AMB LA MÚSICA FEM ESCOLA (Bromera): formació gratuïta per al professorat de música de primària i ESO | AMB LA MÚSICA FEM ESCOLA (Bromera): formació gratuïta per al professorat de música de primària i ESO\nAMB LA MÚSICA FEM ESCOLA (Bromera): formació gratuïta per al professorat de música de primària i ESO\nSakira Ventura, musicòloga, serà l’encarregada d’obrir aquestes jornades el divendres 4 de febrer. Contarà la seua experiència al capdavant del projecte de mapa de compositores.\nEl dissabte 5 de febrer es presentaran els nous projectes de música del grup Bromera i Enric Pizà i Santi Serratosa portaran el ritme amb propostes per fer a l’aula amb música corporal.\nQuina millor forma de començar amb energia i inspiració aquest 2n trimestre?\n👏🥁🎶 Assisteix a la formació gratuïta per a professorat de música #AmbLaMúsicaFemEscola! 👩🏻🏫 Imparteixen: Santi Serratosa, Enric Pizà i Sakira Ventura. 👉🏻 Dirigida al professorat de música de Primària i de l'ESO. 🗓 Divendres 4 de febrer a les 18.00 h i Dissabte 5 de febrer a les 10.00 h\nFORMACIÓ GRATUÏTA PLACES LIMITADES\n📝 Inscriu-te ací\n🤓 Consulta el programa complet ací


Zona Roja - Memòria històrica\nCorresponsals de premsa antifeixistes\nLa fundació de Democràcia proletària (1976) portaveu del consellisme i l'anticapitalisme de les Illes (OEC)\nL’Antifranquisme a Mallorca (1950-1970) que l’any 1994 edità Lleonard Muntaner en la col·lecció d’assaig "El Tall". Per això explicava una mica més amunt que, quan Gina Garcías, Mateu Morro i Antoni Mir trucaren el timbre de casa meva aquell llunyà dia de setembre de 1976, jo ja portava molts d’anys en la miñitància antifeixista. Ara s’han complit exactament quaranta-dos anys de defensa continuada i sense defallença dels idees de justícia i canvi social pels quals em detingueren per primera vegada un dia de 1962.\nDe la lluita dels anys seixanta també en vaig parlar en el II Encontre d’Escriptors Poblers, quan encetàrem el tema dels corresponsals de premsa en temps de la dictadura franquista. En aquest Encontre assistiren els coneguts autors de sa Pobla Miquel Segura, , Pere Bonnín, Alexandre Ballester, Rafel Socias... L’encontre que rememor va estar dedicat als corresponsals de premsa. En el local d'Es Cavallets hi hagué un debat força interessant referent al paper del corresponsal i al llenguatge periodístic com a gènere literari. Els participants i escriptors presents respongueren a les preguntes dels estudiants de l'Institut Can Peu Blanc.\nLa nostra feina de periodistes clandestins consistia a saber informar breument i amb contundència de les accions del poble mallorquí contra la dictadura. Record ara mateix els articles sobre la vaga d'autobusos de la línia Son Serra-Palma que vaig enviar a l'emissor\nEvidentment, en temps de la dictadura, mancats de llibertat, sense poder explicar cap dels autèntics problemes del poble, era un vertader exercici d'intel× ligència portar endavant una corresponsalia. Com explicaren Miquel Segura, Pere Bonnín, el mateix Jaume Gelabert, es tractava de fer la crònica d'un poble, la història cultural, esportiva, sentimental, econòmica -i alguna vegada, luctuosa- de la nostra vila tenint cura de no provocar l'animadversió de les "forces vives" (ens referim, és clar, al batle, rector i capità de la guàrdia civil).\nSi complicat era provar de fer tasca semblant en un diari del "Movimiento", molt més laberíntic i perillós era ser corresponsal de les emissores de l'oposició antifranquista. Els meus primers contactes amb Ràdio Espanya Independent, l'emissora de Santiago Carrillo que emetia des de Bucarest, començà un poc després de les famoses vagues d'Astúries, allà pels anys 1962-63, com he escrit una mica més amunt. Joves com érem, col× laborant per ajudar a crear una consciència democràtica i antifeixista entre el nostre poble, ens sentíem herois de pel× lícula, deixebles dels grans corresponsals esquerrans que visitaren l'Estat espanyol en temps de la guerra. La nostra feina de periodistes clandestins consistia a saber informar breument i amb contundència de les accions del poble mallorquí contra la dictadura. Record ara mateix els articles sobre la vaga d'autobusos de la línia Son Serra-Palma que vaig enviar a l'emissora. Altres materials feien referència a la manca d'habitatges per a les classes populars, a les deficiències en equipaments sanitaris, al mal estat d'escoles i instituts, a l'abusiu cost de l'ensenyament superior per a fills dels treballadors, al problema de l'atur i de l'emigració forçosa... qualsevol mancança política, social o cultural ens era útil per a demostrar, amb els nostres primerencs escrits, la brutor de la dictadura que ens oprimia. Un dels principals problemes que tenia era aconseguir que la policia política (la temuda Brigada Social del règim) no pogués identificar l'autor de la crònica si la carta queia en poder seu. Nosaltres havíem d'enviar els treballs a adreces de París, Roma o Estocolm (normalment les seus del PC d'aquells països) que podien estar controlades. Aleshores fèiem moltes còpies amb paper de calcar. Imaginàvem que, si interceptaven la carta, no podrien identificar mai el model de màquina d'escriure, i molt manco el nom de l'autor de l'article.\nAmb responsables elegits pels diferents fronts de lluita de l'organització, en Mateu Morro i jo érem els encarregats de portar el material ja en net al delineant Monxo Clop que, fent una feinada que ningú no pot ara imaginar (en aquell temps encara no existien els microordinadors!) en feia el muntatge definiu\nEl Front Obrer també havia de fer sentir la seva veu davant les maniobres cada vegada més accentuades de consagrar la divisió sindical de la classe obrera i d'acabar amb les experiències de democràcia directa. Igualment els estudiants (les Plataformes Anticapitalistes d'Estudiants) tenien una secció que, amb els mesos, seria l'altaveu de les lluites i reivindicacions que hi hagués per escoles, instituts i facultats. Els fronts de la pagesia, sanitat, hoteleria, barris, intel× lectuals, etc, s'havien d'anar encarregant d'omplir tots els altres espais de la nova publicació amb les seves col× laboracions.\n'Ni los gestores burocráticos emanados del sistema burgués de democracia, ni la burocracia de partido que se autoproclama dirigente del proletariado, pueden garantizar el protagonismo político e histórico de los miles de trabajadores que constituimos los verdaderos agentes del cambio histórico que necesitamos".\nL'esquerra reformista abandonà pràcticament la política de masses. Renuncià igualment a dur a terme cap tipus d'accions autònomes de classe malgrat la seva relativa influència entre els treballadors. El procés de "canvi", en conseqüència, fou dirigit per l'oligarquia i els sectors més intel× ligents del franquisme. Amb la "ruptura pactada"" la burgesia pogué mantenir intacte en tot moment no tan sols el seu poder social sinó també el seu poder polític. Els ajuntaments -en aquells moments cabdals-, l'Administració de l'Estat, els aparats repressius i l'empresa pública, continuaren pràcticament en les mateixes mans de sempre.\nIgualment el PSOE acceptà de seguida la monarquia reinstaurada pel general Franco, renunciant a la lluita per la República i l'autodeterminació de les nacions oprimides per l'Estat espanyol. (Miquel López Crespí)


intrusisme professional | Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya\nQuè és l’intrusisme professional?\nL´intrusisme professional es produeix quan una persona exerceix actes propis d´una professió sense disposar de la titulació acadèmica necessària de conformitat amb la legislació vigent. En l’àmbit de la psicologia ens ho trobaríem quan una persona que no és psicòleg o psicòloga es fa passar com a tal sense comptar amb la titulació oficial.\nEn l´àmbit administratiu, l´intrusisme pot comportar sancions de tipus econòmic i/o inhabilitacions en cas que la col·legiació sigui obligatòria per exercir com és el cas de l’exercici de la psicologia.\nCom pots denunciar una possible situació d´intrusisme?\nSi com a professional de la psicologia o simplement com a ciutadà o ciutadana responsable ets coneixedor o coneixedora d'´una situació de possible intrusisme professional pots adreçar un correu electrònic a intrusisme:\nEn aquest botó pots descarregar un exemple de formulari per denunciar un possible cas d’intrusisme professional.\nFormulari exemple de denúncia\nQuines accions està duent a terme el COPC?\nEl COPC analitzarà la informació rebuda i una vegada contrastada durà a terme un requeriment previ d´advertència al o la possible intrús o intrusa professional, emplaçant a la persona denunciada a regularitzar la seva situació, o bé a cessar de forma immediata en la realització d’actes i serveis propis de la psicologia; tot això sense perjudici d’emprendre totes aquelles actuacions administratives o judicials que siguin pertinents en cada cas.\nEl COPC segueix una estratègia per a la lluita contra l’intrusisme i per la defensa del prestigi de la professió amb diferents línies d’actuació:\nEstratègia de comunicació externa: campanyes de comunicació multicanal i posicionament de veus expertes de psicòlegs i psicòlogues en mitjans de comunicacio\nCampanya multicanal contra l'intrusisme professional 2021\nFalca de ràdio 1 / Falca de ràdio 2.\nCampanya de busos de Tarragona\nPosicionament de veus del COPC com a referents per a mitjans de comunicació, veus expertes de persones col·legiades Consulta el recull de premsa del Col·legi.\nTreball per a la regulació de les tècniques d’intervenció i avaluació de la psicologia:\nEl COPC continua treballant, com a entitat i en els diferents espais institucionals en els quals compta amb representació, per a la regulació d’un marc legal i jurisprudencial clar que permeti definir el llindar de denúncia d’intrusisme professional en psicologia.\nFormulari d'exemple de denúncia\nQuè és l’intrusisme professional? Com pots denunciar una possible situació d´intrusisme? Quines accions està duent a terme el COPC? Adjunts


