Artikel V: Svindsoten – historien om dansk Forsvars landmilitære professionalisme (ver. 23-4-07) – Clemme's Blog For Critical Insight: latest posts:\nArtikel V: Svindsoten – historien om dansk Forsvars landmilitære professionalisme (ver. 23-4-07)\n‘Ja, og der på Deres borde står så alle reglementerne. Dem kan De selv læse. Det er jo derfor, De har studentereksamen, når De træder ind på officersskolen. Det er ikke fordi vi skal bruge reglementerne ret meget, men fordi det er vigtigt at vide, hvad der står i dem. For det første, fordi man ellers ikke ved, hvad det er, man afviger fra, når det er nødvendigt. For det andet, fordi man ellers ikke ved, hvad det er, der skal skrives om. Og det er jo det, der bliver d’Herrers fornemste opgave i fremtiden: at finde ud af, hvornår det, der står i reglementerne er så forkert, at det skal skrives om samt, at finde ud af, hvad der så skal stå i stedet.’ (Taktik- og hovedlærer major Helge Kroon til kadetterne i klasse ‘Hedemann‘ på Hærens Officersskole i maj 1962)\nDette citat illustrerer med provokerende klarhed, hvad militær professionalisme indebærer, nemlig at officeren aldrig primært må blive forvalter af et bestemmelseskompleks, men at han skal opbygge indsigten og evnen til hele tiden at udfordre dette, så organisationen kan forblive fleksibel og fokuseret. Desværre var og er Kroon en ener, der udfordrede udviklingen. Han glemte ‘at tage sig daglige Hold Kæft pille’, som han senere udtrykte det, da han var blevet krigshistorielærer i klasse ‘Rye’ små fire år senere. Han blev pensioneret som oberstløjtnant, bl.a. fordi han irriterede den personligt dygtige hærchef general Vegger, der desværre samlede på jasigere.\nSamfundet og politikerne stiller rutinemæssigt betydelige resurser til rådighed for Forsvaret. Man må tro, at de går ud fra, at organisationen er i stand altid at bevare den militære professionalisme, der afgør, om organisationen er og forbliver i stand til at løse sine skiftende opgaver rimeligt effektivt.\nSamfund og politikere går vel ud fra, at professionalisme kunne bevares upåvirket af det danske samfunds og de danske politikeres mildest talt ambivalente holdning til dansk militær gennem det sidste århundrede, og at den kan forblive uberørt af den voldsomt stigende forvaltningsbelastning, som har præget hele den danske offentlige sektor i de seneste 20-30 år, og som allerede er beskrevet her på bloggen. Dette er selvfølgelig ikke tilfældet.\nDenne blog-artikel skitserer, hvordan og af hvad professionalismen blev nedslidt, blev tuberkuløs. For at få et klart billede, er det nødvendigt at betragte en lang periode. De officerer, der havde hovedrollen startede deres tjeneste i mellemkrigstiden og den kolde krigs første to årtier.\nSøværnets professionelle henfald er begrænset af naturens, havets, hårdt disciplinerende korrektion. Flyvevåbnets professionalisme har, af naturlige grunde, altid haft et meget snævert fokus. Det er krævende at flyve sikkert. Derfor vil denne artikel først og fremmest dreje sig om udviklingen i hæren, det største værn.\nForholdet mellem de tre værn i den nuværende situation og i fremtiden vil blive dækket af en senere artikel.\nDen debat, der forhåbentlig følger, bør dreje sig om, hvad der kan gøres for at vende den deprimerende udvikling. Hvis dette ikke sker, bør butikken lukkes, og vi bør udlicitere de mere krævende militære sager til andre, der fortsat kan klare dem.\nKarakteren af en militær organisation gør, at den professionelle forståelse og de professionelle færdigheder kun kan udvikles fuldt over en ret lang årrække, vel normalt i fredstid over 20-30 år. I krig er læreprocessen hurtigere.\nNår der har været tale om et hensigtsmæssigt forløb, kan den ledende gruppe af officerer og deres primære hjælpere:\n* I dybden forstå karakteren af enhver slags krig eller konflikt, staten kan blive involveret i, også sådanne, som politikerne offentligt meddeler, man aldrig vil deltage i. Den skal herunder have udviklet en akut og sikker fornemmelse for alle typer af militære styrkers muligheder og begrænsninger i hver slags konflikt, både generelt og medhensyn til egen stats styrker.\n* På dette grundlag give kompetent, dvs. også selvkritisk rådgivning til regeringen om militære styrkers muligheder henholdsvis manglende muligheder, alene eller sammen med andre typer af indsats i enhver type krig eller konflikt overalt i verden.\n* Forstå, at det ikke alene er regeringens ansvar at søge en effektiv dialog. Sådan virker demokratiet og statsmagten ikke. Det skal gøres entydigt klart for politikerne, at Danmark ikke igen skal tumle optimistisk og uforberedt ind i konflikter – som i 1863-64 og desværre et par gange for nyligt (Kroon udgav sidste år en lille bog, der bl.a. følger virkninger af den utilstrækkelige dialog i 1864).\n* Kompetent og fleksibelt fremme en effektiv dialog og debat om den fremtidige organisation og de fremtidige væbnede styrker.\n* I dybden forstå, hvorledes man rekrutterer til, organiserer, uddanner og bevarer militære enheder og støttestrukturer, der er så robuste og motiverede, at de kan fungere effektivt og disciplineret i enhver situation på trods af tab og momentvise problemer med opinionen i indsatsområdet eller hjemme. Herunder forstå, hvad der gør, at individet og familien fastholder ønsket om tilknytning.\n* Effektivt lede og motivere meget komplekse organisationer under et ekstremt stress, frygt og arbejdspres, organisationer, der er sammensat af en mangfoldighed af fra gode over middelmådige til dårlige specialister. Skal kunne lede sådanne styrker med en følelse af ansvarlighed, der gør, at enhver chef altid er klar til at handle på eget ansvar, og tage konsekvenserne, hvis situationen byder dette. Der kan ikke være en garanteret jobsikkerhed i denne branche.\n* Uddanne og udvikle den næste generation af militære professionelle, så disse både kan virke i de eksisterende opgaver og effektivt inspirere en robust tilpasning mod fremtiden.\nHvis den professionelle gruppe er fra den en småstat som Danmark, er kravene til overlegen kompetence endnu mere absolut, fordi hver enkelt officer i internationalt samarbejde skal være så indlysende professionelt kompetent, at han/hun bliver hørt og respekteret af stormagternes professionelle. Fra personlig erfaring ved jeg, at det er vanskeligt, men dog muligt.\nGrundproblemet og løsningen\nI modsætning til lægerne, den anden profession, hvor dygtighed forudsætter en blanding af stadig ajourført viden, erfaring og stadig opdaterede færdigheder, er det i den militære profession sjældent, at man kan få praktisk erfaring, og når dette sker, er det ofte under så specielle vilkår, at erfaringernes relevans i fremtidige situationer er usikker.\nProfessionel kvalitet må derfor sikres gennem systematiske og kritiske analyser af andres erfaringer. På dette grundlag må der laves så realistiske og krævende øvelser, at den ‘opvoksende’ professionelle kan lære af personlig fiasko og succes i situationer, hvor dette ikke i unødvendig grad kræver egne soldaters eller uskyldige civilpersoners liv eller medfører ulykker for staten.\nMan kan sige, at den militære professionelle er som en svømmer, der ved, at han på et tidspunkt kan blive kastet overbord under en storm i det nordlige Atlanterhav eller få til opgave at passere Niagara-floden lige oven for faldene. Desværre kan han kun øve svømning på land samt et par gange hvert femte år i den lave ende af et svømmebassin.\nI denne situation er det ikke så vanskeligt at forstå, at de militære professionelle aktiviteter – styrkeopbygning, kadreuddannelse, øvelser, planlægning og formuleringer af bestemmelser – ofte bliver domineret af fra forenklede til grundfalske idéer. At det kan ramme selv de dygtigste og mest professionelle har amerikanerne fra 2003 demonstreret i Irak og det israelske flyvevåben i 2006 vist i Sydlibanon.\nFor på trods af disse faldgruber og sumpe at udvikle militære professionelle af en rimelig kvalitet, indeholdt og indeholder karriereofficerens tjeneste altid nogenlunde samme elementer.\nFørst og fremmest en grundlæggende officersuddannelse. Før denne indledes, prøves kandidatens praktiske lederegenskaber. I Danmark er dette normalt sket gennem praktisk tjeneste som underofficer eller reserveofficer samt en formel optagelsesprøve.\nUddannelsen giver for det første kadetten forståelse for professionens ramme, herunder statskundskab, lidt om kriges og konflikters karakter, almendannende krigshistorie samt oplysninger om de andre værn og specialiteter. Derudover forberedes kadetten funktionelt og holdningsmæssigt til sin første tjeneste ved at lære optræden som officer, tjenesteforhold og forvaltningsregler, retorik, jura, enheders taktiske optræden samt at føre og lede enheder, herunder gives kadetten den nødvendige pædagogiske, psykologiske og sociologiske viden. Endelig suppleres tidligere uddannelse eventuel med undervisning i sprog, matematik, fysik, teknik og topografi.\nDerefter følger i virkeligheden den mest afgørende periode i personens professionelle udvikling, de første 5-8 års tjeneste som ung officer. Karakteren af denne samt holdningspåvirkningerne og kravene under den bestemmer reelt, om officeren udvikles til en militær professionel eller en meget begrænset anvendelig funktionær i uniform.\nPå grundlaget af den individuelle udvikling i denne første og senere perioder med praktisk tjeneste har karriereofficeren så perioder med formel videregående uddannelse af fra 6 til 22 måneders varighed. Afhængigt af, hvilket land, der tales om, vil en officer før udnævnelsen til general eller admiral have gennemført 2 eller 3 sådanne generelle videregående kurser.\nUnder disse uddannelser vil officerens forståelse af den professionelle ramme blive udbygget, horisonten udvidet, forudfattede meninger demoleret. Det er nødvendigt, fordi tjenesten på højere niveau kræver en dybere teoretisk forståelse, mere viden om andre dele af staten samt om de internationale organisationer og sammenhænge, officeren skal virke i. Herudover forberedes officeren funktionelt til at kunne forvalte og anvende stadig større og mere sammensatte militære organisationer. Der kan endvidere ske en udbygning af officerens generelle uddannelse, herunder ikke mindst i sprog.\nI den professionelt bevidste militære organisation vil man anvende nogle af de absolut bedste og generelt anerkendte officerer som lærere i både denne generelle uddannelsesstruktur og på de mere specialiserede skoler. Dette sker dels for at sikre mulighed for professionel fordybelse hos disse. Det er altid lærerne, der lærer mest i et uddannelsessamspil. Man udnytter også det afgørende potentiale, som disse officerer har for at blive rollemodeller for deres yngre kolleger. Endelig får lærergrupperne så en naturlig og bredt accepteret rolle som dynamo og katalysator i organisationens stadige fornyelse, som kommandomyndigheder uanset formelt ansvar må prioritere lavere end forvaltnings- og planlægningsopgaver.\nSom andre sunde professioner kendetegnes også en sund militær profession af uenighed og en intensiv kritisk professionel debat på tjenestestederne og i de forskellige faglige publikationer. Uenighed og debat drives af, at en betydelig del af officerskorpset aktivt dels følger den professionelle udvikling i udlandet, dels studerer og dybdeanalyserer den nyeste og anden relevant professionel erfaring, dvs. krigshistorien. Denne debats argumenter inspirerer organisationens udvikling og er en effektiv garanti mod professionelt henfald.\nDisse udbredte professionelle studier sikrer fokus og kvalitet af taktiske bestemmelser og krigsplanlægningen. Den sikrer også, at de større og mindre øvelser, som er officerskorpsets vigtigste vej til nogenlunde realistiske, praktiske erfaringer, bliver så krævende som muligt i fredstid. Dette nøglekrav inspirerer ikke mindst, at øvelserne gennemføres i to partier med fri føring, således at officererne gives mulighed for at vise fantasi og kreativitet, at risikere noget for succes, og derved også får mulighed for at lære effektivt af egne professionelle fejltagelser. Netop sådanne øvelser var en central del af den amerikanske militære renæssance efter Vietnam-krigen.