Reflexions Dominicals: 2017\nSant Mateu, 22, 34-40\nEn aquell temps, quan els fariseus s’assabentaren que Jesús havia fet callar els saduceus, es tornaren a reunir, i un d’ells, mestre de la Llei, per provar-lo, li va fer aquesta pregunta: “Mestre, quin és el manament més gran de la Llei?”. Jesús li contestà: “Estima el Senyor, el teu Déu, amb tot el cor, amb tota l’ànima, amb tot el pensament. Aquest és el manament més gran i el primer de tots. El segon és molt semblant: Estima els altres com a tu mateix. Tots els manaments escrits en els llibres de la Llei i dels profetes vénen d’aquests dos”.\nAquesta és la essència del cristianisme. No es podia resumir millor: estimar Déu sobre totes les coses i als altres com a tu mateix”. Podem capficar-nos en mil manaments, detalls de forma, litúrgia... però res de tot això té sentit si no estimem Déu, res de tot això té sentit si no estimem els altres.\nTampoc és el fet de la imposició, del manament, sinó que és una cosa de lògica. Hauríem d’arribar a ser capaços d’estimar a Déu com a uns pares, perquè si amb alguna cosa humana es pot comparar Déu és amb l’amor d’uns pares cap el seu fill. I de la mateixa manera que estimem a qui ens ha cuidat de petits (també de grans), a qui ens ha estimat per sobre dels nostres egoismes d’infància, a qui ens ha volgut sempre el bé encara que no fóssim capaços d’entendre-ho així... de la mateixa manera hem d’estimar a Déu.\nEn segon lloc, hem d’estimar als altres. Per què?, doncs perquè Déu vol que arribem a estar tots en comunió, i això no és possible si no entenem que allò que li passa al germà també m’afecta a mi. És lògic en una comunió, així que estimant els altres com a nosaltres mateixos no fem altra cosa que avançar cap a la perfecció que vol Déu.\nReflexionar sobre si centro més la meva vida espiritual en altres coses i no tant en l'amor al Pare i als germans.\nSant Mateu, 22, 1-14\nEn aquell temps, Jesús es posà a parlar-los novament en paràboles. Els digué: “Amb el Regne del cel passa com amb un rei que celebrava el casament del seu fill. Va enviar els seus servents a cridar els convidats a les noces, però ells no hi volien anar. Llavors, envià uns altres servents amb aquest encàrrec: Ja tinc preparat el meu banquet: he fet matar els vedells i l’aviram, i tot és a punt. Veniu a les noces!. Però ells no en feren cas i se’n van anar, un al seu camp, l’altre al seu negoci; i els altres agafaren els servents, els van maltractar i els van matar. El rei, indignat, envià les seves tropes per exterminar aquells assassins i incendiar-los la ciutat. Llavors va dir als seus servents: El banquet de noces és a punt, però els convidats no n’eren dignes; aneu, doncs, a les cruïlles dels camins i convideu a les noces a tothom que trobeu. Aquells servents van sortir als camins i van reunir tots als qui van trobar, bons i dolents; i la sala del banquet s’omplí de convidats.\nAleshores, el rei va entrar a veure els convidats, i s’adonà que allí hi havia un home que no duia vestit de noces, i li digué: Amic, perquè has entrat aquí sense vestit de noces?. Però ell va callar. Llavors el rei digué als qui servien: Lligueu-lo de mans i peus i llanceu-lo fora, a la tenebra; allà hi haurà els plors i el cruixit de dents. Perquè molts són cridats, però pocs són escollits”.\nDéu ens convida al seu banquet, però nosaltres, sabem respondre adequadament a aquest convit? Déu sempre està aquí, convidant-nos a canviar de vida i a acollir-nos en el seu si on gaudirem eternament de la seva glòria, però nosaltres no sempre atenem aquest oferiment. Llavors només cal pregar que la mort no ens vingui a buscar quan encara no haguem acceptat el convit al banquet de Déu.\nA vegades llegir segons quins passatges de l'Evangeli em fan venir por.\nConfiar més amb la misericòrdia de Déu més que amb la meva voluntat.\nSant Mateu, 21, 33-43\nEn aquell temps, Jesús digué als grans sacerdots i als notables del poble: “Escolteu una altra paràbola: Un propietari plantà una vinya, la voltà d’una tanca, hi cavà un cup, hi construí una torre de guàrdia, i deixà uns vinyaters que la cultivessin, i se n’anà del país. Quan s’acostava el temps de la verema, envià els seu homes per recollir-ne els fruits, però aquells vinyaters els van agafar, i a un li van pegar, a un altre el van matar, a un altre el van treure a cops de pedra. Ell envià més homes que la primera vegada, però els tractaren igual.\nFinalment els envià el seu fill, pensant que, almenys, el fill el respectarien. Però ells, en veure’l, es digueren: Aquest és l’hereu: matem-lo i ens quedaren l’heretat. I l’agafaren, el van treure fora de la vinya i el van matar. Quan torni l’amo de la vinya, què farà amb aquells vinyaters?”.\nLi responen: “Farà matar aquells mals homes i passarà la vinya a uns altres que li donin els fruits al temps de la verema”. Jesús els diu: “No heu llegit mai allò que diu l’escriptura: La pedra que rebutjaven els constructors ara corona l’edifici. És el Senyor qui ho ha fet i els nostres ulls se’n meravellen?. Per això us dic que el Regne de Déu us serà pres i serà donat a un poble que el farà fructificar”.\nTots aquells que tenen algun tipus de responsabilitat social, com podrien ser polítics, empresaris, líders de tota mena, creadors d’opinió, periodistes, sacerdots, gent carismàtica, pares... haurien de ser conscients del poder que tenen, un poder que els permet fer el bé, actuar segons bufi el vent per a benefici propi o fer directament actes indignes amb la finalitat de satisfer les seves tendències egoistes.\nEstic convençut que Déu, quan arribi el moment ens preguntarà: “Tu tenies la possibilitat de fer la vida més agradable a l’altra gent, com és que no ho vas fer, com és que vas dirigir tots els teus esforços a aconseguir el teu benestar sense importar-te com estaven els altres? Com ho pots justificar? Creus que és una bona directriu de vida, de convivència?”. Si tenim responsabilitats d’aquesta mena, fem l’esforç d’actuar amb coherència, justícia i caritat, i si no en tenim, fem l’esforç de col·laborar amb aquells que tenen responsabilitats per a que entre tots puguem ser una societat que pugui dir: El Regne de Déu és aquí.\nQue la meva vida social també estigui regida per l'amor que ens demana Crist\nVint-i-sisè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 21, 28-32\nEn aquell temps, Jesús va dir als seus deixebles: “Què us en sembla? Un home tenia dos fills. Va anar a trobar el primer fill i li va dir: “Fill, vés avui a treballar a la vinya”. Ell li va respondre: “No hi vull anar”. Però després se’n penedí i va anar-hi. Aquell home anà a trobar el segon i li digué el mateix. Ell va respondre: “De seguida, senyor”. Però no hi va anar. Quin d’aquests dos va fer la voluntat del Pare?”. Li responen: “El primer”. Jesús els diu: “Us asseguro que els publicans i les prostitutes us passen al davant en el camí cap el Regne de Déu. Perquè vingué Joan per a encaminar-vos a fer el que Déu vol, però no el vau creure. Els publicans i les prostitutes sí que el van creure; en canvi, vosaltres, ni després de veure això, no us heu penedit ni l’heu cregut”.\nHem d’evitar jutjar els altres per les seves paraules, perquè les paraules se les emporta el vent, i el que queda són els fets. Això vist des de la perspectiva de la nostra relació amb els germans, però també hem de saber veure-ho des del nostre punt de vista personal. Podem pregar sovint, podem proposar-nos canviar, ens podem marcar uns objectius per a millorar com a cristians i com a persones, però si quan arriba el moment d’actuar ens quedem sense fer-ho, quin mèrit tindrem?. Si diem, tinc fe, però quan les coses ens van tortes a la vida ens queixem de Déu, dubtem de la seva manera de fer o fins i tot decidim apartar-lo de la nostra vida, quin mèrit té?. Si diem, sóc caritatiu, però quan algú ens demana almoina pel carrer el rebutgem per incomoditat o per considerar que no mereix la nostra ajuda, quin mèrit té?. Si diem, vull millorar el meu caràcter, però davant els problemes de la feina, de la vida familiar estem contínuament enfadats i de mal humor, quin mèrit té?.\nCrec que són suficients exemples. De totes maneres no hem de confondre el parlar per parlar amb el fet de voler sincerament canviar. I tot i la nostra predisposició, per qualsevol motiu no ens acabem de sortir tot i els nostres esforços. I tornem a intentar-ho, i li demanen ajuda a Déu... i tot i tornar a caure, reconeixem la nostra debilitat... i tornem a intentar-ho... això és diferent.\nNomés Déu coneix el que hi ha dins el cor de cada persona, i només la mateixa persona pot saber que hi ha dins el seu cor, així que no jutgem i mirem d’anar avançant en el nostre camí de cristians cap a la casa del Pare.\nNo quedar-me només amb bones intencions, intentar de tot cor portar les intencions a fets concrets.\nVint-i-cinquè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 20, 1-16a\nEn aquell temps, Jesús digué als deixebles aquesta paràbola: “Amb el Regne del cel passa com amb un propietari que sortí de bon matí a llogar treballadors per a la seva vinya: va fer tractes per un jornal, i els envià a la seva tasca. Sortí altra vegada a mig matí, en trobà d’altres a la plaça sense feina i els digué: Aneu també vosaltres a la meva vinya; us pagaré el que sigui just. I ells hi van anar. Pels volts de migdia i a mitja tarda, tornà a sortir i va fer el mateix. Una hora abans de pondre’s el sol encarà en trobà d’altres i els digué: Què feu aquí tot el dia desvagats? Ells li contesten: És que ningú no ens ha llogat! Els diu: Aneu també vosaltres a la meva vinya. Al capvespre, l’amo de la vinya digué a l’encarregat: Crida els treballadors i paga’ls el jornal. Comença pels que han vingut més tard, i acaba pels primers. Vingueren, per tant, els qui feia una hora que treballaven, i cobraren el jornal sencer. Quan tocava als primers, es pensaren que cobrarien més, però van cobrar el mateix jornal. En veure això, rondinaven i deien al propietari: Aquests darrers han treballat només una hora i els pagues igual que a nosaltres, que hem hagut de suportar tot el pes de la jornada i el calor. Ell va respondre a un d’aquests: Company, quin mal t’he fet? No havíem fet tractes per a un jornal? Doncs, pren el que et toca i vés-te’n. A aquest darrer jo li vull donar el mateix que a tu. Que no puc fer el que vull a casa meva? Tens enveja perquè jo sóc generós?.\nAixí els darrers passaran a primers, i els primers a darrers”.\nUna bonica lliçó la d’aquesta paràbola. Per una banda, ens fa veure que al Regne de Déu té més importància l’actitud de les persones i la bondat del Pare que no la justícia entesa com l’entenem els homes. Estic convençut que a molt pocs de nosaltres se’ns hagués acudit pagar el mateix jornal a tots els treballadors, però Déu no actua com els homes, i als homes ens aniria molt millor si actuéssim a la manera de Déu, és a dir, amb base a l’amor.\nTenim enveja perquè Déu és generós? Ens creiem dignes de millor premi que altres?... això no és l’essència del cristianisme. L’essència del cristianisme és que tot allò que fem ho fem per amor. Ens hauríem de preocupar més per actuar d’aquesta manera que no de pensar que altres estan rebent o rebran una recompensa millor que la nostra. La nostra recompensa hauria de ser l’alegria d’estar en comunió amb Déu i els germans i d’arribar algun dia a gaudir tots de la glòria de la vida eterna, sense enveges ni status.\nNo caure mai en l'enveja.\nVint-i-quatrè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 18, 21-35\nEn aquell temps, Pere preguntà a Jesús: “Senyor, quantes vegades hauré de perdonar al meu germà el mal que m’haurà fet? Set vegades?”