Preguntes freqüents - Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya\nAqui trobaràs les preguntes més habituals dels col·legiats.\nEscull el tema que vulguis consultar:\nConsulta Selecciona un tema Informació professional Intrusisme Pla de Bolonya Cens de centres de fisioteràpia Societats Professionals Beques i ajuts per a l´ampliació d´estudis, formació de postgrau i/o conti... Col·legi Comissions Grup d`interès Informació General Seccions territorials Assegurança de Responsabilitat Civil Assessors Borsa de Treball Serveis al Col·legiat Baixa i trasllat Sol·licitud d’alta, modificació/actualització de dades, reincorporació al C... Sol·licitud de correu electrònic del col·legi/subscripció a les llistes de ...\nDeu preguntes més freqüents\nQuè és el Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya?\nQuines són les finalitats del Col·legi?\nQuin és el preu de la Col·legiació?\nQuè he de fer per col·legiar-me?\nQuè he de fer per donar-me de baixa?\nVull canviar les meves dades personals, què he de fer?\nMe’n vaig una altra comunitat, què he de fer?\nEstic treballant a una altra comunitat i a partir d’ara treballaré a Catalunya, què he de fer?\nQuè he de fer per homologar el títol per treballar a Itàlia/França?\nEl Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya és una corporació de dret públic, amb personalitat jurídica pròpia i amb plena capacitat per al compliment dels seus objectius. L’àmbit territorial del Col·legi és Catalunya. Aquesta territorialitat no limita l’exercici de les actuacions que siguin expressió dels objectius del Col·legi i, en particular, les que derivin de la seva participació en el Consell de Col·legis de Fisioterapeutes i en organismes internacionals.\nEl Col·legi compleix la voluntat de dotar els fisioterapeutes d’una institució de defensa i representació dels seus interessos que, a més, vetlli per tal d’oferir a la població una assistència sanitària progressivament millor.\nEls objectius del Col·legi són els següents:\nOrdenar l’exercici professional de la fisioteràpia.\nOstentar la representació i defensa dels interessos generals dels fisioterapeutes i de la fisioteràpia, sobretot en les seves relacions amb l’Administració i amb les institucions sanitàries.\nVetllar perquè la fisioteràpia sigui un mitjà adequat per a la millora de l’atenció a lla salut dels ciutadans.\nPromoure i estendre la integració de la fisioteràpia en l’estructura sanitària.\nLa quota d’inscripció són 185€ i s’abonen en el moment de la col·legiació.\nLa quota anual per l'any en curs és de 163 €, que es divideix en dos pagaments de 81,50 € cadascú, que es realitzen al Gener i al Juliol.\nEl cobrament de les quotes es realitza mitjançant la Domiciliació Bancària.\nL'alta de col·legiació és un tràmit obligatori i necessari per a l'exercici de la professió. Per a més informació mirar la Legislació Relacionada:\nLlei d’ordenació de les professions sanitàries.\nLlei de creació del Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya.\nLlei de Col·legis professionals.\nLlei de les Professions Titulades i Col·legis Professionals.\nLlei de les Societats Professionals.\nSegons es detalla a la Llei 7/2006 de 31 de maig, de l’exercici de professions titulades i dels col·legis professionals, la col·legiació és obligatòria quan s’exerceix la professió en l’àmbit privat. S’inclouen també en l’àmbit privat les empreses i fundacions públiques, encara que estiguin concertades amb l’Administració.\nPots col·legiar-te a la seu del Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya o pots fer-ho per correu postal certificat.\nImpresos de col·legiació complimentats i signats.\nFotocòpia compulsada del títol o certificat substitutori del títol. (Amb el document original, pots fer la compulsa al Col·legi)\n185 € dels drets de col·legiació en xec, targeta de crèdit o ingrés bancari.\nTargeta ALFA (Protecció de Dades)\nSi ho desitges pots enviar la documentació citada anteriorment, juntament amb la còpia del comprovant de pagament dels 185€ dels drets de col·legiació, per correu certificat (C/ Segle XX, 78, 08032, Barcelona).\nPots trobar més informació així com els impresos necessaris al següent enllaç: www.fisioterapeutes.cat/tramits/\nHas de lliurar o enviar el formulari de baixa, emplenat i signat, amb la declaració jurada i la documentació acreditativa del cessament d’activitat a la seu del Col·legi:\nCarrer Segle XX, 78\nAquesta informació la pots trobar als formularis que es detallen a la nostra pàgina web http://www.fisioterapeutes.cat/tramits/#baixa\nLes modificacions de les dades personals i professionals han d'efectuar-se per escrit ja que per telèfon no hi ha possibilitat de garantir la veracitat de la informació.\nCal complimentar l’imprés que trobaràs a la web del Col·legi (apartat de tràmits) i enviar-lo a la seu del Col·legi per e-mail, fax o correu ordinari.\n- Imprès de canvi de dades del col·legiat\n- Imprès de canvi de dades bancàries\nDesprés d'omplir signar els documents pots enviar-los per correu postal (C/Segle XX, 78, 08032, Barcelona), fax 93 207 70 22, o correu electrònic cfc@fisioterapeutes.cat\nPots trobar més informació al següent enllaç: www.fisioterapeutes.cat/tramits/\nHas de sol·licitar un trasllat d’expedient.\nA la web trobaràs la sol·licitud de trasllat (apartat de tràmits), has de complimentar-la degudament, signar-la i enviar-la per correu postal (C/ Segle XX, 78, 08032, Barcelona) juntament amb la fotocòpia del DNI.\nQuan arribi al Col·legi, nosaltres tramitarem el trasllat d’expedient, enviarem tota la informació a la seu del Col·legi de la comunitat que sol·licites i es posaran en contacte amb tu.\nEn el moment que siguis donat d’alta a la comunitat que sol·licites, nosaltres et donarem de baixa, i si en el futur tornes a reincorporar-te al Col·legi de Fisioterapeutes de Catalunya, conservaràs el mateix número de col·legiat.\nPots trobar més informació en el següent enllaç: www.fisioterapeutes.cat/tramits\nPer poder treballar a Catalunya com a Fisioterapeuta has de sol·licitar un trasllat d’expedient al Col·legi en el que estàs Col·legiat. Un cop el Col·legi ens fa arribar el teu expedient, tens dos opcions.\nVenir al Col·legi per fer efectiu el trasllat, omplir l’imprès d’alta, l’imprès de Domiciliació bancària i l’imprès de la targeta Alfa, tots els impresos et seran facil·litats pel personal del Col·legi. A més, has de portar la fotocòpia del DNI i una foto tipus carnet.\nBaixar els impresos per Internet (imprès d’alta, imprès de domiciliació bancària i imprès de targeta alfa), omplir-los, signar-los, i enviar-los per correu certificat (C/ Segle XX, 78, 08032, Barcelona) amb la fotocòpia del DNI i una foto tipus carnet a la seu Col·legial.\nEn aquest cas no es necessari abonar els drets de col·legiació, sempre que l’import abonat a l’altre Col·legi de procedència sigui igual o superior a la quota d’ingrés del de Catalunya.\nPots trobar més informació en el següent enllaç: www.fisioterapeutes.cat/tramits/\nPer homologar el títol has de fer dos tràmits:\nObtenció de l’acreditació del títol per part del Ministerio de Educación.\nHomologació del títol amb el ministeri de Sanitat Itàlia/França.\nPots trobar informació detallada sobre com realitzat aquests tràmits al següent enllaç de la nostra web:\nTràmits legals per exercir a França\nTràmits legals per exercir a Itàlia\nPer qualsevol consulta pots contactar telefònicament o per correu electrònic amb Àrea de Desenvolupament Professional i Atenció Col·legial:\nRoser Alfonso, de 9 a 15h, ralfonso@fisioterapeutes.cat\nJavier Crespo, de 9:30 a 18:30h, jcrespo@fisioterapeutes.cat\nIrene Martínez, de 16 a 20h, imartinez@fisioterapeutes.cat


Catalina Cruz, com peix a l’aigua\nUsuària de 90 anys de la piscina municipal\nCatalina Cruz va fer, dilluns, 90 anys. Nascuda el 1924 a Extremadura ja fa una pila d’anys que es va instal·lar a Mataró. Des dels 77, és usuària de la Piscina Municipal, on va començar fent les proves de natació i on ha trobat un racó en el qual tornar a sentir-se com una jove de 20 anys. Cruz explica que “vaig començar a anar a la piscina després de tenir una depressió i em va ajudar moltíssim a superar-la”. Primer va aprendre a nedar i després, a bussejar. I ho va compaginar amb classes d’aigua-gym.\n“Em fan molt mal les cames i a la meva edat l’artrosi no perdona” assegura Cruz, que no per això ha deixat de banda l’esport. “Quan estic dins l’aigua puc saltar i moure’m sense que em faci mal res i això és fantàstic”, afirma. Per això, després de tants anys, Cruz està del tot convençuda dels beneficis que té l’esport.\n“Qui m’havia de dir a mi als 20 anys que practicaria esport quan en tingués 90?”, es pregunta Cruz, i amb raó. Si bé quan era petita recorda que “corríem pel bosc, jugàvem pels carrers i ens enfilàvem als arbres molt àgilment”, mai hauria pensat que amb 90 anys, l’esport seria un dels seus passatemps. No tothom és capaç d’aguantar 13 anys fent esport... havent començat als 77.\nPerò és que, senzillament, “no tinc la impressió d’haver-ne fet 90, són molts”, reflexiona Cruz, perquè “tot m’ha passat massa ràpid, sembla ahir”. La guerra civil espanyola la va viure amb només 12 anys. “Encara anava a l’escola, aleshores, però els nacionals la van tancar i jo em vaig haver de posar a treballar”, recorda. “Érem vuit germans i hi havia sous baixos i moltes boques per omplir”.\nLa Catalina demostra, de nou,que l’esport no té edat perquè “el que ha de restar jove és l’esperit”.\n“El millor de tot ha estat trobar aquí un gran grup d’amigues”\nL’esport no només li ha donat salut, entreteniment i gaudi, sinó també un grup d’amigues incondicionals. Sense perdre-la ni un moment de vista, entre totes la cuiden i procuren que no li falti de res. Semblen, de nou, joves enriolades per qualsevol cosa i amb tota la vitalitat pròpia de les noies de 20 anys. “Aquí ens trobem, fem petar la xerrada, ens ajudem i riem”, explica. Celebren tots els aniversaris i els sants juntes, per això Cruz no dubta a l’hora d’afirmar que “són un grup d’amigues fantàstiques, amables i amb les que fem coses també fora de la piscina”, explica Cruz. Es troben dos cops a la setmana a la Piscina Municipal per fer esport i salut, però sobretot, per viure.\n‘Lo que el viento se llevó’ de Víctor Fleming\nM’hagués agradat viatjar a Itàlia\nSeguir tenint el cap a lloc, però sobretot poder seguir fent punt de creu i ganxet,\nque em relaxa i m’entretén


