El suïcidi d’avui, dia 14/06/2018, és un altre capítol més de la desfermada lluita de classes que els capitalistes i els seus gestors venent desenvolupant des del triomf històric al s. XIX de la Revolució Industrial contra la classe obrera en particular i els treballadors i treballadores en general. Una lluita de classes que s’aguditza a cada crisi capitalista. Crisi que, per cert, sempre paguem els treballadors i treballadores. El suïcidi d’avui no ha estat, no és, ni serà, de bon tros, l ́últim episodi d’aquesta faceta de la lluita de classes de banquers, immobiliàries, administradors de finques i constructores contra els treballadors i treballadores d’arreu l’Estat i les seves pertinences (habitatges, estalvis, nòmines i pertinences. Ja afirmava Engels, allà pels volts de 1872, a Contribució al problema de l’habitatge que el capitalisme era incapaç de garantir el dret efectiu a l’habitatge i que el proletariat, al conquerir el poder polític, podrà aplicar de forma ben fàcil la mesura de la incautació del parc d’habitatges, cosa que ara fa l’Estat contra els treballadors (i actualment la banca i immobiliàries, entre d’altres), resolent així el problema. A l’obra es relata, així mateix, les penalitats del proletariat de la darreria del s. XIX, que no es diferencien gaire de la Catalunya actual. El problema és el mateix.\nPerquè no és una guerra amb tota la legislació a favor dels seus interessos -que ells han dictat als governs per a ser aplicada, per cert. Només cal anar a l’hemeroteca per veure com els bancs i les immobiliàries exigien i recomanaven als poders executiu i legislatiu desnonaments exprés, reducció del temps per l’extinció de contractes de lloguer i embargaments massius per “saldar deutes”-.\nDèiem que no només es tracta d’una guerra contra la propietat particular del treballador: és una autèntica guerra de rapinya i usura contra els comptes corrents, les propietats particulars, els ingressos futurs, els actuals (nòmines), les donacions que es pugui fer a aquell embargat, els seus serveis bàsics (aigua, gas, llum, telèfon, transport, cistell de la compra...), els seus estalvis i fins i tot, un cop fora del pis, que es queda el banc i farà negoci amb ell, encara espera un deute monumental que hipotecarà de per vida l’afectat i el seu entorn si van avalar. I és molt possible que aquest entorn encara hagi de fer front a deutes. Com també és molt possible que el banc taxés en un 150% de més el valor real del pis, afegís 2-3 assegurances de vida, de la llar i certes clàusules hipotecàries de dubtosa legalitat en un país mitjanament assenyat, com poden ser clàusules terra o l’índex IRPH i es negués a paralitzar el deute o l’execució hipotecària fins que la persona hi pogués fer front a les despeses.\nEl moviment popular que, entre d’altres qüestions candents pels treballadors i treballadores, s’ocupa dels problemes d’habitatge creats pel capitalisme coneixem molt bé el problema que suposa un desnonament i tots els aspectes citats al paràgraf anterior. El moviment popular ens ha ensenyat i hem vist treballadors i treballadores afectats per la crisi prenent-se un pot de barbitúrics amb intenció de suïcidar-se, gent llençar-se al metro, gent intentant tallar-se les venes o desmaiant-se a l’oficina bancària de la tensió. També hem vist companys i companyes dormint al caixer automàtic del mateix banc i oficina que els havia desnonat 1 setmana abans. Hem vist com les comitives judicials incitaven als Mossos a fer fora els veïns dels portals que tractaven de fer front al desnonament, com també hem vist companys antidesnonaments caient balcó avall d’un pis en plena onada repressiva.\nEl moviment popular com el que llença l’Assemblea Sant Martí, amb caràcter de classe, encerta de ple i segueix la línia correcta: els treballadors i treballadores tenen dret a cobrir de forma 100% pública i transparent, amb gestió i control per part de la classe, les seves necessitats vitals. És fonamental donar suport i organitzar aquestes iniciatives, que el PCPC i la JPCPC portem impulsant des de fa ja 7 anys. Cada desnonament aturat amb reallotjament inclòs, cada concessió arrencada als Ajuntaments (el de Barcelona en Comú no és cap excepció) és un triomf que ens fa més forts i fortes, és una petita victòria que ens ajuda a crear consciència de classe.\nÉs necessària, així mateix, l’autoorganització obrera i popular als barris, amb assemblees i comitès que generin programes de debat i organització cap a un procés constituent que trenqui les cadenes del règim monàrquic burgés i la seva miserable i menyspreable i oligarquia que impulsa l’espoli als treballadors i treballadores de tot lo seu, fins i tot el més essencial: pa, sostre, feina i treball.\nOrganitzem-nos! Enfortim el moviment popular!\nCreem assemblees de treballadors i treballadores a tots els barris i vil·les obreres!\nÀrea de Moviment Popular del PCPC.


Crònica audiovisual de la consulta popular d'Arenys de Munt\nLlibertat.cat us ofereix la crònica amb vídeos de l'ambient que es va viure ahir a Arenys de Munt en motiu de la consulta popular per la independència.\nTotes les fotografies del 13-S a Torre de Guaita.\nFotos de la concentració falangista (per Jordi Borràs)\nDarreres notícies destacades:\nGuanya el sí a Arenys de Munt.\nValoració positiva de la CUP: “Impulsarem consultes arreu del país”.\nL'alcalde d'Arenys de Munt denuncia l'espionatge amb càmeres ocultes a les dependències municipals.\nUna trentena d'advocats i advocades insten a Interior per a fer efectiva la consulta popular.\n14/09/2009 04:56 Política\nArenys de Munt es va llevar a primera hora del matí amb l'arribada de centenars de persones que amb el pas de les hores es va anar elevant a milers. Totes elles s'arribaven a la població maresmenca per assistir a una jornada històrica: la primera consulta popular d'independència del país.\nA les 9 en punt del matí es van obrir les urnes i ja es van crear les primeres cues de gent que volia anar a votar. L'expectació (30 mitjans, 130 periodistes acreditats, premsa estrangera...), la seguretat més o menys volguda (cordó dels antiavalots dels Mossos d'Esquadra, helicòpter de la policia sobrevolant el poble i per altra banda un ampli cos de voluntaris de la pròpia Comissió d'Organització i de la CUP intentant portar-ho tot ben organitzat...), l'alegria (càntics, festa i música en tot moment...), el compromís (cues per votar, 25 vots per correu ique van acabar sentr 183, elevada participació...), etc. es respirava en l'ambient.\n[Vídeo] Primeres votacions i cues (Llibertat.cat)\nA partir de les 11 n'eren centenars els que es van anar aplegant a la zona de la Riera -l'Eixample del poble- de davant de la plaça de l'Església per rebre les escasses desenes de feixistes (no arribaven a la seixantena) que una hora i mitja més tard s'arribarien a la plaça Catalunya, fent-se pregar un xic. A mesura que passaven els minuts més contingents de persones s'anaven anxovant per donar la benvinguda a la irrisòria concentració feixista.\n[Vídeo] Ambient estona abans de la concentració de la Falange (Llibertat.cat)\nLa rebuda anava adquirint un to més combatiu a mesura que s'acostava un esdeveniment que alguns s'esperaven més controvertit; o més mogut, almenys. Tot i que els hereus del dictador Jose Antonio Primo de Rivera van marxar amb dues banderes feixistes menys -decomissades pels Mossos- i amb alguna pedregada al vidre de l'autocar...\n[Vídeo] Ambient festiu i combatiu a davant de la zona falangista (Llibertat.cat)\nEls a la riera concentrats no els faltaven ni els motius ni la motivació. Es volien fer sentir i ho van fer a mode de cantades de Segadors, crits d'independència, cants amb la gralla, xiulades...\n[Vídeo] Cantada dels Segadors (Llibertat.cat)\nTot feia profit per tal que els falangistes -perbocant brams com "Arriba España", "Jose Antonio siempre presente" o "Cataluña española", acompanyats d'algun que altre aguilot- quedessin, per justícia, en l'evidència a la que els va situar l'esperada lliçó de democràcia viscuda ahir. Més val tard que mai.\n[Vídeo] Xiulada contra els feixistes (Llibertat.cat)\n[Vídeo] Arribada dels falangistes (Marc Belzunces)\n[Vídeo] Càntics feixistes (Diaridegirona.cat)\n[Vídeo] Uns 5.000 independentistes ofeguen la concentració falangista (ACN)\n[Vídeo] Concentració feixista i concentració antifeixista (Avui.tv)\n[Vídeo] Notícia de TV3 sobre la concentració feixista (3cat24.cat)\n[Vídeo] Els falangistes abandonen Arenys (Marc Belzunces)\nNormalitat absoluta, absència de problemes, superació de les expectatives. Aquest era el balanç que feia de la consulta Josep Manel Ximenis, portaveu de la Comissió Organitzadora, a les dues de la tarda, havent passat ja l'excursió amb autobusos d'uns quants feixistes i havent substituït el tumult cridadís per la tranquillitat eixerida, festívola.\n[Vídeo] Dades de participació a les 14 hores (Llibertat.cat)\n[Vídeo] Connexió en directe de TV3 (Marc Belzunces)\nI, coses de la democràcia participativa serena, el nombre de gent que va anar a votar va trencar esquemes, enfilant-se amunt per deixar enrere els comicis de sempre: ja a les dues havia votat més gent que a les darreres eleccions de la constitució europea, que a les de la Comunitat Autònoma Catalana i que a les de l'Estat espanyol.\n[Vídeo] López Tena fa una comparativa de participació amb altres plebiscits (Llibertat.cat)\nResultat de la barreja d'expectació, seguretat, alegria i compromís? Placidesa i manca d'incidents. I el desmentiment de qualsevol rumor que apuntés a possibles detencions.\n[Vídeo] La regidora de Governació informa que no hi ha hagut detencions (Lllibertat.cat)\nNo hi va haver ensurts i tothom va poder "manifestar el seu cridar", en paraules de Montse Carreras, regidora de Governació de l'ajuntament d'Arenys de Munt.\n[Vídeo] La regidora de Governació explica com s'ha desenvolupat el dia (Llibertat.cat)\nUn bon ambient que es va palpar durant tot el dia i que va saber flanquejar les dues tempestes -la feixista i l'atmosfèrica- amb molt d'estil. Havent dinat va caure pluja, però al més mínim senyal de fluixesa la riera prenia un color festiu; amb correfocs, música i els mai oblidats càntics patriòtics.\nL'epicentre de la consulta, el Centre Mural, era un anar i venir incessant de gent que anava a votar o bé a animar, la gran majoria. Es van arribar a viure moments grats de veure com ara quan gent de molt avançada edat anava a votar per la independència (o no, però poc probable) d'una part del seu país i els presents els aplaudien, en una clara mostra de començar a retornar la dignitat a allò que tants anys has patit veure vilipendiat.\nFinalment, el que ja es respirava en l'ambient: l'anhel de llibertat dels arenyencs de dalt es va acabar imposant. Un 96% dels votants va dipositar a les urnes la papereta del sí i un 2,28% la del no, cosa que representa 2569 vots independentistes i 61 de dependentistes (més 12 nuls i 29 blancs). La participació, la més alta dels plebiscits fets: van votar 2671 aranyencs, és a dir el 41'01% del cens.\nGuanya el sí a Arenys de Munt (Llibertat.cat)\n[Vídeo] Proclamació d'Arenys com a 1r municipi que ha votat la independència (Vilaweb.tv)\nUna afirmació nacional que representa, tal com va remarcar ahir mateix la CUP en roda de premsa, "el fracàs i la fi de l'autonomisme". Ara, el compromís passa per impulsar l'autodeterminació de tota la nació. La CUP és l'única organització que ha assumit el repte d'organitzar consultes nacionalment (no Catalunya a la pregunta) i socialment (no Unió Europea a la pregunta) coherents arreu dels Països Catalans.\nÈxit rotund de la consulta per la independència (Llibertat.cat)\n[Vídeo] Arenys vota independència (Vilaweb.tv)\n[Vídeo] Notícia de TV3 anunciant la victòria (3cat24.cat)\n[Vídeo] Notícia de Canal 9 i connexió en directe (CatalanRepublic)\nEn definitiva, un dia marcat per quelcom molt més profund que una simple qüestió -més coherent o menys- a la població: Està d'acord que Catalunya esdevingui un Estat de dret, independent, democràtic i social, integrat a la Unió Europea?\nSi te n'oblidaves, l'entorn et feia tornar a la memòria que no era un dia qualsevol. T'ho recordava l'ambient, les ingents quantitats de gent riera amunt riera avall, l'intensa cobertura mediàtica... Fins i tot la programació d'actes estava pensada per un dia important: actuacions de Titot i David Rossell, Cesk Freixas o Skafam; dinar popular per nodrir les masses; recitacions poètiques per pair bé... Tot ben pensat i lligat per marcar al calendari que el 13 de setembre va ser aquell dia en què el poble català va començar a emprendre el benaurat camí.\n[Vídeo] "Cant de la independència", de Vicenç Albert Ballester interpretat per Núria Inglès (Llibertat.cat)