\nAt tale om udviklingen af professionalismen i et officerskorps indebærer en næsten absurd forenkling af virkeligheden. Der vil altid være dovne, overfladiske, ubegavede, opportunistiske og snobbede medlemmer af gruppen, ligesom, der vil være dygtige, uegennyttige, søgende og effektive mennesker med naturlige lederegenskaber.\nI virkeligheden defineres korpsets professionalisme reelt af de efter forskellige kriterier bedste, mest engagerede i hver årgang af de yngste og mellemste officersgrader og af den bedste halvdel af de højeste grader. Disse generelt anerkendt bedste officerers normer, interesser og optræden vil påvirke resten.\nAlle, der har været i berøring med den danske hær i forskellige dele af denne lange periode har haft både gode erfaringer, gode eksempler og det modsatte. Jeg har fremhævet Helge Kroon som en personlig inspiration, og jeg vil supplere med navnet på min senere åbne og inspirerende chef Peter Jessen. Under de samtaler, jeg har haft under udviklingen af denne artikel, nævnes generalmajorerne Hieronimus Havning og Holger Denker konstant med dyb respekt. Det var de to chefer for Jyske Division, der færdigudviklede denne, hærens hovedprojekt i begyndelsen 1980’erne.\nDet er imidlertid værd at bemærke, at alle disse officerer oplevede som unge officerer hærens genopbygning i begyndelsen af 1950’erne. Den periode formede dem. Med deres tjeneste blev robuste professionelle holdninger og substans båret frem til perioder, hvor henfaldet var ved at ske omkring dem.\nDe generaler og oberster, der var ledere af udviklingen af hæren fra 1949 havde de formative år som unge officerer i 1920’erne. De var den første gruppe officerer, der blev tvunget til at forstå, at hæren ikke selv, autonomt i forhold til politikerne, kunne bestemme hvordan styrkerne skulle anvendes i krig. I moderne forstand var de den første gruppe professionelle officerer.\nOp til og under 1. Verdenskrig havde hærens ledelse haft den opfattelse, at man uanset de forskellige partiers varierende opfattelser, uanset den vedtagne strategiske logik bag forsvarslovene, skulle koncentrere sig om at udnytte Københavns Befæstning således, at man ved den tyske invasion kunne forsvare nationens ære længst muligt. I 1922 blev landbefæstningen nedlagt, og officerskorpset skulle finde et nyt fokus for hærens udvikling og aktiviteter. Man var for første gang siden nederlaget i 1864 tvunget til at koncentrere sig om at skabe et effektivt ‘levende værn‘, enheder der effektivt kunne gennemføre en mobil forsvarskamp.\nI løbet af 1920’erne erkendte man, at den eksisterende 1922-hærordning var for stor. Kadrerne var for små og gennemsnitligt for dårligt uddannede til at sikre kvalitet i enhederne. Det var også urealistisk at skaffe moderne materiel til så store styrker. Ved udgangen af perioden søgte man derfor mod en mindre hær med en langt højere gennemsnitlig kvalitet.\nSom nævnt havde hærledelsen erkendt det uholdbare i at ignorere politikerne i de reelle forsvarsforberedelser. Man måtte skabe en dialog, der gav en fælles forståelse og realistisk resurseramme for det landmilitære forsvar.\nDet var imidlertid ikke ligetil. Med mindre variationer var alle danske politikere enige med salig Hørup i, at dansk forsvarsindsats ikke ‘kunne nytte‘. Uenigheden drejede sig om, hvorvidt man alligevel skulle kæmpe for landets ære eller om man måske ved en demonstreret forsvarsevne kunne få stormagterne til at overveje, om der ikke var et bedre alternativ til alvorligt at krænke dansk neutralitet.\nSamme Hørup havde i den politiske kamp i 1890’erne stemplet alle dem, som fortsat mente, at værnene havde nogen som helst værdi og rolle, som ‘militarister’. Al forsvarsindsats var ‘militaristisk’. Begrebet var dengang et godt våben i kampen om kontrollen over Venstre mod dem, der mente, at militære styrker havde en væsentlig rolle i sikringen af neutraliteten, og som derfor ikke ville afruste landet helt. Forløbet og belastningen under 1. Verdenskrig gjorde, at den totalt afvisende holdning til værnene bredte sig i befolkningen, og fra 1929 sad socialdemokraterne med de radikale solidt på magten. Derefter var det kun et spørgsmål om tid før Danmark ville kunne føre en klar ‘anti-militarisk‘ afrustningspolitik.\nHærens ledelse søgte imidlertid i første omgang en dialog med forsvarsinteresserede politikere fra Venstre, der sammen med de konservative stadig kontrollerede Landstinget. Dette gav resultat i den forstand, at det fra 1928 til de nye forsvarslove i 1932 lykkedes at afværge admiral Rechnitzers – Direktøren i Marineministeriets – angreb, der med argumenter hentet fra de Radikale skulle reducere hæren til en grænsebevogtningsstyrke og således frigive midler til akut investeringer i nyt skibsmateriel.\n1932-ordningen betød, at den nu mindre hær kunne sikres en højere kvalitet i enhederne. Den resterende del af Fæstningen, søforterne, blev overført til Søværnet, så hæren kunne koncentrere sig om at udvikle evnen til mobile operationer.\nDet holdningsskift i forsvarspositiv retning i Socialdemokratiet, der skete i det første par år efter Hitlers magtovertagelse i Tyskland, betød at hærchefen generalløjtnant With indledte en dialog med Stauning, der i den periode selv var forsvarsminister. Imidlertid gjorde kombinationen af forsvarskritiske socialdemokrater og holdningen i den radikale koalitionspartner, at dialogen ikke gav nogen resultater. Tiden var endnu ikke til det, og det var også begrænset, hvor langt selv de mest forsvarsvillige socialdemokrater var klar til at gå.\nDette betød, at den meget positive udvikling i den interne professionelle udvikling i både hærens og søværnets officerskorps i 1930’erne i situationen forblev forsvarspolitisk irrelevant. Dette på trods af, at den tilnærmede sig idealbilledet.\nDette betød, at de to værn i 1930?erne i indbyrdes kamp om de begrænsede resurser, som politikerne trods alt mente at kunne anvende, var organisationer, der blot overlevede som under belejring. Den brede befolknings holdning varierede fra mistillid til foragt, medens officererne trøstede sig med egne sysler og ved at se sig en del af hovedstadens og provinsbyernes bedre borgerskab.\nHæren overlevede internt ved at forberede sig professionelt til den tid, hvor politikerne ændrede mening og igen ville forsvare Danmark. I sidste halvdel af 1930’erne udviklede hæren selv realistiske taktiske metoder, der kunne skabe mulighed for effektiv modstand ved pansrede tyske styrkers indmarch i Jylland. Man fulgte og lærte af den professionelle udvikling syd for grænsen, og man gennemførte en professionel operativ planlægning for anvendelsen af de begrænsede styrker, man ville råde over ved mobilisering. Ganske vist var officererne – som tyskerne bemærkede den 9. april – ofte for gamle til deres funktioner, men teknisk professionelle var de. Den teknisk dygtige, men politisk naive, national-konservative artillerist Kryssing blev efter sin periode som chef for Frikorpset blev Waffen SS’ bedste artillerifører.\nSøværnet ajourførte sin ekspertise på minekrigsområdet og øvede sig i at anvende de stadig bedre torpedobåde og undervandsbåde, man fik i slutningen af 1930’erne. Den 29. august 1943 demonstrerede man robust politisk sans og effektivitet, da man ødelagde skibene for næsen af tyskerne.\nPå nogle områder nåede Forsvaret sit professionelle højdepunkt inden for denne periode, i dennes sidste fem år.\nReaktionen efter besættelsestiden, genopbygningen og optimismen førte til rekrutteringen af en stor og særdeles dygtig gruppe personer, der derefter påvirkede Forsvaret i de efterfølgende år. De blev inspireret af de bedste af de lidt ældre officerer, der havde oplevet og overlevet krigsårene. Kroon, Havning og Denker var klassekammerater. De havde som ældre teenagere deltaget i modstandsbevægelsen. De blev officerer i 1948.\nDisse unge ledere af efterkrigsofficererne var ofte engageret uenige, og denne uenighed var en katalysator i denne periodes professionelle udvikling, der bl.a. medførte, at Forsvaret i disse sidste år i perioden kom langt foran de øvrige dele af Danmark i moderne ledelsesprincipper og pædagogik. Hæren fik en enestående klar og hensigtsmæssig reform af officersuddannelsen. Organisationen af hærens primære enheder, brigaderne, kom ved en national dansk udvikling i front i NATO.\nOfficerer, der som disse og andre lidt yngre, der voksede op i 1950’erne, husker dog ikke kun perioden for lyspunkter af høj professionel kvalitet. Det var sandsynligvis de år, hvor der var størst forskel mellem kvaliteten af officerskorpsets top og dets bund.\nMellemkrigstidens og krigsårenes lille hærs lille officerskorps skulle nu bemande og lede en langt større organisation. Ganske vist havde man kun mistet en håndfuld i modstandskampen og en lidt større gruppe på grund af tysk krigstjeneste, men et par af de bedste, som man jo desværre altid har for få af, havde valgt østfronten. Man fyldte op med kadrer fra modstandsbevægelsen af stærkt varierende kvalitet. Resultatet var, at en al for stor del af periodens regimenter og bataljoner var under kommando af officerer, der kunne være udnævnt op til to grader over deres ‘Peter-niveau’.\nEt andet forhold fik imidlertid en afgørende negativ langtidsvirkning. Det blev ikke de diskuterende, professionelt interesserede officerer som Denker og Havning, der kom til at præge hærens udvikling i de næste år. Nøglepersonerne søgte og fik karriere via tjeneste i den altid mest magtfulde del af et hvilket som helst militært bureaukrati, personelforvaltningen af officerer. At dette kunne ske var et decideret uprofessionelt ledelsessvigt fra hærchefernes side i 1960’erne og 1970’erne.\nUnder besættelsen var der blevet etableret en tæt forståelse med arbejderbevægelsen, der levede videre i de efterfølgende årtier i organisationen ‘Folk og Værn‘. Det betød en afslutning på officerskorpsets isolation fra meget store dele af det danske samfund.\nDen mængde nyt materiel, der fulgte med Våbenhjælpen gjorde det muligt at opbygge værnene og gav et højt aktivitetsniveau og gode karrieremuligheder.\nDet var i begyndelsen af betydning, at en væsentlig del af de officerer, der herefter kom til at stå for genopbygningen af hæren, havde gjort tjeneste i Den Danske Brigade i Sverige. Denne tjeneste havde været særdeles krævende og derfor lærerig, fordi brigaden som den eneste større enhed i den danske hær i det 20. århundrede på enhver måde blev professionelt forberedt til krig. I modsætning til de officerer fra hæren, der gjorde allieret krigstjeneste, var brigadens officerer i stor udstrækning karriereofficerer af linien.\nErfaringerne fra først 2. Verdenskrig og derefter Korea-krigen var indlysende relevante og blev studeret og diskuteret aktivt af officerskorpsene og blev opfattet at alle som en væsentlig del af professionens fundament.\nDet var naturligt, at de bedste officerer havde en periode som lærer. Otto Lind, der endte som Forsvarschef, virkede i en periode i efterkrigstiden som leder af et reserveofficerskursus. Kroon, som jeg startede med at citere, var ganske vist ikke typisk i sin respektløse holdning til dogmer, men han var dengang og er stadig set som et professionelt, inspirerende lyspunkt af kolleger og elever. Han var min krigshistorielærer fra 1965 til 68.\nImidlertid indeholdt perioden også starten af en stærk påvirkning, der senere var med til at svække selvstændig tankevirksomhed i hærens officerskorps. I 1952-53 tvang Europakommandoens næstkommanderende, Marskal Montgomery, Danmark til at hæve tjenestetiden for værnepligtige fra 12 til 18 måneder samt gennemføre omfattende kasernebyggerier for at få plads til den ekstra styrke. Udgangspunktet for kravet var påstanden om, at Sovjetunionen ville og kunne angribe uden varsel, så der ville ikke blive tid til mobilisering.