. Jesús li respon: “No et dic set vegades, sinó setanta vegades set”. Per això passa amb el Regne del cel com amb un rei que va voler demanar comptes als qui ocupaven els llocs de govern. Tot just començava, ja li van presentar un dels seus ministres que li devia deu mil milions. Com que no tenia res per pagar, el rei va manar que venguessin tots els seus béns, i a ell mateix, amb la seva dona i els seus fills, els venguessin com esclaus, per poder pagar el deute. Però ell se li llençà als peus i li deia: tingueu paciència i us ho pagaré tot. Llavors el rei se’n compadí, el deixà lliure i li perdonà el deute. Quan sortia, trobà un dels seus col·legues que li devia uns quants diners, l’agafà i l’escanyava dient-li: Paga’m tot el que em deus. L’altre se li llençà als peus i el suplicava: Tingues paciència i ja t’ho pagaré. Ell no en va fer cas, i el va tancar a la presó fins que li pagués el deute. Els altres col·legues, en veure-ho, se n’entristiren molt i anaren a informar el rei de tot el que havia passat. El rei el cridà i li digué: Que n’ets de mal home!\nQuan tu em vas suplicar, et vaig perdonar tot aquell deute. No t’havies de compadir del teu col·lega, com jo m’havia compadit de tu? Llavors el rei el posà en mans dels botxins, perquè el torturessin fins que pagués tot el deute. Això farà amb vosaltres el meu Pare celestial si cadascú no perdona de tot cor el seu germà”.\nÉs difícil perdonar quan en el fons del nostre cor tenim la percepció de que hem estat perjudicats per algú altre de forma deliberada, quan estem davant algú que ens ha fet mal a nosaltres o a algú estimat, quan algú ha aixecat un fals testimoni sobre nosaltres, quan ens menyspreen i ens humilien, quan ens ignoren, quan ens prenen alguna cosa, quan som víctimes d’assassinats i violència... És difícil perdonar, però si volem ser reconeguts com a cristians, hem de ser capaços de fer-ho.\nÉs difícil perdonar, i tot i així Jesús ens dóna una bona raó per fer-ho: “...perdoneu les nostres culpes així com nosaltres perdonem als nostres deutors...” o el que és el mateix: tal farem, tal trobarem. I una última cosa: no ens agradaria a nosaltres ser perdonats quan reconeixem que hem comès un error i demanem perdó per la nostra actuació?.\nDemanar a Déu que em permeti ser valent per saber perdonar.\nVint-i-tresè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 18, 15-20\nEn aquell temps, Jesús digué als deixebles: “Si el teu germà peca, vés a trobar-lo i parleu-ne vosaltres dos sols. Si te’n fa cas, t’hauràs guanyat un germà. Si no te’n fa cas, crida’n un altre o dos més, perquè la causa sigui judicada per la paraula de dos o tres testimonis. Si tampoc no feia cas d’ells, parla’n amb la comunitat reunida. Si ni tan sols de la comunitat no volia fer cas, considera’l com si fos un pagà o un publicà.\nUs ho dic amb tota veritat: Tot allò que lligareu a la terra, quedarà lligat al cel, i tot allò que deslligareu a la terra, quedarà deslligat al cel. Us asseguro també que si dos de vosaltres aquí a la terra s’avenen a demanar alguna cosa, el meu pare del cel els la concedirà, perquè on n’hi ha dos o tres de reunits en el meu nom, jo sóc enmig d’ells”.\nJesús ens ha dit que no hem de jutjar als germans, ja que només Déu és capaç de fer-ho en complerta justícia. Però sí que ens diu que si veiem a un germà que peca, hem d’intentar aconsellar-lo per a que rectifiqui la seva conducta i torni al bon camí, primer, personalment per a no fer safareig, i si no funciona, buscant altres testimonis per a buscar altres parers i objectivitat. I què significa això?, doncs que no hem de tenir por de parlar amb els germans si creiem de debò que la seva conducta no va dirigida a mantenir una comunió amb Déu i els germans, i el més important, hem de ser capaços d’acceptar les crítiques d’aquells que ens estimen.\nPotser la nostra conducta fa mal a algú, o a nosaltres mateixos, i nosaltres des de dins no som capaços de veure-ho, hem de ser prou humils per escoltar i atendre els consells dels que ens envolten i ens volen el bé i hem de ser prou valents i compromesos com per a avisar als que tenim al costat que la seva conducta no és la més adequada. Si tot es fa sota el signe de l’amor serà per a bé de tots.\nSer humil, ser empàtic, evitar jutjar als altres, i si ho fem, que sigui sota l'esperit de l'amor i la comprensió.\nVint-i-dosè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 16, 21-27\nEn aquell temps, Jesús començà a deixar entendre als deixebles que havia d’anar a Jerusalem, que havia de patir molt de part dels notables, dels grans sacerdots i dels mestres de la Llei, i que havia de ser mort i ressuscitar el tercer dia. Pere, pensant fer-li un favor, es posà a renyar-lo: “De cap manera, Senyor: a vós això no us pot passar!”. Però Jesús es girà i li digué: “Fuig d’aquí, Satanàs! Em vols fer caure, perquè no penses com Déu, sinó com els homes”.\nLlavors Jesús digué als deixebles: “Si algú vol venir amb mi, que es negui ell mateix, que prengui la seva creu i m’acompanyi. Qui vulgui salvar la seva vida la perdrà, però el qui la perdi per mi, la retrobarà. Què en trauria l’home de guanyar tot el món si perdia la vida? Què podria pagar l’home per rescatar la seva vida? Perquè el Fill de l’home ha de venir en la glòria del seu Pare, voltat dels seus àngels, i ell pagarà cadascú segons les seves obres”.\nPere va conviure amb Jesús, i suposo que el devia apreciar de debò, independentment de si era o no Fill de Déu. Això li fa dir a Jesús que no té ni cap ni peus anar a Jerusalem sabent que hi ha una conspiració en contra d’ell. És una reacció que entenc, i pel fet d’entendre-la em sap greu la resposta de Jesús i puc imaginar-me el mal que li devia fer a Pere.\nDavant això només ens queda pregar a Déu per a que ens permeti fer la seva voluntat, tal com li demanem al Parenostre.\n“Què en trauria l’home de guanyar tot el món si perdia la vida?”. “Ell pagarà cadascú segons les seves obres”. Frases per a reflexionar i intentar ser conseqüents per a aplicar-les a la nostra vida quotidiana\nIntentar comprendre la nostra vida sota el punt de vista de Déu, no dels homes.\nVint-i-unè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nDiumenge, 27 d'agost de 2017\nSant Mateu, 16, 13-20\nEn aquell temps, Jesús anà a la regió de Cesarea de Felip, i un cop allà, preguntava als seus deixebles: “Què diu la gent del Fill de l’home? Qui diuen que és?”. Ells li respongueren: “Uns diuen que és Joan Baptista, altres, que és Elies, altres, que és Jeremies o algun altre dels profetes”. Ell els diu: “I vosaltres, qui dieu que sóc?”. Simó Pere li contestà: ·Vós sou el Messies, el Fill del Déu viu”. Jesús li va respondre: “Sortós de tu, Simó, fill de Jonàs: això no t’ho ha revelat cap home de carn i sang, sinó el meu Pare del cel. I ara, també jo et dic que tu ets Pere. Sobre aquesta pedra jo edificaré la meva Església, i les portes del Reialme de la Mort no li podran resistir. Et donaré les claus del Regne del cel: tot allò que lliguis a la terra, quedarà lligat al cel, i tot allò que deslliguis a la terra, quedarà deslligat al cel”.\nQuè és més important, què pensa la gent o què pensem nosaltres?. Crec que en primer lloc és més important què pensem nosaltres, però en aquest cas no ens hauria de resultar indiferent el que pensen els altres sobre qui és Jesús. Una mateixa realitat pot ser percebuda com a bona, dolenta o simplement indiferent segons hagi estat l’experiència personal.\nÉs possible que algú hagi tingut males experiències amb temes religiosos i això l’hagi portat a relativitzar la persona de Jesús o fins i tot a rebutjar-la obertament. Els qui ens considerem cristians tenim l’obligació de donar testimoni del que és i representa Jesús per a nosaltres, de tal manera que de paraula i d’exemple amb la nostra manera de viure tots aquells que estiguin prop nostre puguin plantejar-se de nou la pregunta de “qui és Jesús per a mi?”.\nNo tenir por de parlar sobre la meva fe amb la gent que m'envolta.\nVintè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 15, 21-28\nEn aquell temps, Jesús es retirà a la regió de Tir i de Sidó, i sortí d'allà una dona cananea cridant: “Senyor, fill de David, compadiu-vos de mi: la meva filla està endimoniada”. Jesús no li contestà ni una paraula, però els deixebles li demanaven: “Despatxeu-la d'una vegada: només fa que seguir-vos i cridar”. Jesús els respongué: “Únicament he estat enviat a les ovelles perdudes del poble d'Israel”. Ella vingué, es prosternà i digué: “Senyor, ajudeu-me”. Jesús li respon: “No està bé de prendre el pa dels fills per tirar-lo als cadells”. Ella li contestà: “És veritat, Senyor, però també els cadells mengen les engrunes que cauen de la taula dels amos”. Llavors Jesús respongué: “Dona, quina fe que tens! Que sigui tal com vols”. I a l'instant es posà bona la seva filla.\nUn excel·lent exemple del que hauria de ser la nostra actitud. Si la nostra intenció és bona, no ens cansem de pregar mai a Jesús. Al final, d’una manera o altra ens escoltarà i ens donarà resposta.\nConfiem amb el seu criteri, confiem amb el seu amor... posem-nos en mans d’ell.\nPregar a Déu per a que enforteixi la meva fe.\nDinovè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 14, 22-33\nQuan la gent hagué menjat, Jesús obligà als deixebles a pujar tot seguit a la barca i avançar-se-li cap a l’altra riba, mentre ell acomiadava la gent. Després d’acomiadar tothom, pujà tot sol a la muntanya per pregar. Al vespre encara era allà tot sol. La barca ja s’havia allunyat bon tros de terra, però les ones la destorbaven d’avançar, perquè el vent era contrari.\nPassades les tres de la matinada, Jesús hi anà caminant sobre l’aigua. Quan els deixebles el veieren, s’esveraren pensant que era un fantasma, i cridaren de por. Però Jesús els digué de seguida: “No tingueu por, que sóc jo”. Pere li digué: “Senyor, si sou vós, maneu-me que vingui caminant sobre l’aigua”. Jesús contestà: “Ja pots venir”. Pere baixà de la barca, es posà a caminar sobre l’aigua i anà on era Jesús. Però en adonar-se del vent que feia, s’acovardí i començà d’enfonsar-se. Llavors cridà: “Senyor, salveu-me”. A l’instant Jesús li donà la mà i li digué: “Quina poca fe! Per què dubtaves?”. I quan hagueren pujat a la barca, el vent amainà. Els qui eren a la barca es prosternaren i deien: “Realment, sou Fill de Déu”.\nSom cristians, i anem tots en la mateixa barca. Jesús ens ha dit que pugem a aquesta barca i fem cap a l’altra riba. El viatge no és fàcil, el vent i les onades ens presenten seriosos entrebancs. Tot i això Jesús ens diu que siguem valents, que fins i tot podem continuar avançant per sobre l’aigua tot i els problemes.\nTot i les nostres caigudes i la nostra poca fe, Jesús sempre està allí per a donar-nos un cop de mà. Si no tenim suficient fe com per a caminar per sobre les aigües -com per a viure una vida plenament cristiana- tinguem la suficient fe com per a demanar-li ajut a Jesús i agafar-nos sempre a la mà que ens dóna. Aquest és un missatge d’esperança.\nConfiar plenament en Jesús\nLa Transfiguració del Senyor (Cicle A)\nSant Mateu 17, 1-9\nEn aquell temps, Jesús prengué Pere, Jaume i Joan, el germà de Jaume, els dugué dalt una muntanya alta i es transfigurà davant d'ells. La seva cara es tornà resplendent com el sol, i els seus vestits, blancs com la llum. També se'ls aparegueren Moisès i Elies, que conversaven amb ell. Pere va dir a Jesús: "Senyor, que n'estem, de bé, aquí dalt! Si voleu, hi faré tres cabanes, una per a vós, una per a Moisès i una altra per a Elies". Encara no havia acabat de dir això quan els cobrí un núvol lluminós, i del núvol estant una veu digué: "Aquest és el meu Fill, el meu estimat, en qui m'he complagut; escolteu-lo". En sentir-ho, els deixebles, esglaiats, es prosternaren de front a terra. Jesús s'acostà, els tocà i els digué: "Aixequeu-vos, no tingueu por". Ells alçaren els ulls i no veieren ningú més, sinó Jesús tot sol.\nVeiem la nostra vida i la societat que ens envolta, i sovint ens dóna la sensació que ens trobem envoltats d’injustícies, pobresa, egoismes, desastres naturals, malalties, històries de desamor, solituds, tristeses... certament és difícil, des del nostre punt de vista humà, sentir-nos prop de Déu en aquestes circumstàncies.