Notícies :: Notícies :: El RETA arranca!\nEl RETA arranca!\nDijous 28\tFebrer 2019 - 10:55\nEl Grup Operatiu RETA, que té per objectiu crear una Red de Espacios Test Agrarios per facilitar el relleu generacional en el sector agrari, celebra la seva primera reunió de treball a Madrid els diez 6 i 7 de febrer.\nEls Grups Operatius són agrupacions de diferents perfils que s’associen per innovar a l’hora de resoldre un problema vinculat al desenvolupament rural, amb un enfoc d’acció conjunta i multisectorial.\nEn aquest marc d’actuació, diferents entitats d’Extremadura i Catalunya s’han unit per treballar eines innovadores que facilitin el relleu generacional en el sector agrari. El nombre de persones joves que prenen el lideratge de les explotacions agràries és cada vegada menor. A la vegada, es detecten processos d’incorporació al sector agrari per part de nous agents, que sovint no arriben a bon port per la manca d’experiència i/o recursos.\nLa possible solució que es pretén explorar des del Grup Operatiu és l’Espai Test Agrari: un programa de facilitació del procés d’incorporació de nous agents al sector agrari, que es composa d’una cobertura legal, una finca i un suport integral.\nQUAN I QUÈ?\nEl Grup Operatiu RETA, que estarà vigent de gener 2019 a juliol 2020, desenvoluparà les següents actuacions:\nL'edició d’una Guia pràctica d’implementació d’espais test agraris\nLa creació d’un Centre de suport al relleu generacional\nLa dinamització d’una xarxa d’espais test agraris a l’estat Espanyol (la Red de Espais Test Agraris).\nLa inversió per implementar un espai test ramader a Casar de Cáceres, promogut per la Cooperativa Agroalimentaria Cooprado\nLa inversió per implementar un espai test ramader a Gandesa, Prat de Compte, la Pobla de Massaluca i la Federació de les Agrupacions de Defensa Forestal de la Terra Alta.\nDes de la XCT participarem en algunes d’aquestes actuacions per tal d’integrar la perspectiva naturalista al projecte.\nEl Grup Operatiu RETA està liderat per l’Associació d’Iniciatives Rurals de Catalunya (ARCA) i, per la part catalana, compta amb l’Associació Rurbans-Escola de Pastors, la Federació d’ADF’s de la Terra Alta i la XCT. Per la part extremenya, el grup compta amb la Red Extremeña de Desarrollo Rural (REDEX), el Grupo de Acción Local TAGUS, la Cooperativa Cooprado i la Universidad de Extremadura. Addicionalment, comptem amb la col·laboració d’altres entitats, com la Diputació de Barcelona, l’Ajuntament de Lleida, l’Associació Nacional de Criadors d’Oví de Raça Ripolles, l’Ajuntament de Arroyo de la Luz i la xarxa francesa RENETA. El grup està coordinat per Neus Monllor, consultora agrosocial especialitzada en desenvolupament rural i relleu generacional.\nEts una entitat naturalista o vinculada al desenvolupament rural sostenible i estàs interessada en el projecte? Entra en contacte amb la XCT, potser trobem una manera de treballar conjuntament! Escriu-nos a cblasco@xct.cat\nMés, sobre...: custòdia agrària , desenvolupament rural , agrobiodiversitat , agroecologia , pastures\nClara Blasco Moreno


Hi ha Igualtat de gènere a la teva empresa? - Openmet Group\nHome › Blog / Notícies › Hi ha Igualtat de gènere a la teva empresa?\nClaus per al diagnòstic i implementació d’una igualtat efectiva a les organitzacions\nEn aquest article t’expliquem algunes\nClaus per identificar el vostre punt de partida en matèria d'igualtat de gènere i els beneficis d'invertir en aquest àmbit a la vostra empresa. Clic per tuitejar\nActualment, és imprescindible que les empreses apostin per la diversitat i fomentin la igualtat de gènere a la seva plantilla, no tan sols perquè així ho exigeix la Llei Orgànica 3/2007 de 22 de març per a la igualtat efectiva entre homes i dones, sinó també per a incorporar aquesta nova perspectiva que sens dubte tindrà un impacte positiu a l’organització.\nDes de fa algunes dècades, cada vegada hi ha més presència femenina a les organitzacions, així com també més dones que arriben a llocs d’alta responsabilitat, cosa que implica un repte per a les companyies: replantejar-se la manera com gestionen els recursos humans, les relacions interpersonals i l’ambient de treball a la vostra organització.\nQuè és la igualtat de gènere a les empreses?\nLa igualtat de gènere és la promoció de valors, creences i accions que tenen com a propòsit assolir la igualtat de tracte i d’oportunitats entre dones i homes i eliminar qualsevol tipus de discriminació per raó de sexe.\nPer incloure la igualtat de gènere en una organització, cal revisar i avaluar diferents polítiques i processos que es duen a terme als llocs de treball.\nA continuació, fem algunes recomanacions:\n1. Processos de reclutament i selecció:\nÉs important garantir que els sistemes de reclutament i selecció permetin obtenir candidatures de tots dos sexes.\nEvitar ofertes que siguin sexistes o discriminatòries per a un sexe o un altre.\nEstablir criteris objectius i imparcials que garanteixin la transparència i que evitin els biaixos per sexe durant el procés.\n2. Infrarrepresentació femenina\nEn aquest punt és important detectar quines àrees o grups estan clarament masculinitzats i/o feminitzats. També és important esbrinar si hi ha diferències en les condicions de treball per àrees masculinitzades i feminitzades.\n3. Àrea de formació\nEn aquesta àrea és important revisar en quines condicions es desenvolupen els recursos formatius, per així detectar incompatibilitats amb els drets en matèria de conciliació laboral-personal.\nDissenyar recursos formatius o de sensibilització respecte a la igualtat de gènere.\nIdentificar possibles situacions de discriminació per sexe als processos de formació.\n4. Àrea de promoció\nEn aquest àmbit, el propòsit fonamental és eliminar situacions de segregació vertical que obstaculitzin a les dones accedir als llocs de presa de decisions i de responsabilitat de l’organització.\nGarantir un sistema de promoció transparent i amb criteris objectius i justos.\nAssegurar el desenvolupament professional a totes i tots igual, evitant la discriminació per raó de sexe.\n5. Conciliació laboral-personal\nA aquest punt és important dedicar-hi una atenció especial, ja que sens dubte és un dels aspectes més demandats pels treballadors/es, no només pels que tenen fills, sinó per totes les persones que han de tenir cura d’altres, o que senzillament es troben en altres circumstàncies que demanen temps personal.\nLa flexibilitat és un dels aspectes més crítics per a les organitzacions, ja que és un factor altament exigit pels treballadors/es sobretot els/les més joves, però també perquè és tot un repte implementar-ho en temps on la productivitat ho és tot. Per tant, implementar mesures de conciliació de forma estratègica és fonamental, ja que podria portar grans beneficis, principalment, a la retenció del talent, i la millora del clima laboral, influint també en els nivells de productivitat de la companyia. En aquesta línia, algunes claus són les següents:\nEl primer que cal fer és identificar les necessitats de conciliació de la plantilla.\nTot seguit, detectar si la utilització de mesures de conciliació implementades impliquen una pèrdua d’oportunitats i/o empitjorament de les condicions laborals per a un sexe o altre.\nRevisar qui utilitza les mesures i sota quines circumstàncies, identificant-ne diferències per sexe.\nMesurar si les mesures implementades contribueixen efectivament a una conciliació laboral-personal efectiva.\n6. Àrea de retribucions\nEn aquest àmbit, és important detectar possibles escletxes salarials relacionades amb el sexe de les persones que desenvolupen la mateixa feina i intentar disminuir-hi les diferències identificades. Cal recordar que perquè hi hagi una situació discriminatòria, ha d’existir una diferència entre sexes major al 25% en la retribució, sense justificació, segons ho estipula el Reial decret 902/2020 d’Igualtat retributiva entre Homes i Dones, (Ministeri d’Igualtat, 2022).\n7. Salut laboral\nEn aquesta àrea cal incloure l’elaboració i la implementació d’un protocol de prevenció i sanció de l’assetjament laboral i/o sexual.\nRealitzar avaluacions de riscos durant l’embaràs i la lactància.\nAvaluar els riscos psicosocials amb perspectiva de gènere.\nGarantir que les condicions de treball no suposin un risc per a la salut física i mental dels treballadors i les treballadores i que no hi hagi diferències, en aquest sentit, entre sexes.\nFinalment, us indiquem els beneficis principals de les organitzacions que tenen un diagnòstic d’igualtat de gènere:\nReducció de l’absentisme laboral: redueix l’estrès i millora la conciliació\nMillora el clima laboral i genera un ambient de treball més inclusiu\nMillora els nivells de compromís dels/de les treballadors/es\nMillora els nivells de fidelització dels/de les clients/es i genera una obertura a nous clients que busquen aquest tipus de valors a les seves xarxes de treball\nDesenvolupa la creativitat i la innovació, s’aprofita el talent dels dos sexes i es reté el talent\nContribueix a processos de desenvolupament i promoció més transparents i justos\nPot atorgar preferència en l’adjudicació de contractes públics.\nAugmenta la credibilitat sobre la responsabilitat social i potencia una imatge d’excel·lència\nConsiderant aquests elements, cobra rellevància el paper d’un especialista en diagnòstics d’igualtat de gènere, que tindrà prou coneixements per donar un significat a les dades obtingudes en funció de la realitat de l’organització, permetent situar en un punt de partida l’empresa en aquesta matèria amb l’objectiu de prendre decisions adequades i oportunes.\nOpenmet en aquest sentit, ha volgut anar un pas més enllà i oferir diagnòstics a mida, amb una clara perspectiva de gènere (fa al·lusió a una eina conceptual que cerca mostrar que les diferències entre dones i homes es donen no només per la seva determinació biològica, sinó també per les diferències culturals assignades als éssers humans) per a les companyies que vulguin no només complir amb les lleis d’igualtat, sinó incloure aquest valor com un eix estratègic, millorant la seva marca, la productivitat, la sostenibilitat, i el clima laboral de la companyia.\nEl diagnòstic d’igualtat de gènere ofert per Openmet és una eina que es pot utilitzar en qualsevol moment, ja sigui com a diagnòstic inicial, com també per fer el seguiment de mesures d’igualtat o d’un pla o protocol específic en aquesta matèria.\nT’animes a saber quin és el punt de partida en igualtat de gènere de la teva organització?\nContacta amb nosaltres, i explica’ns una mica més què necessites.\nPer a les empreses resulta important mesurar i conèixer el clima organitzacional, ja que aquest pot impactar significativament en els seus resultats. Nombrosos estudis han indicat que el clima...\nTagged Igualdad, Igualtat\n5 estratègies per millorar el Clima Organitzacional de la teva empresaEmployee Engagement: claus per millorar-lo


L’Ajuntament de Cambrils beca dos joves per la gravació d’un curtmetratge de crítica social — Ajuntament de Cambrils\nL’Ajuntament de Cambrils beca dos joves per la gravació d’un curtmetratge de crítica social\nEsteu aquí: Inici / Cambrils / Ajuntament / Comunicació / L’Ajuntament de Cambrils beca dos joves per la gravació d’un curtmetratge de crítica social\nEls estudiants de cinema i fotografia Daniel Bernús i Pablo Perales treballen en el projecte Ataraxia des de fa més d’un any\nDos estudiants de fotografia i cinema han rebut una beca del Departament de Joventut de l’Ajuntament de Cambrils per gravar un curtmetratge de crítica social. Són dos dels joves emprenedors i creatius a qui Joventut dóna suport a través de les beques a grups de joves no formals i les subvencions a entitats a juvenils.\nDaniel Bernús i Pablo Perales, de 18 anys, fa més d’un any que treballen en el projecte Ataraxia. La seva intenció és transmetre als espectadors i espectadores missatges relacionats amb problemàtiques com el consum de drogues o la violència de gènere.\n“Vivim envoltats de coses que ens pertorben, desitjos innecessaris, plaers purament banals, etc”, afirmen els creadors, que expliquen que mitjançant el significat que transmet la paraula Ataraxia volen que “l'espectador o espectadora canviï de punt de vista sobre allò que ens pertorba i allò que no”.\nA través de la música i la dansa, aquest curtmetratge ens endinsarà en un ambient hostil i desconegut, on els actors i actrius lluitaran per seguir endavant amb les seves vides i prendre consciència dels seus actes.\nLes tècniques que aquests joves estan duent a terme són innovadores, creatives i criden l’atenció, absorbint al públic en un viatge cinematogràfic que no deixarà indiferent a ningú.\nEl curtmetratge Ataraxia té previst la seva estrena als voltants de la primavera, i està destinat al públic adult, sense oblidar als i les joves ja que, segons els seus creadors, “en aquesta edat som molt susceptibles i ens movem molt per impulsos que moltes vegades només ens porten a prendre decisions errònies”.