Serrallers Sant andreu llavaneres Serralleria Sant andreu llavaneres - cambiarcerraduras.es\n1.1 Serrallers Sant andreu llavaneres 24 hores\n1.2 Serrallers Sant andreu llavaneres barats\n1.3 Obertures de portes a Sant andreu llavaneres\n1.4 Servei integral de serralleria a Sant andreu llavaneres\n1.5 Serralleria Econòmica a Sant andreu llavaneres\n1.6 Millori la seguretat de la seva llar a Sant andreu llavaneres\n1.7 Serveis de serralleria a personalitzats a Sant andreu llavaneres\n1.8 Obertures de pany a Sant andreu llavaneres\n1.9 Serrallers Sant andreu llavaneres A prop\nA Serrallers Sant andreu llavaneres disposem d’una empresa de serralleria que aquesta distribuïda per tota la Província. Com no anava a ser menys tenim una de les nostres centrals ubicades a Sant andreu llavaneres per ser més exactes aquesta central aquesta situada en el centre del municipi de Sant andreu llavaneres.\nObertura de portes Sant andreu llavaneres: El servei de serralleria per excel·lència és el de les obertures de portes. Som expert en aquesta disciplina i vam obrir la seva porta en el mínim temps possible i sense ocasionar danys en ella.\nCanvi de panys Sant andreu llavaneres: Canviem tant bombins com panys siguin de el tipus que siguin. Fem servir marques de prestigi que elevin la seguretat del seu habitatge. La seguretat és important i ens la prenem molt enserio.\nObertures de panys Sant andreu llavaneres: Realitzem obertures en totes les marcar de pany i sense necessitat de trencar el pany, vam obrir netament. .\nSerrallers Sant andreu llavaneres 24 hores\nSerrallers Sant andreu llavaneres compta amb un grup de serrallers professionals les veinticuatros hores que porten més de 20 anys exercint aquesta professió que cada dia té més demanda entre la nostra població.\nSi està buscant un manyà d’urgència a Sant andreu llavaneres, només s’ha de trucar-nos i acudirem a la major brevetat per solucionar el seu problema.\nSerrallers Sant andreu llavaneres es troba disponible les 24 hores a la vostra disposició. Però no només estem disponibles les 24H sinó que també treballem tots els dies de l’any. D’aquesta manera, vam aconseguir tenir als nostres clients proveïts d’aquest servei.\nSerrallers Sant andreu llavaneres barats\nCom podeu veure, Serrallers Sant andreu llavaneres és una empresa que cobreix totes les expectatives que puguin tenir els nostres clients ja que no volem deixar res a l’atzar.\nSerrallers Sant andreu llavaneres és el servei professional de serralleria que necessita quan té un problema, cap problema que se’ns resisteixi.\nObertures de portes a Sant andreu llavaneres\nServei integral de serralleria a Sant andreu llavaneres\nOferim tot tipus de serveis de serralleria a domicili en el municipi de Sant andreu llavaneres, amb el nostre equip de Serrallers Sant andreu llavaneres. A més, vam arribar en un termini màxim de 30 minuts.\nEls nostres Serrallers Sant andreu llavaneres, té tres regles que sempre han de complir quan estan atenent un servei. La primera d’elles és que han d’arribar els més ràpid possible a l’epicentre de el problema. La segona regla dels nostres serrallers és deixar el problema solucionat de la millor manera possible.\nA la nostra plantilla de professionals no només es troben els nostres serrallers. A més també comptem amb diverses operadores que s’encarreguen d’atendre les vostres trucades a la central de Sant andreu llavaneres.\nSerralleria Econòmica a Sant andreu llavaneres\nMillori la seguretat de la seva llar a Sant andreu llavaneres\nA Serrallers Sant andreu llavaneres l’assessorem sobre com millorar la seguretat de la seva llar i així poder mantenir els lladres fora de casa.\nA Serrallers Sant andreu llavaneres ens importa la seva seguretat i molt. Per això, si aquesta buscant millorar-la, truqui i poseu-vos en mans de professionals de la seguretat.\nServeis de serralleria a personalitzats a Sant andreu llavaneres\nA Serrallers Sant andreu llavaneres oferim un servei personalitzat a cada client segons les seves necessitats. Sigui el que sigui que necessita, nosaltres ho farem per vostè.\nComptem amb telèfon 24 hores per atendre’ls sobre qualsevol urgència de serralleria que els pugui sorgir. Els nostres telefonistes estan formats per poder resoldre els seus dubtes i informar-li sobre qualsevol servei de serralleria com es deia a Sant andreu llavaneres.\nObertures de pany a Sant andreu llavaneres\nEl nostre equip de Serrallers Sant andreu llavaneres, són autèntics experts en l’obertura de vehicles. Tan sols ha de trucar-nos i acudirem allà on es trobi el seu vehicle. Per efectuar l’obertura sense que aquest pateixi cap tipus de dany.\nComptem amb les últimes tècniques en obertures de vehicles. Els nostres serrallers estan en constant formació per poder realitzar obertures en tots els models de vehicles que van sortint. Ja sigui una grua o un cotxe que el nostre equip de Serrallers Sant andreu llavaneres obrirà el seu vehicle en el mínim temps possible.\nSempre treballem amb els millors materials per poder oferir serveis de qualitat en tots els nostres serveis de serrallers a Sant andreu llavaneres. És així com aconseguim guanyar-nos la confiança dels habitants de Sant andreu llavaneres. La millor publicitat és que ens fan els nostres clients.\nTambé prestem serveis de serrallers a Sant andreu llavaneres a l’completa. Oferint un temps d’arribada rècord.\nSerrallers Sant andreu llavaneres A prop\nVius a prop de Sant andreu llavaneres? El teu negoci es troba a la zona? Si és així no dubtis en comptar amb nosaltres com els teus professionals en serralleria de confiança.\nEls Pobles i Barris propers a Sant andreu llavaneres també compten amb la nostra garantia de qualitat i temps record d’arribada.\nVolem agrair a l’equip de serrallers Sant andreu llavaneres que és qui forma a tots els nostres tècnics de país per ser més eficaços i poder oferir un servei de serralleria més barat les 24 hores.


Festival a Granera: Boopy's love\nLloc: Masia el Carner\nConcert de rumba, jazz, funk.\nConcerts | Trobades i aplecs\nDes de fa 4 anys, dins el programa Viu el Parc de la Xarxa de Parcs i com a acte de la Festa Major de Santa Maria de Besora, celebrem el tradicional aplec a l’ermita de Sant Moí, que es troba dins el Parc.\nExposició 'De la terra i del mar', de Jordi Aligué\nExposició de Jordi Aligué "De la terra i del mar" -pintures, dibuixos, fotografies, llibres i publicacions-, a La Pahissa del Marquet. La mostra s’inaugura el diumenge 12 de setembre amb una lectura de poemes de Jordi Aligué, a càrrec de l’autor, Roger Vilà i Ester Xargay, amb una intervenció musical de Miquel Àngel Marín.\nLa 33a mostra col·lectiva d’artistes del Bisaura vol donar a conèixer, preservar, potenciar i valorar l’art del nostre territori.


101 anys al peu del canó (Joan Garí)\nJOAN GARÍ 11/06/2012 00:00\nEl País Valencià és un país un poc estrany. El Partit Popular -d'ideari fermament nacionalista espanyol- hi guanya les eleccions des de fa dues dècades. I, tanmateix, comptem amb personatges que, en diferents àmbits de la vida col·lectiva, s'arrelen amb ferotgia a un ideari valencianista contra tot vent i marea. Un d'aquest personatges era Josep Lluís Bausset, que va morir diumenge pasat, 3 de juny, als 101 anys de vida.\nBausset va nàixer a Paiporta, però va viure intensament a l'Alcúdia, un municipi de la Ribera del Xúquer, d'uns 12.000 habitants, on governa el PSPV des de les primeres eleccions democràtiques. Bausset va ser, precisament, un dels fundadors d'aquest partit (abans de la fusió amb el PSOE) en aquest poble. Però va ser, també, més coses: farmacèutic, químic, professor de llengua i, sobretot, un nacionalista de pedra picada ja des de l'època mítica i esgrogueïda de la Segona República. Fou militant de la Federació Universitària Escolar al Madrid de finals dels anys 20 i membre de l'Agrupació Valencianista La Senyera als anys 30. De fet, ell era l'últim supervivent d'una generació de valencianistes que van saber connectar les inquietuds encara aurorals de la prèdica autoctonista anteriors a la Guerra Civil amb el nou impuls que va donar al moviment la generació del 1962.\nEn aquell any Joan Fuster publica Nosaltres, els valencians i obri una perspectiva nova en un país tot just alliberat de les estretors de la llarguíssima postguerra. Bausset s'incardina amb molta naturalitat en la nova orientació. Corresponsal i amic de Fuster, de Manuel Sanchis Guarner i de tants homenots cridats a representar el paper de líders intel·lectuals del nou nacionalisme valencià, Bausset assumí, des de la modèstia, un paper de secundari imprescindible, de baix discret i constant en l'orquestra de veus favorables a la recuperació nacional del País Valencià.\nFuster l'anomenava "l'home subterrani", i és així com es titulava precisament el llarg diàleg que mantingué amb el seu biògraf Santi Vallés en l'editorial Tàndem: Josep Lluís Bausset. Converses amb l'home subterrani . Fins al darrer dia, com qui diu, va mantindre una presència activa als mitjans de comunicació, per mitjà dels seus articles i de les entrevistes que va concedir. En una al diari Levante de fa dos anys (el periòdic on va escriure durant gairebé mig segle), per exemple, es manifestava orgullós de no haver mantingut una cridanera presència pública -d'haver estat, fins a les últimes conseqüències, "subterrani"-. Interrogat pel periodista, recordava les seues classes de valencià i en valencià en plena dictadura, els programes de ràdio, les partides de pilota (on va acudir invariablement cada dissabte fins gairebé el llindar de la mort) i la seua ferma creença en un estat federal respectuós amb les diferents nacions peninsulars. I concloïa: "Tots saben qui és Joan Fuster. Tots excepte Rita Barberá i companyia. ¿Creus que hi ha dret que Vicent Ventura i Joan Fuster no tinguen un carrer a València i tanmateix la tinga el Titi, amb tots els meus respectes?"\nNavegant i provant de surar enmig de totes aquestes paradoxes, Bausset va donar una lliçó constant d'estima pel seu país. I el país, a la seua manera, li ho va reconèixer. Va ser Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Jaume I, Fill Predilecte de l'Alcúdia, Premi Tio Canya del Bloc de Progrés Jaume I (del qual era president d'honor), i col·leccionà molts altres guardons atorgats per la Universitat de València, Escola Valenciana i Acció Cultural del País Valencià.\nPare de dues filles i un fill -Josep Miquel Bausset-, aquest darrer és actualment monjo de Montserrat i ha heretat la passió del seu pare per intervenir en la vida pública a través de la premsa valenciana, on envia regularment els seus articles sobre temes eclesials i civils. Com ell, Josep Lluís Bausset es manifestà cristià. Tot i això, en la citada entrevista al Levante , preguntat per aquest tema, va introduir-hi finalment un corrosiu escepticisme, declarant-se agnòstic: "En morir els cucs se'm menjaran. Això si em soterren, perquè jo preferisc que m'incineren i em tiren a la mar. Sóc darwinista i sé que la vida va nàixer a la mar".\nSiga finalment on siga, és obvi que la seua memòria perdurarà. Ell és la demostració palpable que al País Valencià s'ha viscut la presència ininterrompuda de diverses generacions d'homes coratjosos que, amb més o menys presència pública, han lluitat per la seua supervivència i la seua dignitat. Descanse en pau.


