03/03/2013 Carles Castellanos\nSi escric que les catalanes i els catalans ens trobem en l’actualitat fent una veritable revolució, a més d’un se li escaparà potser una mitja rialla d’escepticisme. Però de vegades riure del que no s’entén fa ser encara més ignorant. A la meva manera de veure aquesta denominació no hauria de ser una cosa de riure perquè reposa en arguments sòlids i en experiències compartides per milers de persones.\nSón molts els qui han qualificat d’aquesta manera l’agitació que travessa el nostre país (tant el Principat com també el conjunt dels Països Catalans). Només cal cercar-ho a la Xarxa per a copsar l’abast de les anàlisis i valoracions que s’han fet en aquest sentit sobre el fenomen social i polític que sacseja la nostra societat.\nUna revolució [1*] es produeix per un canvi profund en la consciència i el sentiment de sectors amplis d’una societat. I és això el que està passant al nostre país: la independència és sentida per sectors socials importants de la població catalana com la solució possible a una situació injusta en molts aspectes socials, culturals i polítics. I això és el que em fa anomenar “revolució” aquest canvi d’estat de les consciències particulars de centenars de milers de persones i, en conseqüència, del conjunt de la consciència col·lectiva.\nUna revolució política i multidimensional\nAquesta revolució nostra és, en primera instància, política perquè, com sabem, es basa en la pèrdua de legitimitat de l’Estat espanyol i l’esperança en una nova manera d’organitzar-nos col·lectivament en un Estat català independent. Però més enllà d’aquest fonament general – polític – la consciència popular s’està desenvolupant en una gran multiplicitat de dimensions crítiques.\nSi ens hi fixem bé la revolució catalana és, d’entrada, l’expressió d’una crítica genèrica envers les formes de poder actual. Al costat de la reclamació de la independència hi està creixent un bosc espès de reivindicacions favorables a una manera més democràtica i participativa de fer política. Tota una línia de renovació democràtica s’està expandint perquè dins l’esperit de la revolució catalana hi ha la fi del règim polític de la transició postfranquista. El pacte de la Transició, lligat a l’oligarquia i l’amiguisme, que ha permès l’enriquiment dels fills del franquisme durant dècades, s’ha esgotat, i contra el que representa s’està alçant, com a única alternativa al nostre país, la conquesta d’un Estat independent. Dins aquest context la crisi de la monarquia no n’és més que l’expressió simbòlica en la qual, decrepitud, ineptitud i estafa no són altra cosa que la imatge del règim espanyol en el seu conjunt.\nLa revolució catalana és, doncs, una revolució democràtica - una renovació democràtica de fons - però s’expressa també per mitjà de la revolta contra una situació econòmica i social percebuda per la majoria com a injusta. La mínima cobertura social s’està esfondrant i l’expressió social d’aquesta crisi crida a la revolta. La connivència entre la casta política i el poder econòmic és escandalosa: la porta giratòria que recicla dirigents polítics en directius de grans empreses energètiques i entitats financeres rescatades amb diner públic és insultant, tal com assenyala encertadament Oriol Farrés a “Fi de partida” (Punt-Avui, 25 de febrer de 2013). El que excita la indignació és el desvergonyiment integral dels homes del règim.\nDe la indignació s’ha passat a la revolta. I a l’organització popular l’ha seguida l’entusiasme: d’organitzacions en defensa de la llengua, dels drets dels consumidors, cooperatives d’energia, de plataformes d’afectats per la hipoteca i contra els desnonaments etc. La revolució catalana expressa, doncs, també la seva actitud crítica a través d’un moviment d’escepticisme envers un sistema econòmic i una ideologia capitalistes en hores baixes.