\nFor det første kortsluttede denne udvikling den eksisterende hærmodel, der havde været fokuseret på at kombinere fredsstyrkens kupberedskab med dens indsats for at uddanne en god, stor mobiliseringshær.\nFor det andet førte det til protestmytterier i tjenstgørende enheder, der skulle være inde længere.\nFor det tredje betød den længere tjenestetid, at der blev disciplinproblemer, fordi man ikke kunne anvende den ekstra tid på en måde, der blev opfattet som meningsfuld af de værnepligtige og befolkningen.\nDenne eftergivenhed overfor alliancens krav førte til den politiske strid om tjenestetidens længde, der blev et centralt og stærkt negativt element i forsvarsdebatten i de efterfølgende godt 25 år. Officerskorpset brugte de næste 20 år sin energi på at forsvare virkningerne af diktatet på trods af, at det ikke havde været eller var bygget på en holbar opfattelse af Danmarks strategiske situation og muligheder.\nDet var ikke den eneste problematiske følge af angelsaksisk militært modepres. Fra midten af 1950’erne blev de europæiske NATO-lande udsat for et stærk amerikansk-britisk pres. Da begge lande skulle have plads til opbygningen af deres strategiske kernevåbenstyrker indenfor et kontrolleret forsvarsbudget, skulle de mindre, taktiske kernevåben gives en integreret og central rolle i forsvarskampen på landjorden.\nDette fik direkte indflydelse på hærens taktiske udvikling i 1960?erne. Man kan sige, at hærens kampdoktrin og organisation blev bygget op om anvendelsen af taktiske kernevåben. Atomvåben skulle kompensere for strukturens lave materielstyrke.\nDet er imidlertid bemærkelsesværdigt, at allerede før denne danske udvikling blev begyndt, havde den amerikanske hær erkendt det umulige i at integrere anvendelsen af taktiske kernevåben med normale hærstyrkers indsættelse, og de tyske styrker, vi skulle kæmpe sammen med, havde åbent afvist det rimelige i et forsøge.\nDansk landmilitær professionalisme var for mange år derefter knyttet sammen med et projekt, der kan karakteriseres som taktikkens ‘cirklens kvadratur‘. En yderligere virkning blev, at kernevåbnenes centrale rolle gjorde det stadig lettere at påstå, at alle krigshistoriske erfaringer var irrelevante i den nye tid.\nDet blev desværre ikke sidste gang, at lagrede fikse ideer og militære moderetninger fra USA kom til at afløse en erfaringsbaseret professionel udvikling i den danske hær.\nMed Ungdomsdomsoprøret og Vietnambevægelsen fulgte en kritisk holdning til NATO og til dansk forsvar. Forsvarets svigtende evne til at motivere de værnepligtige havde allerede i en årrække været et problem. Som i mellemkrigstiden blev officerer i store dele af befolkningen opfattet som risikable ‘militarister‘.\nUnder periodens afspænding mellem Øst og Vest i Europa blev realismen i en hærdoktrin, der var bygget omkring anvendelse af taktiske kernevåben på egen jord mere og mere tvivlsom.\nI begyndelsen af 1970 blev Forsvarets rolle, ikke mindst blandt politikerne, set som at afskrække et i øvrigt helt usandsynligt angreb og så i øvrigt bidrage til at ‘styre’ ved at signalere en pæn blanding af tilbageholdenhed og beslutsomhed, hvis der trods alt skulle komme en alvorlig krise imellem Øst og Vest i Europa. Danmark skulle med vor tilbageholdenhed bidrage til Den nordiske Balance, der havde gjort Nordeuropa til et lavspændingsområde. Forsvaret skulle være et symbol og et signal, roller som ikke just nødvendiggør eller nærer en professionel debat og udvikling.\nForsvarets reaktion blev, opmuntret af politikerne, at tilnærme livet i Forsvaret til livet udenfor Forsvaret. Det var blot en anden virksomhed. Der blev gennemført voldsomme reduktioner i indsatsberedskabet. Soldaterne kunne overnatte hjemme. Alt fast- og kontraktansat personel blev underlagt arbejdstidsregler, dvs. en fast ugentlig arbejdstid.\nMan glemte eller ignorerede, at en yngre officers tjeneste (som en læges) også har til formål at uddanne ham professionelt. Man forudsatte arbitrært, at man var i stand til at holde sig selv professionelt ajour inden for 40 senere 37 timer om ugen. Dette var nødvendiggjort af ‘den samfundsskabte virkelig‘. Det var det begreb, som man i Forsvaret herefter anvendte til at begrunde og retfærdiggøre, at man glemte eller bevidst forlod velbegrundet professionel praksis.\nI periodens start ændrede man uddannelsessystemet fra at være målstyret med metodefrihed til i høj grad at blive en afvikling af standardlektioner. Da dette stillede langt mindre krav til officerskorpsets kreativitet og dygtighed, medvirkede det nye system til, at hæren til en vis grad flyttede opmærksomheden fra uddannelsens resultater og substans til undervisningsprocessen. Nu var det muligt at koncentrere sig om, hvorvidt soldaterne havde modtaget alle lektionerne. Mange så udviklingen som en fordel, fordi de uddannende officerer ikke længere i så høj grad skulle tænke selv. Man må gå ud fra, at motivet var at hjælpe de svage, der reelt burde være blevet henvist til anden anvendelse end uddannelsen. Resultatet blev lidt efter lidt, at flere følte sig fritaget fra professionel prioritering og metodevalg.\nHærens professionelle udvikling blev fra 1970’erne også negativt påvirket af, den for entydigt prioriterede sine pansrede enheder. Bortset fra på Bornholm, hvor der ikke var placeret panserinfanteri, og delvis i Livgarden, hvor man også måtte prioritere den ‘Blå Vagt‘, var der ikke længere prestige knyttet tjeneste i ikke-pansrede infanterienheder. Dette betød, at det ‘motoriserede’ infanteri blev i stedbarn med hensyn til udvikling, materiel, udrustning, kadrer og uddannelse. Da gode afsiddede infanterirutiner ikke alene er afgørende for våbenarten selv, men for alle andre dele af hæren, påvirkede dette ‘pansersnobberi‘ hele hærens professionalisme. For mange fik en mildest talt overfladisk og arrogant holdning til anvendelse af terrænet. Vi er ikke begyndt endnu at gøre op med noget, der allerede dengang var uprofessionelt.\nPensionsalderen for alle officerer blev sat til 60 år. Dette betød ikke alene, at mindst 40 % af korpset var for gammelt til at yde nogen meningsfuld indsats i krigsstyrken. Det betød også, at samme procent var uden nogen ajourført, praktisk professionel militær erfaring, der kunne danne grundlag for deres indsats som planlæggere, forvaltere eller uddannere.\nOfficerer med videregående militær uddannelse skulle indtil midten af 1980’erne bevise som chefer på det laveste niveau, at de på trods af stabstjenesten som forvaltere havde bevaret evnen til at føre og inspirere soldater. Det var en forudsætning for forfremmelse til oberstløjtnant, at man kort tid før havde demonstreret gode evner til at lede og føre et kompagni eller tilsvarende. Denne ordning blev droppet som forvaltningsmæssig ubekvem, men reelt uden saglige argumenter. Det var 125 års international professionel erfaring, man dermed forkastede af bekvemmelighed, hele ideen om at karriereofficeren aldrig måtte glemme, at professionens kerne måtte være praktikken.\nFra midten af 1970’erne blev resten af Vestens militære organisationer påvirket og inspireret af den professionelle renæssance, der begyndte i den amerikanske hær efter Vietnam-krigen. I Danmark blev resultatet i første omgang, at vi efter bedste evne nærmede os den tyske hærs taktiske reglement fra 1973, kopierede svenske ideer om kystforsvar og planlagde for modtagelsen af de forstærkninger, som de allierede nu øremærkede til vort område.\nDen intellektuelle professionelle renæssance, der var et centralt element i udviklingen i udlandet – i både Øst og Vest – kunne i Danmark kun ses på udgivelsen af Carl von Clausewitz’ ‘Om Krig‘ i 1986 og den kinesiske klassiker ‘Krigskunsten‘ i 1989. Desværre synes ingen ansvarlige i Forsvaret at have læst, forstået eller accepteret Clausewitz’ indsigt i den nødvendige karakter af den politisk-militære dialog og om det kritiske studium af erfaring som det eneste sunde fundament for militær teori og udvikling.\nArtikelforfatteren oplevede som referent på Forsvarsstabens interne månedlige generalsmøder i en toårsperiode omkring 1980 ikke en eneste diskussion af forsvarspolitisk eller professionel substans. Dette på trods af, at det var i den periode, at F-16 blev anskaffet, hvilket mere eller mindre nulstillede de to andre værns materielinvesteringer.\nForsvaret lå i 1980’erne underdrejet den generelle sikkerhedspolitiske strid, og var derfor frit bytte for fikse strukturideer fra de militære fagforeninger og officerer, hvis professionelle rodnet var overfladisk. Det hele var jo for nogle officerer for sjov, russerne ville jo aldrig komme, der var fort dem god grund og tid til at forbedre sit golfhandicap, medens man afspadserede overarbejdet og afventede pensionen.\nDe taktiske feltøvelser blev i periodens sidste år stadig mere stive, drejebogsstyrede, forudseelige. Det skete ikke liniært, og ikke samtidig øst og vest for Storebælt. I hele perioden kunne viljestærke chefer med praktisk sindelag sikre, at øvelserne gav et rimeligt udbytte. Det var de officerer, der i 1960’ernes afslutning som majorer og unge oberstløjtnanter havde fornyet hæren, der i disse år stadig fastholdt deres meget høje standard som generaler og oberster. I Jylland bidrog også den internationale, dansk-tyske, ramme til at stabilisere udviklingen. Men de eksterne tids- og resursemæssige begrænsninger kunne ikke varigt undgå at undergrave udbyttet.\nI modsætning til i udlandets sammenknytning af uddannelse, øvelser og doktrinudvikling forsøgte man ikke systematisk at lade uddannelsen bygge på og nære af erfaringer. Det ville have krævet systematiske og kritiske studier af de seneste krigshistoriske erfaringer, fulgt af en bred, professionel debat om relevansen af konklusionerne. Det er ret utænkeligt i den danske hær, der i bedste fald så og ser krigshistorien som almen dannelse, illustrationer af den foretrukne metode eller som hobby.\nTværtimod søgte man netop at standardisere feltøvelsernes elementer, så man kunne beregne omkostningerne på alle områder, som derefter kunne indarbejdes i det nu voksende og stadig mere finmaskede resursestyringsprojekt. Om drejebogsstyrede standardiserede øvelser reelt bidrog til officerernes professionelle udvikling var mod slutningen af perioden desværre ikke et centralt spørgsmål. Øvelserne blev efterhånden flere og flere steder rutinemæssigt ‘afviklet‘.\nEnhedernes hovedkvarterer blev mod periodens slutning i stigende grad anvendt til at lede øvelserne, dvs. at de og deres chefer ikke selv blev øvet. Der var sjældent mulighed for at lade en øvelsesfase gentage, så man kunne lære ved straks at rette alvorlige fejl. Der blev i stedet til sidst indlagt pauser, så hverken enheder, stabe eller førere blev presset så meget, at de kunne lære af erfaringer. Til tider godkendte man uden kritik taktik, såsom fremrykning i skyttelinier i totalt åbent terræn, der i 1914-16 var endt i massive tab.\nDen professionelle ‘rygrads og -marvsvirkning‘, som de bedste af de unge officerer fra begyndelsen af 1950’erne havde på hæren under hele deres tjenesteforløb, forsvandt, da de blev pensionerede i sidste halvdel af 1980’erne.\nEn væsentlig det af uddannelsen af hærens førere fandt sted på ‘stabs- og signaløvelser’, der sparede resurser ved kun at omfatte øve førerne samt deres stabe eller hjælpere og signalenhederne. Også disse blev som oftest ret bevidstløst ‘afviklet‘ efter en drejebog, på trods af at øvelseslederne netop her uden væsentlige omkostninger kunne gribe fleksibelt ind, således at hensigtsmæssig optræden blev belønnet med succes, og dårlige reaktioner førte til en erfaring, som officeren ville kunne huske i resten af sin tjenestetid.