Islàndia (III part). Ruta en campervan pel sud del país – Bona Vida Travel\nPublicat perBonaVida 20 Agost 2015 24 Mai 2017 Publicat enIslàndiaEtiquetes:autocaravana, campervan, escapada, islàndia\nLa ruta en campervan pel sud d’Islàndia no deixa de sorprendre’ns. Després de passar la nit al poble de Vík, ens llevem amb l’energia que transmet un país com aquest, i decidim començar per la platja de Reynisfjara, conegudíssima per la seva sorra negra i les enormes roques de basalt (en especial les que semblen formar un gran orgue al costat del mar).\nCoses de la natura… Les roques de basalt semblen un enorme orgue\nEl mar està molt mogut a la Platja de Reynisfjara!\nExisteix una cafeteria just a l’aparcament de la platja, però al ser tan d’hora encara està tancat, així que decidim convertir-nos en el centre d’atenció i preparar un espectacular esmorzar al costat de la nostra campervan. Treiem la cuina, escalfem aigua per fer te, unes torrades, mantega, melmelada, embotit… Van passant pel nostre costat i els ulls de la gent delaten enveja gastronòmica. Ep! Encara ens hauríem de repensar si treure uns calerons muntant una food-track ens aquests llocs tan turístics! 🙂\nAmb la panxa plena i la tranquil·litat que dóna no tenir pressa per res, passegem i fem fotos d’aquest lloc tan maco. La gran roca amb perfilades columnes de basalt, amaguen a la cantonada una fotogènica caverna, que es pot visitar quan la marea és baixa. Hálsanefshellir, que així s’anomena aquest lloc, permet una passejada genial amb l’agradable so de les onades acompanyant-nos en tot moment.\nDiu la llegenda que les agulles de Reynisdrangar (roques de basalt al mig del mar) són les restes d’una parella de Trolls, que tractaven d’arrossegar un veler cap a la costa, però que la llum de l’alba els va enxampar i van quedar convertits en pedra…\nPreparant un gran esmorzar a peu de ruta\nPlatja de Reynisfjara i les agulles Reynisdrangar\nVorejant les columnes de basalt trobarem la caverna de Hálsanefshellir. Que enorme que és tot!\nAquest lloc ens encanta, i fins i tot ens endinsem cap a uns aiguamolls per observar algunes aus. És un agradable passeig cap a una zona on no acostuma a anar ningú (tothom prefereix la platja), i trobem una calma total.\nEns endinsem als aiguamolls\nOcells i roques\nMés quilòmetres i arribem de nou a la gran cascada Skógafoss. I aquesta vegada ens decidim a pujar els més de 400 graons que arriben a un agradable mirador. Són esgotadors! I pensar que aquest és el punt d’inici d’un fantàstic track que es dirigeix cap a terres interiors… Però ni la nostra forma física ni el temps disponible ens permeten fer-lo.\nObservant la magnífica Skógafoss\nA partir d’aquest punt, apropar-se més a la cascada és sinònim de quedar ben moll…\nI només a 30 quilòmetres trobem una altra de les cascades més populars d’Islàndia, Seljalandsfoss. Un lloc idílic, ja que un petit sender permet caminar per darrere el salt d’aigua, permetent atravesar-la de banda a banda i obtenint una visió única. El so de l’aigua mentre cau és ensordidor, però ens quedem una bona estona contemplant com milions de litres van caient davant els nostres ulls.\nDos petits consells quan visitem aquesta cascada: portar un impermeable si decidim passar pel seu interior (ens mullarem irremediablement, sobretot si fa vent) i posar molta atenció a on trepitgem, el terra és molt relliscós i s’ha de vigilar molt.\nSeljalandfoss vista des de darrera\nNecessitem recuperar calories, i les trobem en un restaurant familiar on ho fan força bé (i el pastís del dia està per llepar-se els dits). Es tracta del Gamla Fjósið, a uns 10 quilòmetres de Skógafoss. Roques volcàniques, rius, cascades, cavalls… No parem de veure coses interessants.\nÉs l’hora de berenar, i decidim donar-nos un capritxo fent un cafetó al luxós hotel Rangá. Ens fa una mica de vergonya aparcar la petita campervan davant i entrar amb les nostres “pintes”, però un cop a dins, ens tracten com a 2 senyors i prenem un caffe-latte com cal. Ai, ens imaginem com de duríssima que deu ser la vida dels multimilionaris…\nSvínafellsjökull i els sediments de roques i fang mesclats amb gel (anomenat morrena)\nFent-nos amics dels cavalls\nLes roques de lava cobertes de molsa ens acompanyen bona part de la ruta\nPoble de Skálholt\nAvui estem que llencem la casa per la finestra, i com que acamparem a qualsevol lloc i no podrem dutxar-nos, decidim donar-nos una altre capritxet. Conduim per les carreteres 30 i 31 fins al poble de Laugarvatn, on es troba un gran llac i el més important per nosaltres, l’Spa Fontana d’aigües termals.\nPerò com et pot transformar un lloc així!! Entrem cansats i amb mal al cos de tant conduir, i les seves petites piscines a l’aire lliure amb aigua ben calenta ens deixen com nous. Quin relax! El llac és d’aigua freda, però trobem emanacions d’aigua calenta que surten de les profunditats de la terra, i deixen l’aigua templadeta allà on surt…\nLes piscines amb vistes al gran llac\nDisfrutant de l’Spa Fontana\nLes emanacions d’aigües termals brollen de l’interior de la terra al llac Laugarvatn\nPer cert, tota aquesta zona és plena de granges i cavalls, i no s’ha de perdre l’ocasió de parar el vehicle i interactuar amb aquests bellíssims animals.\nEls cavalls són super amigables\nS’apropen les 22h de la nit, i no sabem on pararem a dormir, però com que la llum del sol ens convida a continuar gaudint del dia, ens arribem fins a Geysir, per admirar la potencia de la mare natura en forma de gèisers d’aigua emergint de les profunditats de la terra. La millor part que sigui tant tard és que estem gairebé sols.\nEl Gran Geysir és qui dona nom a la zona, però l’Strokkur, que diuen és el gèiser més fiable del món, s’emporta tot el protagonisme. Cada 6-10 minuts llança un enorme xorro d’aigua que deixa bocabadats a qui el contempla. I atenció! Perquè sabent l’atenció que crea al seu voltant, l’Strokkur pot arribar a ser una mica traïdor, i de tant en tant deixa anar 2 erupcions d’aigua gairebé seguides.\nUs ho diem amb l’experiència dels que, després de confiar-nos per l’enorme xorro que ha sortit, ens apropem més del que caldria i a favor del vent, i una segona ruixada ens cau a sobre i ens mulla completament… Uuuuuh! ara fem pudor a sofre!!!\nSeqüència del gèiser Strokkur\nÉs increïble l’espectacularitat i la regularitat d’aquest gèiser\nÚltima foto just al moment abans de ser ruixats completament!!!\nComença a fer-se excessivament tard, i hem de buscar un lloc on acampar. Trobem un petit solar a prop del càmping de Geysir, i allà aparquem i ens preparem unes fantàstiques truites per sopar. És més de la 1h de la matinada, i com cada dia, el sol ens acompanya sense amagar-se, mentres els ulls se’ns tanquen de pur cansament i emocions viscudes durant la jornada.\nPreparant el sopar a la zona on hem triat per acampar\nDemà la ruta continua, i ben d’hora, ja que una desagradable sorpresa ens espera per començar el dia. Però això ja serà al proper post…\nClica per veure altres articles d’Islàndia al blog:\nIslàndia (IV). Ruta en campervan pel sud del país.\n6 respostes a “Islàndia (III part). Ruta en campervan pel sud del país”\nEl Arca de Pin ha dit:\n20 Agost 2015 a les 18:00\nPreciosas fotografías!! Enhorabuena por la entrada. Preciosa!!!\nUn saludo desde El Arca de Pin.\n20 Agost 2015 a les 23:49\nMuchas gracias, chicos. Nos encanta leer vuestras palabras. Como disfrutamos cuando unimos los viajes y la fotografía!!!\n21 Agost 2015 a les 12:31\nIntentarem fer alguna cosa similar a l’octubre !!\n22 Agost 2015 a les 17:04\nJosep, que bé. Anteriorment vam fer la ruta per tota Islàndia precisament a l’octubre, i per nosaltres va ser una experiència meravellosa.\nEls paisatges nevats, la visió d’aurores boreals, i trobar-nos molta menys gent que a l’estiu, el va fer un viatge inoblidable.\nJa ens explicaràs…\n22 Juny 2016 a les 19:19\nQuins paissatges! I quines bones fotografies\n23 Juny 2016 a les 15:47\nUf! Islàndia ofereix uns paisatges espectaculars. És un dels llocs més macos que hem pogut visitar, i si t’agrada la fotografia, és un marc incomparable per gaudir amb la càmera.\nMoltíssimes gràcies pels piropos i per les teves paraules. 🙂


Misteris i responsabilitats (Josep Ramoneda)\nMisteris i responsabilitats\n4 min. 02/01/2018 20:26\n651x366 La legislatura té l’origen en unes eleccions convocades amb la Generalitat intervinguda. / P. TORDERA La legislatura té l’origen en unes eleccions convocades amb la Generalitat intervinguda. / P. TORDERA\nEm trobo amb una frase de la filòsofa belga Isabelle Stengers que va com anell al dit a la situació política en què ens trobem: “Només hi ha un veritable misteri: la resposta que som capaços de donar davant de les conseqüències del que hem provocat”. Efectivament, aquesta és la incògnita catalana. Què passarà? És difícil de contestar, no tant pels resultats electorals, que en principi dibuixen una majoria parlamentària clara sense opció alternativa; ni tampoc pel camí a seguir, perquè fa la impressió que els partits independentistes han entès que toca un canvi d’estratègia i de ritmes; sinó per les peculiars circumstàncies en què neix la legislatura.\nL’origen ja és irregular: unes eleccions convocades pel govern espanyol amb la Generalitat intervinguda, encara que l’independentisme les hagi legitimat amb la seva decisió de participar-hi, en una mostra de realisme polític que anuncia la intenció d’assumir les conseqüències d’una estratègia equivocada. Però, sobretot, és irregular el context: l’escenari judicial que serà rerefons permanent de la legislatura amb inevitables conseqüències sobre el seu desenvolupament. Imaginem-nos, per exemple, que el Parlament català elegís un president que pocs dies després fos detingut i empresonat, o que sortís de la presó just per ser investit i tornar-hi. És impossible, així, entrar en el clima de conflictivitat positiva propi d’una democràcia. En un cas com aquest, el misteri de què parla Stengers només es pot resoldre en el terreny de la recuperació de la responsabilitat. Certament hi ha raons per pensar que ja és tard. Uns i altres havien d’haver parat abans. El president Puigdemont havia de convocar eleccions i frenar el Procés quan era clar que s’estavellaria (encertar-la o equivocar-se en moments com aquest és el que marca el destí dels lideratges polítics), i el president Rajoy no havia d’haver enviat la fiscalia a resoldre judicialment el que ell no era capaç d’afrontar políticament, fent així un pas més cap a l’autoritarisme postdemocràtic. Si Rajoy vol seguir per aquest camí no hi ha entesa possible. I si Puigdemont no assumeix que l’independentisme necessita temps per acumular capital abans d’anar mes enllà, estem perduts.\nSi Rajoy vol seguir per aquest camí no hi ha entesa possible. I si Puigdemont no assumeix que l’independentisme necessita temps per acumular capital abans d’anar mes enllà, estem perduts\nRajoy podrà allargar la seva agonia gràcies a l’erm que és avui la política espanyola, on no hi ha ni oposició. Puigdemont se situa en la complicada cruïlla en què els interessos personals (i el seu futur immediat no és fàcil) es barregen, i sovint es confonen, amb els interessos generals. Una part significativa de l’independentisme li ha donat el seu reconeixement. Ara és a ell a qui correspon gestionar-lo responsablement. És exigible que prengui ja la decisió de si es queda fora o torna. I, en cas de no tornar, hauria de deixar pas perquè puguin aparèixer altres candidats per sortir de l’atzucac.\nPel que fa a Mariano Rajoy, cal recordar-li que la seva obligació és contribuir a solucionar els problemes i no pretendre aconseguir els seus objectius a qualsevol preu. I, per tant, hauria de fer passos, començant per retornar el reconeixement als interlocutors cessats i limitar els efectes judicials del camí que ell va emprendre. Quan la justícia es posa en marxa, diuen, és difícil d’aturar. I, efectivament, aquesta va ser la gran irresponsabilitat de Rajoy. Però el sentit de la prudència i de l’interès general no poden ser aliens a la justícia. I Rajoy té la fiscalia general per frenar i no excitar, que és el que ha fet fins ara. Per responsabilitat, un president no pot obviar les conseqüències dels seus actes. Ni viure de la ficció: per exemple, la liquidació definitiva de l’independentisme.\nEn una entrevista recent, Joseph Stiglitz deia: “Hem arribat molt lluny en l’eliminació de la responsabilitat individual i hem de fer-la tornar”. En la política espanyola, és evident des de fa molt temps. I des del dia que va esclatar el cas Bárcenas i Rajoy no va dimitir, amb la complaença general de l’establishment, l’assumpció de responsabilitats polítiques ja no existeix. Si l’oposició no li demana que se’n vagi és perquè potser també els tocaria fer-ho a ells, que van beneir l’estratègia de Rajoy. I que ara tampoc fan res per redreçar la situació.