\nTot això és la revolució catalana que estem vivint i que va prenent forma davant els nostres ulls. No tots els factors d’aquest fenomen multiforme que hem descrit breument es troben avui per avui igualment articulats arreu del país, però tots són existents i tots tenen en gestació aspectes del futur que ha de venir\nEl que és fonamental, en el nostre cas, és que malgrat la dispersió existent encara, es va fent evident que la projecció política de tot plegat se situa en el camí cap a la independència. És important tenir clara aquesta orientació política perquè si la pluralitat de mobilitzacions es concebés com un conjunt de d’experiències de lluita inconnexes, no seria mai possible desenvolupar una sortida estratègica. Tot ha d’acabar prenent cos en l’única possibilitat de canvi polític que és la independència. La lluita per la independència no s’ha de reduir, doncs una lluita més entre d’altres sinó que és el lloc global (polític) on han d’acabar confluint. La lluita nacional és així el punt on pot cristal·litzar políticament tot el conjunt.\nD’aquí la necessitat de tenir clara aquesta prioritat de l’element polític, una claredat que demana una gran precisió en les opcions tàctiques de cada moment i conjuntura. És per això que he comentat en altres articles la importància del paper simbòlic dels 87 vots a la Declaració de sobirania del Parlament de Catalunya, per exemple, el nombre dels quals tenia valor en tant que símbol del suport que posseeix l’alternativa independentista.\nSom el que hem estat\nAra que tothom s’apunta al carro de la independència, sorgeixen pares de la criatura de sota les pedres. Però el cert és que aquesta efervescència generalitzada cap a un país nou és el resultat de moltes i moltes experiències precedents: És el resultat - malgrat que alguns s’esforcin per a oblidar-ho - de l’independentisme dels anys 70 i 80: del PSAN, d’IPC, de l’MDT, de Terra Lliure, que ha traçat un fil conductor des de les mobilitzacions dels anys 80 fins al moment actual, al voltant de la CUP i també de diferents organitzacions incorporades a l’independentisme des dels any 90, esteses damunt un base social més moderada, com ERC i les seves escissions i també encara sectors importants de votants d’ICV i de CiU etc. Però també i paral·lelament és el resultat de les lluites de molt diferent ordre, obreres i populars, laborals, ecologistes, feministes, per la llengua ... i de tota la tasca a partir dels anys 90 del nou independentisme institucional i no institucional.\nEn el pla de les mobilitzacions massives som també fills, en una certa manera, del “No a la guerra” (2003) i de les grans manifestacions pel dret de decidir dels anys 2006 i 2007, de les Consultes sobre la Independència (2009 – 2011) que han abocat a les les manifestacions per la independència que han confluït en la manifestació de l’ANC de l’11 de setembre de l’any passat, una tongada de mobilitzacions molt important políticament, com ja s’ha analitzat, perquè han construït el marc social en què les diferents expressions del moviment popular s’han emancipat de la tutela dels “grans” partits autonomistes. A partir de l’any 2006 la iniciativa mobilitzadora prové, més i més, del moviment popular. I els “grans” partits es veuen obligats a anar seguint les convocatòries.\nSalvar obstacles i desviacions\nAquesta complexitat del nostre procés polític i social comporta, com sabem, perills de confusió, de desviació i d’estancament. El fre més important és el que pot venir d’una línia conservadora, de tipus institucionalista que és aquella que dóna una preponderància absoluta a les maniobres i preses de posició de les institucions dins l’Estat espanyol, menystenint els aspectes de mobilització i evitant de promoure qualsevol procés de ruptura. Com que no hi ha un camí democràtic transitable cap a la independència dins la legalitat vigent, les falses propostes sorgides d’aquests sectors que s’autoanomenen sobiranistes, però que mantenen tics ideològics dels partits autonomistes, poden aparèixer en qualsevol moment. Hi ha institucionalistes que arriben fins i tot a proposar un referèndum a escala del conjunt de l’Estat espanyol [2*], negant així, d’un sol cop, el dret d’autodeterminació de la nació catalana. Caldrà estar preparats per a aquesta mena de posicionaments confusionaris “criptoautonomistes” que han de ser combatuts amb energia.