\nLa lectura d’avui l’entenc com un missatge de Déu d’esperança, un missatge que ens recorda que al final d’aquest camí, força incomprensible moltes vegades per a nosaltres, trobarem una plenitud que ens permetrà viure eternament envoltats de l’amor de Déu. Una vida eterna plena i feliç.\nMantinguem aquesta esperança en Déu i esforcem-nos en intentar construir aquest Regne d’amor, aquí i ara segons les nostres possibilitats.\nDéu meu, omple’m l’ànima d’esperança.\nDissetè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 13, 44-52\nEn aquell temps, Jesús digué a la gent: "Amb el Regne del cel passa com amb un tresor amagat en un camp. L'home que el troba el deixa amagat i, content de la troballa, se'n va a vendre tot el que té i compra aquell camp.\nTambé passa amb el Regne del cel com amb un comerciant que buscava perles fines. El dia que en trobà una de molt preu, anà a vendre tot el que tenia i la comprà.\nTambé passa amb el Regne del cel com amb aquelles grans xarxes que, tirades a l'aigua, arrepleguen de tot. Quan són plenes, les treuen a la platja, s'asseuen i recullen en coves tot allò que és bo, i llencen allò que és dolent. Igualment passarà a la fi del món: Sortiran els àngels, destriaran els dolents d'entre els justos i els llençaran al forn encès: allà hi haurà els plors i el cruixir de dents.\nHo heu entès, tot això?". Li responen: "Sí que ho hem entès". Ell els digué: "Mireu, doncs: Els mestres de la Llei que es fan deixebles del Regne del cel són com aquells caps de casa que treuen del seu cofre joies modernes i antigues".\nHi ha vegades que em quedo una mica desconcertat. El meu Déu és el Déu de l'amor, no el Déu jutge implacable, no el Déu dels exèrcits. I sé que quan mori i em trobi davant d'Ell em puc emportar una gran sorpresa.\nPerò sincerament, se’m faria molt difícil en consciència lloar un Déu que no fos amor, se’m faria molt difícil lliurar-me confiadament a Ell si no fos un Déu d’amor. Jo concebo el cristianisme com a una religió basada en l’amor, i és per això que se’m fa tan difícil assimilar judicis finals en els que seran castigats els qui no hagin fet la voluntat de Déu.\nSe’m fa molt difícil, per exemple, pensar en una eternitat al costat de Déu sense la companyia dels meus éssers estimats, si per alguna raó s’entén que no són dignes de la vida eterna.\nSé que, al menys per a mi, és gairebé impossible que arribi a una perfecció cristiana, i vull creure que la misericòrdia i l’amor que Déu em té (és el meu Pare) prevaldrà per sobre de tota “justícia”.\nHe notat que a l’Església podem trobar les dues tendències: la que considera que l’amor i la misericòrdia de Déu ens portarà a la plenitud tot i les nostres debilitats i mancances; i la que manté que al final Déu ens jutjarà sense contemplacions.\nLa meva fe es basa en la primera condició, i segur que trontollaria en el segon cas.\nPregar a Déu que tingui misericòrdia de mi i m’ajudi, tot i les meves limitacions i contradiccions a no apartar-me d’Ell.\nPublicat per Triunvo a 6:00 Cap comentari:\nSetzè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 13, 24-43\nEn aquell temps, Jesús proposà a la gent aquesta altra paràbola: “Amb el Regne del cel passa com en un home que havia sembrat bona llavor al seu camp, però a la nit, mentre tothom dormia vingué el seu enemic, sembrà jull enmig del blat i se n’anà. Quan el sembrat hagué crescut i s’espigà, aparegué també el jull. Els mossos anaren a trobar l’amo i li digueren: “No era bona, la llavor que vau sembrar al vostre camp? Com és, doncs que hi ha jull? Ell els respongué: Això ho ha fet algú que em vol mal. Els mossos li digueren: Voleu que anem a collir-lo? Ell els diu: No ho feu pas, si collíeu el jull, potser arrancaríeu també el blat. Deixeu que creixin junts fins a l’hora de la sega i llavors diré als segadors: colliu primer el jull i feu-ne feixos per cremar-lo; després colliu el blat i porteu-lo al meu graner”.\nEls proposà encara una altra paràbola: “Amb el Regne del cel passa com amb un gra de mostassa que un home ha sembrat al seu camp: és la més petita de totes les llavors, però a mesura que creix, es fa més gran que totes les hortalisses i arriba a ser com un arbre, tant que els ocells hi van, per ajocar-se a les seves branques”.\nEls digué també una altra paràbola: Amb el Regne del cel passa com amb el llevat, que una dona amaga dintre la pasta de mig sac de farina i espera, fins que tot ha fermentat”.\nTot això ho digué Jesús a la gent en paràboles i no els deia res sense paràboles. Així es complia allò que havia anunciat el profeta: “Els meus llavis parlaran en paràboles, exposaré coses que han estat secretes des de la creació del món”.\nLlavors deixà la gent i se n’anà a casa. Els deixebles anaren a demanar-li que els expliqués la paràbola del jull sembrat en el camp. Ell els digué: “El qui sembra la bona llavor és el Fill de l’home. El camp és el món. La bona llavor són els del Regne. El jull són els del Maligne. L’enemic que els ha sembrat és el diable. La sega és la fi del món, i els segadors són els àngels. Així com cullen el jull i el cremen, passarà igual a la fi del món: el Fill de l’home enviarà els seus àngels, recolliran del seu Regne tots els escandalosos i els qui obren el mal, i els llençaran al foc encès; allà hi haurà els plors i el cruixir de dents. Llavors els justos, en el Regne del seu Pare, resplendiran com el sol. Qui tingui orelles que ho senti”.\nJo, realment no em puc imaginar, a la fi del món, a Déu enviant als seus àngels per a que llencin al foc encès a qui ha obrat malament. No m’ho puc imaginar, perquè si Déu és amor, aquesta acció no és lògica ni coherent.\nSovint no ens expliquem tampoc l’existència del mal sobre la terra, però imaginant, només imaginant, em plantejo que potser nosaltres, els humans, ja havíem estat en gràcia de Déu, però ens en vam allunyar degut a l’egoisme i la supèrbia, i ara, aquí a la terra Déu ens està donant una altra oportunitat per a apropar-nos a Ell enmig d’un escenari on Déu ens permet en certa manera, ser els conductors del nostre futur.\nA les nostres mans està elegir el camí que porta a Déu o el camí que ens allunya. Podríem començar analitzant la nostra actitud davant la vida. Que no podem canviar res d’aquest món?, és possible, però la paràbola del granet de mostassa potser ens serviria per a ser una mica més optimistes.\nNomés estic imaginant.\nTenir confiança amb Déu malgrat els mals del món.\nQuinzè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 13, 1-23\nAquell dia, Jesús sortí de casa i s’assegué vora el llac. Era tanta la gent que es reuní entorn d’ell, que pujà a una barca i s’hi assegué. Tota la gent es quedà vora l’aigua i ell els parlà llargament en paràboles. Digué: “El sembrador va sortir a sembrar. Tot sembrant, una part de la llavor caigué arran del camí, vingueren els ocells i se la menjaren. Una part caigué en un terreny rocós, on hi havia poca terra. De seguida va néixer, ja que la terra era poc fonda, però com que no tenia arrels, quan sortí el sol, amb el calor s’assecà. Una part caigué entre els cards, però els cards van créixer i l’ofegaren. Una part caigué a la terra bona i donà fruit: o cent, o seixanta, o trenta. Qui tingui orelles que ho senti”.\nEls deixebles s’acostaren i li preguntaren: “Per què els parles en paràboles?”. Ell respongué: “Déu us fa a vosaltres el do de conèixer els secrets del Regne, però a ells, no. Als qui tenen, Déu els donarà encara més i tindran a vessar; però als qui no tenen, els prendrà fins allò que els queda. Jo els parlo en paràboles perquè, tot i veure-hi, no en veuen res, i tot i sentir-hi, no senten ni entenen res. En el cas d’ells es compleix aquella profecia d’Isaïes que deia: per més que escolteu, no entendreu res, per més que mireu, no veureu res. El cor d’aquest poble s’ha fet insensible, s’ha tornat dur d’orella i s’ha tapat els ulls, no fos cas que, si els seus ull hi veien, les seves orelles hi sentien i el seu cor arribava a entendre, es convertissin, i jo els retornés la salut. Però els vostres ulls i les vostres orelles sí que són feliços de poder veure i poder sentir. Us ho dic amb tota veritat: Molts profetes i justos desitjaven veure el que vosaltres veieu, però no ho veieren, desitjaven sentir el que vosaltres sentiu, però no ho sentiren. Escolteu, doncs, vosaltres què vol dir la paràbola del sembrador. La llavor sembrada arran del camí vol dir que a tots aquells que escolten la predicació del Regne, però no l’entenen, el Maligne els pren la llavor sembrada en els seus cors. La llavor sembrada en un terreny rocós vol dir aquells que reben amb alegria la predicació del Regne així que la senten, però només per un moment; no arrela dintre d’ells, i tant bon punt es troben amb dificultats o amb persecucions per la paraula que havien rebut, sucumbeixen de seguida. La llavor sembrada enmig dels cards vol dir aquells que han sentit la predicació del Regne, però les preocupacions del món present i la seducció de les riqueses l’ofeguen i no dóna fruit. La llavor sembrada en terra bona vol dir aquells que han sentit la predicació del Regne i l’han entesa, i per això dóna fruit: o cent, o seixanta, o trenta”.\nEn aquesta paràbola ens podem veure identificats en tots els exemples que comenta Jesús. Ens podem veure identificats quan la llavor cau al camí i se la mengen els ocells. A vegades, al llegir l’Evangeli o escoltar alguna predicació del Sant Pare pot ser que no l’acabem d’entendre, o que obertament estiguem en contra, és llavors quan desapareix la llavor del nostre cor.\nEns podem veure identificats quan la llavor cau en terreny rocós amb poca terra i s’asseca. A vegades, escoltant o llegint la paraula de Déu hi estem d’acord i ens hi identifiquem, però a l’hora de portar aquestes ensenyances a la nostra vida quotidiana ens en desentenem per por, vergonya o simplement, deixadesa.\nEns podem veure identificats quan cau entre els cards i s’ofega. A vegades, podem estar més atents en gastar més energies en coses terrenals, coses que no ens deixen veure en perspectiva quina és la nostra meta: La feina, els diners, la diversió com a principal objectiu de la vida, el culte al cos, les preocupacions de la vida, les nostres “desgràcies”, són coses que ens poden fer oblidar que el que més ens hauria de preocupar és ser un bon cristià per a arribar a gaudir de la glòria de Déu per tota l’eternitat.\nEns podem veure identificats quan la llavor cau en terra bona. Quan preguem de tot cor, quan donem almoina a qui ho necessita, quan escoltem a qui necessita algú que l’escolti, quan ens divertim amb els nostres amics, la nostra parella, els nostres fills o els pares, quan parem en l’esdevenir de la nostra vida i ens adonem que avui som una mica millors que fa un temps.\nHem de ser optimistes i esperar que arribi el dia en que tota la llavor que Déu deixi caure sobre nosaltres, es converteixi en fruits de vida eterna. Preguem a Déu per això i intentem posar també de la nostra part, que tot compta.\nCatorzè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 11, 25-30\nEn aquell temps, Jesús digué: “Us enalteixo, Pare, Senyor del cel i de la terra, perquè heu revelat als senzills tot això, que heu amagat als savis i als entesos. Sí, Pare, així us ha plagut a vós. El Pare ho ha posat tot a les meves mans; fora del Pare, ningú no coneix veritablement el Fill; igualment no coneix veritablement el Pare, fora del Fill i d’aquells a qui el Fill el vol revelar. Veniu a mi tots els que esteu cansats i afeixugats; jo us faré reposar. Accepteu el meu jou, feu-vos deixebles meus, que jo sóc benèvol i humil de cor, i trobareu el repòs que tant desitjàveu, perquè el meu jou és suau, i la meva càrrega lleugera”.\nNo cal ser un gran estudiós, ni haver dedicat una llarga vida als llibres per a descobrir el goig de la comunió amb Déu i la creació sencera, el goig d’ajudar al necessitat, el goig d’estar en pau amb nosaltres mateixos.\nAquest és el jou de Jesús: ser suficientment valents com per a fer de l’amor el centre de la nostra vida.