S'obren les preinscipcions dels programes de formació del Patronat d'Ocupació\nEl Patronat Municipal d'Ocupació ja ha obert el termini de preinscripció pels Programes de Formació i Inserció (PFI), que restarà obert fins al dia 19 de setembre. Els programes disponibles són els d''Auxiliar d'Imatge Personal' i el d''Auxiliar d'Activitats d'Oficina'. Els cursos estan disponibles per joves de 16 a 21 anys que estiguin interessats en entrar al món laboral, i també per aquells que vulguin tornar al sistema educatiu. Cada curs té 15 places, i la matrícula és gratuïta.\nAquelles persones que vulguin apuntar-se als cursos tenen fins el dimecres, dia 19 de setembre, per aportar la seva documentació. Una vegada s'hagin prematriculat, se'ls donarà cita per fer una entrevista amb els organitzadors del curs i fer la matrícula. Està previst que els cursos comencin la primera setmana d'octubre.\nEl Patronat Municipal d'Ocupació fa un seguiment actiu dels alumnes una vegada es graduen, i els donen suport tant per entrar al món laboral com per aquells que es volen presentar a les proves d'accés a cicles educatius. Durant el curs 2017-2018, van tenir 31 inscripcions als PFI, dels quals 24 van finalitzar el programa, i 15 es van presentar a les proves d'accés al Grau Mitjà. La resta de joves es va reincorporar al sistema formatiu mitjançant la inscripció a l'Escola d'adults i altres centres formatius.\nPer més informació, les persones interessades es poden dirigir al Patronat Municipal de Turisme, al carrer Sant Sebastià, 26, o trucar al telèfon 935 80 76 42.


Alícia de la Roche - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nJoan II de Beirut\nAlicia de la Roche, senyora de Beirut, regent de Beirut (morta el 1282) va ser l'esposa de Joan II d'Ibelín, senyor de Beirut, al Regne de Jerusalem. Va ser la filla de Guido I, senyor d'Atenes. Alícia és denominada de vegades com a Alícia d'Atenes. Va ser regent de Beirut de la seva filla, la reina Isabel de Xipre, durant l'absència d'aquesta última a Xipre.\nAlícia va néixer en una data desconeguda. Va ser un dels sis fills del Guido I de la Roche-sud-l'Ongon, senyor d'Atenes (1205-1263), i la seva esposa, que va ser la filla d'Hugo de Bruyeres, senyor de Karitena, amb una dona no identificada de la noble casa de Villehardouin. El seu avi patern va ser Otó I de la Roche-sud-l'Ongon, senyor d'Atenes. El seu pare Guido va ser nomenat duc d'Atenes el 1260 pel rei Lluís IX de França.\nEl 1249/1250, Alícia es va casar amb Joan II d'Ibelín, senyor de Beirut, el fill de Balian d'Ibelín, senyor de Beirut, i Esquiva de Montfaucon de Montbéliard. Va ser el net de Joan d'Ibelín, el Vell Senyor de Beirut i Melisenda d'Arsuf. El 1260 va dirigir un massiu atac al costat dels Cavallers Templaris a Galilea. Joan i els templaris van ser derrotats prop de Tiberíades pels turcomans. Joan va ser fet presoner i posteriorment rescatat.\nJoan i Alícia van tenir dues filles:\nIsabel d'Ibelín, senyora de Beirut, reina de Xipre (1252 - 1282/novembre de 1283), es va casar primer amb el rei Hugo II de Xipre, en segon terme amb Haymo Léstrange, i finalment amb Guillaume Bervais. Els tres matrimonis van tenir fills.\nEsquiva d'Ibelín, senyora de Beirut (1253-1312), casada primer el 1274 amb Hunfred de Montfort, senyor de Tir, amb qui va tenir quatre fills, entre ells Rubèn de Montfort. Es va casar després el 1291 amb Guido de Lusignan, condestable de Xipre, amb el qual va tenir dos fills, el rei Hugo IV de Xipre, i Isabel de Lusignan. A la mort de la seva germana Isabel, que va morir sense descendència, Esquiva va heretar el senyoriu de Beirut. Va reclamar sense èxit el ducat d'Atenes per dret de la seva mare.\nDurant l'absència de la seva filla Isabel a Xipre, des de 1274 fins a 1277, Alócia va ser regent de Beirut.\nAlicia va morir el 1282. El seu espòs Joan havia mort el 1264. Els seus nombrosos descendents inclogueren Anna de Lusignan, el rei Carles VIII de França, Anna de França i Maria I d'Escòcia.\nEl 1308, el seu nebot Guido II, duc d'Atenes, va morir sense hereus. La filla d'Alícia, Esquiva, va reclamar el ducat, però va perdre enfront de Gualter V de Brienne.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Alícia_de_la_Roche&oldid=27853774»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 jul 2021 a les 10:37.


El museo de las maravillas | La Finestra Digital\nEl nord-americà Todd Haynes adapta el llibre ‘Maravillas’ de Brian Selznick, un autor ja adaptat a “La invención de Hugo” per Scorsese. Després de “Carol”, Haynes s’endinsa en un cinema més familiar sobre dos nens que busquen la seva identitat.\nEls protagonistes són un nen i una nena que, en diferents línies temporals, emprenen els seus viatges de recerca. En Ben (Oakes Fegley) ha perdut la seva mare (Michelle Williams) en un accident de cotxe i viu amb la seva tieta i dos cosins. Mai no va arribar a conèixer el seu pare i no en sap res més del que ha imaginat al llarg dels anys perquè la seva mare mai no volia parlar-n’hi. El dia que un llamp el deixi sord, trobarà per fi una primera pista que el portarà a viatjar fins a Nova York per intentar trobar-lo. Per altra banda, la Rose (Millicent Simmonds), una nena sorda que viu el final del cinema mut, l’arribada del sonor i admiradora d’una de les estrelles de les pel·lícules (Julianne Moore), fuig també a Nova York en busca d’emocions i d’una comprensió que no troba a casa.\nLa història de Rose que està rodada en blanc i negre, sense so, amb una banda sonora musical que realça i subratlla cada un dels moments contrasta amb la història d’en Ben situada en una Nova York multiètnica i multicultural, en plena decadència urbanística i al so de la música de color. Dos protagonistes infantils en dos móns molt diferents que tenen res, en principi, en comú excepte la sordera, el silenci que els envolta.\nHaynes s’endinsa en el cinema familiar després de “Carol” d’una manera irregular. Continua mantenint la marca de qualitat de la casa amb aquest gust delicat per a l’estètica i la música (a càrrec de Carter Burwell) que ho engloba tot. Però “El museo de las maravillas” comença confosa, costa saber una mica on anirà a parar tot allò tan dispar que t’expliquen, però es prou interessant, màgic i tendre com per voler saber-ne més. Després el mestratge de Haynes sap fer confluir aquests dos mons tan aparentment allunyats. Amb ell es complementen i emocionen. Però aquesta part central del film s’espatlla amb un desenllaç massa explicatiu, d’aquells que no acaben mai de trobar el punt final i amb un excés de sucre, forçant l’emoció que ja havia arribat de manera natural i embafant el que podria haver estat un molt bon record.\nBrian SelznickJulianne MooreMichelle WilliamsMillicent SimmondsOakes FegleyTodd Haynes


Fernando Arrabal reflexiona sobre el concepte de raó a la Liberisliber - Diari de Girona\nFernando Arrabal reflexiona sobre el concepte de raó a la Liberisliber\nLa fira d'editorials independents de Besalú també va acollir un debat sobre el periodisme de guerra\nbesalú | ddg 03.10.2016 | 07:15\nFernando Arrabal i Paco Inclán van conversar ahir al centre de Besalú. liberisliber\nL'escriptor espanyol, resident a França, Fernando Arrabal va ser ahir un dels destacats protagonistes de la fira d'editorials independents Liberisliber, que se celebra fins avui diumenge a Besalú. Autor de novel·les com La torre herida por el rayo, guanyadora del premi Nadal de 1982, Arrabal va participar ahir a la tarda en una conversa amb Paco Inclán, escriptor i director de la revista literària Bozal, entorn de la dicotomia existent entre la raó i la desraó, en la vida i l'art. Arrabal, també poeta, director de cinema i fundador, al costat d'Alejandro Jodorowsky i Roland Topor, del Grupo Pánico, va exhibir en aquesta conversa amb públic la seva magistral dialèctica, farcida d'arguments, ironia i notables dosis d'humor.\nLa cruesa de les guerres, amb especial èmfasi en la situació que viu des de fa més de cinc anys Síria, ha arribat enguany a la fira literària de Besalú. Ramón Lobo i Eduard Sanjuán, dos corresponsals de guerra amb molta experiència a l'esquena, van coincidir en una taula rodona sobre l'evident interès d'algunes potències mundials per silenciar el periodisme en temps de guerra, amb l'objectiu d'amagar la violació sistemàtica dels drets humans. L'acte va comptar amb el colpidor testimoni de David Couso, germà de José Couso, el reporter gràfic assassinat el 2003 a l'Iraq, en el tràgic atac de les tropes d'els EUA a l'Hotel Palestine de Bagdad, on s'allotjaven els periodistes.\nLa jornada d'avui comptarà novament amb molts actes, entre els quals destaca la conversa entre Lluís Llach i Xavi Sarrià -exmembre dels desapareguts Obrint Pas- que en el marc de l'apartat Diàlegs, compartiran a De la partitura al foli en blanc. Vertigen?, els seus primers passos en el món literari.\nImma Ávalos, l'escriptora gironina que s'amaga rere el nom d'Alicia Kopf, també serà present avui a Besalú, per presentar Germà de gel, la novel·la que li ha valgut els premis Documenta i Llibreter. El LiberisLiber 2016 posarà avui punt final, a 1/4 de 8 de la tarda a l'Antic Hospital de Sant Julià, amb un espectacle dedicat a Ramon Llull, a càrrec del dramaturg Jordi Oriol i els poetes Enric Casasses i Josep Pedrals.