\nUn altre perill de desviació pot venir d’aquelles propostes que tendeixen a deixar de banda la qüestió nacional argumentant que cal donar prioritat a la lluita social. Aquesta argumentació exhibida fins i tot pel PP i Ciudadanos, i defensada principalment pel PSC-PSOE i sectors d’ICV, ha influït també en algun àmbit de l’esquerra independentista que per una mala concepció de la política d’aliances, acaben donant cobertura política a posicionaments i actituds d’arrel espanyolista. Aquesta mena de “criptoespanyolisme” també prou confús cal que sigui combatut igualment amb contundència.\nAquestes tendències només es podran vèncer articulant les diferents dimensions de la revolució catalana, preparant i accelerant el moment de ruptura, desenvolupant l’organització popular i establint mecanismes per a la defensa de les conquestes del nou Estat independent.\n[1*] Una curiositat: El mot “revolució”, en la seva accepció social i política va sorgir, dins les llengües romàniques, en primer lloc en català, al segle XV.\n[2*]v. l’article “S’ha fet un primer pas”. Pere Pugès et al. Tribuna Catalana 19 de desembre de 2012


Google presenta el seu servei d'emmagatzematge cloud - www.imatica.org\nGoogle compleix i presenta el seu servei d'emmagatzematge de fitxers en el núvol\nGoogle compleix i presenta el seu servei d’emmagatzematge de fitxers en el núvol\nPublicat el 25 d'abril de 2012\nLa nova aposta de la companyia del cercador s’integra amb els seus altres serveis, un factor diferencial que suposarà el principal avantatge sobre els seus competidors.\nGoogle no ha defraudat les expectatives d’aquells que durant les darreres setmanes han estat especulant sobre un servei d’emmagatzematge d’arxius en xarxa semblant al popular Dropbox que, fins i tot, han acabat encertant el nom que majoritàriament es vaticinava a les enquestes: Google Drive.\nAquest servei surt inicialment amb 5 GB. d’espai en subscripció gratuïta, superior als 2 GB. de Dropbox però inferior als 7 (que poden arribar a ser 25) de SkyDrive, l’opció de Microsoft en aquest segment.\nEl seu principal punt fort, i probablement el factor diferenciador en el qual la companyia del cercador insistirà per promoure’l sobre els seus competidors, és la seva imbricació amb els altres serveis que ofereix.\nPer exemple, Docs -la suite ofimàtica en el núvol de la companyia-. De fet, i segons podem llegir a l’entrada de bloc que presenta el nou servei Drive, Docs està construït sobre Drive. Es pot tenir accés a documents compartits per altres usuaris en diferents formats.\nTambé Gmail pot interactuar amb Drive: en comptes d’incloure un fitxer adjunt en un missatge, podrem incloure un enllaç al fitxer emmagatzemat a Drive i anar actualitzant aquest arxiu. Una cosa que ja es pot fer amb els altres serveis, però que probablement amb aquest es trobi molt més automatitzat i simplificat.\nLes còpies de seguretat també són un altre punt a tenir en compte d’aquest servei, disposant d’una cosa semblant al Time Machine d’Apple que ens permet recuperar còpies anteriors dels fitxers emmagatzemats de fins a 30 dies abans de la data actual.\nDe moment tenim un client per a dispositius Android i podem emprar el servei en qualsevol ordinador amb el navegador. Des de Google estan treballant també per oferir una app per a iOS.\nLes persones interessades en gaudir d’aquest nou servei i que posseeixin un compte Google, s’hauran d’apuntar i esperar-se a rebre novetats sobre això.