\nDesgràcies, mancances, problemes, alegries, temps d’abundor... tot ens apropa a Déu si vivim complint la llei de l’amor. Estimar els altres, ens facin el bé o el mal. Si tota la humanitat posés com a principal valor el benestar de qui tenim al costat, no estaríem creant realment el Regne de Déu a la terra?.\nQue mai pensi que la lògica de la meva raó té més sentit que la lògica d'amor de l'Evangeli.\nTretzè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 10, 37-42\nEn aquell temps, Jesús digué als seus apòstols: “Qui estima al pare o la mare més que a mi, no és bo per venir amb mi. Qui estima els fills o les filles més que a mi, no és bo per venir amb mi. Qui no pren la seva creu i m’acompanya, no és bo per venir amb mi. Els qui vulguin guardar la vida en poder seu, la perdran, però els que per causa meva l’hauran perduda, la retrobaran. Qui us acull a vosaltres, m’acull a mi, i qui m’acull a mi, acull el qui m’ha enviat. Qui acull un profeta perquè és profeta, tindrà la recompensa dels profetes, qui acull un just perquè és just, tindrà la recompensa dels justos, i tothom que doni un vas d’aigua fresca a un d’aquests petits, només perquè és el meu deixeble, us ho dic amb tota veritat, no quedarà sense recompensa”.\nMoltes vegades trobem excuses de mal pagador a l’hora de seguir les ensenyances de Jesús.\nArgumentem que no podem fer més degut a les circumstàncies que ens envolten, a la gent que tenim al costat, a les nostres pròpies limitacions... qualsevol excusa és bona per a justificar una actitud acomodada, egoista i despreocupada dels altres. Això és el que crec que ens vol fer veure Jesús en aquest passatge: “Qui no pren la seva creu i m’acompanya, no és bo per venir amb mi”. El pitjor és que com més coses tenim, com més seguretat tenim, més tendim a distanciar-nos tant de la nostra relació amb Déu com l que hauriem de tenir amb els altres germans que no són tant afortunats com nosaltres.\nEncara que no ho reconeguem obertament, és possible que arribi el moment en que pensem, enmig la nostra seguretat de triomfadors, que els que pateixen necessitat és perquè no volen sortir d’aquesta situació. Realment una manera molt poc caritativa de veure la vida.\nTot i això, ens demana que siguem hospitalaris i no ens fem els estranys amb les necessitats de qui ens envolta. Tal farem, tal ens reconeixerà Jesús el dia que estarem davant Déu per a exposar-li què és el que hem fet de la nostra vida.\nNo desentendrem dels que necessiten la meva ajuda.\nDotzè Diumenge del Temps Ordinari (Cicle A)\nSant Mateu, 10, 26-33\nEn aquell temps, Jesús digué als seus apòstols: “No tingueu por dels homes. No hi ha cap secret que tard o d’hora no sigui revelat; no hi ha res amagat que tard o d’hora no sigui conegut. Allò que us dic a la fosca, digueu-ho a plena llum, allò que us dic a cau d’orella, proclameu-ho des dels terrats. I no tingueu por dels que maten només el cos, però no poden matar l’ànima.\nTingueu por més aviat del qui pot perdre a l’infern tant l’ànima com el cos. No venen dos pardals per pocs diners?. Doncs ni un d’ells no cau a terra si no ho permet el vostre Pare. Però a vosaltres, Déu us té comptats cada un dels cabells. No tingueu por: valeu més que tots els ocells plegats. A tothom que em reconegui davant dels homes, també jo el reconeixeré davant el meu Pare del cel, però a tothom que em negui davant els homes, també jo el negaré davant el Pare del cel”.\nAixò ens demana Jesús: que siguem coherents amb les nostres decisions. No té sentit dir a la intimitat de la nostra llar: sí, sóc cristià, crec en els ensenyaments de Jesús i estic d’acord amb la seva manera de fer; i després, en la nostra vida en família, en el treball, en l’oci, tenir una actitud contrària al fet de ser cristians. Podem tenir les nostres febleses, les nostres caigudes, però el que no podem fer mai és negar la nostra condició de cristians. Déu ens dóna la possibilitat d’escollir el nostre camí, l’únic que ens demana és coherència. “A tothom que em reconegui davant dels homes, també jo el reconeixeré davant el meu Pare del cel”. És de lògica, no?.\nQue mai em doni vergonya dir que sóc cristià.\nSolemnitat del Cos i de la Sang de Crist (Cicle A)\nEn aquell temps Jesús digué als jueus: “Jo sóc el pa viu, baixat del cel. Qui menja aquest pa, viurà per sempre. Més encara: El pa que jo donaré és la meva carn: perquè doni vida al món”. Els jueus es posaren a discutir. Deien: Com s’ho pot fer aquest, per donar-nos la seva carn per menjar?. Jesús els respongué: “Us ho dic amb tota veritat: Si no mengeu la carn del Fill de l’home i no beveu la seva sang, no podeu tenir vida en vosaltres. Qui menja la meva carn i beu la meva sang té vida eterna, i jo el ressuscitaré el darrer dia. Ben cert: la meva carn és un veritable menjar, i la meva sang és una veritable beguda. Qui menja la meva carn i beu la meva sang està en mi i jo en ell. A mi m’ha enviat el Pare que viu, i jo visc gràcies al Pare; igualment, els qui em mengen a mi viuran gràcies a mi. Aquest és el pa baixat del cel. No és com el que van menjar els vostres pares. Ells van morir, però els qui mengen aquest pa, viuran per sempre”.\nL’aliment de l’esperit. Això és el que ens ofereix Jesús. Per què l’home, encara que sigui extremadament ric, tingui la vida solucionada, tingui poder... troba que no està plenament satisfet?. Potser sí, té moltes coses, però li falta allò que li permeti dir: he tingut una vida plena i ja puc morir en pau.\nL’aliment de Jesús ens ensenya de quina manera podem quedar saciats. Ajudant al qui ho necessita, estimant a qui ens envolta, intentant fer que les desgràcies siguin més suportables, valorant-nos a nosaltres mateixos en la justa mesura, ni massa ni massa poc, que tots els extrems són dolents.\nDes del meu punt de vista si en algun moment de la meva vida veig que he ajudat els altres, que he estimat, que m’he valorat com a persona, ja podré dir: Jesús, he menjat el teu cos i he begut la teva sang. Ja estic preparat per a la resurrecció i la vida.\nPrego a Déu per a que m’ajudi a arribar algun dia a aquest estat.\nNo deixar de sentir l'Eucaristia com a motor de la meva fe.\nSant Joan, 3, 16-18\nSi Déu passés olímpicament de nosaltres o ens rebutgés obertament, quin sentit tindria la presència i el ministeri de Jesús?. Quin sentit tindria intentar seguir el seu camí?. Déu ens estima, i la vinguda de Jesús i la seva resurrecció (i la promesa de resurrecció per als qui creuen en ell) és el que dóna realment sentit a la nostra vida i els nostres esforços.\nPassi el que em passi, confiar sempre en l'amor que Déu ens té\nSolemnitat de Pentacosta (Cicle A)\nAl vespre d’aquell mateix diumenge, els deixebles eren a casa amb les portes tancades per por dels jueus. Jesús entrà, es posà al mig i els digué: “Pau a vosaltres”. Després els ensenyà les mans i el costat. Els deixebles s’alegraren de veure el Senyor. Ell els tornà a dir: “Pau a vosaltres. Com el Pare m’ha enviat a mi, també jo us envio a vosaltres”. Llavors alenà damunt d’ells i els digué: “Rebeu l’Esperit Sant. A tots aquells a qui perdonareu els pecats, els quedaran perdonats, però mentre no els perdoneu, quedaran sense perdó”.\nDéu és amor. Déu ens estima. I Déu ens perdona sempre que vulguem ser perdonats de tot cor. Per això Jesús va dir als seus deixebles que podien perdonar els pecats a tots aquells que ho demanessin sincerament. I això no ho hem d’oblidar mai. Per molt que ens sembli que no som capaços de ser uns “bons cristians”, sempre hem de recordar que el Pare té els braços oberts per acollir a tots aquells que vulguin apropar-se a ell. Sovint ho dic, i realment ho crec de tot cor: el nostre valor no el dóna el fet de fer moltes accions dignes d’elogi, sinó la nostra voluntat d’arribar a compartir algun dia la glòria amb Déu i els germans. El que hem de fer és anar creixent dia a dia, en les petites coses, per a que al final li puguem oferir a Déu el nostre esforç i tot allò que bonament haguem pogut aconseguir.\nNomés un consell (que no per clar és fàcil de seguir): que l’amor presideixi totes les nostres obres.\nNo allunyar-me mai del sagrament de la Reconciliació.\nSolemnitat de l'Ascensió del Senyor (Cicle A)\nSant Mateu, 28, 16-20\nEn aquell temps, els onze deixebles se n’anaren cap a Galilea, a la muntanya que Jesús els havia indicat. En veure’l es prosternaren. Alguns, però, dubtaren. Jesús s’acostà i els digué: “Déu m’ha donat plena autoritat al cel i a la terra. Aneu a convertir tots els pobles, bategeu-los en el nom del Pare, del Fill i de l’Esperit Sant, i ensenyeu-los a guardar tot el que jo us he manat. Jo seré amb vosaltres cada dia fins a la fi del món”.\nÉs un misteri. Alguns dels mateixos onze, que havien conviscut amb Jesús, havien vist el seu calvari i la seva resurrecció, dubtaven si havien de prosternar-se o no davant d’ell. Se’ls feia difícil reconèixer a Déu en aquell amb qui havien compartit tantes coses?, No acabaven d’entendre la vivència existencial que havien protagonitzat? No entenien que havent-se fet Déu home marxés i haguessin de continuar una tasca monumental?... Dubtes que van tenir ells i que de vegades tenim nosaltres. Però per sort, tenim l’Esperit Sant al costat per a ajudar-nos a entendre. Si no fos així, com és possible que hagin passat dos mil anys i la persona i el testimoni de Jesús tingui encara tanta força?\nLlegir sovint l'Evangeli per no oblidar mai el que Jesús va venir a explicar-nos.\nSisè Diumenge de Pasqua (Cicle A)\nSant Joan, 14, 15-21\nEn aquell temps, Jesús digué als seus deixebles: “Si m’estimeu, guardareu els meus manaments; jo pregaré al Pare que us donarà un altre Defensor. L’Esperit de la veritat, perquè es quedi amb vosaltres per sempre. El món no el pot rebre, perquè no és capaç de veure’l ni de coneixe’l, però vosaltres sí que el coneixeu, perquè habita a casa vostra i està dins de vosaltres. No us deixaré orfes: tornaré a venir.\nD’aquí a poc, el món ja no em veurà, però vosaltres sí que em veureu, perquè jo visc, i vosaltres també viureu. Aquell dia sabreu que jo estic en el meu Pare, i vosaltres en mi, i jo en vosaltres.\nEl qui m’estima, és aquell que té els meus manaments i els compleix: el meu Pare l’estimarà, i jo també l’estimaré i me li faré conèixer clarament”.\nQuan per circumstàncies de la vida ens hem de separar d’algú a qui estimem, bé perquè els seus camins van per un altre lloc que els nostres, bé perquè ha vingut la mort, ens quedem entristits.\nMoltes vegades m’he preguntat perquè Jesús no es va quedar al nostre costat en aquesta primera vinguda, i sincerament, no he trobat cap resposta que em sembli l’encertada. Jesús ens diu que continua entre nosaltres i que també és entre nosaltres l’Esperit Sant.\nPotser sí que Jesús és encara entre nosaltres, en aquell que pateix, en aquell que està malalt, en aquell que és injustament tractat, en aquell pobre o desvalgut. Potser l’Esperit Sant ens dóna l’enteniment de saber reconèixer a Jesús en tots aquells germans que necessiten la nostra ajuda i ens dóna les forces suficients per a ajudar-los en tot allò que puguem. Potser, ajudant als altres sentirem que sí, que realment Jesús és entre nosaltres.\nNo és fàcil. Però sé que pregant a Déu per a que em permeti ser cada vegada millor, podré anar entenent el que és la veritable existència.\nDemanar a Déu que em permeti veure a Crist en el meu proïsme.\nCinquè Diumenge de Pasqua (Cicle A)\nSant Joan, 14, 1-12\nEn aquell temps, Jesús digué als seus deixebles: “Que els vostres cors s’asserenin. Confieu en Déu, confieu també en mi. A casa el meu Pare hi ha lloc per a tots: si no n’hi hagués, us podria dir que vaig a preparar-vos estada? I quan hauré anat a preparar-vos-la, tornaré i us prendré a casa meva, perquè també vosaltres visqueu allà on jo estic. I ja sabeu quin camí hi porta, allà on jo vaig”. Tomàs li diu: “Senyor, si ni tan sols sabem on aneu. Com podem saber quin camí hi porta?”. Jesús li diu: “Jo sóc el camí, la veritat i la vida: ningú no arriba al Pare, si no hi va per mi.