Hisendats, guardes jurats i furtius. La concentració de la propietat rústica al Dosrius de mitjans del segle XIX – A Dosrius. La mirada històrica\nHisendats, guardes jurats i furtius. La concentració de la propietat rústica al Dosrius de mitjans del segle XIX\nDate: 16 de Mai de 2017Author: Josep 0 Comentaris\nEn dos articles anteriors ens havíem referit a la Contribució territorial com l’impost que gravava els rendiments de les parcel·les rústiques, dels immobles residencials i de la ramaderia. El primer amillarament de la riquesa territorial de Dosrius valorava el seu producte líquid imposable en 149.572 rals de billó. Amb el segon amillarament, el corresponent a l’any 1853, aquesta quantitat augmentaria fins els 364.275 rals, mentre que el tercer amillarament del segle XIX, el de 1863, valora la riquesa del municipi de Dosrius en 367.219 rals. En aquest darrer cas la població havia de pagar a Hisenda 49.850 rals, el que significava un 13,49% de tipus de gravamen.\nSembla que podem treure la conclusió que si la quantitat del primer any provenia d’una primera aproximació, les quantitats del producte i del líquid imposable per a la població es van mantenir estables durant com a mínim una dècada. Per aquesta raó és raonable considerar l’amillarament de 1853 com un punt de referència fiable per determinar l’origen de la riquesa produïda i la seva distribució al municipi de Dosrius a mitjans del segle XIX.\nA l’any 1853 la contribució gravava en primer lloc els rendiments de les activitats agrícoles i forestals de Dosrius. La superfície del municipi dedicada a aquestes activitats se situaria en 3.748,26 hectàrees, el 92% sobre els 40,73 km2 de superfície total actual del municipi. Dues terceres parts d’aquesta superfície estarien ocupades per boscos de gavella i de construcció (42,96% i 20,98% respectivament de la superfície aprofitada total), mentre que una tercera part correspondria al conreu de la vinya (11,52%), el conreu de cereals (9,84%) i a terres ermes (14,37%). Pel que respecta a la fiscalització en funció del tipus d’activitat, el 60% de la mateixa provenia de l’explotació forestal, el 20% de l’explotació cerealística i el 19% de l’explotació de les vinyes.\nPel que respecta al repartiment de la riquesa produïda i en conseqüència de la càrrega fiscal, les dades ens ofereixen una panorama de repartiment de les rendes molt desigual. El 66% dels propietaris serien titulars de finques el rendiment de les quals no arribava al 7% del total, mentre que el 34% restant acumulava el 93% de la renda agrària i forestal fiscalitzada.\nÉs deduïble, doncs, que a Dosrius existien uns propietaris, que nosaltres anomenarem hisendats rurals, que eren els titulars de grans extensions de terreny al municipi. Si fem cas de la llista de majors contribuents durant l’any 1853 en concepte de contribució territorial rústica, podem identificar als 5 hisendats o terratinents de Dosrius a mitjans del segle XIX. Tots aquests propietaris tenien fiscalitzats un producte líquid imposable superior als 15.000 rals (recordem que les dues terceres parts dels propietaris no superava els 500 rals de producte líquid imposable), alguns tenien finques a diversos veïnats (Fradera i Batllori) i el nombre de finques arribava en algun cas a les 20.\nA les properes línies intentarem clarificar qui eren aquests propietaris, quina distribució de la propietat tenien i quina vinculació mantenien amb el territori.\nTeresa Fradera y Llibra\nLa gran hisendada del municipi era una dona, Teresa Fradera y Llibra, qui era la titular d’un total de 301 hectàrees repartides en un total de 20 finques ubicades tant a Canyamars com a Dosrius, el que representa el 8% de la superfície amillarada. Tretze d’aquestes finques es localitzaven al primer districte o veïnat i set al segon. La superfície mitjana de les seves parcel·les estava al voltant de les 15 hectàrees, destacant una finca a la secció dels Raurets (Canyamars), de 62 hectàrees i una segona a la secció de Casa Valls (Dosrius), de 57 hectàrees. A més era la propietària de dues cases de camp a Dosrius i de tres a Canyamars. També era propietària de molts caps de bestiar: 32 xais, 12 bous, 2 ases, 1 euga, 2 porcs i 1 matxo.\nLa Teresa era la propietària d’una part considerable del territori. Segons la memòria de la població, “…la família Fradera podia anar des de can Valls fins al terme municipal de Mataró, sense trepitjar cap finca d’altre propietari”. I les 5 cases a les quals es refereix l’amillarament correspondrien a masos que formen part del patrimoni arquitectònic més destacat del municipi: Can Canyamars (I.RU.42/061), Can Llibre del carrer (I.RU.56/075), la Masia de Can Valls (I.RR.03/083), la masia de Can Guitart (I.RR.46/126) i la masia de Can Llibre de Pagès (I.RR.51/131) .\nPoca cosa sabem de Teresa Fradera i dels seus avantpassats. El cognom Fradera, que no apareix als registres parroquials de Dosrius fins a principis del segle XIX, el prendria del seu marit Julian Fradera. És més que probable que el patrimoni familiar provingués de la nissaga Llibre, cognom que ja està vinculat al poble des del segle XV i que apareix de forma reiterada en els registres de baptismes al llarg dels segles següents.\nEntre els seus descendents caldria destacar a Josep Maria Fradera i Pujol, polític militant a les files del partit liberal i de la Lliga Catalana, que arribaria a ocupar l’alcaldia de Mataró (1917-1920 i 1935) i seria governador civil d’Osca (1935).\nEl segon gran contribuent del municipi era Pau Vallmajor Modolell. Aquest hisendat, descendent d’una família arrelada des de temps immemorials al poble de Dosrius, era el propietari de 6 finques i 1 casa, però contribuïa just només 457 rals menys que la major contribuent, Teresa Fradera. Les seves finques sumaven un total de 231 hectàrees, totes a Dosrius, el que representava el 6% de la superfície amillarada. Per tant, amb menor superfície, les seves terres tindrien una productivitat molt més elevada. La superfície mitjana de les seves finques també era més alta (39 hectàrees) amb 2 finques que superaven les 70 hectàrees.\nEsteve Albert associa el topònim Vallmajor a una vila de fundació romana i estableix que el cognom apareix al segle XI amb el cap del llinatge Joan Vallmajó. Gràcies al treball de Coral Cuadrada, tenim notícies de diversos Vallmajor des del segle XII i al llarg de tota la plena edat mitjana. El cognom torna a aparèixer al fogatge de 1553 com un dels 39 focs de Dosrius, edifici que es correspondria amb la Masia de Can Vallmajor (I.RU.30/049), que l’Inventari data dels segles XVI o XVII. Abans però, a l’any 1506, trobem a Barthomeu Vallmajor en una citació feta pel batlle de Mataró, ja que aquell “…e hun sastre del terme de Dosrrius, y Josep Sanet Pol, hun fill den Camps de lacortada ab altres, los noms dels quals ignoram, sien stats citats a instància e requesta del procurador fiscal de la sua cort, que dins x dies següents, comparesquen davant lo dit mossèn balle p.er star a dret e rahó ab el procurador fiscal, per alguns crims per ells comesos e perpetats dins la dita vila”.\nPoc després, a l’any 1526, trobem a Guillem Vallmajor com a síndic de la Parròquia de Dosrius i a l’any 1565 a Jaume Vallmajor també com a síndic quan se signen els capítols per a la fàbrica del retaule major de l’església de Sant Aciscle i Santa Victòria de Dosrius.\nDe la importància dels Vallmajor a la població ens parlen: la làpida sepulcral amb el seu cognom (1776) a la nau central de la mateixa església; ser un dels “singulars homens” que contribuïa amb 4 quartans de blat a l’administració de la llàntia (1646); o el dret a tenir seient propi a l’esmentada església: “Los bancos de la Iglesia pertenecen a la Obra y Administraciones de la misa, excepto uno de propiedad de la casa Vallmajor de esta feligresía, que de muy remotos años goza del privilegio”.\nPau Vallamajor ja figura com a domiciliat a Mataró a l’any 1852 i les propietats de la família serien venudes a principis del segle XX. El 25 d’agost de 1920, Joaquim Vallmajor Recoder, vendria la casa de “Can Vallmajor”, de 586 metres cuadrats, per 4.000 pessetes i la “Masoveria Vallmajor”, de 104 metres quadrats, per 1.100 pessetes. El comprador seria Juan Torrejoncillo y López, qui anys més tard vendria les propietats a Jaume Aguilar, qui juntament amb el seu fill, moriria, segurament represaliat, durant la Guerra Civil.\nSi la Teresa Fradera era la gran propietària de Canyamars i Pau Vallmajor el gran propietari de Dosrius, Josep Arenas era un dels dos grans propietaris del districte del Far. Només era propietari de dues finques, però una d’elles, de 246 hectàrees, seria sens dubte, la més gran del municipi. En total les seves finques ocupaven l’extensió de 288 hectàrees, un 8% de la superfície amillarada. També era el titular de dues cases de camp, una de les quals seria la Masia de ca l’Arenas (I.RR.69/149) mentre que l’altra seria la Masia del Forn del Vidre (I.RR.76/156).\nDurant el segle XVI, els Arenes haurien participat en la promoció o finançament de diversos edificis religiosos: el Santuari del Corredor i l’Església parroquial de Sant Andreu del Far. El cognom Arenes apareix com un dels 9 focs del Far de l’any 1553 i es repeteix al llarg dels segles en els registres parroquials.\nEn Josep Arenas i la seva esposa, Magdalena Arenas i Guinart, tenien el seu domicili a Mataró. A l’any 1874, ja vídua, continuaria estant domiciliada a la capital del Maresme.\nJosé Mariano de Belloch i Marís (1767-1854) era el segon gran propietari del veïnat del Far. Era el titular de quatre finques que abastaven 255 hectàrees de superfície i dues cases de camp, destacant una parcel·la de 160 hectàrees. La seva participació en les propietats del municipi era del 7% amb una superfície mitjana de les parcel·les de 64 hectàrees.\nLa casa de camp més important era sens dubte la masia de “Can Bosc” (I.RR.71/151). El nom provenia de la nissaga que construiria i viuria a la casa durant molts anys: el Bosch. Així ho testimonia el fogatge de 1553 en el qual podem trobar a Pere Boschs com a titular d’un dels focs del Far. També apareix un tal Arcis Boschs, però tot sembla indicar que seria el primer el propietari d’una casa que s’ha convertit amb el temps en un dels símbols arquitectònics del municipi, construïda pel Pere, segons l’Inventari, a l’any 1568. P. Boschs moriria a l’any 1578 i seria enterrat al cementiri de Sant Andreu del Far.\nAl segle XVII, la propietat i segurament també les terres canviarien de mans. Entre 1677 i 1679 la finca era “adquirida” pel fill de Josep Marís i de Lloreda i aquesta seria transmesa a través de diverses generacions a la nissaga dels Belloch que ja durant el segle XIX quedarien emparentats amb els Mercader. A principis del segle XX, Arnau de Mercader i de Zufía (III Comte de Belloch), convertiria Can Bosc en un dels llocs preferits on passar l’estiu i de retruc en un centre d’atenció per a la premsa barcelonina.\nBatllori era un hisendat domiciliat a Vilassar de Mar i casat amb Dolors Perpunter, amb una base imposable similar a la de José Belloch, però amb una major varietat de finques, repartides entre Dosrius i Canyamars. Era propietari de 7 finques al primer veïnat i tres al segon, amb dues cases de camp a Dosrius. Les seves parcel·les sumaven un total de 141 hectàrees amb una superfície mitjana de 14 hectàrees. La finca més gran estava ubicada a “El Biról”, de 56 hectàrees, lluny de les superfícies màximes dels altres hisendats.\nNo hem pogut trobat ni un sol Batllori als registres parroquials, cosa que ens fa pensar que la titularitat de les terres s’hauria aconseguit a través de la transmissió patrimonial des d’un propietari dosriuenc.\nLes finques de José Belloch\nLes línies anteriors ens han permès conèixer les característiques principals del conjunt de béns arrels dels principals hisendats del municipi de Dosrius. Si ara ampliem el focus sobre les finques d’un dels propietaris, podrem fer-nos una idea més aproximada de les característiques de les seves propietats.\nCom hem vist, Belloch era el propietari, per herència familiar, de quatre finques rústiques al veïnat del Far. La finca 16, la més reduïda en superfície (8 quarteres), estava enterament dedicada al conreu de secà amb 1 quartera de terra erma. Les finques 20 i 32 (de 128 i 132 quarteres respectivament), estaven integrades fonamentalment per boscos de gavella, seguides per boscos de construcció i unes quantes quarteres de terres de secà. Només a la primera finca trobaríem a més 5 quarteres de vinya i uns quartans de regadiu. La finca 24, la més extensa, sense terreny dedicat a la vinya, tenia dedicat un 77% al bosc de gavella, un 12% al de construcció, un 6% al conreu de secà, un 4% era terreny erm i un insignificant 0,23% era ocupat per conreu de regadiu. Si comparem aquests valors amb els corresponents als globals del municipi, podem concloure que a la propietat el sol dedicat a massa forestal estava sobredimensionat mentre que els de conreu estarien molt per sota de la mitjana.\nEls guardats jurats i els furtius\nMesos abans que finalitzessin les tasques d’elaboració de l’amillarament de 1853, Josep Arenas presentava una sol·licitud a l’ajuntament de Dosrius perquè Bartolome Vilveny pogués ser nomenat guarda particular de camp jurat. L’hisendat Arenas, de forma similar a altres propietaris del terme municipal, residents o domiciliats a altres poblacions del Maresme i absents de les seves finques durant bona part de l’any, es veurien en la necessitat de contractar els serveis de guardes rurals per evitar el comportament furtívol d’altres vilatans.\nSense una cós de seguretat permanent que es dediqués a la vigilància de les propietats agràries o forestals, el Govern de l’Estat va aprovar el 8 de desembre de 1849 el “Reglamento para los guardas municipales y particulares del campo de todos los pueblos del reino”. El reglament establia diverses classes de guardes, el més important dels quals era el municipal de camp.\nEl guarda municipal, amb la seva indumentària reglamentària, havia de patrullar el municipi des de primera hora del matí fins l’arribada de la nit, denunciant qualsevol delicte contra la propietat rural i la seguretat personal. A més, havia de complir amb una sèrie d’obligacions vinculades amb la vigilància del camp i del bosc: notificar l’aparició d’epidèmies entre els caps de bestiar, la declaració d’un incendi o la recollida de bestiar perdut o abandonat.\nEls propietaris del municipi podien contractar guardes particulars de camp per protegir les seves propietats i els fruits de les mateixes, però aquests no tenien les competències dels municipals, a no ser que després de sol·licitar-ho, els guardes particulars fossin declarats per l’ajuntament guardes particulars de camps jurats.\nEls propietaris o hisendats de Dosrius sentirien la necessitat de contractar els serveis d’aquests professionals de la seguretat si fem cas d’algunes de les manifestacions que formulen a les seves sol·licituds. Així, a l’any 1853, “Joaquin Matas y Creus y D. Juan Rogen y Domenech [manifestaven] que hallándose perjudicados por las personas que entran en sus propiedades que respectivamente poseen en el termino de Cañamas y S. Andres de Alfar nombradas Casa Bruguera y Rogen tanto a cortar leña, abrojas y arbustos, como a casar buscar setas vulgo bolets y otros pretestos, afin de evitarlo se han resuelto poner en ellas un guardabosque pagado por ellos…”. A l’any 1874 els problemes continuarien: “D. Roque Batllori y Perpunter y D. Pablo Gelpi y Mir vecinos de San Juan de Vilasar y propietarios del pueblo de Dosrius en nombre propio y en el de Sebastian Masuet, de Maria Vilardell de Guinard, de Magdalena Guinard viuda de Arenas, de Andrés Masuet y de otros propietarios de Dosrius de Alfar y de Cañamas” manifestaven “..que teniendo sus propiedades abandonadas y sin guardar irrogándoles grandes perjuicios por este motivo pues que constantemente les roban las leñas, maderas y otros frutos y queriendo poner un correctivo a todos estos abusos…” decidien sol·licitar l’habilitació d’un guarda jurat.\nA partir de 1852 i durant bona part de la segona meitat del segle XIX, sovintejarien les sol·licituds per a nomenar guardes privats de seguretat. La llista de propietaris sol·licitants és llarga: Arenas, Vallmajor, Matas i Creus, Marquès de Castelldosrius, Caralt, Lletjós, Batllori, Ginestà, Fradera i Llibra, Comte de Belloch, Massuet,… i en la majoria dels casos la característica que comparteixen és la d’estar domiciliats fora del municipi de Dosrius (Mataró, Barcelona, Vilassar de Mar, Sant Pol de Mar,…).\nD’entre els guardes jurats destacava el nom de Feliu Domenech, qui actuaria com a tal des de l’any 1856 fins com a mínim l’any 1881, quan el contracta Joaquim Vallmajor i Recoder.\nDe tot el que hem examinat al llarg de l’article podem concloure que un nombre reduït de propietaris o hisendats eren els titulars d’un part de la superfície agrícola i forestal de Dosrius. A les seves finques hi predominava el tipus d’explotació forestal que predominava al municipi, amb poques hectàrees dedicades al conreu de secà, regadiu o vinya.\nAtès que la majoria d’aquests terratinents residien a altres poblacions catalanes, van aprofitar que l’estat espanyol creava la figura dels guardes rurals particulars per contractar-los per així lluitar contra el robatori de llenya que els dosriuencs necessitarien per sobreviure.\n RAMIS NIETO, Josep, “L’amillarament de 1853 a Dosrius: aproximació a la seva riquesa agrícola i forestal” i “L’amillarament de 1853 a Dosrius. La distribució de la riquesa”, a adosrius.wordpress.com.\n RAMIS NIETO, Josep, “L’amillarament de 1863 a Dosrius. Dades estadístiques”, a adosrius.wordpress.com\n Arxiu de la Corona d’Aragó, Amillaramiento. 1863 TER-P.480\n Per a una primera aproximació a les fonts de riquesa del municipi a mitjans del segle XIX, vegeu RAMIS NIETO, Josep, “Dosrius a mitjans del segle XIX: vies de comunicació, població i economia”, a adosrius.wordpress.com.\n L’amillarament informa de la localització de la finca (veïnat), el nom i la lletra de la secció a on s’ubica, el número de finca dins del veïnat i la seva superfície. La superfície no està totalitzada per a cada finca o parcel·la, sinó que per a cada parcel·la està desglossada en diverses subparcel·les en funció de la classe de conreu (secà, regadiu,…) i la seva categoria (1a, 2a,…), informant del nombre de quarteres i quartans de la mateixa. A les quantitats a què ens referirem a continuació i especialment als quadres amb la superfície de les parcel·les, hem decidit no informar dels quartans (la dotzena part d’una quartera), incorporant els quartans a les quarteres en un arrodoniment a l’alça. Així una parcel·la de 16 quarteres i 21,5 quartans, queda simplificada en 18 quarteres. L’equivalència entre la quartera i la cana quadrada per a Dosrius no queda informada a l’amillarament de 1853. Hem decidit utilitzar la que s’informa al pla parcel·lari d’octubre de 1853, que estableix l’equivalència de 1.518,75 canes quadrades per cada quartera. A més, hem utilitzat l’equivalència de 2,438 metres quadrats per a cada cana quadrada.\n ALSINA, Neus i altres, “Inventari del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Dosrius”, Diputació de Barcelona.\n Ibídem. I.RU (Arquitectura Residencial Urbana); I.RR (Arquitectura Residencial Rural)\n Arxiu Comarcal del Maresme, “Traslación de dominio de fincas rústicas y obligaciones sobre las mismas. Año 1846. Dosrius, Cañamás, Alfar y Orrius”, foli 236 (16/09/1855).\n El nom d’Antoni Libre apareix a la reunió de remences de Dosrius del 6 de desembre de 1448.\n ALBERT, Esteve, “D’Iluro a Mataró. El Maresme del segle V al segle XIII”, Accèssit Premi Iluro, 1970.\n CUADRADA, Coral, “El Maresme medieval: hàbitat, economia i societat, segles X-XIV”, Premi Iluro 1987.\n IGLÉSIES, Josep, “El fogatge de 1553. Estudi i transcripció”, Fundació Salvador Vives Casajuana, Barcelona, 1979, 2 volums.\n COLOMER, Josep Maria, “Mataró al mil cinc-cents”, Premi Iluro, 1967, pàg. 144\n RAMIS NIETO, Josep, “Les Consuetes a Dosrius el 1646: la logística parroquial”, a adosrius.wordpress.com\n RAMIS NIETO, Josep, “La immoralitat de la societat dosriuenca segons l’Església”, a adosrius.wordpress.com\n Arxiu de la Corona d’Aragó, “Registro Fiscal de Edificios y Solares. Urbana. Dosrius. 1914”.\n RAMIS NIETO, Josep, “Apunts per a una història de la guerra civil a Dosrius (1936-1939)”, a adosrius.wordpress.com\n Això faria pensar que la Masia de Can Miloca no havia pertangut o ja no pertanyia a la família Arenes, com indica l’Inventari.\n Per al districte del Far no apareix la secció de la finca. Tot sembla indicar que no es va procedir a elaborar l’atles parcel·lari del Far, com sí es va fer amb Dosrius i Canyamars.\n PLANS BERENGUER, Anna, “Notícies del llinatge Belloch a Can Bosc”, Duos Rios, núm. 3, (abril de 2017), pàgs. 73-84.\n RAMIS NIETO, Josep, “Arnau de Mercader i de Zufía. Comte de Bell-lloc. Aproximació a la seva biografia a través de la premsa local”, Revista Fonts, 68 (octubre de 2016), pàgs. 31-35.\n “Señor Alcalde Constitucional de Dosrius: D. José Arenas vecino de la Ciudad de Mataró y propietario del Pueblo de Alfar termino de este Distrito de Dosrius a V. con el devido respecto espone. Que necesita para seguridad y vigilancia de sus propiedades un guarda particular de campo jurado para lo que espone a Bartolome Vilveny por ser persona abonada y reunía los requisitos que marca la ley, de cuya persona se constituye el exponente fiador. Por lo que: A V. suplica se sirva librar el nombrado Bartolome Vilveny previo juramento el titulo de guarda particular de Campo refrendado por el Secretario y demás requisitos según lo prevenido en el Real Decreto de 6 de Noviembre de 1849, publicado en el Boletín Oficial de 1º de Mayo de 1850, Gracia que se promete de la acreditada justicia de V. Mataró, 4 de Diciembre de mil ochocientos cinquenta y dos.” Arxiu Municipal de Dosrius, 7.5 Guardes jurats. “Solicitudes presentadas para la concesión de títulos (de 1852 al 1882)”.\n R.O. publicada a la Gaceta de Madrid el 10 de novembre de 1849.\n “El distintivo de los guardas municipales del campo será una bandolera ancha de cuero, con una placa de latón de cuatro pulgadas de largo y tres de ancho, con el nombre del pueblo en el centro, y alrededor de él el lema Guarda de campo. Los guardas municipales usarán, los de á pie y los de á caballo, una carabina ligera con bayoneta, canana con vaina para la bayoneta, y diez cartuchos con bala; y los de á caballo ademas un sable igual al de la caballería ligera del ejército, pendiente de cinturon y tirante de cuero”. (Articles 9 i 10 del Reglament).\n Arxiu Municipal de Dosrius, 7.5 Guardes jurats. “Solicitudes presentadas para la concesión de títulos (de 1852 al 1882)”\nAnterior Previous post: Dosrius a l’Atlante Español\nSegüent Next post: Cartografia històrica (XIII)