(No) Son minoria. Els musulmans, entre la inclusió i la discriminació. | MH Català\nHome » Diversitat i Igualtat » (No) Son minoria. Els musulmans, entre la inclusió i la discriminació.\nPer Saskia Schäfer / 11.7.2017\nEl 1964, el periodista Günter Gaus va entrevistar Hannah Arendt. El resultat va ser una llarga conversa en què la politòloga descrivia com, quan era petita, a casa seva no li van dir obertament que era jueva. La seva mare no era gens religiosa i mai no va fer servir la paraula “jueu” a casa. De fet, va descobrir aquesta part de la seva identitat perquè sentia els comentaris antisemites que altres nens li feien pel carrer. Més tard, ja a l’escola, li van manar que marxés de la classe si algun professor feia comentaris antisemites, concretament sobre el nens jueus de l’Europa de l’est, i que expliqués paraula per paraula allò que deien a la seva mare, per queixar-se després al director de la institució.\nLa seva opinió sobre la gran importància que tenia la identitat jueva es va anar solidificant així que passaven els anys, fins i tot abans de l’Holocaust. Durant l’entrevista, va dir: “Quan t’ataquen per ser jueva, t’has de defendre com a jueva, no com a alemanya o com a ciutadana del món o pels drets humans o jo què sé”.\nI els veïns, què hi feien? Com es pot defensar aquells que titllen algú de no pertànyer a la comunitat on viu només per la seva identitat?\nVivim temps en què els nacionalismes cada cop es fan més forts i la percepció de la identitat s’homogeneïtza des d’un punt de vista ètnic, i això provoca que no només els jueus europeus sinó també un grup cada cop més gran de musulmans europeus estiguin exposats a múltiples atacs. A Alemanya aquests atacs van des dels intents inadequats de compensar les execucions de nou microemprenedors alemanys d’origen turc i grec per part de l’extrema dreta, fins als aproximadament deu crims per motius racistes que van tenir lloc cada dia durant el 2016. Els musulmans, homes i dones, néts i netes de treballadors immigrants, a més d’aquells que desitgen una societat oberta i diversa, han ajuntat forces per intentar parar una ira nacionalista cada cop més i més forta. Com ho volen fer? Hi ha gent que proposa “més turbants a les tertúlies de televisió, més diversitat religiosa al temari de les escoles”; d’altres, “l’abolició dels privilegis que s’atorguen a les institucions religioses”.\nFa deu anys, l’etnòloga Arjun Appadurai va escriure el llibre The fear of small numbers, en què examina els orígens dels conflictes ètnics. Al llibre, argumenta que la teoria politicoliberal originalment havia atorgat drets especials a les minories, enteses, és clar, com a amalgamacions temporals i justificades de gent. Així és com pensadors com ara John Stuart Mill i Alexis de Tocqueville volien protegir els sistemes polítics de la “tirania de la majoria”. Quan la categorització europea de les diferents races i ètnies va guanyar acceptació arran de les polítiques colonials i va ser disseminada mitjançant els censes i mapes, aquests drets especials es van delegar a les anomenades “minories substancials”, és a dir, minories que es definien gairebé inalterablement segons la seva afiliació ètnica i religiosa. Aquestes, però, en lloc de posicionar-se a favor de les reformes agràries com a ramaders explotats o de l’establiment i reforma d’escoles com a pares preocupats per l’educació, acabaven centrant l’atenció en certes minories i majories ètnicament definides, i no només des de fora, sinó també per part dels mateixos membres d’aquestes minories declarades.\nAquestes banderes de pregària a la província de Yunnan, al sud-oest de la Xina, marquen la presència d’una minoria ètnica tibetana. Està justificada la categorització en diferents ètnies? © Hannah Illing\nHe trobat tensions similars entre les diferents possibilitats d’autorepresentació d’aquestes anomenades minories mentre investigava sobre el discurs públic de l’islam a Indonèsia, el país amb una majoria de població més ampla de musulmans del món. Allà, des del principi de la democratització el 1998, els membres d’organitzacions musulmanes grans i petites, a més de musulmans LGBTI, han rebut cada cop més atacs. Se’ls acusa de fer ús dels símbols i pràctiques de l’islam malgrat ser apòstates i, per tant, no musulmans. Aquestes al·legacions adopten diferents formes i nivells. Un exemple n’és el rumor que els seguidors d’Ahmadia, una organització activa a escala mundial fundada a finals del segle XIX quan els britànics controlaven l’Índia, han modificat la professa islàmica de la fe, cosa que suposaria un greu insult al Profeta. Aquest