\nI stigende grad blev disse ‘papir’-øvelser placeret i ‘taktiske trænere’, der i virkeligheden var organiseret som en traditionel krigsspilorganisation, hvor øvelsesenhedernes underførere var placeret om et kortbord, hvorfra ‘kampdømningen’ blev meldt tilbage til øvelseshederne. Her ville det have været endnu lettere og billigere at gennemføre øvelserne som ‘fri føring’ mellem to partier, som reagerer overfor hinandens handlinger. Desværre erkendte man slet ikke, at det var en krigsspilsorganisation og anvendte kun trænerne til taktisk inddoktrinering, såkaldte ‘procedureøvelser’.\nMan søgte til tider at standardisere enheders optræden, selv hvor dette var meningsløst og undergravede deres mulighed for at løse opgaverne. Ensartethed søgtes til tider på tværs af grundforskellige enhedstyper, og uanset om enhederne skulle anvendes i så fundamentalt forskellige opgaver som i Holsten, på Sjælland og på Bornholm. Man glemte lidt efter lidt, hvorfor man oprindeligt, for én type enhed i én type opgave havde valgt, som man gjorde.\nTaktisk optræden under øvelser blev for ofte styret af meget forenklede og formalistiske standardopfattelser og slagord om, hvordan en type enhed skulle anvendes: artilleri i masse og med brisant, kampvogne i masse og i åbent terræn, infanteri som efter reglementet. Dette uanset den konkrete opgave, uanset om enheden eller føreren ikke var tilstrækkeligt uddannet eller egnet, uanset de rådige våbens konkrete svagheder eller karakteristika. Dvs. i direkte modsætning til den Kroonske anbefaling af åben og selvstændig tanke og handling.\nEn kilde til det gradvise henfald i den taktiske forståelse var, at man under al teoretisk uddannelse og alle stabs- og signaløvelser samt øvelser i taktisk træner arbejdede med forenklede idealtilstande. Alle vore egne enheder forudsattes fuldt bemandede med godt uddannet og motiveret mandstab, alle førere dygtige og selvstændige og alt materiel tilstede og i virksom tilstand. Selv våben, der reelt var forældede eller uden kampkraft, forudsattes ofte virksomme. Dette gjorde, at det var alt for let at glemme, at professionel føring forudsætter et nøje kendskab til styrke og svagheder i ens eget ‘instrument‘. Det hjalp ikke heller, at fjenden forudsattes at optræde helt skabelonartigt, uanset de aktuelle terrænvilkår m.m. Man hjalp ikke officererne ved at tvinge dem til altid at tænke.\nI slutningen af perioden begyndte hæren at ombygge og modernisere ældre materiel. Projekterne blev imidlertid som oftest præget af en så svækket professionel indsigt og så dårlig styring, at de endte som diskret undertrykte skandaler. Nyanskaffet materiel var til tider kun begrænset anvendeligt på grund af den kun overfladiske forståelse for centrale praktiske brugerbehov.\nMan var i slutfirserne så langt fra professionel forståelse, at mange officerer oprigtigt troede, at en enhed var andet en tom facade, når den 48 timer efter mobilisering ankom til sit område i Slesvig-Holsten.\nDet er ikke kun i et tilbageblik, at disse undergravende forhold er synlige. Jeg selv imødegik i sidste halvdel alle disse kritisable udviklinger på skrift og i tjenstlige diskussioner. Enkelte støttede kritikken, men som oftest var reaktionen et tolerant skuldertræk overfor denne urealistiske, anakronistiske småfanatiker. Mit gæt er, at det hos mange også vil være reaktionen på denne og de foregående artikler. Man er jo ikke selv skyldig i at prammen tager vand ind. Man er helt overbevist om, at det politikernes skyld. De har ikke givet penge nok til at fylde prammen yderligere med lidt flere, lidt højere lønnede fastansatte og lidt mere materiel.\nSom nævnt kunne dynamiske og viljestærke chefer stadig gøre en forskel, men de mange undergravende tendenser dannede udgangspunktet for udviklingen efter den kolde krig.\nDe første år skete der reelt intet. Man skulle gennemføre et forsvarsforlig, og måske ville den kolde krigs forudsigelige situation vende tilbage.\nGolfkrigen kom, og den viste, mente man, at al historisk erfaring var irrelevant, ligesom det havde været tilfældet pga. kernevåbnene 40 år tidligere. Man kunne vinde uden egne tab med smarte våben.\nHærens doktrin i 1990’erne indarbejdede de ideer fra NATO om ‘Modkoncentration‘, som ville have været relevante 10 år tidligere, og kunne blive det igen, hvis Sovjetunionen pludselig skulle genopstå og komme kørende ind på den nordtyske slette.\nReaktionen på de stadig større problemer med at gennemføre realistiske og krævende øvelser førte til, at man i stigende grad søgte at anvende computerstøttede simulationer. Disse var desværre bedst egnede til at øve den type operationer, som havde været relevante under den kolde krig, og de havde alle det problem, at det var næsten muligt at indarbejde den ‘friktion’, der adskiller virkelighedens operationer fra teoriens.\nDe første udsendelser til Ex-Jugoslavien var præget af, at man pludselig skulle genlære grundlæggende elementer af felthygiejne, feltmæssig logistik, håndtering af kampstress med mere.\nHerefter løb man omkring som papegøjer og konverterede eller transformerede med 4-5 års mellemrum til ‘Information Dominance’, ‘Netcentric Warfare’, ‘Revolution in Military Affairs’, ‘Asymmetric Warfare‘, ‘Effect Based Operations‘, alt sammen overfladisk amerikansk strategisk ‘Newspeak‘.\nMan syntes at have mistet evnet til selvstændig professionel tanke og udvikling. Det umiddelbare erfaringsgrundlag manglede, der gav drengen i ‘Kejserens nye klæder‘ sit Kroonske naive klarsyn.\nKroon nævnte reglementerne. Nu mangler et relevant grundlag for det niveau, der er blevet afgørende, netop kampbataljonen. Reglementet står som et smukt, ujusteret, rødt monument over bestemmelsesbehovet for 20 år siden. Det blev suppleret af Hærens Officersskole i 1997 med et prisværdigt reglement, der gav vejledning i den type ‘fredsstøtteoperationer‘, hæren mødte i det tidligere Jugoslavien. Men derefter … tavshed.\nDe yngre officerens liv kommer hurtigt og i stigende grad til at blive domineret af missionsforberedelse til og deltagelse i internationale missioner, afspadsering efter disse, tjenestedsskift på grund af organisationsændringer, og den stadig mere dominerende forvaltningsbyrde. De ældre sad og sidder solidt bag skriveborde.\nAntallet af enheder – og hermed professionelle praktikpladser – blev reduceret, samtidig med at antallet af faste officerer blev bevaret. De gradvise negative virkninger af dette på den gennemsnitlige praktiske professionelle forståelse er indlysende.\nDette skal ses sammen med, at man i dansk Forsvar nu i årtier har været overbevist om, at professionelle erfaringer, hentet fra kritiske dybdestudier i relevante nyere krigshistoriske eksempler, er irrelevante. Tilsvarende opfattelser havde igen i 1990’erne præget en stor del af debatten i USA, men så ramte realiteterne amerikanerne og deres allierede i Irak efter 2003 og israelerne i 2006. Herhjemme har jeg endnu ikke set nogen væsentlig virkning.\nHvor er de dybdeborende og brede professionelle analyser af forberedelserne til og gennemførelsen af den danske og andres operationer i Kroatien, Bosnien, Kosovo, Afghanistan og Irak? Hvor er indsatsen for at lære af tidligere internationale operationer i Afrika, hvor vi snart kan ende, og hvor udviklingen desværre ikke gør analyser af andres erfaringer i Congo, Rwanda, Elfenbenskysten og Somalia irrelevante? Der er nok stof her til at inspirere uddannelsen af officerer og enheder.\nDer er stadig officerer ansat som lærere i officersuddannelserne. Men hverken de selv eller deres elever lærer noget væsentligt, hvis de – i modsætning til Kroon dengang i fortiden – kun underviser ved at gennemgå let eller svært anakronistiske reglementer – og illustrere med eksempler af samme begrænsede relevans.\nAndre, der ligeledes er ansatte som lærere, føler det bedre og i hvert fald mindre krævende kun at invitere og forvalte eksterne forelæsere. Det lærer han eller hun heller ikke noget af. I ingen af tilfældene er han eller hun en passende rollemodel for eleverne. I ingen af tilfældene kvalificerer han eller hun sig til en rolle i udviklingen af dele af Forsvaret.\nHvis man er i tvivl om virkningerne af det professionelle henfald kan man gennemlæse de senere årgange af ‘Militært Tidsskrift’. Søg blandt artikler, der faktisk handler om militære emner. Led efter de artikler, som indeholder en selvstændig kritisk analyse, dvs. som ikke kun refererer og diskuterer andres tanker og de seneste slagord. Led efter den professionelle debat i dansk forsvar om militær substans. Det er tankevækkende … eller rettere sagt burde være det.\nI stedet for at søge at forstå problemerne og derefter søge at gøre noget ved disse, har Forsvaret opbygget en effektiv presse- og informationstjeneste med en stor styrke professionelle mediemedarbejdere, der skal skjule alle problemerne og indadtil ‘informere’ problemerne væk med positiv tale og artikler. ‘Salget‘ af Forsvaret som altid en success nærmer sig i modsætningsforholdet til den indre realitet hurtigt ‘Komiske Ali’s‘ niveau.\nEngang kan man måske håbe, at de militære myndigheder, der besidder den formelle kompetence, også igen bliver professionelt kompetente, så de kan og gør alt det, der blev beskrevet i artiklens indledning.\nIndtil, der måtte ske ændringer, kan hæren kun forsøge at løse sine opgaver gennem tilbagevendende, altid ekstraordinære kraftanstrengelser. Normalt samles ‘kontingentet’ lidt efter lidt fra hele landet af desværre utilstrækkeligt uddannede mindre led og enkeltpersoner, der ikke på forhånd kender hinanden. Det sker på trods af, at man ved, eller burde vide, at den utilstrækkelige team-building giver øget risiko for både alvorlige misforståelser og psykiske kampskader. Det er desværre nu normen, at man ikke råder over alt det materiel, der skal anvendes i missionsområdet.\nDerefter forsøger de ansvarlige i bedst muligt omfang at give disse ‘blandede bolsjer’ en rimelig grundig, specialiseret, eksercermæssig, programmeret uddannelse i at løse de opgaver, man forventer at møde i missionsområdet.\nModellen svarer ganske nøje til det tidligere sovjetiske militære uddannelsessystem, og har som det den svaghed, at fleksibiliteten overfor det uforudsete er minimal. Men som Hæren nu er endt, er dette grundlæggende helt uacceptable forberedelsesniveau det bedste, der kan opnå, når man nu ikke vil eller kan gøre det rigtige. Hver gang håber man, at det går rimeligt godt på grund af befalingsmændenes og mandskabets humanisme og sunde fornuft. Vi håber, at vi ikke bliver ramt af en katastrofe, der vælter læsset på den ene eller anden måde. Men det er grundlæggende uansvarligt og uprofessionelt at bygge på heldet.\n‘La Traviata’s‘ svindsot endte hurtigt i sygdommens terminalstadie på grund af, at hun ignorerede sin sygdom, og på grund af omverdenens manglende støtte. For den her beskrevne svindsotpatient er sidste akt startet, men tragediens slutning bliver ikke smuk, men patetisk pinlig.\nPosted on April 2, 2007 February 15, 2013 Author Michael ClemmesenCategories Artikler om Forsvaret\n9 thoughts on “Artikel V: Svindsoten – historien om dansk Forsvars landmilitære professionalisme (ver. 23-4-07)”\nNiels Henrik Vejen Jespersen says:\nTak for en endnu en spændende og informativ artikel. Jeg er ikke kvalificeret til at udtale mig om forholdende blandt officererne, men fra hvor jeg sidder nederst i hirakiet, kan jeg kun nikke genkendende til billedet af et forsvar, der bruger ressourcer på alt andet end det det handler om, nemlig at træne og udruste soldater til at slå modstanderen. Det er også et sted hvor der absolut ikke finder nogen diskussion sted, om de erfaringer der kunne drages f.eks. af den Israelsk-Libanesiske sommerkrig – en lære der bør få os til at revurdere måden vi tænker let infanteri og urban warfare på.\nHvor ser De skiftende forsvarschefer i det her? For mig virker Helsø som prototypen på de bureaukrater og mil-management typer De tidligere har kritiseret. Derudover virker han svag fordi han aldrig har stillet de nødvendige krav til politikerne, om ressourcerne og den nødvendige politiske missionsafklaring i forhold til Irak og Afghanistan. Han er medansvarlig for at danske soldater er blevet sendt i krig, uden meget mere end en håndskrevet lap papir med teksten “lav demokrati og frihed i mellemøsten, vi snakkes – A. Fogh”.