\nSi m’heu conegut a mi, heu de conèixer igualment el meu Pare: des d’ara ja el coneixeu i ja l’heu vist”. Li diu Felip: “Senyor, mostreu-nos el Pare, i no ens cal res més”. Jesús li diu: “Felip, fa tant de temps que estic amb vosaltres, i encara no em coneixes? Qui em veu a mi, veu el Pare. Com pots dir que us mostri el Pare? No creus que jo estic en el Pare i el Pare està en mi? Les paraules que jo us dic no vénen de mi mateix. És el Pare qui estant en mi, fa les seves obres. Creieu-me: jo estic en el Pare i el Pare està en mi; si no, creieu-ho per aquestes obres. Us ho dic amb tota veritat: qui creu en mi, també farà les obres que jo faig, i fins en farà de més grans, perquè jo me’n vaig al Pare”.\nTot i el testimoni de la seva vida encara no acabem de comprendre del tot a Jesús. Ni els deixebles que estaven al seu costat l’acabaven d’entendre. Vulguis que no, no deixa de ser una mica descoratjador. Tomàs representa la racionalitat, la linealitat de pensament (“Senyor, si ni tan sols sabem on aneu. Com podem saber quin camí hi porta?”). I Felip representa aquell qui vol creure de bona fe, però que reconeix que la seva fe és imperfecta (“Senyor, mostreu-nos el Pare, i no ens cal res més”). Potser la nostra situació s’assembla a la de Tomàs, o a la de Felip, o ens trobem en un altra situació que ens deixa desorientats.\nJesús, a punt de deixar-nos, ens diu unes paraules que sonen a conclusió: “Que els vostres cors s’asserenin. Confieu en Déu, confieu també en mi. A casa el meu Pare hi ha lloc per a tots: si no n’hi hagués, us podria dir que vaig a preparar-vos estada? I quan hauré anat a preparar-vos-la, tornaré i us prendré a casa meva, perquè també vosaltres visqueu allà on jo estic. I ja sabeu quin camí hi porta, allà on jo vaig”. “Jo sóc el camí, la veritat i la vida: ningú no arriba al Pare, si no hi va per mi”.\nJesús és el camí, és a dir, ell amb el seu evangeli ens ha ensenyat què hem de fer per a arribar a la casa del Pare. És la veritat, és a dir, és el camí que ens portarà a la veritable felicitat. I és la vida, és a dir, la vida eterna, l’existència perfecta gaudint en companyia dels germans i de Déu en un paradís etern. A la casa del Pare hi ha lloc per tots. Preguem a Déu per a que ens doni forces per a seguir a Jesús, que és el camí, la veritat i la vida.\nConfiar més amb Jesús.\nQuart Diumenge de Pasqua (Cicle A)\nSant Joan, 10, 1-10\nEn aquell temps, Jesús parlà així: “Us ho dic amb tota veritat: el qui no entra per la porta al corral de les ovelles, sinó que salta per un altre indret, és un lladre o un bandoler. El qui entra per la porta és el pastor de les ovelles: el guarda li obre la porta, i les ovelles reconeixen la seva veu; crida les que són seves, cadascuna pel seu nom, i les fa sortir. Quan té a fora totes les seves, camina al davant, i les ovelles el segueixen, perquè reconeixen la seva veu. Però si és un estrany, en lloc de seguir-lo, en fugen, perquè no reconeixent la veu dels estranys”.\nJesús els parlà amb aquest llenguatge, però ells no entengueren el què volia dir. Jesús continuà: “Us ho dic amb tota veritat: Jo sóc la porta de les ovelles. Tots els qui havien vingut abans que jo eren lladres o bandolers, però les ovelles no en feien cas. Jo sóc la porta. Els qui entrin passant per mi, se salvaran de tot perill, podran entrar i sortir lliurement i trobaran pasturatges. Els lladres només venen per robar, matar i fer destrossa. Jo he vingut perquè les ovelles tinguin vida, i en tinguin a desdir”.\nEn algun moment de la nostra vida ens podem parar a pensar i arribar a la conclusió d’estar perduts, de viure una vida sense sentit i trobar que no tenim cap força dintre nostre per a poder canviar la situació. Ens podem trobar desil·lusionats, apàtics, insatisfets de la nostra vida social, i veient la nostra situació, encara enfonsar-nos cada vegada més dins la foscor de la depressió.\nQuan ens trobem així el millor que podem fer és escoltar Jesús. Ell ens dóna a conèixer el sentit últim de la nostra vida, ens dóna a conèixer l’existència d’un Pare que ens estima tant que ens ha donat llibertat per viure la vida i que tot i així es preocupa pel que ens pugui passar (com ho demostra la mateixa vinguda de Jesús).\nCom millor sigui la nostra actitud davant els problemes de la vida, les malalties, els accidents, la mort, la soledat, més gran serà la nostra recompensa quan ens trobem davant Déu al final dels temps. Haurem demostrat que l’amor que hi ha dins nostre és més gran que totes les fatalitats, i havent demostrat això aconseguirem que finalment l’amor sigui la única presència en la nostra existència.\nUn amor que compartirem amb Déu, Jesús, l’Esperit Sant i tots els nostres germans que hagin elegit el camí de l’amor.\nPer contra, si ens deixem anar o elegim el camí del mal i l’egoisme l’únic que aconseguirem serà ser cada vegada més infeliços. Hem d’intentar créixer com a persones, hem de tendir a la perfecció. Encara que només aconseguim millorar en petites coses, estic ben segur que Déu, que ens estima tant, sabrà reconèixer el nostre esforç. I Jesús és el nostre guia.\nFer una estona de pregària demanant a Déu la seva misericòrdia.\nSant Joan, 11, 3-45 (Versió breu)\nEn aquell temps, les dues germanes enviaren a dir a Jesús: “Senyor, aquell que estimeu està malalt”. Jesús en sentir això digué: “Aquesta malaltia no és mortal; és per a donar glòria a Déu: el Fill de Déu en serà glorificat”. Jesús estimava Marta i la seva germana i Llàtzer. Després de rebre la notícia de la malaltia, es quedà encara dos dies al lloc on era.\nDesprés, passats aquests dies, digué als deixebles: “Tornarem a Judea”. Quan Jesús arribà, ja feia quatre dies que Llàtzer era al sepulcre.\nMarta, quan va saber que Jesús arribava, sortí a rebre’l. Maria es quedà a casa. Marta digué a Jesús: “Senyor, si haguéssiu estat aquí, el meu germà no s’hauria mort. Però fins i tot ara sé que Déu us concedirà tot allò que li demaneu”. Jesús li diu: “El teu germà ressuscitarà”. Marta li respon: “Ja sé que ressuscitarà quan tothom ressusciti el darrer dia”. Li diu Jesús: “Jo sóc la resurrecció i la vida. Els qui creuen en mi, encara que morin, viuran, i tots els qui viuen i creuen en mi no moriran mai més. Ho creus això?”. Ella li diu: “Sí, Senyor: jo crec que vós sou el Messies, el Fill de Déu que havia de venir al món”.\nLlavors preguntà: “On l’heu posat?”. Li diuen: “Veniu a veure-ho Senyor”. A Jesús se li negaren els ulls. Els jueus deien: “Mireu com l’estimava”. Altres deien: “Aquest home que obrí els ulls al cec, no hauria pogut fer que Llàtzer no morís?”.\nJesús, commogut altra vegada, arribà on era el sepulcre. Era una cova tancada amb una llosa. Jesús digué: “Traieu la llosa”. Marta, germana del difunt, diu a Jesús: “Senyor, ja es descompon, fa quatre dies que és mort”. Li respon Jesús: “no t’he dit que si creus veuràs la glòria de Déu?”. Llavors van treure la llosa. Després Jesús alçà els ulls al cel i digué: “Pare, us dono gràcies perquè m’heu escoltat. Ja sé que sempre m’escolteu, però dic això perquè ho sàpiga la gent que en rodeja i creguin que sou vós qui m’heu enviat”. Havent dit això cridà fort: “Llàtzer, vine a fora”. I el mort sortí. Tenia els peus i les mans lligats amb les benes d’amortallar i la cara lligada amb un mocador. Jesús els diu: “ Deslligueu-lo i deixeu-lo caminar”.\nMolts dels jueus que havien vingut a casa de Maria i veieren el que va fer Jesús cregueren en ell.\nLa mort és el gran misteri al que ens enfrontem els homes. La mort és la única cosa certa que ens depara la vida. No sabem quan ni com, però sí que acabarà succeint: morirem. I a partir d’aquí, ja entra la fe. Podem creure que quan arribi la mort tot s’haurà acabat, serem no res; podem dir que no sabem què passarà; i podem creure que Jesús és la resurrecció i la vida. Segons el capellà, Florencio, l’home passa nou mesos al si de la mare per a néixer a aquest món, i després passa els anys que és viu al si de la terra per a néixer finalment a la vida eterna. La mort, per al cristià no és un final, sinó un principi.\nVeien la nostra feblesa, ara per ara, més que una fe inqüestionable en la vida eterna, el que tinc és esperança en Déu. Sé que Jesús ens demana tenir fe, i tots els meus esforços van encaminats a això, a arribar un dia en que digui: Jo crec que vós sou el Messies. Amb tot el que això implica. I prego a Déu per a que el dia en que em trobi davant d’ell li pugui oferir el meu esforç, la meva esperança i la meva fe.\nUna altra cosa. Jesús també va plorar davant la mort i va patir al veure patir als altres, però finalment ens reconforta: “Jo sóc la resurrecció i la vida. Els qui creuen en mi, encara que morin, viuran, i tots els qui viuen i creuen en mi no moriran mai més”.\nTenir més present en el meu dia a dia l'objectiu últim de la meva vida: la resurrecció en comunió eterna amb Déu i els germans.\nSant Joan, 9, 1-17, 34-38\nEn aquell temps, Jesús veié tot passant un cec de naixement. Escopí a terra, va fer amb la saliva una mica de fang, l’estengué sobre els ulls del cec i li digué: “Vés a rentar-te a la piscina de Siloè”. Aquest nom significa Enviat. Ell hi anà, s’hi rentà i tornà veient-hi.\nLa gent del veïnat i els qui l’havien vist sempre captant deien: “No és aquell home que vèiem assegut captant?”. Uns responien: “Sí que és ell”. Altres dient: “No és pas ell, és un que s’hi assembla”. Ell digué: “Sí que el sóc”.\nDugueren als fariseus l’home que abans era cec. El dia que Jesús havia fet el fang i li havia obert els ulls era dissabte, dia de repòs. També els fariseus li preguntaren com havia arribat a veure-hi. Ell els digué: “M’ha estès fang sobre els ulls, m’he rentat, i ara hi veig”. Alguns dels fariseus deien: “Aquest home que no guarda el repòs del dissabte no pot ser de Déu”. Però altres responien: “Com és possible que un pecador faci tals miracles?”. I es dividiren entre ells. S’adreçaren al cec una altra vegada i li digueren: “Ja que és a tu, que ell t’ha obert els ulls, tu, què en dius d’ell?”. Ell contestà: “Que és un profeta”.\nLi respongueren: “Tot tu vas néixer en pecat i ens vols donar lliçons?”. I el van excloure de la sinagoga.\nJesús va sentir dir que l’havien exclòs de la sinagoga i, quan el trobà, li digué: “Creus en el Fill de l’Home?”. Ell respongué: “I, qui és Senyor, perquè hi pugui creure?”. Jesús li diu: “Ja l’has vist: és el mateix que parla amb tu”. Li diu ell: “Hi crec, Senyor”. I l’adorà.\nLa fe. Ja és ben complicat ja. Els fariseus estaven convençuts de les seves creences, i pensaven que eren tant certes que tots aquells que no les seguien fil per randa, eren pecadors i estaven apartats de Déu. Ni tan sols el fet de que un cec hagués recuperat la vista els feia re capacitar sobre la seva actitud. Fins i tot exclouen al cec de la sinagoga. Com reaccionaríem nosaltres, creients, si fóssim expulsats de l’Església per tenir algunes divergències en la interpretació de l’Evangeli, per exemple?.\nCom Jesús ens va dir, no som ningú per jutjar a ningú, només el Pare ho pot fer, i crec que el que hem de fer és pregar i fer les coses de la manera que creguem justes. Si tot el que fem ho fem per amor, crec que Jesús ens obrirà els braços i ens acollirà al seu cor.\nReconeixent que no som perfectes, intentant posar-nos a la pell del germà i confiant en la gràcia de Déu podem anar fent el camí cap a la casa del pare.\nDeixar de banda els meus prejudicis i no jutjar ningú.


Segons el segon avanç de participació en les eleccions que se celebren avui, 27 de juny, a l'Il·lustre Col·legi d'Advocats de Barcelona, fins a les 15 hores havien votat 2.187 col·legiats/des, xifra que representa un 9,46% del cens electoral. D’aquests, 1.967 eren advocats exercents i 220 no exercents. Les pròximes dades de participació es faran públiques al web col·legial a les 18 i a les 21 hores.\nAl primer avanç, a les 12h, la participació arribava al 3,71% (858 col·legiats/des).\nCal recordar que els comicis tenen per objecte escollir els càrrecs de degà/na, vicedegà/na, secretari/ària i deu diputats/des de la Junta de Govern del Col·legi d’Advocats de Barcelona. Un total de 23.126 col·legiats estan cridats a participar en aquestes eleccions.