Bon any! Arrenquem el dia 9! - SUMEM PARETS, PODEM!\nBon any! Arrenquem el dia 9!\nBon any nou a tots i totes!\nComença un 2017 carregat de novetats i noves il·lusions per a Parets.\nEl dilluns vinent s’aprovarà, si s’escau i no hi ha modificacions el Projecte #ImpulsaParets, un concurs per a dotar de recursos econòmics a les associacions i entitats paretanes dels fons que rebem de l’ajuntament i donacions dels nostres regidors. Els diners del poble revertits al poble.\nRenovació del web, remodelació de la cartelleria i dels models de documentació del Cercle per adequar-se a la campanya #ActivaTuCírculo. Us recordem que el nostre Cercle està activat però això no vol dir que no ens puguin desactivar.\nPresentem el calendari 2017 amb els plens, comissions informatives, reunions periòdiques així com les assemblees mensuals que durem a terme.\nDebatrem sobre els projectes #AtarseLosCordones i l’operació #MareaMorada que culminarà amb les bases d’un nou subjecte polític #UnPaísEnComú.\nParticiparem activament en la celebració de l’esdeveniment de l’any: Vistalegre II. La segona Assemblea Ciutadana Estatal tindrà lloc al mes de febrer, nosaltres ens preparem per a debatre totes les propostes.\nArribarà el #IIMercatSolidari carregat de novetats i noves participacions.\nLa revista #ElCercle continuarà la seva publicació trimestral, aquesta vegada amb novetats que ja us anirem avançant properament, però de ben segur que us agradarà.\nAmpliació del #BancDeTemps del Cercle: noves formacions, cursos i tallers. L’únic requisit per a poder participar és que disposis de temps per a gaudir, aprendre i formar-te.\nLes #RegidoresSumemParets continuaran duent la teva veu als plens. Us recordem que a partir del dimarts 10 comencen les reunions setmanals obertes a totes i tots.\nLa comissió #EsperitJove arriba amb noves il·lusions i idees per a desenvolupar la seva tasca d’assessorar a qui ho pugui necessitar. Comptem amb el suport legal de #PodemCatalunya i el seu bufet-assessoria.\nAra si, arrenquem doncs el nou any amb l’ordre del dia de la propera Assemblea Ordinària de #SumemParetsPodem. Us hi esperem a tots i totes!\nPosted in ORDREDIA Tagged assemblea ordinària, novetats\nLa revista El Cercle us desitja unes bones festes! →\n← Un informe econòmic financer insuficient


Centre Catòlic de Gràcia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCentre Catòlic de Gràcia\nS'ha proposat fusionar aquest article a «Cercle Catòlic de Gràcia». (Vegeu la discussió, pendent de concretar). Data: agost de 2020\nEl Centre Catòlic de Gràcia és una entitat del districte de Gràcia de Barcelona fundada l'any 1903 per un grup d'antics socis del Centre Moral i Instructiu de Gràcia. És una associació sociocultural i esportiva privada, sense ànim de lucre, que ofereix als socis serveis i activitats per al temps lliure i la formació. Té seccions de teatre, ball i cant, esport, billar i xapó.\nEn els seus orígens es va instal·lar en un local del carrer de Mozart i, el 1903, van comprar la masia de Can Pioch on van instal·lar la seva seu, que funcionava com a hostal freqüentat per barcelonins que anaven a Sarrià i tenia un teatre en el primer dels seus quatre pisos. El 1928 van fer la primera reforma integral de l'edifici i, el 2017, la segona. El teatre tenia el 2019 un aforament de 312 localitats.\nL'any 1903 va estrenar una nova versió dels Pastorets: el drama líric L'estel de Natzaret, escrit el 1891 per Ramon Pàmies i amb música de mossèn Miquel Ferrer, una obra creada a final del segle xix dins un moviment de renovació del gènere dels Pastorets. L'obra, organitzada en un pròleg i tres actes, parla de la lluita entre el bé i el mal. Hi té un lloc destacat la paràbola del fill pròdig, Naïm, en qui Satanàs i Sant Miquel dipositen la prova de si l'home pot canviar o no. Naïm és ple d'odi, remordiment, avarícia i enveja, però es reconcilia amb el pare i s'enfronta a Satanàs per adorar, finalment, el nen Jesús. Des de l'any de l'estrena, el grup de teatre amateur de l'entitat l'ha representat ininterrompudament cada any per Nadal, tret del període del 1936 al 1939, durant el qual els locals del Cercle van estar en mans de les Joventuts Llibertàries. El Teatre del Cercle fa aquestes representacions a la sala de l'entitat.\n↑ 1,0 1,1 «Centre Catòlic de Gràcia». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).\n↑ Imedio, Ferran. «El Cercle Catòlic de Gràcia, escuela de teatro» (en castellà). El Periódico, 31-10-2019. [Consulta: 19 agost 2020].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Centre_Catòlic_de_Gràcia&oldid=27654764»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 juny 2021 a les 05:25.