rumor no es correspon amb les pràctiques actuals de l’organització, però, ja que els integrants reciten la professa de fe cinc vegades al dia durant el culte. Fins i tot els polítics més veterans alimenten el rumor quan, per exemple, fan aquestes proclames a cerimònies de conversió: “Gràcies a Déu els antics ahmadis reciten la professa de fe”. Tals afirmacions es converteixen ràpidament en titulars, i així els rumors que els integrants insulten el profeta continuen vius. Quan el 2011 va tenir lloc una agressió física a un grup d’ahmadis a l’est de Java que va acabar amb la mort de tres d’ells, els responsables van rebre càstigs molt lleus i, a més, es va posar de manifest el suposat comportament provocatiu d’un dels ahmadis, que va acabar a la presó durant uns quants mesos en ser identificat com a agitador.\nEls ahmadis es van revelar davant aquesta situació i últimament s’observa un canvi a la seva representació als mitjans de comunicació. Cada cop és més evident que, en realitat, mai han tingut oportunitat d’expressar-se, ja que van ser els activistes pels drets humans aquells qui van assumir la seva defensa. Després de l’atac a l’est de Java, els ahmadis van ser finalment convidats a tertúlies de televisió i, com van sorgir un bon grapat de representants, les seves perspectives també es van començar a mencionar a diferents articles. Però, com poden els ahmadis defensar-se? Quins arguments es tindran en compte? La meva anàlisi del discurs mostra que hi ha dos esquemes interpretatius dominants: d’una banda, l’argument de la llibertat religiosa per a les minories i, de l’altre, el nacionalisme, ambdós discursos importants a Indonèsia. La meva hipòtesi rau en el fet que avui dia els drets humans i el nacionalisme amb prou feines funcionen com a estil de vida dels ahmadis que han sigut discriminats i marginats. No obstant això, considero que una reducció severa de discursos públics pot tenir conseqüències perilloses a llarg termini per a aquests dos esquemes interpretatius. Tal com la politòloga Elizabeth Shakman-Hurd ha pogut demostrar al seu últim llibre dins l’àrea de les relacions internacionals, la reducció de la identitat en favor d’un aspecte dominant tanca la porta a possibles aliances. Si la majoria dels musulmans indonesis no veuen els ahmadis com a germans i germanes de fe que n’acceptin l’existència i, fins i tot, la seva condició humana, dependrà de si accepten o no els drets humans i la força del sentiment nacional. Tots sabem que les societats canvien molt ràpidament, tan ràpid com poden ser excloses d’una comunitat les categories assignades a certs grups. La tolerància poc sòlida construïda sobre un o diversos indicadors d’identitat dóna peu a un perill de dues cares: que aquest indicador perdi importància dins la societat, o que la corresponent categoria acabi abandonant el grup al qual semblava pertànyer.\nAixò és significatiu per a l’actual situació d’Europa, doncs ara ja no només es tracta de defensar el dret del veí a tenir les seves pròpies creences, sinó també de qüestionar constantment fins a quin punt aquestes existeixen. L’erudit islàmic d’origen suïs, Tariq Ramadan, considera que els musulmans europeus no són pas una minoria, sinó simplement ciutadans europeus, i, a partir d’això, cal considerar la complexitat, temporalitat i variabilitat de les identitats. La identitat de les dones treballadores, del pare, de la nena que juga a handbol, dels pares involucrats a l’escola, de la dona científica. Les societats han d’avançar més enllà de les fantasies d’homogeneïtzació instaurades pels moviments nacionalistes en plena expansió i la consegüent divisió de les identitats, cada cop més fragmentades. Cal que trobin la manera de reconèixer les identitats específiques sense estar constantment renegociant la formació d’aliances segons els processos i problemes que hi hagi.\nReconciliar-se és el primer pas per sentir-se identificat amb Europa Un exemple de la història entre Txecoslovàquia i Alemanya demostra que produir una narrativa col·lectiva per a la cultura commemorativa europea continua sent d’allò més difícil.\nSaskia Schäfer (Alemanya)\nSaskia Schäfer és politòloga, té un doctorat per la Universitat Lliure de Berlín i ha dut a terme períodes d’investigació a la Universitat de Columbia a Nova York i la Universitat Xinesa de Hong Kong. Els seus interessos inclouen l’anàlisi del discurs als mitjans de comunicació, l’autoritat religiosa i política, el secularisme, la moralitat pública, el feminisme islàmic i l’islam. Saskia Schäfer també ha dut a terme extenses investigacions al sud-est asiàtic.