Unió Musical Covarxina: 01/01/2012 - 02/01/2012\nEl 28 de gener de 2012 es va celebrar l'assemblea general ordinària de 2011 en la que es va elegir mitja junta nova:\nJesús Salvador Nos amb 16 vots\nMaría Miralles Boira amb 14 vots\nCarlos Zaragozá Salvador amb 11 vots\nSara Giner Alcácer amb 8 vots\nAntonio José Martínez Masegosa amb 8 vots\nRaul Sales Gargallo\nVicente Zaragozá Julián\nGaspar Gargallo Saura\nElvira Barreda Villalonga\nJuan Ramiro Tena Ferreres\nCésar Gascó Serret\nEl proper dissabte 28 de gener de 2012, tindrà lloc l’Assemblea General Ordinària de 2011 de la Unió Musical Covarxina en el Saló d’Actes de la Caixa Rural a les 18:00h en 1a convocatòria i a les 18:30h en 2a convocatòria.\nAbans, a les 17:00 h, es projectarà un vídeo de l’actuació de la nostra Banda a l’Auditori de Castelló el 6 de març de 2011 per a totes les persones interessades.\n2. Resum d’activitats realitzades per la Unió Musical Covarxina durant l’any 2011.\n3. Proposta de les activitats a realitzar per la Unió Musical Covarxina durant l’any 2012.\n4. Aprovació dels comptes generals de l’exercici del 2011.\n5. Aprovació del pressupost elaborat per la Junta Directiva per a l’any 2012.\n6. Renovació de la meitat de la Junta Directiva.\nSi eres soci músic o no músic i et vols presentar a l'elecció com a membre de la Junta Directiva, ficat en contacte amb un membre actual de la Junta o comunica-ho al correu: uniomusicalcovarxina@gmail.com abans del 31 de desembre de 2011.\nEs poden consultar els llistats de socis músics i no músics, entre els que s'elegiran 3 socis músics i 2 socis no músics, per a canviar la mitja junta.\nLa música és una eficaç eina per a lluitar contra el fracàs escolar segons una tesi doctoral i prestigiosos estudis científics\nLa música és una eficaç eina per a lluitar contra el fracàs escolar segons la tesi doctoral “El rendiment acadèmic dels alumnes de primària que cursen estudis artístic-musicals a la Comunitat Valenciana” de Mª Carmen Reyes, doctora en Art, Filosofia i Creativitat, psicopedagoga i violinista.\nLes xifres del treball són eloqüents ja que el 99% dels alumnes-músics de la mostra de l'estudi aprova: el 37% amb excel·lent de nota mitja, el 42% amb notable, el 11% amb bé i el 9% amb suficient.\nLa Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana (FSMCV) ha constatat que prestigiosos estudis i iniciatives ja indicaven la bondat del binomi música-estudis i amb els resultats d'aquesta investigació es dóna altre pas determinant. La FSMCV estima que una major integració de la música en l'educació assoliria un millor rendiment acadèmic en els alumnes a curt termini.\nVeure nota de premsa.\nCanal 9 (Informatius a partir del minut 39.50)\nDoce Notas: Una tesis doctoral concluye que la música es una eficaz herramienta contra el fracaso escolar\nNuestras Bandas de Música: La Música una herramienta eficaz contra el fracaso escolar\n20 minutos: Una tesis sostiene que el 99% de alumnos con estudios de música aprueba\nTerra: Una tesis sostiene que el 99% de alumnos con estudios de música aprueba\nEl Confidencial: Una tesis asegura que el 99% de los alumnos-músicos aprueba en sus colegios\nEncontre Nadal 2011-2012 de la JOSC\nEls músics de la Jove Orquestra simfònica de Castelló s'han concentrat a Centre Cultural "La Marina" del Grau de Castelló per a preparar la 9a Simfonia de Gustav Mahler i realitzar tres concerts:\n4 de gener a l'auditori de Peníscola (Programa)\n6 de gener a l'auditori de Castelló (Programa)\n7 de gener a l'Auditori de Rafelbunyol (Programa)\nL'Encontre Nadal 2011-2012 de la JOSC a la premsa:\nSant Antoni al Mas d'en Rieres 2.012\nEl dia 7 de gener de 2.012 al Mas d'En Rieres es celebra la Festa de Sant Antoni. La Banda de la Unió Musical Covarxina, com cada any, acompanyarà a Sant Antoni en la processó pels carrers del Mas. Els músics acudiran a les 10:45h, abans de la xocolatada amb la que s'inicia la festa.\nPots vore unes fotos de la missa, processó, benedicció dels animals i repartiment de les coquetes.\nCom cada any, la Banda de la Unió Musical Covarxina acompanyarà els Reis Mags en la seua arribada al poble de les Coves.\nEls músics es concentraran a la Pista de la Ravaleta a les 18:30h del dia 5 de gener de 2012.


Els API gironins demanen poder fer fora llogaters que fa tres mesos que no paguen sense sentència judicial - Diari de Girona\nEls API gironins demanen poder fer fora llogaters que fa tres mesos que no paguen sense sentència judicial\nConsideren que és una mesura que donaria "més seguretat" als propietaris i que incentivaria fer aflorar més pisos al mercat\nacn | girona 14.10.2018 | 10:49\nPis de lloguer a la Plaça Catalunya de Girona ACN\nPis de lloguer a la Plaça Catalunya de Girona\nEls Agents de la Propietat Immobiliària (API) de Girona demanen que es faci una llei que permeti desnonar llogaters que fa almenys tres mesos que no paguen sense una sentència judicial. L'entitat considera que aquesta mesura donaria "més seguretat" als propietaris que ara no s'atreveixen a treure el seu pis al mercat per por de no cobrar. El president dels API a Girona, Joan Company, lamenta que quan una persona deixa de pagar, el propietari s'enfronta a un "viacrucis judicial" que, assegura, en moltes ocasions no els permet recuperar "totes les despeses". Company també veu amb bons ulls incloure obligatòriament una assegurança d'impagament en el contracte d'arrendament. "D'aquesta manera es garanteix que el propietari cobrarà, com passa a França", ha reblat Company, que diu que aquestes mesures servirien com incentiu per treure més pisos al mercat.\n''Els llogaters només volen tenir més seguretat jurídica'', així s'expressa el president dels API gironins, Joan Company. Per això proposa diverses mesures que qualifica de ''valentes'' per intentar fer aflorar més pisos al mercat, i així revertir l'increment de preus. Una d'aquestes mesures passa per evitar el procediment judicial un cop l'inquilí ha deixat de pagar almenys tres mensualitats. Company explica que ara la llei marca que si el primer mes no abona el lloguer ja se'l pot denunciar. Des dels API, però, aposten per allargar la confiança fins els 90 dies, i si l'arrendatari segueix sense pagar, fer-lo fora estalviant-se el pas pels jutjats.\nCompany assegura que d'aquesta manera ''molts propietaris'' que ara prefereixen tenir el pis tancat o a la venda s'animarien a posar-lo al mercat de lloguer. ''Ara per ara molts temen no cobrar i haver de passar tot el periple judicial és molt feixuc'', assenyala el president dels API de Girona.\nAmb tot, aquestes propostes, diu Company, caldria que vinguessin dotades de prou diners per part de l'administració. Fins aleshores, des dels agents de la propietat aposten per obligar a contractar l'assegurança d'impagament.\nA través d'aquesta pòlissa, el propietari s'assegura el cobrament del lloguer fins a la resolució del cas. Company explica que es tracta d'un recurs ''molt habitual'' en altres països com França, i que habitualment es carrega al preu final un cop es fa el contracte.\nEn aquest sentit, el president dels API de Girona explica que a Catalunya ja es va fer una prova semblant a través de l'anomenat 'Avalloguer'. Es tracta d'una cobertura d'uns mesos que la Generalitat dona al propietari en cas d'impagament. ''El problema és que es necessita una sentència judicial, fins aleshores no es cobreix res'', lamenta Company.\nMés pisos socials\nUna altra mesura que Company considera ''imprescindible'' és l'increment de pisos de lloguer social per part de l'administració. ''Cal que es posin més pisos al mercat i que es donin ajudes per poder accedir-hi. D'aquesta manera es rebaixarà el preu'', ha reblat el president.\nCompany també ha lamentat que no hi ha una ''estadística clara'' del nombre de pisos buits que hi ha a les diferents ciutats. Amb tot, el president dels API assenyala que ''no són tants com pot semblar'', i ho ha vinculat al fet que molts propietaris es tiren enrere per la ''por a no cobrar''.\nMagrat tot, des del col·legi destaquen que la morositat ''no és molt alta'', i de fet, la xifren a l'entorn del 5% mensual i el 3% anual. ''Al cap i a la fi al llogater li interessa mantenir el pis. Són casos puntuals'', ha concretat Company.\nEls estudiants fan pujar el preu\nDes del col·legi també atribueixen l'increment del preu dels pisos de lloguer als estudiants universitaris. L'entitat explica que el fet de compartir l'habitatge entre diferents persones "fa que el propietari pugui llogar una mica més car". Company reconeix que "no s'hi pot fer res" perquè "és el mercat qui fixa el preu".\nD'altra banda, el president assegura que els pisos turístics "són un factor més", però "no és determinant" en l'augment dels arrendaments dels últims anys i que torna a situar els preus a nivell dels de 2006. "Nosaltres estem convençuts que els pisos turístics són una moda que està passant", ha reblat Company. Un tercer factor han estat els ciclistes professionals que han vingut a Girona i que lloguen pisos a preus "desorbitats".


El Veïnat, vi nacional de tardor - Sant Martí Restaurant\nEl Veïnat, vi nacional de tardor\n26 octubre, 2018\tIn\tnoticies vinoteca\nTant els amants de la tardor, com els seus detractors, estaran encantats de gaudir el nostre menú degustació de bolets al costat d’una nova incorporació de vi en la nostra carta: El Veïnat. Creació dels ja coneguts, Vinyes Singulars, aquesta vegada proposen un negre lleuger D.O Montsant elaborat amb monovariedad de garnacha.\nRaïm procedent de sòls calcaris, despalillada on realitza la primera mazeración i fermentació alcohòlica en barriques d’acer inoxidable; passant a la posterior fermentació maloláctica amb una posterior criança en barrils de roure durant 6 mesos.\nL’identificaràs pel seu sabor lleuger i torrat, sedós amb un punt d’acidesa en boca. La presència de la fruita vermella inunda el paladar mentre que, en nas, se’ns mostra de forma lleugera alguna nota de criança i dolces espècies de vainilla i canyella . De llàgrima fina, el seu color vermell cirera amb tons violetes i matisos granatosos, seduirà fins i tot als que dubten entre provar-lo o optar pel conegut Corral del Bisbe Mencía (2015) .\nAmb una història de pàtria i exaltació a l’hospitalitat dels pobles del Priorat, conten que El Veïnat fa un homenatge a totes aquelles persones que van ajudar a Luis i Carlos (amos i fundadors de Vinyes Singulars) a trobar la preuada vinya en Montsant que, posteriorment, donaria lloc al seu primer negre amb denominació Catalana.\nUn vi que trasllada la voluntat de la gent i el seu amor per la terra i el producte nacional; l’acompanyant perfecte per a aquest sopar de menú degustació tardorenc on els protagonistes són els bolets i els fongs. Recrea’t amb els sabors de la tardor que presenten les nostres terres, cuina de mercat amb producte de proximitat i un vi que fa justícia a tots els ingredients que fan de la gastronomia catalana un art.\nPer a poder assistir al nostre menú degustació, emplena el formulari o reserva la teva taula via telefònica +34 93 3131 083.


Gstar Revend Super Slim Negre comprar i ofertes a Dressinn\n/ 32 3D Dark Aged 30 / 32 3D Dark Aged 31 / 32 3D Dark Aged 32 / 32 3D Dark Aged 33 / 32 3D Dark Aged / 32 3D Dark Aged 30 / 34 3D Dark Aged 31 / 34 3D Dark Aged 32 / 34 3D Dark Aged 33 / 34 3D Dark Aged 34 / 34 3D Dark Aged 36 / 34 3D Dark Aged 24 / 28 3D Dark Aged 26 / 28 3D Dark Aged 32 / 28 3D Dark Aged 36 / 28 3D Dark Aged 27 / 30 3D Dark Aged 28 / 30 3D Dark Aged 29 / 30 3D Dark Aged 31 / 30 3D Dark Aged 32 / 30 3D Dark Aged 33 / 30 3D Dark Aged 34 / 30 3D Dark Aged 35 / 30 3D Dark Aged 36 / 30 3D Dark Aged 38 / 30 3D Dark Aged 30 / 36 3D Dark Aged 31 / 36 3D Dark Aged 32 / 36 3D Dark Aged 33 / 36 3D Dark Aged 34 / 36 3D Dark Aged 35 / 36 3D Dark Aged 36 / 36 3D Dark Aged 38 / 36 3D Dark Aged 40 / 36 3D Dark Aged 31 / 38 3D Dark Aged 34 / 38 3D Dark Aged 35 / 38 3D Dark Aged 36 / 38 3D Dark Aged 25 / 32 3D Dark Aged 26 / 32 3D Dark Aged 26 / 34 3D Dark Aged 27 / 32 3D Dark Aged 27 / 34 3D Dark Aged 28 / 32 3D Dark Aged 28 / 34 3D Dark Aged 29 / 34 3D Dark Aged 35 / 32 3D Dark Aged\nSi estàs buscant Gstar Revend Super Slim, avui estàs de sort! A la botiga online de moda trobaràs el material esportiu al preu més baix i podràs comprar en un entorn totalment segur i amb la confiança de dressinn. No esperis més i fes la compra online dels productes de Roba home. dressinn t’ofereix una selecció exclusiva de Pantalons per la pràctica de diferents activitats. Tots els productes de la secció de Pantalons estan especialment dissenyats per satisfer les teves necessitats i donar-te el total control en la pràctica de l’esport, independentment del nivell que tinguis o el temps que faci.\nMida perfecta i bona qualitat\nVaquer d'altíssima qualitat\nBona qualitat i bon ajust! I el lliurament ha estat ràpida.\nUna bona estrella g\nTall fosc, el color surt a tot arreu i els pantalons texans de qualitat. Satisfet amb la compra.\nTot correcte, senti genial, a la meva parella li ha encantat.