KurdisCat: Concentració al consolat de Turquia a Barcelona\nL'estat turc a mans del feixista Erdogan ha estat atacant Kobanê, símbol de la resistència de les dones i de la revolució a Rojava. No és casualitat que hagin escollit fer-ho precisament els dies al voltant de l'1 de novembre, data en què es commemora el dia internacional de solidaritat amb Kobanê, demostrant que hi ha un enteniment real entre l'Estat turc i Estat Islàmic . Kobanê per moltes de nosaltres representa un alliberament que va més enllà d'un punt situat al mapa. En la batalla de Kobanê, ara fa 4 anys, el món sencer vam mirar cap allà, i ens vam emocionar, posant el cor i l'ànima al costat del poble kurd, amb la presència de tantes dones en la lluita, les quals van tenir un paper totalment actiu, fins al punt que van ser peça clau per fer desaparèixer IS d'aquella zona. Aquella victòria ens alliberava simbòlicament a totes.\nI ara ens encenem de ràbia amb aquest nou atac. Mentre les conseqüències de la guerra generen fam, misèria, desplaçaments i morts, algunes no es rendeixen, reconstrueixen pobles, reconstrueixen les il·lusions robades i ens encoratgen a lluitar per la llibertat arreu del planeta.\nLa revolució que s'està duent a terme al Kurdistan és, des de la nostra perspectiva, una revolució feminista, que busca l'alliberament total de les dones i no només del seu poble, ara massacrat pel feixista Estat Turc, sinó al món, i és per això que, com a feministes anti autoritàries, no podem mirar cap a una altra banda. Elles estan fent realitat, ara mateix, el somni de totes nosaltres. No són part del passat, ni dels llibres d'història. Són reals, i avui estan donant la vida per aquesta causa. I quan parlem de Revolució ho diem amb totes les lletres. La part militar, és només una part imprescindible per la seva autodefensa, d'un projecte molt més ampli que inclou una transformació en l'arrel de les relacions humanes i amb la natura.\nL'Estat turc és ara qui està atacant Kobanê (mentre Efrîn encara té ferides obertes generades pel mateix Erdogan) sota la sempre-utilitzada excusa del terrorisme, però és el capitalisme imperialista més salvatge qui ho està permetent. Tots els Estats sense excepció són còmplices dels atacs, i especialment, els d'aquesta Europa hipòcrita que habitem, que no només miren cap a una altra banda, sinó que participen de la massacre venent tancs i armament a Turquia.\nNo ens sorprèn, clar. Mai hem confiat en els Estats. De fet, encara ens apropa més a la lluita de les companyes kurdes el fet que elles no estan lluitant per un Estat, sinó per una forma d'auto organització basada en el municipalisme llibertari, portant-ho a la pràctica, ensenyant al món que es pot viure d'una altra manera més enllà de l'organització dels Estats patriarcals.\nDIMECRES 7 DE NOVEMBRE A LES 10H DEL MATÍ CONCENTRACIÓ AL CONSOLAT TURC (Passeig de Gràcia nº7)\nQue treguin les urpes de Kobanê!


Calaix de tarda boirosa: Desig de salvació...\nEcos de l’Ekidistan.\nLlavor de bambú\nPoder ser un mateix.\nVenim del sud, venim del nord...\nDesig de salvació...\nFa temps que aquesta cançó de Queen em crida. La seva lletra parla d'una ruptura amorosa, experiència viscuda per Brian May, el guitarra i compositor de la peça. No havia vist el vídeo que he vist fins fauns minuts, i m'ha agradat tant que el penjo. I sobretot el que destaco és el colom blanc que apareix en tot moment, i ho entenc com, malgrat tot, un desig de pau sempre present.\nAl principi va començar tan bé...Érem la parella perfecta, deien.\nSalva'm, salva'm, salva'm...No puc afrontar aquesta vida sol.\nSalva'm, salva'm, salva'm...Estic nu i lluny de casa.\nSave me (Queen)\nThey said we made a perfect pair\nHow I cried...\nI love you till I die\nI cant face this life alone\nSave me save me save me...\nIm naked and Im far from home\nIll erase the memories\nAll that love? ...\nI hang my head and I advertise\nI have no heart Im cold inside\nEach night I cry I still believe the lie\nDont let me face my life alone\nSave me save me ooh...\nPublicat per Xitus a 12:08\nAra mateix necessito la salvació...^-^\n6 de novembre de 2009 a les 4:42\nLa lletra d'aquesta cançó em sembla tan propera per moments viscuts, puc entendre en May quan la va escriure, com es deuria sentir, i amb quina bellesa va ser capaç de treure tot aquell dolor per créixer en aquell moment. És d'admirar. Aquesta salvació ens l'hem de proporcionar nosaltres amb l'ajuda i el comfort dels demés. Una molt forta abraçada, J...Maria ;)\n6 de novembre de 2009 a les 16:25\nNascut l'11 de març de 1981. Visc al barri del Guinardó (de tota la vida), a Barcelona. Sóc llicenciat en psicologia, mestre d'anglès (la meva professió) i qui sap si aviat d'alemany. He cursat una mica de turisme. M'agraden molt la música, els idiomes, la diversitat cultural.\nAra mateix sou\nque remeneu el calaix\nNorah Jones i l'Alta Segarra\nSant de dol.\nCompres per internet, productes de la terra\nEstiu de fa 4 anys\nSobre la solitud\nUna altra republicació\nUna cançó que sempre hi ha estat\nBack to England...\nSobre la climatologia\nMal de panxa (reflexió brevíssima)\n"It's up to us to make the best of all the things that come our way".(Noel Gallagher, The Masterplan).\nConcedit per la Núr, juliol 2008\nPremi amics per sempre\nConcedit per la Nits, juny 2008


L’activitat “Graffitis als barris” omple de colors la plaça del Vint-i-cinc de Setembre - Ajuntament de Rubí\nL’activitat “Graffitis als barris” omple de colors la plaça del Vint-i-cinc de Setembre\nL’activitat “Graffitis als barris” omple de colors la plaça del Vint-i-cinc de Setembre La jornada celebrada aquest cap de setmana posa en contacte dos programes d’acció comunitària: la iniciativa Street Art impulsada per Rubí Jove i el projecte estratègic Fem Barri https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/l2019activitat-201cgraffitis-als-barris201d-omple-de-colors-la-placa-del-vint-i-cinc-de-setembre https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/l2019activitat-201cgraffitis-als-barris201d-omple-de-colors-la-placa-del-vint-i-cinc-de-setembre/@@images/image/preview\nLa jornada celebrada aquest cap de setmana posa en contacte dos programes d’acció comunitària: la iniciativa Street Art impulsada per Rubí Jove i el projecte estratègic Fem Barri\nL’alcaldessa també ha pogut contribuir al mural (foto: Localpres)\nLa plaça del Vint-i-cinc de Setembre llueix des d’aquest cap de setmana un nou mural creat per l’entitat de grafiters Petados Crew. La pintura, que ocupa una de les façanes del local de l’associació de veïns, s’ha realitzat en el marc de l’activitat comunitària Graffitis als barris, impulsada per l’Ajuntament.\nDurant aquest dissabte, els artistes de Petados Crew han treballat en la creació d’aquesta gran obra, protagonitzada per un forat negre que engoleix tot tipus de personatges i coses. Amb l’objectiu de fer-ne partícip el veïnat, el procés s’ha acompanyat de diverses activitats de dinamització que incloïen tallers de pintar roba i de graffiti, una exhibició de ball a càrrec de Vuit Temps i l’actuació de diversos DJ.\nLa proposta Graffitis als barris conjuga dos programes d’acció comunitària: d’una banda, la iniciativa Street Art, de Rubí Jove, que aposta per canviar la fisonomia de la ciutat mitjançant intervencions artístiques de qualitat, facilitant als creadors tot un seguit de parets de titularitat municipal i/o privada on fer realitat els seus projectes. De l’altra, el projecte estratègic Fem Barri, en el marc del qual l’Ajuntament està implementant accions de millora urbanística, econòmica i social als barris del Vint-i-cinc de Setembre, Les Torres i Ca n’Oriol.\nL’alcaldessa, Ana María Martínez, acompanyada de diversos regidors de l’equip de govern, també ha pogut fer una petita contribució al mural de Petados Crew. La màxima responsable ha aprofitat per assenyalar aquesta proposta com “un bon exemple de la bona feina que desenvolupa el Servei de Ciutadania i Drets Civils als barris de la nostra ciutat, generant nous espais de relació entre el veïnat. Es tracta d’un treball transversal que connecta amb el projecte Fem Barri, com a acció que té un impacte a llarg termini, però que també té el valor d’involucrar un col·lectiu específic com són els joves”. De fet, l’activitat Graffitis als barris és coherent amb el recentment aprovat Pla local de Joventut 2018-2021, que inclou entre les seva accions a desenvolupar el foment de l’art de carrer i la creativitat entre el jovent.


Ja s'han convocat els Premis Literaris de Sant Sebastià - VilaWeb\nXXI Festa del Segar i el Batre de Santa Eulàlia de Riuprimer\tXXI Festa del Segar i el Batre de Santa Eulàlia de Riuprimer\nProjecte d'urbanització de la travessera de Santa Eulàlia de Riuprimer\tProjecte d'urbanització de la travessera de Santa Eulàlia de Riuprimer\nProjecte de millora del camí de Sant Sebastià a Santa Eulàlia de Riuprimer\tProjecte de millora del camí de Sant Sebastià a Santa Eulàlia de Riuprimer\nFinal local mancomunada del 10è Raid dels Ausetans a Viladrau\tFinal local mancomunada del 10è Raid dels Ausetans a Viladrau\nDisminueixen un 30% els incendis agrícoles per la sega del cereal en els últims cinc anys\tDisminueixen un 30% els incendis agrícoles per la sega del cereal en els últims cinc anys\nPLANA (SUD) > SANTA EULÀLIA DE RIUPRIMER\nJa s’han convocat els Premis Literaris de Sant Sebastià\nEls Premis Literaris Pacte de Sant Sebastià o dels Vigatans, han estat convocats en la seva 13ª edició, on es suma la col·laboració del Consell Comarcal d’Osona. En aquesta ocasió, el jurat està format pels mateixos membres que les darreres edicions, el presideix Víctor Pallàs, filòleg i poeta, el secretari és Txevi Rovira, humanista i Tinent d’alcalde de cultura de l’Ajuntament de Santa Eulàlia de Riuprimer, i també en forma part Biel Barnils, poeta i rapsode. El termini de lliurament de les obres finalitza el 2 de maig.\nSempre han constat de premis de prosa i poesia en categoria infantil, juvenil i per adults, i ha destacat el Premi Especial Llorenç Tomàs, el Mossèn de Santa Eulàlia de Riuprimer el 1705 que va convocar la reunió secreta a l’ermita de Sant Sebastià per preparar el Pacte dels Vigatans. Aquest premi de recerca i/o investigació centrat en el període de la Guerra de Successió, també pot ser poesia, prosa, assaig, teatre o còmic, basat en els fets històrics o amb una intencionalitat més lliure de ficció històrica.\nPel què fa la dotació econòmica, s’ha aconseguit mantenir la dotació de l’any del Tricentenari, la més alta fins ara. Així, destaquen els 500€ del Premi Especial, que ha de girar entorn la temàtica de la Guerra de Successió. Pel què fa a la resta de les categories, els premis infantils es doten amb 150€, els juvenils amb 200€ i els d’adults amb 300€. Tant de prosa com de poesia.\nEl veredicte i lliurament de premis serà el dissabte 13 de maig de 2017 a la tarda, a l’ermita de Sant Sebastià, en el marc de la Commemoració del Pacte dels Vigatans. (Properament informarem de més detalls sobre els actes del 13 de maig).\nEls premis estan organitzats pels Ajuntaments de Santa Eulàlia de Riuprimer i Vic, i també per Òmnium Cultural d’Osona, i compten amb la col·laboració del Consell Comarcal d’Osona.\nVegeu les bases aquí.\nS'acaba la primera reunió de la taula de diàleg entre els governs català i espanyol\nEls tres nous casos de coronavirus van viatjar recentment al nord d'Itàlia