Berga viu una darrera Patum de lluïment del Corpus 2017 marcada de nou per la calor - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nBerga viu una darrera Patum de lluïment del Corpus 2017 marcada de nou per la calor\nCom va passar dijous, la plaça de Sant Pere no s'ha acabat d'omplir\nBerga ha viscut (i suat) aquest migdia de diumenge la darrera Patum de lluïment d'enguany. Després de l'ofici religiós en què s'ha interpretat la Missa patumaire composada al seu dia pel músic Sergi Cuenca, les autoritats (menys els regidors del govern de la CUP que no assisteixen als oficis religiosos) han sortit del temple. Els membres del govern els esperaven fora. A les escales de l'església parroquial de Santa Eulàlia s'hi ha format l'habitual passadís amb membres de les diferents comparses i pel mig tots els representants del poble han anat caminant cap a l'edifici consistorial que està situat just davant del de l'església. Rere del maces Joan Segado, l'alcaldessa Montse Venturós i la resta de regidors del govern i de la corporació amb la comparseria.\nSota un sol de justícia i enmig d'una notable calorada (els músics com és habitual han gaudit de la protecció d'una vela) han començat els salts amb els turcs i cavallets. Malgrat que com va passar dijous la plaça no estava plena i hi havia espais de sobres, s'han produït les sembla que inevitable empentes perquè aconseguissin fer-se una rotllana. Després ha estat el torn de les 8 maces de lluïment que vestien les seves millors granotes, la màscara característica dels dimonis patumaires. Han dansat al so de la seva música amb elegància i coordinació. La plaça les ha aplaudit com també han fet amb la resta de les colles.\nDesprés han continuat la resta de les comparses amb l'habitual solemnitat del ball de l'àliga, les melodies alegres dels nans i gegants. O les guites, la xica fent honor al seu sobrenom de boja exhibint el seu incansable impetu i tarannà indòmit malgrat el moltes hores de saltar que ja acumula saltant aquest Corpus.\nEls tirabols han posat posat el punt i final a una Patum lluïda i molt i molt calorosa.\nL'espectacular vídeo en 360 graus del salt de plens de diumenge


Educació i les TIC: Espai LIC: un repte educatiu\nEspai LIC: un repte educatiu\nL'Espai LIC (llengua i literatura, interculturalitat i choesió social) és un lloc d'aportació i col·laboració oberta, dinàmica i compartida a fi d'ajudar i guiar els professionals a assolir aquest nou repte educatiu. No hi ha dubte que vivim en una societat canviant, complexa i rica en diversitat. És per això que ens cal aprofitar aquesta riquesa social i cultural per aconseguir un millor creixement, en això l'escola i té una paper fonamental. Així doncs, l'Espai LIC pretén facilitar materials i recursos per assolir els objectius del Pla LIC: ús del català, educació intercultural i cohoesió social.\nEn aquest espai hi podem trobar recursos i material per a treballar des dels centres educatius (recursos per al professorat, recursos per l'alumnat i experiències i bones pràctiques), amb l'alumnat nouvingut (recursos per al professorat, recursos per l'alumnat, recursos per a les famílies, experiències i bones pràctiques i bloc d'acollida a l'alumnat nouvingut) i a partir del Pla d'Entorn Educatiu.\nTrobo molt interessant tot el que se'ns proposa, a més de facilitar-nos material, eines educatives i metodologies de treball que ens poden ser molt útils per a treballar amb els infants. En aquest sentit, us animo que feu una ullada al vídeo que ens presenta el Pla Educatiu d'Entorn: un projecte que vol donar resposta a les necessitats de la nostra societat coordinant i dinamitzant l'acció educativa dels infants i joves, sobretot adreçat als alumnes de sectors socials més desfavorits.\nPresentació dels Plans Educatius d'Entorn. 2006\nEtiquetes de comentaris: Espai LIC, Informació, Llocs web, Per a tots, Recursos TIC\nSeguimos realizando juegos de lectura y escritura y en este caso repartimos tarjetas con palabras escritas e imágenes autocorrectoras en cuatro espacios ...\n[image: Plastiquem] *A LA MANERA DE PICASSO* [image: Plastiquem] Observem la sèrie Acròbates que Picasso va pintar cap a 1930. Vam explicar com Picass...