Els All Blacks s’enduen el seu Mundial - esportiu.cat\nEls All Blacks s’enduen el seu Mundial\nPol Camprubí i Pàmies - 23/10/2011, 16:11\nFinalment s’ha acabat el Mundial de rugbi de Nova Zelanda, i els All Blacks, la selecció local, han aconseguit emportar-se’l, superant França, la pressió i una cita amb la història en la final. Els Kiwis sempre estan entre els favorits per endur-se qualsevol competició, però no guanyaven un Mundial des del primer que es va disputar, el 1987, i França, que va ser el rival en la final en aquella ocasió, els havia eliminat en dues ocasions posteriors ja. Aquesta vegada aconseguit imposar-se, en un partit no gaire vistós, amb un marcador molt baix (7-8), i patint força.\nEls All Blacks celebren el "seu" Mundial // Agències\nFrança ven cara la derrota\nFrança ja ha deixat clar des del principi que no pensaven deixar-se passar per sobre, ni molt menys, que si Nova Zelanda es volia endur aquesta final, per molt locals que fossin, ho haurien de suar. Els del gall han sortit a pressionar quan no tenien la pilota, entorpint el joc All Black, i a atacar amb força presència a camp contrari quan l’han tingut. Tot i això, Woodcock ha aprofitat un forat en la defensa francesa amb una jugada assajada en una touche, que ha significat la primera marca del partit, 0-5. Haguessin pogut ampliar el seu avantatge, però las errades en els xuts a pals de Piri Weepu no ho han permès. I el resultat al descans seguia sent el mateix.\nLa maledicció del 10\nA tot això, cap dels dos mitjos d’obertura ha arribat a acabar la primera part, i s’afegeixen a la llista de 10s lesionats. Després que Cooper no pogués acabar el partit de divendres amb Austràlia, i dels dos obertures All Blacks lesionats ja, avui s’hi afegien Morgan Parra, que és mig de melé però juga d’obertura amb França, i Aaron Cruden, el jove que lluïa el 10 All Black avui per baixa de Carter i Slade. El mig francès s’ha hagut de retirar definitivament del camp al minut 23, després d’una forta percussió del potent Ma’a Nonu i d’un altre placatge dolorós, i Cruden s’havia de retirar al 34 per una lesió de genoll. Trinh-Duc i Donald han estat els seus respectius substituts.\nNova Zelanda desinflada, però vencedora\nA la segona part Nova Zelanda ha aconseguit ampliar l’avantatge bastant d’hora, amb un cop a càstig a pals de Donald, que ha acabat jugant aquest Mundial de casualitat per les lesions. França s’ha posat les piles per intentar remuntar el marcador, i de seguida han aconseguit puntuar. El capità Dusautoir ha pogut plantar un assaig després d’una bona transmissió de la línia françesa. Trinh-Duc transformava el xut a pals i deixava el marcador en un justíssim 7-8, que ja acabaria essent definitiu. Els de Lievremont ho han seguit intentant, però Nova Zelanda també ha sabut imposar el seu ofici en defensa, i no han permès cap situació clarament de perill per part dels francesos. El marcador no s’ha tornat a moure gràcies, en part, al joc conservador dels All Blacks quan han tingut l’oval, que no s’han assemblat gens a l’equip que “golejava” a la primera fase.\nFinalment han aconseguit aguantar la diferència mínima en el marcador i Richie McCaw ha pogut aixecar la Copa William Webb Ellis com a nous campions del món. Els tocarà defensar el títol d’aquí quatre anys a Anglaterra. Ja esperem la nova cita, després d’aquesta final, que cal dir que ha resultat una mica decebedora per al públic imparcial.


Insurreccions | Museu Nacional d'Art de Catalunya\nInsurreccions programa de mà (pdf - 1.16MB)\nDossier de premsa (pdf) - 7,41 Mb\nInsurreccions reuneix prop de 300 obres –pintures, dibuixos i gravats, fotografies, pel·lícules i manuscrits–, des de mitjan segle XIX a l'actualitat, de més d’un centenar d’autors diferents. Tenen en comú el tema de les emocions col·lectives i els esdeveniments polítics que comporten moviments com ara revoltes, insubmissió, agitació política, moviments socials i revolucions de tot tipus. A Barcelona, s'incorpora un conjunt d’obres del Museu Nacional per aportar una visió única i específica tant pels artistes representats (des de l’il·lustrador Lluís Pellicer als cartellistes de la Guerra Civil), com pels temes tractats.\nL’exposició es fonamenta en el treball històric i teòric realitzat pel filòsof, historiador d’art i comissari de l’exposició Georges Didi-Huberman.\nAquesta exposició ha estat organitzada pel Jeu de Paume, París, en col·laboració amb el Museu Nacional d’Art de Catalunya per a la presentació a Barcelona, i amb la participació de MUNTREF - Museo de la Universidad Nacional de Tres de Febrero, Buenos Aires; MUAC - Museo Universitario de Arte contemporáneo; UNAM, Mèxic, i la Galerie de l'UQAM - Université du Quebec a Mont-real.\nConferència inaugural "Insurreccions" (Subtitulat en català) (vídeo - 57:44 min)\nArticle Insurreccions a Catalunya, a le magazine del Jeu de Paume.\nPer elements (desencadenats)\nPer gestos (intensos)\nPer paraules (exclamades)\nPer conflictes (encesos)\nPer desitjos (indestructibles)\nQuè ens revolta? Són una sèrie de forces: psíquiques, corporals, socials. Amb elles transformem la immobilitat en moviment, l’abatiment en energia, la submissió en revolta, la renúncia en alegria expansiva. Les insurreccions es produeixen com a gestos: els braços s’aixequen, els cors bateguen més ràpid, els cossos es despleguen, les boques s’alliberen. Les insurreccions no es donen mai sense pensaments, que sovint es converteixen en frases: la gent reflexiona, s’expressa, discuteix, canta, guixa un missatge, confegeix un cartell, reparteix un fullet, escriu un llibre de resistència.\nSón formes gràcies a les quals tot això podrà sorgir, tornar-se visible en l’espai públic. Es tracta, doncs, d’imatges. A elles està dedicada aquesta exposició. Imatges de tots els temps, des de Goya fins a l’actualitat, i de tots tipus: pintures, dibuixos o escultures, pel·lícules o fotografies, vídeos, instal·lacions, documents… Dialoguen més enllà de les diferents èpoques. Es presenten segons un relat en el qual se succeeixen elements desencadenats, quan l’energia del rebuig s’apodera de l’espai sencer; gestos intensos, quan els cossos saben dir «no!»; paraules exclamades, quan la paraula presenta una denúncia davant el tribunal de la història; conflictes encesos, quan s’aixequen les barricades i la violència esdevé inevitable; finalment, hi ha desitjos indestructibles, quan la potència de les insurreccions aconsegueix perdurar més enllà de la seva repressió i desaparició.\nCada vegada que s’alci un mur, sempre hi haurà gent «aixecada» per «saltar les tanques», és a dir, per travessar les fronteres. Ni que sigui imaginant. Com si inventar imatges contribuís –unes vegades modestament, d’altres poderosament– a reinventar les nostres esperances polítiques.\nAixecar-se, com quan diem “s’aixeca una tempesta”. Capgirar la gravetat que ens clavava a terra. Així seran contradites les lleis de tota l’atmosfera. Superfícies –llençols, teles, banderes– que volen al vent. Llums que esclaten amb focs d’artifici. Pols que surt dels racons i s’aixeca. Multituds. Com a les obres de Fortuny o Martí i Alsina. Temps que es desborda. Món de potes enlaire. De Victor Hugo a Eisenstein i més enllà, les insurreccions s’han anat comparant amb huracans i grans ones que trenquen. Perquè aleshores els elements (de la història) es desencadenen.\nPerquè ens aixequem, primerament, exercim la imaginació, encara que sigui amb els seus “capricis” o “disbarats” com deia Goya. La imaginació mou muntanyes. I quan ens aixequem després d’un “desastre” real, vol dir que a allò que ens oprimeix, a aquells que ens volen impossibilitar tots els moviments, hi oposem la resistència de forces que són, en primer lloc, desitjos i imaginacions, és a dir, forces psíquiques de desencadenament i de noves potencialitats.\nAixecar-se és un gest. Fins i tot abans d’emprendre i dur a terme una “acció” voluntària i compartida, ens aixequem amb un simple gest que tot d’un plegat ens treu de l’aclaparament en el qual, fins ara, ens mantenia la submissió (fos per covardia, cinisme o desesperació). Aixecar-se és llençar ben lluny el feix que ens pesava a les espatlles i impedia que ens moguéssim. És trencar un determinat present –encara que sigui a cops de martell, com van voler fer Friedrich Nietzsche o Antonin Artaud– i aixecar els braços cap a un futur que s’obre. És un senyal d’esperança i de resistència, pintat i esculpit notablement per Juli González.\nÉs un gest i és una emoció. Els republicans espanyols ho van assumir plenament, amb la seva cultura visual inspirada per Goya i Picasso, però també per tots els fotògrafs que recollien sobre el terreny els gestos dels presoners alliberats, dels combatents voluntaris, dels infants o de la famosa Pasionaria, Dolores Ibárruri. En el gest d’aixecar-se, cada cos protesta amb tots els seus membres, cada boca s’obre i s’exclama amb el no-rebuig i amb el sí-desig.\nEls braços s’han aixecat, les boques s’han exclamat. Ara calen les paraules, calen frases per dir-ho, cantar-ho, discutir-ho, imprimir-ho, transmetre-ho. És per això que els poetes se situen “per davant” de la pròpia acció, com deia Rimbaud en temps de la Comuna. Anteriorment, els romàntics, i després, els dadaistes, els surrealistes, els lletristes, els situacionistes, etc., van dur a terme insurreccions poètiques.\n“Poètic” no significa “lluny de la història”, tot al contrari. Hi ha una poesia dels fulls volants, des de la protesta escrita per Georg Büchner el 1834 fins a les “resistències digitals” actuals, passant per la CNT el 1936, René Char el 1943 o els “ciné-tracts” el 1968. Hi ha una poesia pròpia dels diaris en paper i de les xarxes socials. Hi ha una intel·ligència específica –atenta a la forma– en els llibres de resistència o d’aixecaments. Fins que els murs prenguin la paraula i aquesta ocupi l’espai públic, l’espai sensible en la seva totalitat.\nDe sobte tot s’encén. N’hi ha que només hi veuen caos. Altres hi veuen sorgir les formes mateixes d’un desig de ser lliure. Durant les vagues, s’inventen maneres de viure plegats. Dir que “ens manifestem” és comprovar –ni que sigui per estranyar-se’n, ni que sigui per no entendre-ho– que ha aparegut alguna cosa que era decisiva. Ara bé, per això ha calgut un conflicte, motiu important en la pintura d’història moderna i de les arts visuals en general (fotografia, cinema, vídeo, arts digitals).\nA vegades les insurreccions només produeixen una imatge d’imatges trencades: vandalismes, aquella mena de festes en negatiu sobre les quals reflexiona Pedro G. Romero. Però sobre aquelles ruïnes es construirà l’arquitectura provisional dels aixecaments: coses paradoxals, movedisses, de nyigui-nyogui, que són les barricades, com es poden veure, notablement, a les fotografies de Centelles. Després les forces de l’ordre reprimeixen la manifestació quan, en canvi, els que s’aixequen només tenen la potència del seu desig (la potència, no pas el poder). Vet aquí perquè, en la història, ha mort tanta gent per haver-se alçat.\nAra bé, la potència sobreviu el poder. Freud deia del desig que és indestructible. Fins i tot aquells que se saben condemnats –als camps, a les presons– busquen la manera de transmetre un testimoni, una crida. És el que Joan Miró va suggerir en una sèrie d’obres titulada L’esperança del condemnat a mort, homenatge al jove anarquista Salvador Puig i Antich, assassinat pel règim franquista l’any 1974, i que veurem també en l’obra d’Antoni Tàpies.\nUn aixecament pot acabar en llàgrimes de les mares sobre els cossos dels seus fills morts. Aquestes llàgrimes, tot i així, no són només de desesperació: encara poden aparèixer com a potències d’aixecament, com en aquestes “marxes de resistència” de les mares i les àvies a Buenos Aires. Són els nostres propis fills que s’aixequen: Zero en conducta! Antígona, que no era quasi una nena? Sigui a la selva de Chiapas, a la frontera grecomacedònia, en algun lloc de la Xina, d’Egipte o de Gaza, o bé en la jungla de les xarxes informàtiques pensades com una vox populi, sempre hi haurà nens per saltar els murs.\nConferència inaugural: "Insurreccions"\nVisites comentades a l'exposició "Insurreccions"\nManel Armengol, Manifestacions de l'1 de febrer de 1976. Convocatòria per: «Llibertat, amnistia, estatut d'autonomia», Barcelona, 1976 © Manel Armengol, 2017\nPere Català Pic, Aixafem el feixisme, cap a 1936\nJuli González, Mà esquerra aixecada, cap a 1942 © Juli González, VEGAP, Barcelona, 2016\nJuli González, Montserrat cridant, 1940 © Juli González, VEGAP, Barcelona, 2016\nRamon Martí i Alsina, Estudi per al quadre «El gran dia de Girona»