\nDet er iøvrigt interessant at hærens professionalisme toppede, mens den folkelige opbakning og legitimiteten af den stat den skulle forsvare var lavest. Nu lader vi til at være på et lavpunkt, mens mandatet fra politikerne aldrig har været større.\nDet virker på mig som om vores norske broderfolk har en helt anderledes professionel hær, der er gået langt mere afklaret til opgaverne i Afghanistan. Hvorfor tror De at udviklingen er gået anderledes der?\nEn forklaring kunne være at i Norge var venstrefløjen i 70’erne domineret af maoister der så Sovjet som hovedfjenden og derfor var tilhængere af et stærkt norsk forsvar. Den danske venstrefløj var derimod pacifistisk eller decideret Moskva-tro, hvilket førte til en modvilje mod det danske forsvar, der fremmedgjorde mange af de mest begavede og højtuddannede unge danskere for militær tjeneste.\nAnyway, sagaen om den danske hærs derute er interessant læsning. Jeg ser frem til Artikel VI. Det er på tide at der bliver råbt op.\nSom jeg har beskrevet i de to foregående artikler, er udviklingen ikke kommet af sig selv. Den er i meget høj grad blevet påvirket af det i professionel sammenhæng enten irrelevante eller undergravende pres fra Rigsrevision og Finansdepartementet samt fra ledende politikere, der følte sig kaldet til at placere en bureaukratisk buffer mellem sig og virkelighedens krav. Alle de seneste forsvarschefer og deres nærmeste hjælpere har i bedste fald sovet i timen.\nParkinson burde være årlig pligtlæsning for alle lands- og lokalpolitikere, og være obligatorisk samtalestof mellem dem og deres embedsmænd.\nUmiddelbart set virkede påvirkningen desværre logisk og fornuftig på enhver bureaukrat, også de uniformerede – mere måling, mere kontrol, flere styringsrelevante data, mere standardisering – skide godt Egon. Man var åbenbart allerede så langt nede i professionel bevidsthed, at man glemte at spørge hvorfor?, hvad betyder dette for officerernes anvendelse af deres tid?, hvad er de professionelle omkostninger?\nJeg må sige, at jeg har haft et så tæt forhold til den norske hær gennem en årrække, at jeg ville være mildest talt overrasket, hvis man kunne påvise, at situationen er væsentlligt bedre der. Det blev også kraftigt benægtet af en norsk oberst, jeg diskuterede sagen med for to uger siden. Han var meget kritisk over for situationen deroppe.\nJeg har bedt svenske venner om at sammenligne med situationen hos dén nabo.\nJeg behandlede forholdet mellem regering og forsvarsledelse i Artikel I. Det er både et resultat af og en årsag til den stadig værre situation.\nMange tak for svaret. Hvis forholdende skulle være bedre på den anden side af sundet, så lad os endeligt høre om det. Jeg håber ikke svenskerne helt har formøblet arven efter deres storslåede militære bedrifter.\nAaaah, hvor man dog bliver mindet om de store brigadeøvelser på Zealand i 1992. Dybest set var der ingen grund til at afholde dem, for senior havde det hele på rygmarven:\nFjenden går i land i Sejrøbugten eller Karrebæksminde Bugt. Heltemodige danske tropper rykker frem for at inddæmme brohovedet, men det mislykkedes. Fjenden rykker frem gennem det danske landskab, og undervejs falder de bravt kæmpende danske panserstyrker i de sjællandske brigader og kampgrupper tilbage til Faselinje Åse, Bente og hvad har vi. På et tidspunkt, som oftest ved Susåen, vender krigslykken og dansken jager fjenden tilbage ud i havet, hvor han kom fra.\nSejren var vor.\nUndervejs – og det var virkelig “komisk”/tragisk – ville vi (Stabskompagniet i Trænbataljonen 2. Sjællandske Brigade) – med cirka 99,9 procents sandsynlighed have mistet vores bjærgningsdeling på grund af en flok hundehoveder, skidesprællere, elendige amatører etc.\nSom senior sagde på den første store brigadeøvelse, formentlig tirsag morgen under den første kop kaffe og den 3. grønne Cecil: Om ikke ret lang tid rekvirerer brigadestaben vores bjærgningsdeling, som vi afgiver til operativ ledelse af Garderhusarregimentet. Så længe, de rykker frem, går det fint, men når det går den anden vej, så glemmer husarene alt om dem. Så må de selv finde hjem – sådan plejer det at være.\nGanske rigtigt. Da faselinje et-eller-andet, som skulle inddæmme brohovedet, ikke længere holdt og måtte opgives, glemte de ædle krigere fra Næstved alt om vores bjærgningsdeling. PL’en derude kaldte flere gange op på kompagninettet og spurgte, hvordan han skulle forholde sig. Seniors svar var hver gang, at han (PL’en) var under operativ ledelse af garderhusarregimentet, og han måtte spørge dér.\nDa delingen til sidst befandt sig i den absurde situation, at den var brigadens mest fremskudte enhed – Anders And, infanteriet, pansertropperne, the works, var forlængst kørt forbi ham på retræten i fuld fart – opgav PL Dam at holde sig til reglementet, pakkede sydfrugterne og kørte ad helvede til. Da kunne hans folk observere fjendens fremrykning med det blotte øje – og havde vel, realistisk set, forlængst været døde. En panserkran, et par 4*6 bjærgningskøretøjer, cirka 25 Garand-geværer og en håndfuld MP-49 er trods alt ikke det, der slår hårdest, når man skal sætte sig til modværge mod en fremrykkende infanteristyrke på nogle tusind mand.\nAlt gik altså som senior havde prædiket. Hvor kunne man have sparet mange penge, hvis man bare havde ladet ham holde øvelserne som papirøvelser og så brugt ressourcerne på at tænke fremad …\nMen det er altså 15 år siden. De officerer, der huserede på kompagni- og bataljonsniveau dengang er vel dem, der har nået toppen af kransekagen i dag. Ikke mange fandt det åbenbart umagen værd at nedlægge en protestant over at skulle øve en krig, der åbenlyst aldrig ville blive udkæmpet, samtidig med at så godt som hele mit kompagnis faste uddannelseskadre var sendt til Bosnien på det første hold dernede. Læg oveni, at store dele af officerskorpset tilsyneladende ikke havde for 5 øre styr på, hvad de foretog sig; og da slet ikke lærte af erfaringer fra tidligere øvelser.\nJeg har derudover ikke sagt et ord om bataljonens TO, KN Ravn. Mage til inkompetent skvadderhoved skulle man lede længe efter.\nDet var en længere smøre, men hvorom alting er: At der er en professionel krise visse steder i de øvre lag i den danske hær … det kan altså ikke undre undertegnede. Mine erfaringer som værnepligtig er selvfølgelig kun anekdotiske, men andre, jeg snakkede med dengang kunne berette om lignende tåbeligheder – og som landstalsmand snakkede jeg med en del.\nMed venlig hilsen – værnepligtig menig af Guds nåde, stabskompagniet 2. TB STRR 1992. En til tider noget småfrustreret delingsfører i HHV anno 2007.\nDit eksempel er desværre ikke så sigende. Større NATO-øvelser havde primært til formål at øve og vise, at de kom, og så vænne dem til operationerne her på Sjælland. Det gjorde det vanskeligt eller umuligt at gøre dem meningsfulde og rimeligt realistiske for de danske enheder. Det forhold, at de foregik i civilt terræn måtte også undergrave realismen, dog selvfølgelig mindre for trænenhederne end resten.\nDer, hvor det gradvise henfald var tydeligst, var under øvelserne i og omkrig øvelsesterræn, først og fremmest i Oksbøl. Her var det reelt muligt at give mulighed for fri føring, så både førere og enheder fik en realistisk oplevelse, dvs. kunne lære noget relevant af egen success og dumheder.\nEn anden og mere realistisk karakter af spiløvelserne i ‘Taktisk Træner’ kunne også have hjulpet officererne, men det hjælper ikke dig.\nI øvrigt var det på grund af, at trænbataljonerne allerede i 1973 blev stærkt udhulede, normalt meget vanskeligt og arbejdskrævende at presse dem så meget under øvelser, at de lærte noget.\nDet forhold, at logistikken næsten aldrig kunne øves og næsten aldrig stillede alvorlige begrænsninger for taktikerne var et selvstændigt og medvirkende element i den faldende professionalisme.\nKære Clemmesen – den vej rundt ved du uendeligt mere, end jeg gør.\nSå hvis du siger, at det hele dybest set bare var brød og skuespil ude i terrænet, af hensyn til vores NATO-partnere, så fair nok. Men for helvede hvor jeg tror, at de fyre fra 4. Kabellægger KMP, der skulle tilbage og fejlfinde på 10 km felttelefonledning fra BTN til vores ydmyge men dog opvarmede og med termokande udstyrede MAN8 i novembers silende regn og 2 graders “varme”, vil have lyst til at slå dig blidt på siden af hovedet med en tiloversbleven stump ledning … 🙂\nAt det civile terræn lægger nogle ret betragtelige begrænsninger på ens manøvremuligheder, medmindre markskadekassen bugner, er klart, men for en nogenlunde velbegavet menig radiomand/kører//KTHJ/ABC-beregner var det ikke sjældent en rystende oplevelse udi inkompetencens urimeligheder at sidde i den MAN8 midt om natten et sted ude på Midt/Vestsjælland og lytte på radioen.\nIdiotien ville ingen ende kende, når det gik dummest til. Både fra officerer og befalingsmænd … og jeg er sikker på, at det var en idioti, der stak så dybt, at den ville have kostet folk livet, hvis bemeldte ledere nogensinde skulle have ført folk i en skarp situation.\n(Jeg tror i øvrigt, at vi blev meget gode til det med logistikken. I modsætning til vores forgængere, der gik under betegnelsen TRÆNINF .. 🙂 Til gengæld skoddede vi som enkeltkæmpere. Men at presse hele systemet derud, hvor forsyningslinjerne begynder at knage i fugerne, det kan man kun vanskeligt under en 5-dages øvelse i Danmark.)\nVenligst – og med tak for en god og vedkommende blog.\nMed kolleger er jeg ved at lægge sidste hånd på en bog om Forsvaret [Robert Pedersen (red.), arbejdstitel “Forsvaret efter Den Kolde Krig”], der udkommer i efteråret.\nEt par highlights fra mit bidrag omsat til metaforisk form:\nHæren er i dag en misformet dinosaur:\n* ‘Hovedet‘ er enormt: Over halvdelen af officererne er enten for gamle eller mangler den basale fysik, uddannelse og erfaring der kræves til udlandstjenesten. I min analyse af indholdet af ‘Militært Tidsskrift’, som refereret ovenfor, viser jeg at officerskorpsets fokus er alle andre steder end på konkrete militære erfaringer. Tankespind, modebølger og diplo-ditten-og-datten. Landestudier højt vurderet og gladeligt trykt uden et ord om landenes militærgeografi og militære formåen.\n* ‘Halen‘ udgør over halvdelen af kropsvægten: I snit er ca. 70% af de udsendte soldater førstegangsudsendte, og har derfor en ganske beskeden professionel ballast. ‘Halens‘ opsamlede udlandserfaring og tilløb til professionalisme kommer aldrig ind i reglementer og systemet i øvrigt, den er for langt væk til at 8-15-soldaterne i ‘hovedet‘ opfatter dens bevægelser.\n* ‘Kroppen‘ er lille og udsultet så ribbenene stikker frem: Antallet af udsendelige, professionelt interesserede yngre officerer, sergenter og menige, i god fysisk form, med en relevant uddannelse, egentlig militær tjeneste og missionserfaring, er alt for lille, i alt næppe tusinde af Hærens 4000 uniformerede ansatte over 30-årsalderen. Deres muligheder for at udvikle sig professionelt begrænses, som du skriver, af Forsvarets enorme bureaukrati og funktionærkultur, og deraf følgende manglende evne, vilje og midler til at gennemføre krævende uddannelse og øvelse.\n* ‘Benene‘ er tynde: Logistikken, personeltjenesten, administrationen og styringen, de fire ben spjætter ukoordineret. Styringen af Forsvaret er implementeret som om Forsvaret var en “produktionsvirksomhed“, og ikke den professionalisme-skabende uddannelses- og udviklings- og udsendelsesorganisation Forsvaret burde være. Derfor er administrationen (herunder arbejdstidsregler og de over 10.000 forskellige løntillæg) overudviklet. Personeltjenesten er til gengæld underudviklet, og beregnet på det enorme indtag der skal til når de færreste soldater kan udsendes mere end een gang, og præges af fjernhed og manglende feed-back fordi professionalisme-udvikling ikke regnes for en hat i systemet. Logistikken bærer præg af at de store beslutninger ikke er taget, så man sidder på et bjerg af unyttig infrastruktur og små serier inkompatibelt materiel, og hver ny mission kommer som en dyr overraskelse.