El jutge del 'cas Palau' admet que De Alfonso va pressionar amb unes proves falses per investigar Xavier Trias La República\nEl jutge del 'cas Palau' admet que De Alfonso va pressionar amb unes proves falses per investigar Xavier Trias\nL’aleshores director d’Antifrau no va aconseguir inculpar l’alcalde de Barcelona perquè el fiscal no veia clara la sospita: “Se’m posen els pèls de punta només de pensar-ho”\nXavier Trias, quan era encara regidor de l'Ajuntament de Barcelona.\nEl magistrat que va instruir el ‘cas Palau’ entre els anys 2011 i 2014, Josep Maria Pijuan, ha revelat draps bruts sobre l’aleshores director de l’Oficina Antifrau de Catalunya (OAC), Daniel De Alfonso.\nLa primavera de l’any 2013 De Alfonso, li va demanar que investigués un suposat compte a Suïssa de l’aleshores alcalde de Barcelona, Xavier Trias (CiU), que després es va demostrar fals. Pijuan ha dit que De Alfonso, temps abans de reunir-se amb el ministre de l’Interior, va intentar que el jutge impliqués Trias en el ‘cas Palau’, cosa que no va aconseguir perquè el fiscal tampoc veia clar aquella sospita. De Alfonso va demanar a Pijuan que encarregués la investigació a la Guàrdia Civil o a Antifrau mateix.\nEn una entrevista a RAC1, Pijuan, que ara és magistrat a Andorra i ha portat el ‘cas BPA’, relacionat amb la família Pujol Ferrusola, ha explicat que havia coincidit amb De Alfonso a la secció desena de l’Audiència de Barcelona durant dos o tres anys.\nEl maig o juny del 2013 De Alfonso li va demanar per dinar perquè li volia detallar un assumpte. Van anar amb el cotxe oficial de De Alfonso a un restaurant i durant l’àpat li va mostrar un document on constava el suposat compte suís d’algun dirigent de CDC on haurien anat a parar els fons desviats del Palau de la Música.\nDe Alfonso li va demanar a Pijuan que ell, com a jutge instructor del ‘cas Palau’, encarregués a Antifrau una investigació sobre aquell compte, cosa que el jutge va veure il·legal. Alternativament, De Alfonso va proposar que ho encarregués a la Guàrdia Civil. Però Pijuan ha explicat que tant els Mossos d’Esquadra com la Udef no van trobar indicis que cap dirigent de CDC s’embutxaqués diners del Palau.\nEl jutge no va donar gaire importància a la conversa i De Alfonso es va guardar el document. Quan Pijuan va arribar al seu despatx li va demanar una còpia del paper al director d’Antifrau per fer algunes comprovacions. Pijuan ho va comentar amb el fiscal del cas, Emilio Sánchez Ulled, que li va dir que aquell paper ja circulava feia temps i ell l’havia descartat perquè era “fum”.\nDe fet, Ulled i el mateix Pijuan ja havien rebut, mesos abans, la visita d’exalts càrrecs de la Policia Nacional demanant l’escorcoll de la seu de CDC en plena campanya electoral catalana a finals del 2012. Aleshores van sortir publicats a la premsa suposats informes policials que apuntaven que Jordi Pujol i Artur Mas tenien comptes a Suïssa, informes que s’han demostrat falsos.\nL’octubre del 2014 De Alfonso va anar a Madrid dues vegades per parlar amb l’aleshores ministre de l’Interior, el català Jorge Fernández Díaz (PP). En les converses, que van ser gravades, tots dos parlaven sobre la manera de tirar endavant possibles investigacions per corrupció contra polítics independentistes. Les converses es van fer públiques el 2016.\nEl mateix Pijuan ha reconegut que si hagués fet cas a De Alfonso i hagués encarregat investigar el compte a la Guàrdia Civil, hauria recaigut en el tinent coronel Daniel Baena, que durant el ‘procés’ va fer alguns informes molt polèmics contra els polítics independentistes. “Se’m posen els pèls de punta només de pensar-ho”, ha dit.\nFinalment, el suposat compte suís de Trias va sortir publicat a la portada del diari ‘El Mundo’ poc abans de la campanya electoral municipal del maig del 2015, que Trias va acabar perdent, tot i que es va demostrar que el compte no existia.


Actualitzada 02/03/2021 a les 12:12\nEspecial SEGRE.com sobre el pas de la Covid per les comarques de Lleida i els seus efectes en la societat lleidatana al llarg d'aquest any\n© Un any de la Covid-19 a Lleida; Cronologia de la pandèmia\nEl proper dimecres 10 de març es complirà un any des de la confirmació del primer cas de coronavirus a la demarcació de Lleida. Un primer contagi que, lluny de qualsevol presagi, feia impensable tot el que vindria posteriorment. I és que, un any després, i només en territori català, s'han registrat més de 550.000 casos positius, gairebé 21.000 dels quals han acabat en decés.\nTanmateix, resulta complex calcular amb exactitud aquesta xifra; si bé en els primers mesos sols es practicaven test PCR a aquelles persones ingressades als hospitals, també hi ha altres factors (com el cribratge recurrentment insuficient o bé l'existència de persones asimptomàtiques) que en fan el recompte pràcticament impossible.\nEn aquest sentit el virus ha deixat una empremta evident, i aquestes dades en són totalment representatives. Una empremta que, contra tot pronòstic, ha condicionat totalment la nostra forma de viure al llarg de tots aquests mesos, i sembla seguirà així durant una temporada més.\nL'inici, a Wuhan\nA principis del 2020 les autoritats de la ciutat xinesa de Wuhan alertaven de la detecció i registre de 27 casos del que semblava una mena de pneumònia desconeguda. El fenomen esdevindria especialment mediàtic, i al cap de pocs dies, aquesta malaltia rebria un nom concret; el SARS-CoV-2. Després el vam rebatejar com a coronavirus.\nLlavors les institucions sanitàries van catalogar el risc de l'arribada del virus a Espanya de baix, i creien que, en cas de fer-ho, realment s'estaria preparat per actuar. Tanmateix, el que iniciaria com a un fenomen aparentment aïllat i anecdòtic es tornaria en un fenomen estès arreu del món; el 24 de gener es notificarien dos pacients positius a França, els primers en territori europeu. L'endemà mateix es confirmaria el primer cas en territori català.\nPrimer cas a Lleida\nNo seria fins el 10 de març quan SEGRE confirmava el primer positiu de coronavirus a les comarques de Lleida; es tractava d’una dona d’avançada edat que havia viatjat a Benidorm, tot i que s’informava del seu estat, que “no era greu”. La persona amb qui havia viatjat, també de Castellserà, havia mort dies abans per problemes respiratoris. Castellserà confinava la població en una mesura dura i controvertida que s'estendria al cap de pocs dies a tot el territori.\nDavant la perillositat i l'impacte mediàtic d'un fenomen que ja era present a casa nostra, dos dies després de la confirmació del cas a les terres de Ponent, el Govern optaria per tancar els centres educatius de Catalunya i els Centres d’Atenció Primària (CAP) reconeixien un augment considerable de visites relatives a la preocupació pel coronavirus.\nPrimeres mesures: decret de l’estat d’alarma i confinament\nD’aquesta manera, en un període molt curt de temps, el temor pel perill i el desconeixement en el coronavirus col·lapsaria tot l’entorn mediàtic i social; el 14 de març, després de rebre gran pressió per part d'institucions i diversos governs autonòmics, Sánchez decretava l’estat d’alarma per tal de contenir la propagació del virus. L'endemà, 15 de març, s'aplicarien les mesures de confinament total a Espanya, una mesura que, fins llavors, sols s'havia aplicat una vegada a la història del país. El país es va paralitzar.\nTanmateix, el que es plantejava com a una mesura que aplicable durant quinze dies s'allargaria fins al 21 de juny (un total de noranta-nou dies), malgrat travessar diferents etapes de desescalada i un alleugeriment i flexibilitat progressiva.\nDurant els primer dies de confinament, i a causa de la incertesa general derivada de la gravetat de la situació, serien recurrents les imatges d’inversemblança als diferents locals comercials. A tall anecdòtic, recordar el buidatge de prestatgeries als supermercats, especialment en articles de primera necessitat com pot ser el paper higiènic, que dies després seria substituït pel llevat i la cervesa.\nEfectivament, aquest període esdevindria clau per tal d'evitar l'amenaça d'un col·lapse sanitari, així com la propagació del virus, però no seria fàcil d'assumir per la ciutadania. El tancament total limitava i condicionava totalment la vida social, allunyat de la normalitat a la qual estàvem acostumats. Una vegada més, la societat requeriria el compromís per tal de sobreposar-se a la situació. Les limitacions derivades del confinament afectarien tots els afers de la vida quotidiana; impossibilitat de relacionar-se en l'àmbit social més enllà dels mitjans digitals i efectes en termes de salut causats principalment per la immobilitat i tancament a casa, d'entre altres aspectes.\nMentrestant, i afegit als sacrificis per part de la ciutadania, la situació econòmica empitjorava progressivament i, tret de certs casos, encara podríem dir que ho fa a hores d'ara. De qualsevol negoci tancat o en risc en depenen directament moltes famílies, i en un context on tot resta paralitzat, és difícil adaptar-se i sobreviure. El confinament dispararia les xifres d'atur, i malgrat algunes persones es veiguéssin afectades pels ERTO, els que pitjor emparats sortirien serien els autònoms i aquells treballadors amb els sous més baixos i les feines més precàries. Començava un altre debat: Salut o economia?\nMapa de transició cap a la “Nova normalitat”: la desescalada\nTanmateix, durant el mes de maig vam poder conèixer les claus del que entendríem com a “desescalada”, una fase de transició en la qual els negocis tornaven a obrir i la gent podia sortir al carrer de manera progressiva. Si bé aquest procés iniciava amb un gest permissiu (i gairebé simbòlic) on la ciutadania finalment seria lliure de sortir als carrers a passejar o fer exercici en un horari establert i seleccionat, i a mesura que la situació i els indicadors anessin millorant, les restriccions s’anirien alleugerint. En aquest sentit, i com a mostra positiva, la gran majoria de comerços i més de la meitat de les terrasses del pla de Lleida van reobrir amb l’entrada a la fase 1 de l’estat d’alarma.\nTanmateix, i malgrat els aparents bons resultats de la proposta a nivell català, el Segrià va patir un repunt que sumaria més de cent casos per dia. A tall de resposta, però, el director general de Professions de la Salut, Marc Ramentol, seria l'encarregat de qualificar els casos de "lleus i asimptomàtics". Això no obstant, el que inicialment es plantejaria com a una sèrie de casos aïllats, l'estiu iniciaria amb un recompte total de 205 morts al pla de Lleida.\nConfinament perimetral al Segrià\nPer aquest motiu, i tenint en compte les xifres i dades que es rebrien en els dies vinents, aquestes van ser decisives a l'hora de decretar les noves restriccions; retorn al confinament perimetral del Segrià, que duraria fins al 29 de juliol. Novament, tots els bars i restaurants es veurien obligats a tancar i, paral·lelament, la ciutadania es veuria forçada a traslladar les seves quotidianitats a casa, com ja ho havia fet anteriorment. Malgrat tot, al setembre, la Generalitat optaria per aixecar les restriccions específiques que pesaven sobre Lleida i 32 municipis més del Segrià; gràcies a l'evolució positiva de les dades sobre els contagis de la Covid-19, Lleida s'afegiria al pla de restriccions presents a la resta de Catalunya, fins llavors en una situació considerablement millor.\nAquest canvi coincidiria amb l’inici del curs escolar arreu del país; durant l'inici del setembre les escoles a Lleida retornaven a la presencialitat amb plans de protocol. A Lleida s'iniciava amb una visió una mica més pessimista, i és que el curs es presentava amb 141 docents de baixa per raó de contagi. Les universitats, per la seva banda, van restringir la presencialitat, retornant al model basat en la semipresencialitat que va marcar per complet el darrer curs.\nMalgrat l'afany de retornar a la normalitat, doncs, al llarg dels mesos la Covid continuaria present a Lleida. Tant que, a finals del mes d'octubre, s'aprovava una nova restricció. El Procicat va endurir les mesures de restricció de mobilitat aplicant el toc de queda nocturn, que comprendria des de les 22:00 fins a les 06:00 de la matinada. Addicionalment, el Govern també proposaria un confinament domiciliari al llarg dels caps de setmana, per tal d'evitar el moviment ciutadà.\nA mesura que el temps passava, començava el debat sobre la movilitat per les festes de Nadal en família i les restriccions. La proposta del Govern per Nadal i Cap d'Any va ser allargar el toc de queda fins a les 01:30. Després de les festes nadalenques, Lleida comptava amb vint casos més al dia, un repunt que augmentava a conseqüència clara de les reunions i celebracions nadalenques, però menys del punt previst.\nMalgrat les notícies i la incertesa derivada de la situació, i entre rebrots que obligaven a confinar i tancar establiments, s'obria una punt d'esperança: arribava la vacuna.\nL’arribada de la vacuna: l’efecte “tallafoc”\nEl 5 de gener la demarcació de Lleida iniciava la campanya de vacunació contra la Covid-19, principalment a Lleida, Alt Pirineu i Aran. Inicialment, el programa es destinaria als professionals sanitaris. D'aquesta manera, els hospitals Arnau de Vilanova i Santa Maria, l'Hospital Comarcal del Pallars, així com els equips d'atenció de primària de Lleida i Pirineu serien els primers pacients voluntaris en sotmetre's al vaccí. El tipus de vacuna administrada en la primera campanya era la vacuna de Pfizer/BioNTech, amb unes dosis repartides entre els diferents centres sanitaris. Segons l’ordre de prioritat establert, els professionals tenien l'oportunitat d'inscriure's al formulari, el qual en menys de 24 hores aconseguiria comptar amb 960 professionals voluntaris, d’entre diferents àmbits.\nDurant el pas de la primera setmana de gener, la vacunació a Lleida continuava; el dia 8 de gener la demarcació de Lleida, era la província amb més vacunes contra la Covid administrades. Un 0,7% de la ciutadania ja havia rebut la primera dosi de Pfizer.\nLa situació, un any després\nActualment, les comarques de Lleida sumen un nombre de casos positius més estabilitzats en comparació amb els mesos anteriors. Segons Salut, el total acumulat des de l'inici de la pandèmia fa un any és de 35.185 contagiats, dels quals 29.807 a la regió sanitària del pla i 5.378 en l'Alt Pirineu i Aran.\nPel que fa a dades com la taxa de transmissió o bé el risc de rebrot, i segons indica Salut, Lleida segueix progressant de manera relativament correcta. Les xifres segueixen disminuint, i el ritme de vacunació ha continuat endavant.\nDe la mateixa manera, arreu es manté la mateixa dinàmica; si bé a causa de la intensitat que l’afer ha mantingut fins ara és probable el retorn de noves onades de menor intensitat, el que és positiu és el fet que a escala global (i tret d’excepcions lògiques), la pandèmia es manté en decreixement.\nMalgrat tot, encara resta prou camí per recórrer. La infecció Covid ha estat prou significativa com per a haver causat tot aquest revolt, i tot i que comptem amb la vacuna adequada, encara passarà algun temps fins que la seva incidència es mantingui com a quelcom anecdòtic o, si més no, més propi del nostre passat que del present i futur.