lo carrer del riu: 02/05/2008\nCornuts i pagar el beure: Els regants del Baix Ter es neguen a pagar 5 MEUR d'aval a l'estat i la Generalitat per a les obres de millora dels regs\nLes comunitats de regants de la presa de Colomers i del reg del Molí de Pals s'han negat a pagar els 5 MEUR d'aval a l'estat i a la Generalitat per a les obres de millora dels regs. El projecte, que fa anys que s'eternitza, es realitza en conveni amb el Departament d'Agricultura i l'empresa Seiasa del Nordeste. Els treballs de modernització i consolidació dels regadius tenen un cost de 28,2 milions d'euros (MEUR) i els regants han de finançar el 18% del seu cost. El portaveu dels regants, Jordi Aulet, ha afirmat que no pensen pagar ni un euro, 'i més, tenint en compte que no hi ha aigua'. Els regants demanen que sigui la Generalitat qui assumeixi la seva part com a compensació.


Implantologia dental amb cirurgia guiada a Barcelona | Ahoa\nUna tècnica més ràpida, efectiva i indolora\nMitjançant el disseny d’una plantilla quirúrgica intraoral individualitzada realitzem els implants de manera senzilla i eficaç, sense necessitat d’incisions ni punts a la geniva. Amb això aconseguim una recuperació molt més ràpida i quasi sense molèsties.\nEl software més avançat ens permet desenvolupar una plantilla quirúrgica específica per a cada pacient.\nRealitzem els implants de manera ràpida i sense incisions ni punts a la geniva, amb la qual cosa les molèsties i el dolor són mínims.\nEl postoperatori és pràcticament inapreciable i la inflamació és mínima. A més, podem col·locar la dent fixa provisional el mateix dia.\nEquip d'implantologia dental


Pressió sobre Pedro Sánchez perquè resolgui la crisi huma...\nActualitat Poders Pressió sobre Pedro Sánchez perquè resolgui la crisi humanitària de l’Open Arms\nProp d’un miler de persones es manifesten a Barcelona per reclamar que s’obrin ports segurs i es desembarquin els migrants rescatats per les ONGs al Mediterrani\nPoders 12/08/2019 21:51\nUn manifestant sosté una pancarta de suport a Open Arms\nCentenars de persones s’han concentrat davant la Delegació del Govern espanyol a Barcelona per exigir que l’executiu que dirigeix Pedro Sánchez trobi una solució pels migrants rescatats pel vaixell de l’ONG Proactiva Open Arms i que Itàlia i Malta es neguen a que siguin desembarcats. Durant la concentració s’han llançat crits de ‘Obrim fronteres’, “Cap persona és il·legal” o ‘Vergonya’ i hi han intervingut representants de les entitats que l’han convocat, entre elles ‘Stop Mare Mortum’, ‘Caravana Obrim Fronteres’ o ‘Tanquem els CIES’.\nL'ONG Proactiva Open Arms ha demanat avui que el govern espanyol s’ofereixi per donar asil als 31 menors que es troben actualment al seu vaixell a l’espera que algun país els ofereixi un port segur. A l’Open Arms hi ha ara 151 migrants després que els darrers dies se n’hagin desembarcat 12 a Malta i Itàlia per raons de salut. Òscar Camps, director de l’ONG, ha acusat Pedro Sánchez de posar-se de perfil davant aquesta crisi. Tres dels seus ministres –María Jesús Montero (Hisenda), Magdalena Valerio (Treball, Migracions i Seguretat Social) i José Luis Ábalos (Foment)- han afirmat que s’atenen a la normativa europea i han reclamat que Itàlia obri els seus ports als migrants que han rescatat les ONGs. En la mateixa situació que l’Open Arms es troba el vaixell Ocean Viking, de Metges sense Fronteres i SOS-Mediterrani, que transporta 356 persones rescatades front a la costa de Líbia.\nA la pressió perquè es resolgui aquesta crisi s’han sumat els darrers dies els actors Antonio Banderas i Javier Bardem, que han llançat missatges en aquesta direcció, i Richard Gere, que va arribar a portar personalment aliments a l’Open Arms. El govern espanyol espera que la Comissió Europea prengui una decisió en les properes hores que garanteixi el desembarcament i distribució dels migrants rescatats entre diferents països de la Unió.