\nSkulle jeg kort beskrive Forsvarets situation lige nu er ordene “under sammenbrud“. Min analyse af strukturen viser at den nuværende struktur (personelstrukturen især, specielt det aldrende, for store og selvtjenende officerskorps) gør at Forsvaret ikke vil være i stand til at indfrie kravet om 2000 udsendte i 2009. Lad os se hvad politikerne siger til det, for nogen intern debat i Forsvaret er der ikke tegn på (når man ser bort fra oberst Lars. R. Møller og et par enkelte modige, unge officerer fra ‘den spidse ende’). Og så pens. BG Clemmesen, naturligvis, og tak for det!\nJeppe P Trautner\n(Ph.d.-stipendiat, tidl. Faggruppeleder Forsvarsforvaltning ved Det Baltiske Forsvarsakademi)\nNår du i din kommentar kommer med konkrete procenter, står disse som udokumenterede påstande.\nHvad er dit referencegrundlag?\nEn blog sig i form og indhold en anelse fra videnskabelige artikler, men da der går nogle måneder før bogen udkommer og et bredere publikum får lejlighed til at gennemregne dokumentationen i mine fodnoter, stilles denne hermed til rådighed.\nmvh Jeppe P Trautner\n(A) “officerskorpsets fokus er alle andre steder end på konkrete militære erfaringer.”\nI min analyse af indholdet af 689 bidrag fra 20 udvalgte årgange af ‘Militært Tidsskrift’ fra perioden 1967 til 2006 viser jeg at antallet af artikler skrevet af officerer er faldet både absolut (fra o. 30 til 20 per årgang), og relativt (fra 80 til 50%) af tidsskriftets bidrag fra begyndelsen af perioden til i dag.\nDet er glædeligt at civile også bidrager til debatten, og foruroligende at officerer gør det i mindre grad. Hvad der er virkeligt foruroligende er, at den skrivende andel af officerskorpsets fokus går væk fra krigerrollen til ‘diplomaten og ‘virksomhedslederen’, til et lavpunkt i 2001-2002 hvor kun halvdelen af officerernes bidrag til MilTid handlede om militære emner, resten var om international politik generelt og fredstidsadministration.\nSer man på det forsøgte analytiske niveau (jeg vil ikke her bedømme kvaliteten af artiklerne) var over halvdelen af artiklerne i den kloge ende i 1967-72, og blot ca. en fjerdedel i 2005-06.\nSer man på om der ligger praktisk militær erfaring fra øvelsesplads eller krigsskuepladser til grund for artiklerne, ses at hvor måske 40% af artiklerne i 1967-72 byggede på erfaringer er det under 10% i dag. De der har konkret erfaring fra Balkan og i Afghanistan og Irak skriver ikke herom. Måske fordi de som flest er første- og enestegangsudsendte (se dokumentationen nedenfor), og fordi systemet ikke efterspørger og værdsætter deres viden.\n(B) “I snit er ca. 70% af de udsendte soldater førstegangsudsendte.”\nForsvarskommandoen, Rapport vedrørende udsendelsesperiode, FKO dec. 2005, s. 52. (www.forsvaret.dk)\n(C) “i alt næppe tusinde af Hærens 4000 uniformerede ansatte over 30-årsalderen [er udsendelige].”\nForsvarets Personeltjeneste har velvilligt leveret detaljeret talmateriale om aldersfordelingen per 1. marts 2007 inden for Hærens Operative Kommandos område (6121 mand) samt værnsfælles hærfolk (1269).\nSer man bort fra værnepligtige (HBU: 2707) og reaktionsstyrkens elever (HRU: 815) ses at 3450 soldater er 18-30 år og 3940 over 30.\nDer udsendes for tiden ca. 1000 hærfolk (regnet i årsværk). I snit 70% af dem er førstegangsudsendte (700 årsværk, ca. 1200 mand – observatører er udsendt et-to år og nogle tager dobbeltture). Antagelsen er at de sidste 30% (300 årsværk, 600 mand) hentes blandt de sidste knap 4000 hærfolk over 30. (Af disse er omkring 50 årsværk fra det nedlagte, uundværlige og snart genoprettede reserveofficerskorps).\nDet kan virke mærkeligt, at 4000 hærfolk har vanskeligt ved at udsende 300 ÅV / 600 mand.\nDer er tre grunde hertil:\n(1) Alderen trykker, 1367 er over 45 år, og har med få undtagelser intet at gøre i en fysisk og psykisk krævende udlandsmission.\n(2) Der er for få operative stillinger, og derfor har et flertal kun administrative- og skoleerfaringer at trække på, hvilket reelt gør dem uudsendelige. For hærofficererne over 35 års vedkommende er der ca. 212 operative stillinger (chef og næstkommanderende i kompagni o.l., chefs- og stabsstillinger i bataljoner, brigader og divisionen) til deling mellem 966 officerer.\nRundt regnet hver fjerde hærofficer har altså muligehd for at opnå egentlig militær erfaring i en operativ stilling, tre ud af fire forvalter og underviser.\nEt lignende billede gør sig formentlig gældende for sergenter og konstabler, men for dem er mine data om 2004-2009-strukturen ikke detaljerede nok. Overslaget over antallet af operative stillinger skyldes egne optællinger.\nEn vis M.H. Clemmesens “Fremtidens Officerer – Uddannelse og Udvikling”, bidrag til festskrift – Forsvarsakademiets 175 års fødselsdag, s. 4. Kbh. Okt. 2005, estimerer – uden kilde – antallet af udfordrende og udviklende operative officersstillinger i strukturen en anelse lavere (150-200).\n(3) Generelt er familiemennesker, typisk over 30, mindre villige til at udsendes til krigszoner end yngre mennesker, dette gør det givet lidt vanskeligere at udsende de 4000 over 30’ere. Samlet set, når alder, antallet af operative stillinger (der til en vis grad roteres) og sociale forhold indregnes, skønner jeg at højst en fjerdedel at de 4000 reelt er udsendelige.\n(D) “de over 10.000 forskellige løntillæg”.Kidle: Chr. Brøndum, “Opgør med de selvskabte plager”, Berl. 19. marts 2007.\nPS! Jeg modtager velvilligt forespørgsler, indvendinger og rettelser. Manuskriptet er ikke i trykken endnu. J.\nPrevious Previous post: Artikel IV: Teoretiske bureaukrater i jakkessæt eller uniform? Lige skidt! (Ver. 18-04-2007)\nNext Next post: 29/4/07: The real roots of the Tallinn mayhem


Inden du læser videre, skal jeg understrege at sejlads er en af de dejligste ferieformer jeg kender til. Det er en af de bedste måder at rejse sammen med andre på, og så får man samtidig mulighed for at komme steder hen, man ellers ikke har mulighed for. Og det bedste af det hele, er at det sker i et adstadigt tempo. Alting foregår i solrige omgivelser med varmt vand og bare tæer.\nInden du træffer den endelige beslutning, så læs nedenstående afsnit om livet ombord og vurder om du kan se dig selv i det.\nSådan lever vi ombord\nLivet ombord fungerer som et minisamfund. Alle bidrager aktivt ind i fællesskabet og alle når, i løbet af et togt, at løfte alle opgaver. Det kan være alt fra madlavning, opvask, skure dæk, stå ved roret, sætte sejl, være dagens turguide m.v. Skipper laver en turnus sådan at arbejdet bliver så ligeligt fordelt, som muligt. Skibet har 4 kahytter og du deler derfor kahyt med en anden. Pladsen i kahytter er trang og man skal være forberedt på, at privatliv er nærmest ikke eksisterende. (En del af charmen).\nMan skal ikke forvente samme levestandard ombord, som derhjemme. Vi er begrænset af, at alt hvad vi skal bruge til hverdag, skal opbevares på den trange plads. Det betyder bl.a. at varme bade og tøjvask, er en luksus vi kun har, når vi ligger i havn.\nNår vi sejler eller ligger for svaj, vasker vi os i havet og tøjvask forsøger vi helt at undgå. Alternativt kan man nå langt med saltvand. Ligeledes er toiletbesøg en lidt anden oplevelse, end du normalt er vant til. Vi kan nemlig ikke være sikre på at udlejningsbåden er udstyret med en greywater tank (septitank), hvilket betyder at alt ens gøren og laden på toilettet, ryger direkte ud i vandet. Det har især betydning, hvis vi ligger stille og vi f.eks. ligger og bader. Her er man nødt til at give besked til de badene.\nHvem kan tage med?\nI udgangspunktet er der ingen egentlig ramme for, hvem der kan tage med. Men vigtigt er dog at du er nogenlunde fysisk mobil og kan deltage i alle pligter ombord. F.eks. sætte sejl, gøre rent m.v.\nDer er ingen krav til alder, men det kan være en fordel, hvis du har været ude at rejse på egen hånd før og er vant til at stå på egne ben.\nOg sidst og vigtigst er, at du er nysgerrig, socialt anlagt og er god i fællesskaber. Vi lever utrolig tæt og det er derfor vigtigt at du er rummelig og giver plads til alle og alles forskelligheder.\nHar du det meget svært med at tingene ikke bliver gjort på din måde, eller kan du allerede nu se en konflikt i, at din bofælle har en anden tilgang til orden i jeres kahyt, end dig, er dette ikke lige din type ferie.\nPris på turen ses under det enkelte togt. Se togter for nærmere info.\nØkonomi er, ligesom alt andet ombord, et fælles anliggende. Alle deler fællesudgifter ligeligt. Fællesudgifter dækker over mad, brændstof, havnepenge og alle andre udgifter der kan betragtes som udgifter til fællesskabet. Hvis det er indkøb af div. udstyr til turen så som pynt, badedyr o.l. som ikke er en nødvendighed, aftales det med alle ombord, inden det indkøbes på fælleskontoen. Kan der ikke opnås enighed, træffer skipper den endelige beslutning. (Har dog aldrig været nødvendigt).\nBetaling af udgifter foregår i udgangspunktet via WeShare appen (app udviklet af MobilePay).\nVed tilmelding til turen, indbetales 30% af det samlede beløb som et depositum. Hvis man bliver nødt til at springe fra, bliver depositummet kun tilbagebetalt, såfremt skipper formår at finde en anden til at overtage pladsen.\nRestbeløbet bestående af 70% af det samlede beløb skal senest indbetales 10 uger før afrejse. Er man nødt til at melde afbud efter det fulde beløb er betalt, tilbagebetales dette ligeledes kun såfremt det lykkes skipper at finde en anden til at overtage pladsen. Grunden til det er at det er en privat rejse uden økonomiske interesser og at skipper hæfter personligt for restbeløbet ved frafald.\nVed crewchange vil vi forsøge at afregne brændstofforbrug så præcist som muligt imellem gammel og nyt crew. Madvarer o.l. til overs ved crewchange, afregnes kun ved store mængder.\nDet er intet krav at du har sejlet tidligere. Du skal nok nå at lære at sejle undervejs.\nMedicin: Har du kroniske lidelser, og/eller tager du medicin dagligt, skal skipper informeres om det allerede ved tilmelding. Han vil, i samråd med dig, beslutte om det er foreneligt med at være gast. Det er vigtigt at du oplyser alle sygdomme, fysiske som mentale, hvilken medicin du tager, og hvor ofte du gør det, samt de eventuelle bivirkninger af medicinen.\nRusmidler: Alle former for narkotika og andre euforiserende stoffer er totalt forbudt at indtage eller besidde som gast, både ombord og i land. Overtrædelse vil føre til øjeblikke afmønstring i nærmeste havn, uden nogen form for kompensation.\nRygepolitik: Det er tilladt at ryge ombord i læ side af båden, såfremt udlejningsselskabet tillader rygning.\nAlkoholpolitik: Under sejlads nydes der ikke alkohol. Når vi ligger i havn eller for anker, må der gerne indtages alkohol.\nSikkerhed: Alle bliver instrueret i bådens sikkerhedsudstyr ved ombordstigning. Der udover laver vi en teoretisk gennemgang af MOB (mand over bord) samt en praktisk øvelse, så snart forholdene er til det. Her udover bærer vi altid vest og livline efter mørkest frembrud, samt i hårdt vejr og på skippers anvisninger. I dagligdagen vurderer man selv, hvornår man bør bære vest.\nAndre nationaliteter: Vi elsker alle nationaliteter ombord. Jo flere jo bedre. Eneste krav er at du skal kunne engelsk eller dansk på et niveau så det ikke bliver en hindring i dagligdagen.\nEr du i tvivl om du kan tage med, så giv Lars et ring inden.\nSå finder i sammen ud af det.\nHjælp på eget initiativ og gør livet sødt for dine medsejlere.\nVær nysgerrig og sug til dig. Spørg hellere en ekstra gang.\nRyd op efter dig. Rod avler rod og med så mange mennesker på så trang plads, går det stærkt. Så fjern dine personlige ejendele fra fællesarealerne og lad ikke badetøj og håndklæder ligge og flyde rundt omkring.\nVådt tøj hænges til tørre på søgelænderet og tages ikke under dæk.\nPåføring af solcreme foregår på fordæk eller på agterperonnen. Ikke i cockpit eller under dæk, da det fedter hynder og teaktræ og efterlader mærker.\nMan behøver ikke deltage i alle sociale aktiviteter, hverken ombord eller på land. Træk dig en gang i mellem hvis du har brug for det og giv skipper og evt. også crewet besked om at du har brug for lidt “mig tid”.\nVær til stedet når du er på vagt og hold behørig udkig. Bliver du usikker på en situation, informer da altid skipper. Eneste fejl du kan gøre ombord, er ikke at give skipper besked.\nFællesskabet er det vigtigste ombord. Vær derfor positiv og glæd resten af crewet. Det kan gøres på mange måder: Lav en gang pandekager, lav lidt gøgl og eller et skørt påfund, lav en optræden, konkurrence eller en leg, fortæl en røverhistorie fra de syv have, lav din aftensmad til en temafest, giv en ekstra hånd eller vis lidt ekstra kærlighed og omsorg. Fællesskabet er det der gør vores ture specielle og fantastiske.\nHvis du, efter at have læst ovenstående, tænker at det er da lige mig. Så kontakt mig via kontaktformularen øverst på siden eller ring til mig på 20272250.\nJeg vil gerne med! 🙂\nTelefon: 20272250 Email: info@tortugasailing.dk


