв.м.\nИнвестициите в търговски центрове в Европа като цяло са намалели с почти 50% на годишна база през първата половина на годината до 8,5 млрд. евро. Обемите са и значително по-ниски в сравнение с инвестициите за същия период на предходните три години.\nСъщевременно обаче инвестициите в Централна и Източна Европа се увеличават със 17% за полугодието спрямо същия период на миналата година, като най-голям дял е привлякла Полша, следвана от Чехия, Словакия, Румъния и Унгария. Т.е. намалението на общите обеми идва основно от забавянето на инвестиционната активност в сегмента на търговските центрове в Западна Европа.