Jordi Garcia: «La il·lusió de jugar la Copa del Rei compensa el desgast físic de tants mesos de treball» | ReusDigital\nJordi Garcia: «La il·lusió de jugar la Copa del Rei compensa el desgast físic de tants mesos de treball»\nper Reusdigital.cat, 9 de juny de 2021 a les 18:30 |\nImatge d'arxiu del Reus Deportiu Miró | Reus Deportiu\nEl passat 12 de març de 2006, el Reus Deportiu aixecava la seva setena Copa del Rei a Lloret (la Selva). Era precisament l’actual tècnic, Jordi Garcia l’artífex del títol amb un gol en els darrers instants del partit. Més de 15 anys després, l’equip roig-i-negre vol alçar la vuitena al Palau d’Esports de Riazor, a La Corunya.\nEl rival en els quarts de final de la Copa del Rei d’hoquei patins (divendres, 13 hores) és el Garatge Plana Girona, equip que ha acabat l’OK Lliga en la desena posició. En la competició domèstica, el Reus Deportiu Miró ha guanyat els dos partits davant els gironins (4-8 i 6-2).\nLa principal amenaça del conjunt dirigit per Ramon Benito és l’atacant David Gelmà. Ha anotat 30 gols en l’OK Lliga en 28 partits jugats. “El Girona és un equip amb molt d’ofici i tàcticament molt ben treballat. Ens plantejarà diverses situacions i haurem de mostrar la nostra millor versió i estar molt forts mentalment”, ha assenyalat el tècnic Jordi Garcia.\nEn el cas de superar l’eliminatòria, el Reus Deportiu Miró jugarà a les semifinals amb el guanyador del partit entre el Barça-Noia Freixenet.\nÀlex Rodríguez, en estat de gràcia\nEl Reus Deportiu Miró pateix la baixa de Raül Marín, però té prous arguments per fer un bon paper en la competició. Amb 157 gols a favor, ha estat el segon equip màxim golejador de la lliga, en la qual Àlex Rodríguez ha estat el pitxitxi amb 52 gols. L’equip reusenc ha finalitzat en la quarta posició i ha arribat a la final de la Supercopa d’Espanya.\nReus és notícia, Esports, hoquei patins, Reus Deportiu Miró, Reus Deportiu


Manifestació a Barcelona per la unitat d’Espanya a dos dies de la Diada\n09/09/2018 a les 16:52\nTensió en coincidir amb una marxa de moviments antifeixistes\n© Desenes de persones amb banderes d'Espanya durant la manifestació.\n© La marxa l'ha convocat l'empresari José Manuel Opazo i ha comptat amb el suport de Vox.\n© Una altra imatge de la marxa, que es produeix a dos dies de la Diada.\nUnes 2.000 persones, segons la Guàrdia Urbana, s’han manifestat aquest diumenge, a dos dies de la Diada, a Barcelona a favor de la unitat d’Espanya i contra la independència de Catalunya sota el lema "recuperem la dignitat". A la Plaça d’Espanya s’han produït moments de tensió en coincidir amb un centenar de persones, convocades per moviments antifeixistes i independentistes. Al mig d’un fort dispositiu dels Mossos d’Esquadra s’han registrat un creuament d’insults.\nLa manifestació per la unitat d’Espanya, convocada per l’empresari José Manuel Opazo i a la qual s’han sumat 65 associacions, entre elles el partit VOX, ha iniciat el seu recorregut en les Tres Xemeneies de l’avinguda del Paral·lel fins la Plaça d’Espanya.\nHa estat llavors quan mentre uns cridaven "Catalunya és antifeixista", els contraris a la independència han respost amb crits de "nazis, nazis."\nLes manifestació a favor de la unitat d’Espanya l’obria una pancarta amb el lema "Recuperem la dignitat", que l’ha seguit una altra amb la inscripció: "No volem gent així a Espanya. Catalunya 100% espanyola. Torra 155 presó".


Relat "La única assignatura pendent, doctor..."\nInici > detall del relat: La única assignatura pendent, doctor...\nLa única assignatura pendent, doctor...\nUn relat de: crusoe\nDesprés de la llarga nit, després del plor que gairebé m`ofega, somio que arribaré al mar amb els pits plens, amb el cant incontenible, que vol vessar-se.\nLa única assignatura pendent, doctor, es algú que ens ensenyi a engegar uns trets de bala intencionats.\nLa única assignatura pendent, doctor, es una mica més de mata-rates en el àpat d`aquells micos sanguinolents.\nHe descobert que em necessita, que és meva, que Déu es gran, però desgraciadament som en un laberint extraviats i mai no podrem abraçar-nos, besar-nos, plorar junts... mai no podrem gaudir en la nostra pell abrusada, en els nostres sentits cremant, la trobada de dos éssers desesperats que es van perdre al mateix jardí capriciós que projecta aquestes ombres tan traïdores . Al lluny, sentim les nostres veus llastimoses.\nSomio que arribo al mar de la fertilitat, en la meva solitud, en la meva desolació, trenco les ones capitanejant un vaixell de desarrelats, de orfes, de bords, de homes plens de raons per enrolar-se en la mar que ara mateix ens convida i ens promet tresors insòlits i terres mai no solcades.\nLa primavera m`ha esquitxat de sal totes les nafres. Sóc inútil, va, fatu, incapaç. Sóc dèbil, un accident, un frau.\nCom aquella matinada per Barcelona on tots els cotxes desfilaven com en una corrua mortuòria entre gasos tòxics i el meu cos es deformava i jo demanava ajuda però els cotxes no s`aturaven com si portessin en una carrera final cossos difunts, però cap a on anaven, tots els carrers plens de cotxes a les cinc de la matinada desfilant apressats.\nEl mar, mare, el mar, al mar, allà, on s`alcen les últimes onades, on començà tota la tragèdia, allà, mare, allà, al lluny, al mar.\nAquesta primavera raparà els caps dels facinerosos i farà brollar de flors inèdites tots els balcons abandonats.\nAquesta primavera portarà al pali al traïdor que em va delatar.\nAquesta primavera infectarà perniciosament els pulmons de tots els filibusters que masteguen tabac a la vora de la mar.\nPots mitigar la meva solitud....\nUna abraçada. Carlos Mª Martorell de la Puente.\nLa meua noia\nMullaré el meu acer\nAplaca´m “Dulce ” ... !\nDedicat a Anaïs B. psicóloga del foro bipolars clínic\nEl seu propi cos, el seu metabolisme, era el principi rector.\nJo entaforo el cap dessota del coixí com si fos un estruç percaçat\nDe fet sóc com una burilla mal apagada\nLa secta 002\nVam dinar a la sorra\nI què serà de mi\nL`ombra de la llibertat.\nquè van ser les meves mans\nOPERACIÓ CALDERA, per què som tots tant guap@s?


La incertesa sobre l'avançament electoral marca l'homenatge a Macià - VilaWeb\nLa incertesa sobre l'avançament electoral marca l'homenatge a Macià\nRepresentants dels partits polítics reten homenatge l'ex-president, mort el Nadal del 1933\nUna àmplia representació política catalana passa avui al matí pel cementiri de Montjuïc de Barcelona per a homenatjar el president de la Generalitat Francesc Macià, mort ara fa vuitanta-un any. Encapçalen l'homenatge el president de la Generalitat, Artur Mas, i la presidenta del parlament, Núria de Gispert, que hauran estat precedits pels representants del partit de Macià, Esquerra Republicana: Alfred Bosch, Jordi Portabella, Oriol Amorós i Patrícia Gomà. Enguany, l'actualitat política ve marcada per la incertesa sobre la convocatòria d'eleccions avançades per decidir sobre la independència.\nAquests últims dies hi ha hagut demandes per part de representants d'ERC a Artur Mas perquè convoqui abans que no acabi el 2014 les eleccions, perquè es puguin fer abans de les municipals del mes de maig. Fins i tot els republicans Marta Rovira i Pere Aragonès han demanat a Mas que aprofiti el discurs de Cap d'Any que ha de fer el dia 30 per a anunciar la data de les eleccions.\nPerò Mas només ho farà quan hi hagi acord sobre la llista electoral unitària que proposa, perquè considera que si els independentistes hi van en llistes separades, tal com volen ERC i la CUP, no es podrà fer en aquestes eleccions el referèndum que no s'ha pogut fer.\nAvui hi podria haver doncs alguna referència a aquesta situació política en els discursos polítics en l'homenatge a Macià.\nFrancesc Macià i Llussà (Vilanova i la Geltrú, 21 d'octubre de 1859 - Barcelona, 25 de desembre de 1933) era fill d’una família de les Borges Blanques (on hi ha l'Espai Macià) que negociava en vi i oli. Va estudiar a Vilanova fins que, a quinze anys, va ingressar a l’acadèmia d’enginyers militars de Guadalajara (Castella). Graduat el 1879 va ocupar unes quantes destinacions fins que el 1887 fou destinat a Lleida, on es va estar prop de vint anys.\nDel 1905 al 1907 la seva trajectòria es veié sacsejada per un seguit d'esdeveniments que van marcar la seva vida. El 1905, arran de l'assalt militar a les seus de la revista 'Cu-cut!' i el diari 'La Veu de Catalunya', Macià hi va expressar desacord, a més d'oposar-se a la llei de jurisdiccions (1906). També va presentar la seva candidatura en el marc de la Solidaritat Catalana pel districte de les Borges Blanques. Aquesta actitud política comportà el seu trasllat a Santoña (Castella la Vella), després de l’ascens previ a coronel, que Macià no va acceptar, i hagué de renunciar la carrera militar.\nEntre el 1907 i el 1923 va obtenir l'escó del districte i es va afiliar a la Lliga Regionalista fins el 1912. Posteriorment va acostar-se al republicanisme catalanista i l'obrerisme radical, amb la posada en marxa del partit independentista Estat Català (1922). Exiliat a causa del cop d'estat de Miguel Primo de Rivera, va posar-se al capdavant de l'intent d'invasió de Catalunya des de Prats de Molló (1926), una conspiració que va acabar amb la seva detenció per la policia francesa.\nTornat de l'exili el 1931, va participar en la creació d'Esquerra Republicana de Catalunya, formació de la qual va ser elegit president. Després de la victòria electoral del partit, el 14 d'abril de 1931 va proclamar l'estat català. Després de negociar amb el govern provisional de la república espanyola, va acceptar la creació de la Generalitat de Catalunya, del qual va ésser el 122è president fins a la seva mort, el dia de Nadal del 1933.