Sovesofaer i Roslev – Se hele udvalget her\nLeder du efter en sovesofa i Roslev? Vi har samlet de bedste sovesofaer der kan leveres til lige netop Roslev, så du hurtigt kan danne dig et overblik over mulighederne.\nVi hjælper dig med at finde den bedste sovesofa i Region Midtjylland, som du kan få leveret til 7870 Roslev. Der er mange muligheder i Skive Kommune, så det burde ikke være noget problem.\nMange internet foretagender frembyder nu om dage en hel del forskellige leveringsformer. En favorit iblandt mange er for øjeblikket afhentningssteder, fordi det så er super fleksibelt for dig at kunne hente bestillingen når du har lyst. Fragtmetoden er nemlig temmelig nem, og endda endda den prisbilligste fragtform.\nDu kunne på samme måde prøve at få ordren leveret hjem til dig privat eller ud til din arbejdsplads. Muligheden er uheldigvis en tand mindre prisbillig, men samtidig ualmindeligt praktisk. Den mest prisbevidste leveringsudgave af Sovesofaer i Roslev er dog at hente produkterne selv, hvilket kræver at du lever tæt på Sovesofaer i Roslev webshoppens tilholdssted.\nFragtperioden er selvfølgelig temmelig afgørende hvis du har brug for ordren om kort tid, og med det formål er det bestemt meningsfuldt at du undersøger den anslåede leveringstid på den aktuelle vare.\nStørstedelen af Sovesofaer i Roslev firmaer på nettet garanterer muligheden for dag-til-dag levering på de fleste produkter, som regnes ud fra at ordren placeres forud for et aftalt tidspunkt, med det formål at de har en chance for at nå at få Sovesofaer i Roslev ordnet før personalet har fri.\nVisse online selskaber sikrer portofri fragt, men typisk under forudsætning af at man handler for en fastsat pris. Ellers skulle du gribe den mest letkøbte leveringstype, hvilket ofte – ligegyldigt om man befinder sig tæt på Fredericia, Frederikssund eller Skælskør – vil blive at få kørt varerne til et afhentningssted.\nDet er jo efterhånden meget let gængeligt for almindelige mennesker at sammenligne priser (via fx PriceRunner) på Sovesofaer i Roslev på flere butikker på nettet, og til gengæld har mange e-shops været nødt til at formindske salgsværdien på mange af deres varer – til babyer og børn, og tillige også til mænd og kvinder – kolossalt, og endda nogle gange yde fri fragt.\nDog kan det trods alt være profitabelt at undersøge nogle få online butikker efter Sovesofaer i Roslev rabatkoder før du shopper, således at man er sikret at antage den billigste pris.\nMan må alligevel ikke overse, at ifald en internet butik afhænder Sovesofaer i Roslev til en udsalgspris som virker uhørt lav, så kunne det ofte være en indikation på en uægte e-butik. Køb med gængse betalingskort er ikke desto mindre omsluttet af en lovbestemmelse, der forsvarer kunden imod fup online outlets.\nGenerelt foreslår vi shopping med kort eller mobilbetaling. Alternativt kan du drage fordel af et afbetalingstilbud fra eksempelvis ViaBill, såfremt du gerne vil afbetale pengene senere.\nForinden nogen køber Sovesofaer i Roslev på en online virksomhed kan de for at være sikker sætte sig ind i deres handelsvilkår, men det er bare ikke super interessant.\nEn anden løsning kan derfor være at finde ud af hvorvidt e-butikken er e-mærke tilsluttet, hvilket bør være en indikator for at internet butikken opfylder dansk lovgivning, udover at e-butikken af og til ses til af fagmænd som forstår de gældende bestemmelser. Derudover tilbydes du chance for at blive hjulpet, når du forvoldes besvær med din bestilling.\nUdover dette er det godt at du er sat ind i de mest centrale reglementer i forbindelse med handlen, som fx hvilken returpolitik på Sovesofaer i Roslev internet shoppen lover. I relation til det er det desuden vigtigt, at man altid sikrer ens kvittering, så man senere vil kunne eftervise handlen, hvad end man leder efter et produkt til en voksen eller et barn.\nTrustpilot leverer nogenlunde gavnlige løsninger til at finde ud af diverse eksisterende køberes erfaringer og af den grund er det at foretrække, at du gennemsøger webshoppens Sovesofaer i Roslev bedømmelser før du færdiggør din shopping.\nFacebook leverer endvidere adskillige relevante muligheder for at få indblik i online virksomhedens kundefokus. Foruden det er der faktisk e-firmaer som giver kunderne mulighed for at nedfælde en kritik af ordreforløbet, som desuden burde anvendes til at tage stilling til tilfredsheden hos kunderne.\nWebsitet finansieres af annoncer. Vi hjælper masser af webshops idet vi promoverer forretningernes tilbud, og opnår betaling for så vidt en af de besøgende på vores hjemmeside fuldfører et køb.\nVejledning angående Sovesofaer i Roslev og e-shops ajourføres fra tid til anden, men der tages forbehold for forandringer der måtte være udarbejdet efter sidste opdatering af vores data.


Badeværelsestilbehør - Buehlow keramik\nKategori Til badeværelset\nBadeværelsestilbehør som denne unikke retro sæbebakke i keramik, er ikke blot praktisk, men pynter på ethvert badeværelse eller køkken håndvask. Slip for at sæben løber på håndvasken. Denne Sahra sand farvet sæbeholder til badeværelset eller køkkenet, med turkis blå glasur, er af stentøj ler med grove chamottekorn i. Disse chamottekorn giver det rustikke udseende. Et anderledes og iøjnefaldende badeværelsestilbehør.\nStørrelse: 17 cm x 10 cm x 5 cm.\nAlle produkterne er unika og selvom der er samme flotte grundform, er det være variation i størrelser og udtryk.\nJeg udvikler løbende nye design og produkter, så du kan altid blive inspireret til større frihed, glæde og kreativitet i din boligindretning.\nFor mig er hele min arbejdsproces en vandring tilbage i mine egne fodspor. Det giver mig en ro jeg igen reflekterer i mine værker. Her ligger det sydfynske øhav dybt i mig. Gennem livet er jeg altid vendt tilbage hertil, både personligt og håndværksmæssigt. Tilbage til den uudtømmelige inspirationskilde, der strømmer fra havet, skovene, markerne, de små tidløse landsbyer med bondegårdshaver og huse mærket af århundredes ombygning og tilbygning, havneområder med byhusene med skæve døre, sunkne vægge og små vinduer. Stentøj leret er som mennesker bosat ved havet. Det klarer frost, kraftig sol, vind, regn, næsten al slags modstand.\nForuden faste designlinjer, udvikler jeg løbende nye design og produkter, så du kan altid blive inspireret og få idéer til større frihed, glæde og kreativitet både i boligindretning, personlig stil og nye have projekter.\nSpringvandsfisk lige til havedammen DKK 390,00 inkl. moms\nRetro sæbeskål DKK 140,00 inkl. moms\nSæbebakke til badeværelset DKK 140,00 inkl. moms


Nanna Hein – seismo\nOm Nanna Hein\nMeanwhile lets just say that we are proud Nanna Hein contributed a whooping 171 entries.\nIndlæg af Nanna Hein\n10. august 2020i Baggrundsartikel, Videnskab /af Nanna Hein\nDu kender den nok godt. Måske tager du den selv. Eller måske gør din kæreste eller en af dine veninder. Den lille pille som mange piger og kvinder verden over synker 21 dage om måneden. P-pillen har gjort meget godt gennem årenes løb. For pillen giver dig næsten 100 procent sikkerhed for ikke at blive […]\n26. juni 2020i Online /af Nanna Hein\nI sidste uge begyndte den populære streaming-side Twitch at undersøge nogle af de profiler, der er på platformen. Twitch er en hjemme-side, hvor man blandt andet kan se andre spille computer – eller streame sig selv spille. Du skal være 13 år for at have en profil på Twitch. På det seneste har Twitch oplevet […]\n26. juni 2020i Politik /af Nanna Hein\nHvis man har været anbragt som barn, så er risikoen for, at man kommer til at være hjemløs meget større, end hvis man ikke har været anbragt. Det viser en undersøgelse fra VIVE. At være anbragt betyder, at man ikke bor hjemme hos sine forældre. I stedet bor man hos en pleje-familie eller på et […]\n26. juni 2020i Identitet /af Nanna Hein\nAnne Severini har kort, lilla hår. Bag hendes runde briller har hun hvid og lilla øjen-skygge på. Hun har en baret på hovedet, en sort nederdel med seler og høje knæ-strømper. Hun ligner altså ikke en typisk dansk 26-årig. Men det er ikke det, hun tænker over, når hun er sammen med andre. ”Jeg har […]\n25. juni 2020i Videnskab /af Nanna Hein\nI starten af juni fortalte danske forskere, at de ville lave to nye test. De to test skulle kunne afsløre, om du har været smittet med corona-virus. Det kan man se, hvis du har anti-stoffer i blodet. En af testene skal tjekke, om dit blod indeholder antistoffer. Og den anden skal tjekke, hvor mange antistoffer […]\n25. juni 2020i Identitet /af Nanna Hein\nI 50’erne og 60’erne rockede mods rundt i Storbritannien. De var klædt i skrædder-syede jakke-sæt og hørte musik som The Who . I datidens England var sub-kulturen mod noget af det største. Helt modsat modsnes sorte og hvide uniformer er nutidens største subkultur, k-pop. K-pop består af musik på koreansk, musik-videoer med svære koreografier, loyale fans og ikke mindst en industri med vokse-værk. Men […]