La Pobla del Duc participa a l’homenatge d’Ontinyent a les víctimes del camp d’extermini de Mathausen\nAmb motiu dels actes commemoratius organitzats per l’Ajuntament d’Ontinyent en memòria dels combatents valencians als camps d’extermini nazis dins del programa “Guerra i Oblit”, el proper dia 1 de novembre de 2013, l’Ajuntament de La Pobla del Duc participa en l’homenatge a les víctimes vallalbaidines que foren confinades al camp d’extermini nazi de Mathausen-Gusen.\nL’acte oficial de commemoració tindrà lloc a les 12 hores del matí en el cementiri municipal d’Ontinyent i allí es recordarà també als veïns de La Pobla del Duc, joves que malauradament estigueren internats als camps d’extermini alemanys, la majoria d’ells per raons polítiques o racials. També està programada una conferència a càrrec de l’historiador Antonio Calzado el dia 22 de novembre a les 20 hores en l’auditori municipal de La Pobla del Duc.\nL’Alcalde de La Pobla del Duc, el socialista Vicent Gomar, destacava la importància “de rememorar uns temps miserables i foscos que mai no haurien de repetir-se, denunciar el nazisme, i igualment, recordar els valldalbaidins i valencians i totes les víctimes que van tindre la mala fortuna de patir en carn pròpia aquella desgraciada etapa de la història del segle XX. Van ser persones lluitadores que ho donaren tot, els seus dies, les seues forces, la seua llibertat, les seues vides, al servei d’una resistència que ens ha salvat a tots”, concloïa.\nEls veïns de La Pobla dels que es té informació documentada són:\n-Joan Bataller, nascut a La Pobla del Duc el 4 de febrer de 1907, exiliat a França, on va ser capturat per la Gestapo a Tolosa en juliol de 1944 i traslladat al camp de concentració de Buchenwald on va estar pres 248 dies fins que l’11 d’abril de 1945 fou alliberat per les tropes nord-americanes.\n-Eusebi Pimentel Perelló, nascut a La Pobla del Duc el 20 de desembre de 1913. Va ser capità de l’exércit republicà en terres catalanes i sergent del Regiment d’Infanteria d’Almansa. En 1938 va ser traslladat al camp de concentració. En 1993 va concedir una entrevista a la revista Crònica en la que contava les vivències al camp de concentració de Mauthausen. Per a saber mes, es pot consultar el llibre de Mariano Constante Campo, “Los años rojos. Españoles en los campos nazis” editat en 1974.\n-Salvador Fayos Gomar, nascut a La Pobla del Duc el 12 d’agost de 1913, exiliat a França i segrestat també per la Gestapo. En 1941 va ser enviat al camp de concentració de Mauthausen. Després de 1470 dies de captiveri és alliberat per les tropes nord-americanes el 5 de maig de 1945.


ARRIBA LA CALOR! – Naturcenter\nHome / Blog / ARRIBA LA CALOR!\nAmb l’arribada de la calor se’ns plantegen moltes amenaces pels nostres animals que hem de tenir presents, però a la vegada també se’ns presenten moltes oportunitats per gaudir amb ells.\nEn primer lloc, hem de tenir present que els animals també noten i acusen aquest augment de les temperatures, d’igual forma que nosaltres. Per tant, el més important de tot és que disposin d’aigua fresca tot el dia i d’indrets amb ombra per estirar-se i descansar. En el moment que sortim a passejar hem de considerar quines són les millors hores, ben d’hora al matí o cap a última hora del vespres, són les millors hores per sortir.\nAmb aquest augment de la calor és important que mantinguem el pèl del nostre gos en bon estat, és a dir, raspallades constants i banys refrescants, ajudaran a passar millor les hores de més calor, mantenint el nostre gos molt més fresc. L’alimentació també és quelcom important, en aquesta època de l’any es recomana donar una alimentació molt més lleugera i fresca.\nUn aspecte que hem de controlar durant tot l’any però que ens aquestes èpoques hem de prendre especial atenció és el tema dels paràsits externs. És una època forta i ens trobem a una zona amb una alta proliferació de puces, paparres i mosquits, per lo que portar al dia la prevenció de paràsits externs és quelcom essencial pel benestar del nostre animal i de tots nosaltres.\nCom poder gaudir d’aquesta època de tanta calor?\nHi ha gossos de tots tipus, que els hi agrada més o menys l’aigua, però al mercat trobem múltiples solucions per refrescar aquest estiu. Per als que els hi agrada sortir d’excursió, des de NATRU CENTER recomanem conèixer bé el lloc on es va i respectar els temps de descans i refresc del nostre gos. Per això, podem equipar el nostre gos amb collars i mocadors de coll refrescants, a més, també ens podem emportar estoretes refrescants perquè s’hi estiri i així recuperi bona temperatura. Aquestes estoretes refrescants també ens serveixen perquè el nostre gos tingui un espai fresc i còmode per descansar a casa nostra. Quelcom indispensable per excursions són els abeuradors portàtils, ja que no sabem si disposarem d’aigua, podem portar sempre aigua amb nosaltres per evitar problemes d’hidratació.\nPels que els hi agrada jugar a l’aigua trobem múltiples opcions per divertir-se. Des de piscines especials per gossos, on es podran refrescar i jugar de manera totalment controlada, fins a joguines especialment dissenyades per jugar a l’aigua. Pilotes, ossos, frisbees,…i un munt de formes que serviran perquè els gossos que els hi agradi nedar puguin gaudir de la joguina dins de l’aigua.\nHORARI PROVISIONAL PER CORONAVIRUS: DE 16 A 20H\nQUÈ I COM HA DE MENJAR?


Víctimes o supervivents: el gènere de les notícies (Premsa amb perspectiva feminista) - CruCruCru\nVíctimes o supervivents: el gènere de les notícies (Premsa amb perspectiva feminista)\nModera: Laia Tresserra (@LTresserra)\nJOANA «Es fa un monitoratge dels mitjans cada cinc anys. I hi queda reflectida la situació següent: les dones som invisibles als continguts, visibles a les imatges. Estem infrarepresentades com a agents, ni protagonistes, ni opinnants, ni especialistes; invisibles en la macropolítica, la macroeconomia… I encara més greu en el cas de les racialitzades, les del Sud i les migrants. També estem infrarepresentades en segons quines professions, que ja desenvolupem.\n»El rol principal que ocupem és el de víctimes, com a objectes (més en el cas de les migrants, per l’exotització) i rols tradicionals —també si tenim un paper públic, com és el cas del tractament de l’Ada Colau i els seus dos fills.\n»Podem veure la diferència entre periodisme amb perspectiva de gènere o periodisme feminista. Aquest darrer és el cas de Pikara, que representa una sacsejada des de molts punts de vista, d’entrada en la manera de dividir la informació (Diagonal ho va fer igual).\n»El més important per a Pikara és la sostebilitat econòmica. Són associació, amb 6 assalariades.\nCal remarcar la violència que reben les comunicadores feministes, tant a les xarxes com directcament al local de la revista.\n»En els últims anys, la perspectiva de gènere ha quedat curta. Cal una mirada més àmplia, anticapitalista des del consum i posicionar-se clarament des del punt de vista polític. Es poden fer més coses, sobretot al País Basc i Catalunya, s’han de tirar endavant mitjans feministes, i ara, amb l’esbranzida de l’economia solidària, encara més.»\nLAIA «A Crític també passem l’auditoria. El primer any, quan només hi havia tres homes, la van suspendre. Van ampliar la cooperativa amb dues dones sòcies, van ampliar la base de col·laboradores (70%) i van començar a fer articles determinats. També van modificar les persones entrevistades, les fonts i les informadores. Ara mateix estem elaborant un reglament de règim intern i un pla de cures.\n»Posem esforços a fer que la nostra feina sigui sostenible econòmicament. Hem de continuar millorant dinàmiques internes, obrir-nos a un públic més feminista i cooperar amb altres mitjans, com Pikara.»\nSARA «El periodisme és sexista perquè el món ho és. La Directa no té secció feminista, però es té com un eix transversal i tenim com a principi polític la utilització del femení com a genèric.\n»S’ha passat per l’auditoria de gènere, que han superat correctament però amb alguns problemes a internacional, economia i política.\n»La Directa és una cooperativa de treball amb 12 sòcies treballadores (50% de dones), amb horaris de mala conciliació personal. Tenim algún problema de presència als espais de decisió.\n»Als consells de redacció falten dones, encara que hi ha moltes col·laboradores, i la Directa no seria possible sense les col·laboracions. Ara ja portem 3 anys de cooperativa. La Directa és una escola de formació.»\nLAIA TRESSERRA «És més fàcil tirar endavant mitjans alternatius que esperar que el discurs arribi al mainstream. El repte és que aquests mitjans arribin a més públic.»\nJoana G. Grenzner (Pikara Magazine)\nFeminista, periodista i investigadora experta en gènere i comunicació. Coautora dels estudis "Femení plural: les dones a l’economia cooperativa" i "Saberes y prácticas feministas: una aproximación al movimiento feminista en Catalunya", participa a l’Observatori Regular de la Igualtat de Gènere en Noticiaris de la Universitat Autònoma de Barcelona.\nÉs la cap de redacció de Crític. Ha estat tècnica de comunicació i projectes al Grup de Periodistes Ramon Barnils i redactora al digital Social.cat. Ha impulsat i guionitzat documentals sobre la memòria històrica del Pla d’Urgell i és coautora del documental Barnils tal com raja.\nSara Borrella (La Directa)\nExtremenya de naixement, catalana d'adopció i comunicadora audiovisual de formació. Fa comunicació en projectes de temàtica cultural, social i tecnològica amb una visió feminista, intercultural i interseccional. Col.labora amb la Directa des de la comissió de Cultura i Audiovisuals.


Llicències per a docència i recerca | CSUC\nUneix-te a la compra consorciada de llicències de programari per a ús educatiu, docent, de recerca sense ànim de lucre i administratiu i obtén importants beneficis.\nUniversitats, centres de recerca que formen part de la institució de Centres de Recerca de Catalunya (I-CERCA), parcs científics, centres universitaris d'ensenyament superior de l'Associació de Centres Adscrits a les Universitats Públiques (ACAUP), centres dependents dels consorciats del CSUC, i centres adherits a l'Anella Científica.\nEl servei de llicències per a la docència i la recerca ofereix un catàleg de productes a preus màxims fixats i uns serveis mínims establerts. Descobreix tots els avantatges de comprar programari amb el CSUC!\nTant pels preus màxims fixats com pels descomptes mínims als serveis.\nTria la modalitat d'adquisició que més s'adeqüi a les necessitats de la teva institució.\nD'actualització, formació i suport tècnic.\nL'adquisició de llicències de programari es fa a través d'un acord marc en què s'han fixat les condicions de les empreses homologades per a la provisió de les llicències i els seus serveis associats. El CSUC actua de coordinador entre les entitats que formen el grup de compra i els proveïdors homologats.\nAcord marc de llicències de programari per a la docència i la recerca\nQuè són les llicències per a docència i recerca (Fitxa de difusió)