Els sanitaris hissen l'estelada al monument de Rafael Casanova en una Diada marcada per la Covid-19 | NacióBerguedà\nEls sanitaris hissen l'estelada al monument de Rafael Casanova en una Diada marcada per la Covid-19\nBerga ha mantingut la cita solemne de l'Onze de Setembre, però prenent mesures per evitar la propagació del coronavirus\nper Pilar Màrquez Ambròs , Berga, 11 de setembre de 2020 a les 11:52 |\nEls sanitaris que han hissat l'estelada. | Pilar Màrquez Ambròs\nL'Ajuntament de Berga ha celebrat l'acte institucional per la Diada, marcada pel coronavirus. El monument de Rafael Casanova de Berga ha estat l'escenari, un any, més de l'ofrena floral a la capital berguedana. La ciutat ha mantingut aquesta cita solemne, però prenent mesures per evitar la propagació del coronavirus. S'ha restringit l'aforament, s'ha limitat cada ofrena a un màxim de dues i s'ha pres la temperatura als assistents. Enguany, la hissada de l'estelada ha anat a càrrec del personal sanitari, per agrair-los la tasca ingent durant la pandèmia.\nVÍDEO Els sanitaris hissen l'estelada al monument de Rafael Casanova de Berga en una Diada marcada per la Covid-19; per @pmarquez86 #Berguedà https://t.co/MYbN7GUkEu pic.twitter.com/oL9UY3iUx9\n— NacióBerguedà (@NacioBergueda) September 11, 2020\nSeguidament, els representants dels grups municipals de l'Ajuntament de Berga han donat el tret de sortida a les ofrenes, que han continuat els partits polítics: la CUP, Junts per Berga, ERC i el PSC. Després del Consell Comarcal del Berguedà, ha estat el torn de les associacions: l'Associació Comarcal d'Empresaris del Berguedà (ACEB), Penya Boletaire de Berga, Grup Colònies a Borredà, Castellers de Berga, la Bauma dels Encantats, Òmnium Cultural, Club Esquí Berguedà, Handbol Berga, l'ANC, les associacions de veïns de La Valldan, els Quatre Barris i la Font del Ros, l'Esbart Dansaire Queralt, la Colla Sardanista Cim d'Estela i Brots del Cim, la Penya Blaugrana, la Farsa, l'Associació de Dones del Berguedà, els Amics del Romànic del Berguedà, el Grup Escolta Santa Maria de Queralt i Gerlda de Portella i Comissions Obreres (CCOO) del Berguedà. Aquest 2020, hi han participat vint-i-sis entitats, una més que l'any passat.\nEls representants polítics al monument de Rafael Casanova de Berga, després de l'ofrena. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nEn el discurs de la corporació, la regidora Roser Valverde ha recordat que "un any més la Diada Nacional de Catalunya es produeix en un context de manca de drets i llibertats, amb l'encara vergonyosa existència de preses i presos polítics, d'exiliats i exiliades i amb un sistema repressiu en contra de la dissència política, que té a centenars de persones en el punt de mira, pel simple fet d'exercir el dret fonamental de protesta". Valverde ha expressat que "el país no és sinó la suma de les diversitats que ens fan ser poble, la conjunció plural i enriquidora de persones, sensibilitats, visions compartides i horitzons d'esperança".\nEn el marc de la crisi sanitària, Valverde ha argumentat que "els pobles i ciutats hem tornat a demostrar, un context d'extrema dificultat i ple d'adversitats, que ser al peu del canó és la nostra manera d'entendre el servei públic, que els Ajuntaments són la columna vertebral d'un país que davant els reptes, dificultat i problemes s'esmerça en esdevenir útil per al conjunt de veïnes i veïns".\nSegons el manifest, l'Onze de Setembre és el moment "per reivindicar més i millors eines, recursos i autonomia per als nostres pobles i ciutats".\nUn cop finalitzat el discurs, els assistents han entonat Els Segadors acompanyats per la Cobla Pirineu.\nVÍDEO Abans de finalitzar l'acte institucional de la Diada a #Berga, els assistents s'han posat dempeus i han cantat «Els Segadors» , interpretat per la Cobla Pirineu #Berguedà https://t.co/MYbN7GUkEu pic.twitter.com/X3ZWemEOJf\nL'Esbart Dansaire Queralt ha ofert una dansa tradicional per amenitzar la Diada, i ha estat la Cobla Pirineu qui ha clos l'acte d'enguany amb un concert de sardanes.\nVint-i-sis entitats berguedanes han participat en l'ofrena foral d'enguany. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nDurant l'acte s'han pres mesures per evitar el contagi de Covid-19. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nOfrena floral de la CUP, el partit de govern, al monument Rafael Casanova. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nTots els grups polítics de l'Ajuntament de Berga, com el PSC (a la imatge), han fet l'ofrena floral de rigor al monument Rafael Casanova. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nOfrena floral del Consell Comarcal del Berguedà al monument Rafael Casanova. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nOfrena floral de l'ANC al monument Rafael Casanova. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nOfrena floral de la Bauma dels Encantats al monument de Rafael Casanova. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nOfrena floral dels Castellers de Berga al monument Rafael Casanova. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nLectura del manifest de la corporació municipal, a càrrec de Roser Valverde. Foto: Pilar Màrquez Ambròs\nSocietat, ofrena, Berga, Rafael Casanova, Diada 2020\nEl millor reconeixement...\nPer Lalaland el 11 de setembre de 2020 a les 13:10\nque podeu fer als sanitaris és portar la mascareta i ben posada. I que la policia i mossos facin complir aquesta norma a totes les incíviques que pululen per Berga.


Baza Otdiha V Gornom Altae Gorno-Altaysk Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 53 allotjaments a Gorno-Altaysk.\nS.Tuloj, Ul. Central’naja, D. 41, Gorno-Altaysk, Gorno-Altaysk, Rússia, 649152 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Gorno-Altaysk, no busqui més enllà de Baza Otdiha V Gornom Altae. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Gorno-Altaysk. L'hotel ofereix magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, servei de bugaderia per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com sauna, esquí, pesca, ping pong, equitació. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Baza Otdiha V Gornom Altae no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (20) Parelles (2) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (10) Famílies amb infants grans (4) Grups (3)


Art contemporani als aparadors d’Agramunt de la mà de l’artista Serafina Balasch\nEs pretén revitalitzar la vila i fer l’art més accessible a tots els públics\nEl centre històric d'Agramunt es converteix en una gran galeria d'art de la mà del projecte 'Memòria' de l'artista local Serafina Balasch Puig. Una exposició ideada durant el temps de confinament i amb què s’omple de colors, formes i conceptes els aparadors de 29 establiments.\nEl projecte busca dinamitzar uns espais comercials afectats per la crisi sanitària al mateix temps que acostar l’art contemporani a la gent amb un itinerari a peu de carrer.\nAixí, les obres d’art faran que els vianants “s’aturin a mirar els aparadors” i que tornin a fixar la mirada al comerç local. La mostra es podrà veure fins al mes de juny.


Barcelona impulsa cuines comunitàries i tallers d'alimentació sostenible per a persones vulnerables La República\nACN Barcelona.-L’Ajuntament de Barcelona ha engegat aquest juliol el Projecte Alimenta, una iniciativa que preveu nous espais a la ciutat amb cuines comunitàries i tallers d’alimentació sostenible adreçats a persones […]\nACN Barcelona.-L’Ajuntament de Barcelona ha engegat aquest juliol el Projecte Alimenta, una iniciativa que preveu nous espais a la ciutat amb cuines comunitàries i tallers d’alimentació sostenible adreçats a persones en situació de vulnerabilitat. L’objectiu del projecte és promoure la garantia del dret a una alimentació sostenible i saludable i, a la vegada, potenciar l’autonomia de persones incidint en la seva inclusió comunitària i laboral. És a dir, el consistori vol anar un pas més enllà de repartir àpats a través dels serveis socials i fomentar l’ús d’aquests espais perquè els usuaris cuinin, aprenguin i estableixin vincles socials. Aquest més ja s’han obert dues cuines mentre que al mes d’octubre proper està previst que n’obrin dues més.\nEn total, per tant, es preveu que hi hagi quatre Espais Alimenta en marxa ja a la tardor, cadascun ubicat en una zona diferent i gestionat de la mà de diverses entitats. La previsió inicial de l’Ajuntament és que cadascun d’aquests espais atenguin unes 25 persones, amb una inversió inicial d’uns 275.000 euros. La comissionada d’Acció Social de l’Ajuntament de Barcelona, Sonia Fuertes, ha explicat que el projecte respon a un model que “defuig l’assistencialisme” i les tradicionals imatges de les cues i les atencions als menjadors socials. “Cerquem un model més empoderador, que doni eines a les persones perquè puguin desenvolupar la seva pròpia autonomia”, ha indicat en roda de premsa. A més, també es vol generar un vincle comunitari i donar una resposta més individualitzada que garanteixi el dret a una alimentació “adequada i sostenible” dels usuaris. El primer espai que ja ha obert portes és l’Espai Alimenta Jovent, que tot just acaba d’engegar. Està gestionat per la Fundació Privada Jovent i dona servei als barris del Carmel, la Teixonera i la Vall d’Hebron.En aquest cas, l’espai està diversificat i utilitza, d’una banda, un espai per als tallers de cuina i aliments, i de l’altra utilitza una part de les instal·lacions d’un centre cívic de la Generalitat per al repartiment d’àpats, amb capacitat per a 25 persones.El coordinador de projectes de la Fundació Privada Jovent, Felipe Reyes, ha assegurat que amb aquests dos punts es vol donar aliments però també promoure llaços comunitaris. “La gent ha de saber què cuinar, com cuinar, com aprofitar els aliments…És un projecte més innovador, va més enllà del que és només repartir aliments”, ha apuntat. Tant Fuertes com Reyes han recordat que hi ha casos de famílies en situació de vulnerabilitat que potser viuen en pensions o habitacions rellogades que els pot ser útil tenir una cuina per cuinar els seus àpats. En altres casos, per exemple, hi ha famílies que potser sí que tenen cuina que els expliquen com cuinar gastant menys energia o com reaprofitar certs aliments per evitar el malbaratament. D’altra banda, també es donen a conèixer hàbits saludables i s’expliquen tècniques sobre com conservar millor els aliments o què es pot cuinar amb segons quins ingredients.La Carolina havia estat usuària del Menjador Solidari Gregal en plena pandèmia. Ara, diu, de moment no necessita anar-hi però troba útil en el context de crisi social actual aprendre com reaprofitar els aliments. Per això, aquest dimarts participa en un taller de reaprofitament, on li han ensenyat, per exemple, que pot aprofitar la carcassa del pollastre per a fer croquetes. En declaracions a l’ACN, assegura que ho troba molt útil i que el que hi aprengui servirà per a tota la família. Altres Espais AlimentaEls altres tres espais previstos per l’Ajuntament són tres. El que també obre aquest juliol és l’Espai Alimenta Gregal, gestionat pel Menjador Solidari Gregal. Actualment està funcionant en un espai alternatiu mentre durin les obres d’adequació del seu espai habitual i donarà servei al barri del Besòs i el Maresme.Els dos que obriran portes a l’octubre són l’Espai Alimenta Roure i l’Espai Alimenta Norai. El primer estarà gestionat per la Fundació Roure, utilitzarà el rebost que ja complementa l’alimentació d’algunes famílies i donarà cobertura al veïnat del Gòtic i el Casc Antic. El segon el gestionarà la cooperativa Impulsem, utilitzarà la cuina i el restaurant del Museu Marítim i atendrà persones del barri del Raval.