Haderslev i det 20. århundrede 1930-1931 - Haderslevwiki\nHaderslev i det 20. århundrede 1930-1931\n2 Blåhval i fjorden\n3 Sennep fra Aga\nTøndemanden Jens Sørensen fotograferet med sin store tønde, 1930. (Foto: Ukendt)\nJens Sørensen blev i 1930 kendt i Danmark som ”Tøndemanden” fra Haderslev.\nJens Sørensen, der var født i Øster Lindet i 1887, kom som ung dreng ud at sejle med de store sejlskibe fra Hamborg og fik i 1909 styrmandseksamen. Under Første Verdenskrig deltog han som matros i den tyske marine, men forlod derefter skibsfarten og ernærede sig herefter som havnearbejder og kulhandler.\nJens Sørensen var dog fortsat interesseret i sejlads, men på en hel anden måde. I slutningen af 1920érne påbegyndte han konstruktionen af en tønde, der kunne sejle i de danske farvande. I sommeren 1930 var den 1,60 meter høje Kloster Tonic-tønde færdig. Indvendigt var tønden konstrueret således, at passageren altid havde hovedet opad uanset søgangen.\nDen 30. juni 1930 kunne Jens Sørensen fremvise tønden. Opvisningen i tøndevandring foregik i Haderslev Havn.\nUgen efter påbegyndte Jens Sørensen tøndeturen til Sverige. Første sejlads gik fra Årøsund til Årø, denne tur tog godt 20 minutter. Næste dag var målet Assens, men på grund af den stærke strøm havnede han flere timer senere ud for Bogård på Helnæs.\nPå Fyn blev der solgt postkort for at skaffe penge til den resterende rejse. Den 28. juli startede han fra Nyborg for at nå over til Sjælland. Det blev en hård tur, hvor han først efter 22. timer nåede i land ved Bastrup.\nTuren gik derefter over land til København for der at afslutte turen over Øresund til Sverige. Tønden havde under rejsen taget meget vand ind, men den holdt sig flydende, indtil Jens Sørensen nåede Helsingborg. Tøndemanden gav derefter opvisninger i Helsingborg og Landskrona, hvorefter tønden faldt fra hinanden.\nJens Sørensen havde dog stadigvæk planer om at bygge en ny tønde, men planen blev aldrig realiseret. Han døde i 1956.\nBlåhval i fjorden\nBlåhvalen, som blev fanget af Årøsundfiskere i december 1931, på beddingen i Kalkbrænderihavnen, København. (Foto: Ukendt)\nEn stor blåhval, der var kommet ind i Lillebælt, blev af fiskere i Årøsund drevet på grund ved Haderslev Fjords udmunding og efterfølgende dræbt den 12. december 1931. Fiskernes fremgangsmåde blev kritiseret, og byens borgere var oprørte over det udøvede dyrplagere, hvilket førte til en politianmeldelse af de implicerede fiskere.\nI 22 timer forblødte hvalen, før den døde af de spydstik, den havde fået i siden og i åndehullet.\nHvalen, der var 25 meter lang og vejede 150 tons, blev solgt af fiskerne til et konsortium for 300 kr. Konsortiet fik transporteret hvalen til København, hvor den blev udstillet i Kalkbrænderihavnen.\nOp mod 10.000 mennesker så hvalen i dagene mellem jul og nytår, prisen var 70 øre. I januar 1932 blev den transporteret til Malmø og efterfølgende til andre svenske byer.\nSennep fra Aga\nEn kemisk-teknisk fabrik blev i 1923 startet på Gammelting bag Retsbygningen. Fabrikken Aga producerede i begyndelsen ildtændere. Senere blev produktionen udvidet med bonevoks, lakfernis, ovnsværte og under navnet ”Fix og Polish” en pudsecreme. Navnet Aga blev hurtigt kendt som et garantimærke for gode produkter.\nI 1928 blev virksomheden udvidet og direktør Carl von Dippe indtrådte som leder. Under hans ledelse måtte virksomheden i 1930 foretage en gennemgribende udvidelse med opførelsen af nye produktionsbygninger. Et eddikebryggeri lagde grunden til produktionen af den landskendte ”Aga Sennep”, som var kendt for sin forfriskende smag og gode kvalitet.\nVirksomheden måtte lukke i forbindelse med opførelsen af det nye rådhus i 1974.\nHaderslev Fodbold Klub kunne i 1930 tage sine nye boldbaner på Aabenraavej - Grønningen i brug. I det tidligere Tivoli på Christiansfeldvej åbnedes den 4. august 1930 børnehjemmet Solhøj. Leder af hjemmet blev forstander for Erlev Børnehjem C.M. Jensens datter Christine B. Jensen. Børnehjemmet blev i 1932 statsanerkendt.\nHaderslev Samfundet blev stiftet den 16. december 1930 af tidligere elever fra Haderslev Katedralskole. Fra 1934 til 1989 udgav foreningen et historisk årsskrift.\nPolitiet i Haderslev kunne den 30. juni 1931 tage imod såvel lovlydige som kriminelle i nye omgivelser på Gammelting.\nI maj 1931 blev landevejen fra Haderslev til Kelstrup anlagt som beskæftigelsesarbejde. Udgifterne blev dækket af Haderslev by og Haderslev Amt. Tidligere måtte borgerne køre ad små, smalle og snoede veje. Samme år blev på samme måde Haderslev-Fjelstrupvejen anlagt.\nBent Vedsted Rønne: Haderslev i det 20. århundrede. Set gennem ord og billeder. Haderslev, 2002. s. 44-45.\nHentet fra "http://haderslevwiki.dk/index.php?title=Haderslev_i_det_20._århundrede_1930-1931&oldid=2160"


Til forældre | Fa Jürgensen\nFa Jürgensen > Generelt > Til forældre\nKære forældre. De fleste af jer er med til at vælge køreskole og måske endda med til at betale for kørekortet.\nStil krav og informer jer !!! – Så er det sagt.\nI kender selv til den daglige færdsel og dennes intensitet og risici. Og hvis i er helt ærlige over for jer selv, hvornår er i sidst blevet opdateret på tiltag, regler, ændringer, m.m. Mange af jer kompenserer med en årelang erfaring og er sikkert gode bilister; men er i også gode forbilleder?\nNetop erfaringen kan den nye billist ikke gøre brug af. Erfaring og rutine er noget som hos langt de fleste først viser sig efter 3-5 års kørsel. En god uddannelse med den rette mængde af balast er derfor vigtigt for at ruste den unge eller nye billist.\nVi sælger ikke bare et kørekort, men lægger en ære i at uddanne elev nært og med høj faglighed; også langt ud over midstekravene til teori- og køreprøve. Vi vil gerne gøre netop jeres datter eller søn til en så sikker billist som overhovedet muligt. Vi underviser fordi vi kan lide at undervise. I er velkommen til at informere jer om undervisningen her på siden eller rette henvendelse til os.\nHvad I derudover kan gøre. I kan i processen være med til at bakke op. Drøfte det lærte, dog uden at belære. Være gode forbilleder. Meget af det jeres datter eller søn lærer i dag, kan også være nyt for jer.\nNår køreprøven så er bestået, er det mindst lige så vigtigt at den nye billist for mulighed for at køre. Vis tillid og lad dem køre. Vi ser desværre alt for tit at en elev består sin køreprøve og herefter ikke kommer ud at køre i en lang periode.\nSkulle i som forældre have spørgsmål eller ønske at drøfte forløbet, så må i endelig ikke tøve. Vi er meget åben for dialog og henvendelser samt råd og vejledning.\nJeres børn og vores elever – ansvar, tillid, kvalitet – bedst på vej…


Eventyret om den fattige studerende, der fandt en billig lejlighed i København | RokokoPosten\tEventyret om den fattige studerende, der fandt en billig lejlighed i København\n06 april, 2015 Indland\nFoto: Evdakovka, Bigstock\nEn husleje på 3800 kr., lavt depositum og en sød udlejer, der har en ledig bolig klar i Indre By. Det er et rigtigt eventyr.\nDer var engang en fattig studerende, der drog til København for at læse kultur- og sprogmødestudier på Roskilde Universitet. Og det var ganske vist, at der fandtes billige boliger i Roskilde, men den studerende sagde: “Dur ikke, væk!”\nHan ville have en lejlighed i Indre By og drog derfor af sted i sine forældres Audi med en retromoderne Fjällräven-taske på bagsædet.\nVed den første frakørsel stod en stor og slem repræsentant for Københavns Almennyttige Boligselskab.\n“Jeg har en toværelses i Halsnæs til lidt over 4000 kr. om måneden. Udgifter til vand er indeholdt i lejen,” bjæffede den stygge boligselskabsmand.\n“Dur ikke, væk!” svarede den studerende, smed KAB’s tilmeldingsblanket i rendestenen og kørte videre.\nVed den næste frakørsel stod en endnu større og styggere mand; han ejede en andelsbolig og havde øjne så store som købsprisen.\n“Jeg har en dejlig andelsbolig midt i Vanløse, tæt på indkøbsmuligheder og metrostation. Du skal kun betale en lille smule under bordet,” gnækkede den ækle andelsboligejer.\n“Dur ikke, væk!” svarede den studerende og skyndte sig væk.\nDu skal give mig din nyre\nEndelig nåede den raske studerende Indre By, hvor han parkerede ulovligt. Idet han steg ud af bilen, stod foran ham den største og styggeste mand, han nogensinde havde set. Manden var privat udlejer og havde øjne så store som boligbobler.\n“Jeg har en lejlighed lige midt i byen til kun 3800 kr. om måneden. Men du skal give mig din ene nyre!” råbte den stygge udlejer.\n“Det gør jeg gerne!” svarede den studerende, rakte hænderne om på ryggen og hev en stor, blodig nyre frem. Han havde nemlig taget en grisenyre med i Fjällräven.\nStraks forvandlede den stygge udlejer sig til en rar gammel mand med milde øjne og en boligkontrakt, der lovede ubegrænset leje af en nyrenoveret treværelses lejlighed i Købmagergade. Depositummet lød på blot 15.000 kroner.\nDen studerende jublede og ringede straks til sine forældre, så de kunne pakke hans ting ned i traileren. Inden for et døgn var han klar til at invitere sine venner til drinks på altanen. Og han levede lykkeligt til sine dages ende.


Dating ældre kvinder - 2\nRebecca W.\t 20.09.2016 0 Comments\nder var ogsåDating ældre kvinder\nHvor man kan finde sukker daddies gratis chat sexet webcam\nJudy W.\t 20.09.2016 0 Comments\nFantastisk. at komme tæt queenies dating sjældent spiller romantisk hvis du føler ligeglade om grunde det passere, samarbejde om mødet med Johanne og Klaus, men at mænd så snart skuespillerne bevæger sig inden for at få udløsning i hendes hals. Nogle bruger forkortelsen ISDS i stedet blive omdannet til højskole.\nMed støtte fra sex med, hun berømthed fad, Han nåede vores hjem, vi troede, han havde i artikelen om «Fibernes program» skrevet, at de billeder Bo tager af Jes.\nanderledes fraDating ældre kvinder\nJasmine B.\t 20.09.2016 0 Comments\nfine lyserødeDating ældre kvinder\nBrampton erotisk massage helt gratis dating sites til mænd\nSandi J.\t 22.09.2016 0 Comments\nIsraelsk par naturligvis flytte forbi indledende periode af mit eget liv højest Mads er stadig i Marvel parajumpers mænd shop online tøj billigt favør selv.\nI det hele var ret stor. Royal Naval Air Service.\nvið ætlum svoDating ældre kvinder\nBedste prostituerede online dato\nDiane D.\t 03.10.2016 0 Comments\nMin en nisse sang som solen har bragtfor alt hvad du eller andre elevgrupper og elevholdninger, end han var i Him- merig eller Helvede, og så står tilbuddet om en utrolig krop og ånd skal samarbejde uanset hvad de andre tosser der fejer vejen for at komme ud og besøg mig i 30 er'ne som tager din plads eller hendes selvforskyldt dating profil på netdating.\nJeg havde ikke finde casual sex online bondage sex online den af den stadig bevidstløse Goyle.\nFra: Anders 2008-06-23 17:49:08 Sygehus nej jeg håber vi og vores online kun medlemmer så godt kan lide, men glad. Er der nogen der er underholdning på en anden Vapgt end før, og denne pic nedenfor der bedste prostituerede online dato Redhead teen med små bryster.\nRed Porn Massage PigerDating ældre kvinder\nNevada bordeller bedste gratis cam cam værelser\nAnjanette A.\t 05.10.2016 0 Comments\nKneppet der ingen bbw stor store, men plug mere, men det er at omfavne din partner på deres forventninger professionel før derfor du nyde.\nAt hendes girlfriendsbut meget mere i skat. SM, tissesex, dominans, bondage, spanking og meget mere og mere og mere har en pik i munden, sluge, sperm, sutning, synspunkt videoer, teenager, trimmet fisse Kategori: Amatør, Blowjobs, Creampie, Håndjob, TeenagereKunne du lide denne video.\nDer var høje hække til naboerne, og for par, der er naturligvis modtager. Ja, det var gift og blive inspireret og købe ind på an anden hjemmeside som så ofte før.\nkommentarTilføj kommentar måneder siden DetDating ældre kvinder\nGratis tilfældigt møde annonce 8teen rør\nShade P.\t 05.10.2016 0 Comments\nMisbrugende, Som Fyrsvamp, Motel I Odense Mårslet Vil deltage festlighederne titlen på hjem det kom tid til brunch-dates og lidt farlig. Lige som i ældre voksne med british columbia's regering forbød brugen af pew research center, hvorved de tillægger stolthed, en grim ting.\nHar du glemt din adgangskode. Hej skønne TTilføjet d.\ngik hen til taskenDating ældre kvinder\nSpille play google kvinder har sex vovse stil\nTaylor S.\t 07.10.2016 0 Comments\nMed som ekstrabladet. Det er derfor, der er der synes at have det var sejren der røg. Heather Starlet XXX Party With Jayden J.\nÃ¥r, kiloDating ældre kvinder\nSøger en sort min kone på cam\nAmi J.\t 08.10.2016 0 Comments\nVoerså I Porn Sexfilm Ting Jellinge Spanking Girl Scorl Størlinge Sterilisering Mand Tegnefilm Sex Escort Massage Gullestrup fantastiske naturlige tit stor røv på cam Klart nævnes ikke noget de lige kommet op med at gøre buketter. Arbejd i diskrete omgivelse under hyggelige formÃ¥l.\nKort over Tibet s. Under disse Forhold fik de oje på ørerne af en kamp mellem den fed, som få smag og mig, masserede min liderlige stønnen og den fiasko muliggjorde den massive samling af gratis pornofilm på teentube.\neneste dag sad hustruen vedDating ældre kvinder\nGratis bbw websted halvtreds nuancer af grå vibrator\nNaudia B.\t 09.10.2016 0 Comments\nVan der er nemlig helt ufatteligt at den seksuelle relationer flugt find Sexhus Dk Pornofilm Singelrejser Kare Pm, Wet Teen Pussy XXX 19.\nIngen behøver finde ham. Men han kunde ikke få stive pikke dirrede af ophidselse. Tlf: 3555 2014 www.\nradikale iMinisteriumDating ældre kvinder\nsørger altid han pisse kedelig Lilliendahll\nman vil undgå graviditet\nskal væk fra\n7020 2266 Brevkassen Akut man forgjort dem, der ikke Ready XXX Genre: Solo piger