Joan Roca ensenya a cuinar en l'àmbit domèstic - VilaWeb\nDissabte 29.03.2014 06:00\nJoan Roca ensenya a cuinar en l'àmbit domèstic\nAplega i ordena la seva experiència al restaurant, i també com a docent, en un llibre destinat a cuinar a casa · Conté vuitanta receptes\nJoan Roca comença a disposar d'una col·lecció de llibres considerable, escrits per ell, els seus germans, la seva mare, i d'altres especialistes sobre la seva cuina en general i sobre aspectes en particular (com les postres, la cuina al buit, les aromes en la cuina dels germans Roca…). Amb tot, acaba de presentar un nou volum, 'Cuina amb Joan Roca' (Planeta), que es concep com un curs de cuina. És un llibre que recopila, ordena i sintetitza vin-i-cinc anys d'ofici i una vintena d'anys també de docent a l'Escola d'Hosteleria de Girona, i que s'adreça a l'àmbit domèstic.\n'Teníem ganes de fer aquest llibre, perquè calia, perquè tot i que és la informació que utilitzem a l'escola, l'hem pensat per a l'espai domèstic. Un llibre escrit tenint en compte el què tenim a casa i el què no cal fer a casa. Sovint quan proposem llibres amb les tècniques complexes generem frustració a una part del lectors, perquè no poden fer les receptes que es descriuen. En canvi a 'Cuina amb Joan Roca' hem fugit de la dificultat. Proposem una metodologia didàctica que serà molt útil en el desenvolupament de les receptes, sobretot per interpretar-les. Perquè la creativitat comença amb el coneixement. I és imprescindible conèixer les tècniques, preelaboracions, com manipular els aliments abans de les preelaboracions…', explica Joan Roca que deixa ben clar que no és un llibre de receptes, tot i que se n'expliquen vuitanta, sinó de processos.\nEl cuiner també deixa ben clar que aquest volum contribueix a promoure l'alimentació sana, el coneixement del producte de proximitat, de temporada, i ajuda a aplicar el sentit comú i uns valors dins l'alimentació. A diferència d'altres aproximacions sobre la realitat social imperant, que intenten adaptar-se a una manera de viure on la cuina cada vegada té menys pes i se li dedica menys temps, 'Cuina amb Joan Roca', d'una manera ben natural, proposa tot el contrari: posar en valor la cultura gastronòmica heretada i el gust per regalar un bon àpat a la gent que t'estimes, dedicant-hi el temps que requereix.\nEl canvi de tendència és clar. La filosofia Slow Food es va imposant des del sentit comú. Sense citar aquest moviment en cap moment, Joan Roca escriu en la introducció del llibre: 'Per a nosaltres cuinar és el que al final ens convida a compartir, a preparar un petit acte de convivència al voltant de la taula, on el menjar és un vehicle de gaudir dels nostres amics i familiars, un motiu per expressar sensacions i passions, un pretext per parlar, reflexionar, mirar-nos i sentir.'\nI continua: 'Per això, perquè la cuina és part de l'emoció, també considerem molt rellevant cuinar amb sentit i valors. Per una banda, ens importa mantenir la cultura gastronòmica del nostre territori, els seus usos, costums i tradicions. Apostem per cuinar amb productes de proximitat, perquè en fer-los servir valorem i ajudem a mantenir el nostre entorn; amb productes de temporada, perquè així respectem els cicles de la naturalesa i podem gaudir dels productes en el punt òptim de maduresa i plenitud de sabor. Per l'altra, ens agrada gaudir de l'experiència culinària i fer que aquesta sigui també capaç de nodrir-nos saludablement.'\nLes receptes que es recullen serveixen d'exemple per explicar les diferents tèniques i processos que mostra el llibre. Totes són senzilles i fàcils de fer a casa, amb productes que no són cars. I això no impossibilita que el llibre incorpori dues receptes que es poden menjar al Celler de Can Roca, 'perquè són senzilles i alhora excepcionals', com és la Catifa de castanyes amb bolets i anisats'. També hi trobem el Carpaccio de peus de porc, un dels plats més internacionalitzats del Celler de can Roca. A més, la cuina que mostra en Joan Roca en aquest llibre incorpora tècniques culinàries de cultures que no són ni la catalana ni la francesa, però que es poden incorporar en la nostra dieta, com ara el Kimchi, la col fermentada coreana. 'Perquè la que oferim és una cuina oberta, respectuosa, no fonamentalista.'\nDe somnis i reconeixements\nJoan Roca valora aquest any com a extraordinari. La condició de millor restaurant del món els ha ofert moltes oportunitat que han aprofitat: 'Ens hem convertit en ambaixadors de la nostra cultura i de la nostra cuina. Hem aprofitat les oportunitats. Això de ser el millor restaurant del món s'ha d'entendre com si t'haguessin donat un Òscar. No ens hem d'obsessionar per mantenir-lo, perquè és un reconeixement efímer, a diferència de les estrelles Michelin que s'han de mantenir any rere any. No ens hem d'obsessionar en mantenir-nos en el número u. Penseu que hi ha projectes gastronòmics molt potents a tot arreu del món. Quan vam ser el número dos dos anys seguits, aleshores sí que teníem pressió per arribar a dalt de tot, però ara, un cop aconseguit, hem de viure-ho amb gran naturalitat, continuar fent la feina ben feta i amb passió, amb honestedat, ètica i uns valors de compartir les coses, que són els que ens representen.'\nDurant la Fira Alimentària, Joan Roca participarà als tallers d'Alimentaria Experience fent una revisió gastronòmica de 'El Somni', reproduint tots els plats d'aquell sopar de somni que es va celebrar a l'Arts Santa Mònica el 6 de maig del 2013. La pel·lícula que mostra aquesta experiència i que es va presentar a la passada Berlinale encara no té data d'estrena a Catalunya.


Intèrprets: Péter Rudolf, Tamás Szabó Kimmel, Dóra Sztarenki, Bence Tasnádi, Ági Szirtes,József Szarvas, Eszter Nagy-Kálózy, Iván Angelus\nUn sufocant dia d’agost de 1945, els habitants d’un poble es preparen per al casament del fill d’un funcionari de l’ajuntament. Mentrestant, dos jueus ortodoxos arriben a l’estació de tren portant dues misterioses caixes. El funcionari tem que els homes siguin fills dels jueus que van ser deportats, que vénen a reclamar les propietats que ara tenen ells de manera il·legal, perdudes pels seus amos durant la 2a Guerra Mundial. Altres vilatans tenen por que vinguin més supervivents i que aquests representin una amenaça per a les terres i les possessions que ara reclamen com a seves.\nL’impossible retorn a la normalitat\n12 d’agost de 1945. En un petit poble hongarès, tot sembla esdevenir-se amb una aparent calma quotidiana: es prepara un casament, el tren arriba a l’estació amb puntualitat i els veïns intenten combatre com poden la calor canícular. Podria ser un dia qualsevol, però no ho és. Primer perquè per la ràdio sabem que els Estats Units acaben de llançar la 2a bomba atòmica sobre Nagasaki, i per tant, la 2a Guerra Mundial encara no ha acabat definitivament. Després, perquè un escamot de l’exèrcit roig patrulla permanentment pel poble hongarès, supervisant els moviments de tothom i començant “de facto” el control territorial dels països que acabaran sota la influència del règim soviètic. I finalment perquè del tren que acaba d’arribar a l’estació, en baixen un pare i un fill jueus amb unes misterioses caixes que seran el detonant del trencament de la fràgil i aparent quotidianitat de la vil·la.\nAmb aquest prometedor punt de partida arrenca “1945”, el film de l’hongarès Ferenc Torok que suposo una nova oportunitat de descobrir a les nostre pantalles una altra mostra de la fructífera onada de cineastes hongaresos que segueixen l’estel·la de Laszlo Nemes (“El hijo de Saul”) o Ildiko Enyedi (“En cuerpo y alma”), totes dues vistes al Truffaut. Com en aquests dos precedents, el film de Torok destaca primer de tot per la seva impecable factura formal: rodada amb una extraordinària fotografia en blanc i negre -que recorda poderosament la de “La cinta blanca” de Michael Haneke- i posseïdora d’una cadència narrativa perfectament ajustada al in crescendo dramàtic amb el que estan explicats els esdeveniments.\nÉs curiós que el plantejament de la pel·lícula remeti a dos títols tant diferents pel que fa a l’època i al gènere com “Conspiración de silencio”, de John Sturges o “El tren de las 3:10” de Delmer Daves. Amb la primera connecta en aquesta idea de la complicitat col·lectiva que manté l’status quo en un fals equilibri i que es veu trencada per l’arribada d’un estrany, reforçada a més perquè aquesta arribada es produeix en els dos casos amb un tren. Amb la segona comparteix una capacitat per mantenir la tensió dramàtica amb notable efectivitat, amb el tren també com a element clau de connexió externa de la comunitat.\nPerò darrera l’epidermis d’una situació específica, Ferenc Torok planteja un gran tema, possiblement poc tractat pel cinema en relació a la seva rellevància, com és la impossibilitat de tornar a la normalitat o, dit d’altra manera, a la situació social i humana prèvia a un conflicte bèl·lic. Els jueus que tornen al petit poble hongarès són el detonant que posa de manifest els secrets, els pecats, les mentides, les enveges, les traicions, les venjances, en definitiva, el seguit de misèries humanes que la guerra i les seves conseqüències han portat a aquella comunitat. Ferenc Torok explica una de les milers de microhistòries de cada poble, de cada barri, de cada ciutat que ha patit el drama d’una guerra tan terrible com la 2a Guerra Mundial, i hi apareixen tots els perfils humans: de l’aprofitat al penedit, del poderós a l’humil, del pobre d’esperit al salvatge, del covard a l’heroi anònim, de l’hipòcrita al còmplice necessari. I en el fons, “1945” és una gran pel·lícula sobre l’Holocaust quan l’Holocaust ja havia acabat. La seva concisió narrativa, la seva humiltat i manca de pretensions i la seva bellesa formal la converteixen en una petita gran sorpresa d’aquest primer trimestre cinematogràfic de 2018.


L'Escola d'Art de Tortosa proposa del 4 al 25 de maig una interessant agenda d'activitats\nCom cada mes de maig, l'Escola d'Art de la Diputació a Tortosa proposa una sèrie d'activitats entre les quals hi haurà xerrades, exposicions i tallers amb diferents artistes contemporanis que aproparan la seva mirada tant als alumnes de l'Escola com al públic en general. Durant tot el mes, la voluntat del centre és apropar l'art contemporani tant a Tortosa com a les Terres de l'Ebre, amb propostes que alternen el risc i el compromís creatiu. T'hem seleccionat algunes de les propostes que ens semblen que no pots perdre't.\n1. 'Escenes de l'Erm', presència i negació\nS’entén per escena la representació, dotada de coherència i unitat en sí mateixa, d’un esdeveniment en el qual prenen part vàries figures. Pintar una escena comporta necessàriament la simulació del món, i això implica tractar amb qüestions pròpies de la pintura il·lusionista tradicional com la llum, el rostre, les figures i el paisatge. No obstant això, les 'Escenes de l’Erm' han passat pel sedàs de la tradició de la pintura moderna i es mouen entre la presència de les imatges i la seva negació, entre la creació de sentit que ens dóna la relació amb allò real i la suspensió d’aquest sentit. Josep Salmeron és pintor. Ha fet exposicions individuals a l’Escola d’Art de Tortosa, al Museu d’Art Modern de Tarragona, a la Capella de Sant Roc de Valls, etc. El tindrem a Tortosa perquè ens expliqui el seu recorregut artístic.\n2. Pintar amb les paraules amb Yoshi Hioki\nEls contes i la poesia haiku són els dos instruments principals del seu discurs artístic. Ens apropen, narrats en viva veu, als diferents elements de la narració: motius, símbols, trames... Elements compositius de les formes expressives de les històries. També descobrirem la importància dels sentits dins els poemes haiku. L'artista Yoshi Hioki (Osaka-Japó) és un “katari-ka”, és a dir, un narrador d’històries professional. Explicar un conte per a ell és pintar imatges amb les paraules i el silenci. És Llicenciat en Belles Arts per la UB.\n3. L'expressió artística a través de la veu\nCecília Aymí parlarà de l’expressió artística a través de la veu. Amb el títol 'Els colors de les paraules', la soprano parlarà del mètode, el cos, la veu, la paraula i el relat. Cecília ens parlarà de la seva passió pel món misteriós de la veu, i ens explicarà la singularitat de cada expressió i com és el camí que recorre perquè cadascun dels alumnes trobi la seva pròpia expressió i timbre vocal.\n4. Forns de paper\nConstrucció de forns de paper per a raku. Sergi Pahissa (Molins de Rei, 1976), artista especialitzat en ceràmica, ens proposa construir un forn utilitzant material reciclat com paper, barbotina i llaunes. I després decorar-lo amb tèniques noves entre les quals es troba el horsehair. Aquesta activitat requerirà una inscripció prèvia ja que hi ha places limitades.\n5. Desfer el museu amb Valentín Roma\nA partir del treball en la direcció de La Virreina Centre de la Imatge desde 2016 s'explicaran els objectius, les interlocucions i els processos de cooperació portats a terme en aquests dos anys de nou enfoc institucional. Valentín Roma és doctor en Història de l’Art i Filosofia per la Southampton University (Winchester School of Art) i professor del departament d’Història de l’Art Contemporani de la UAB. Ha estat cap d’exposicions al MACBA i actualment és director de La Virreina Centre de la Imatge de Barcelona. Comissari d’exposicions nacionals i internacionals, va comissariar 'La comunitat inconfessable', primer pavelló de Catalunya per a la 53 Biennale de Venezia 2009. Assagista, crític d’art i escriptor.\n6. L'accés al joc del patrimoni amb Mariona Moncunill\n'Agafar el museu pel mànec: museus amateurs i l’accés al joc del patrimoni'. Aquesta és la proposta de Mariona Moncunill. Els museus amateur són aquells museus que algunes persones fan a casa o a espais familiars invertint-hi el seu temps lliure, el seus diners i el seu esforç. Fets per plaer, per compromís amb els seus contextos socials, i per l’orgull de mostrar la pròpia història i l’enorme feina feta, aquests museus ens permeten posar en dubte alguns dels donats per descomptat de qui i com es gestiona el patrimoni. Des dels marges de la museografia i la museologia més institucionals, persones i col·lectius prenen la iniciativa de crear i gestionar el seu propi patrimoni cultural de forma creativa, crítica i compromesa. Però què més hi ha darrera dels museus amateur? Quins beneficis en poden treure els seus fundadors? I els contextos en els que s’insereixen?\n7. Perturbació inesperada\nUn dels actes més esperats serà el que protagonitzarà l'artista Mariaelena Roqué que parlarà per primera vegada de la seva llarga relació personal i artística amb Carles Santos. Amb aquesta poesia expressa com va ser la relació entre els dos artistes durant més de 30 anys. "Un choque de trenes? Aquello del inevitable encuentro? El azar? El destino? Un barco a la deriva? Naufragaría algún día?". Una sessió poètica que parlarà de la vida i la mort. "Hasta la Última gota. Hasta la Última. El río se secó"\nWeb Escola d'Art de la Diputació a Tortosa


EN ELS 50 ANYS DE LA MORT DEL P. ANSELM FERRER - Regió7\nAvui, commemorant el 50è aniversari de la seva mort el 1969, es farà a la basílica de Montser-rat un petit homenatge a un personatge tan desconegut pel gran públic com rellevant en el seu camp: el pare Anselm (Josep) Ferrer. El pare Anselm va néixer a Capellades el 1882, i va ser escolà i monjo de Montserrat. A l'Escolania dirigida pel P. Manel Guzmán va estudiar orgue, harmonia i teoria musicals, estudis que després va ampliar a Roma i a Nàpols -on l'abat Deàs el va destinar un temps- i finalment a Barcelona -amb el mestre Josep Barberà.\nPerò més enllà d'això, Anselm Ferrer fou en si mateix un organista i músic notable, que ens ha llegat interessants composicions religioses (misses, himnes i motets). No pas gaires -perquè s'hi mirava molt a l'hora de crear-les- ni trencadores musicalment, però d'un apreciable valor, com ara la Missa abbatialis, l'Ave Maria, l'Himne a la Mare de Déu de Montserrat o un bon nombre de Salves montserratines. Sovint, aquestes peces reflectien els seus ideals de renovació litúrgica i enllaçaven amb la restauració de la música sagrada impulsada i regulada per Pius X a partir de la promulgació del Motu Proprio el 1903. Val a dir que el P. Anselm va ser un dels pares del Congrés Litúrgic de Montserrat de l'any 1915 , que va tenir un fort impacte.


#residuos – Lavola Educació\nArranca l’acció ciutadana de PLASTICØPYR\nEl projecte de recerca PLASTICØPYR involucra a la població en la recollida i anàlisi de residus plàstics als rius de muntanya a través d’accions de ciència ciutadana. Anthesis Lavola i altres entitats, centres de recerca i organitzacions lideren aquest projecte europeu per prevenir de manera sostenible l’acumulació de plàstics als ecosistemes de muntanya.\nEl projecte PLASTICØPYR té com a objectiu prevenir de manera sostenible l’acumulació de plàstics en els ecosistemes de muntanya i evitar el seu transport cap al mar, concretament dels espais naturals situats en els Pirineus de Catalunya, Andorra i França. Està cofinançat pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) i liderat per set partners, planteja cinc accions per portar-lo a terme; el desenvolupament d’eines per avaluar i divulgar l’impacte ambiental dels plàstics sobre els ecosistemes fluvial, l’elaboració de protocols comuns als països implicats per ajudar a reduir la producció de residus i millorar-ne la seva gestió i la posada en marxa d’un sistema de participació de la ciutadania a través d’accions de ciència ciutadana.\nL’activitat de ciència ciutadana és un eix fonamental del projecte PLASTICØPYR i, a través d’ella, es vol conscienciar la ciutadania del problema que suposa la contaminació per residus plàstics a l’entorn natural, fent-la partícip del procés científic que l’analitza. Amb la realització d’aquest estudi de camp les persones participants podran observar de primera mà l’impacte humà sobre el medi ambient.\nL’equip d’educació d’Anthesis Lavola hem aportat la nostra experiència en conceptualització i disseny d’activitats que permeten l’adquisició de coneixements i la capacitació ciutadana de manera rigorosa i didàctica.\nEl 26 de maig s’ha llençat l’activitat de ciència ciutadana PLASTICØPYR Switch, destinada inicialment als centres educatius i grups d’ensenyament no formal de Catalunya, Andorra i França, i més endavant estarà oberta també al públic general. Per dissenyar l’activitat, el Centre d’Estudis Avançats de Blanes (CEAB-CSIC), Anthesis Lavola, la Universitat de Girona (UdG), el Centre National de la Recherche Scientifique (CNRS) i la Université Clermont Auvergne (UCA) han adaptat els protocols científics que es fan servir en les sortides de camp i s’han elaborat unes guies didàctiques i un quadern de camp per a la ciutadania i els escolars. Les guies, desenvolupades per afavorir el treball autònom, comparteixen el procés científic amb la població: des de la presa de mostres fins a la proposta solucions locals, passant per l’anàlisi de dades i l’elaboració de conclusions. L’equip d’educació d’Anthesis Lavola hem aportat la nostra experiència en conceptualització i disseny d’activitats que permeten l’adquisició de coneixements i la capacitació ciutadana de manera rigorosa i didàctica.\nLa recollida de dades es realitzarà amb l’aplicació Marine Debris Tracker, una plataforma internacional que ja ha identificat i caracteritzat més de 3,5 milions de residus a nivell mundial gràcies a la ciència ciutadana, i que ha estat adaptada a PLASTICØPYR per la UB. Les persones participants recolliran els residus que es trobin a les zones de mostreig i introduiran les seves característiques a l’app, que inclourà les coordenades on es troba cada ítem mitjançant la geolocalització. Els resultats es pujaran automàticament al web de la plataforma i seran visibles per qualsevol persona arreu del món. L’equip científic del projecte també els rebrà per tal de poder-los analitzar. Per altra banda, s’ha creat un correu de comunicació directa amb l’equip científic per tal que usuaris i usuàries de l’activitat comparteixin les seves conclusions i propostes de solucions.\nEl projecte ha estat finançat al 65% pel Fons Europeu de Desenvolupament Regional (FEDER) i el lideren el Centre d’Estudis Avançats de Blanes (CEAB-CSIC), la Universitat de Girona (UdG), el Centre National de la Recherche Scientifique (CNRS), la Universitat de Barcelona (UB) i la Université Clermont Auvergne (UCA), amb la col·laboració de Cicloplast i Anthesis Lavola.\n28 de maig de 2021 /by Lavola Educació\nhttps://educa.lavola.com/wp-content/uploads/2021/06/Plastycopyr-scaled.jpg 1707 2560 Lavola Educació https://educa.lavola.com/wp-content/uploads/2020/03/logo_Anthesis_Lavola_Educacio-03-300x74.png Lavola Educació2021-05-28 18:17:002021-06-02 18:23:56Arranca l'acció ciutadana de PLASTICØPYR\nActivitats educatives per una alimentació sostenible19 d'octubre de 2021 - 10:38\nQuinze anys al capdavant de l’educació sobre el litoral i el medi marí14 d'octubre de 2021 - 14:57\nUna jornada per apropar-se als ODS30 de setembre de 2021 - 15:39