Pis alt amb elements històrics recuperats i molta llum, amb dos balcons a carrer, un dormitori doble en suite i dues individuals que comparteixen un bany.\nPis quadrat de 69 m² a nota simple i 71 m² sobre plànol, exterior a façana amb dos balcons. És un pis alt que disposa d'ascensor i molta llum.\nSegons entrem tenim un petit rebedor amb un armari encastat, on es troba la zona d'aigües. A continuació, a mà esquerra hi ha el dormitori principal doble en suite i, davant d'aquest, un segon dormitori individual que fa les vegades d'estudi, vestidor, etc. A partir d'aquí, a mà dreta hi ha un minipasillo amb una gran finestra que aporta molta lluminositat ia mà esquerra tenim el segon bany complet, també amb finestra exterior. Aquí s'obre davant nostre el fantàstic saló-menjador amb sostres alts, volta amb bigueta metàl·lica vista, maó vist i dos balcons al carrer i molt de sol directe. També hi trobem la cuina en U oberta amb barra americana. Finalment hi ha el tercer dormitori individual, que fàcilment pot eliminar-se o destinar-se a despatx, per exemple, segons les necessitats de comprador.\nEl disseny ha estat pensat acuradament en el seu ús i practicitat, atenent als petits detalls quotidians. L'habitatge disposa, a més, d'aire condicionat i calefacció per conductes a través de fals sostre, i terra de parquet a tot el pis excepte a les zones humides, on s'ha col·locat sòl hidràulic i porcelànic. Totes les fusteries han estat canviades o se'ls ha posat doble vidre a les originals. S'entrega semiamueblado.\nMolt lluminós i sol directe\nCuina equipada i taulell de Silestone\nReforma amb materials d'alta qualitat i durabilitat\n2 dormitoris individuals amb infinites possibilitats\nEl pis està a l'Eixample Esquerre, molt a prop de barri de Sant Antoni. Es tracta d'una ubicació privilegiada, en ple centre de Barcelona, en un barri que posa a la seva disposició tot tipus de serveis: bars i restaurants, col·legis, serveis sanitaris, oci, punts d'interès cultural, etc.\nEstà molt ben comunicat tant amb la zona alta com amb el centre de Barcelona amb una excel·lent connexió amb el transport públic, per això és ideal tant per a famílies, parelles joves o inversors que vulguin tenir un magnífic pied-à-terre a Barcelona.


Apartment Büllingen 197 Manderfeld Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nManderfeld, Manderfeld, Bèlgica - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Manderfeld, no busqui més enllà de Apartment Büllingen 197. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Büllingen 197 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Manderfeld. Els clients de l'hotel poden gaudir de aparcament de cotxes, habitació familiar, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Büllingen 197 és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Manderfeld.


Com es visualitzen els fitxers ocults - Bloc\nCom es visualitzen els fitxers ocults\nCom s'activa l'opció 'Mostra fitxers, carpetes i unitats ocultes' a Windows 10 i 7\nEls fitxers o carpetes ocults no solen ser visibles per als usuaris de Windows. El sistema operatiu Windows amaga molts fitxers i carpetes del sistema per evitar suprimir-los, canviar-los accidentalment, moure'ls, etc. D’aquesta manera, Microsoft intenta evitar la distracció dels usuaris 'innecessari' amagant-los.\nEn alguns casos, és possible que els usuaris hagin d’accedir a aquests fitxers o carpetes ocults, i això és senzill. Recordeu, però, que els fitxers ocults generalment han de romandre ocults. Deixar-los visibles pot provocar una supressió accidental, canvis, etc., que pot conduir a la inestabilitat del sistema. Si necessiteu visualitzar fitxers ocults per algun motiu, us recomanem que els torneu a l'estat ocult quan hàgiu acabat.\nEn aquesta guia, mostrem com habilitar el fitxer 'Mostra fitxers, carpetes i unitats ocults' opció a Windows 10 i 7 amb pocs clics. Simplement seguiu els passos següents.\nVeure fitxers ocults a Windows 10\nVeure fitxers ocults al Windows 7\nVídeo que mostra com veure fitxers ocults\nPer habilitar el fitxer 'Mostra fitxers ocults' opció a Windows 10, escriviu 'opcions de carpeta' o bé 'opcions de l'explorador de fitxers' i feu clic a 'Opcions de l'explorador de fitxers' resultat.\nA la finestra Opcions de l'explorador de fitxers, cerqueu i feu clic a 'Veure' fitxa. Troba el 'Mostra fitxers, carpetes i unitats ocults' a Configuració avançada. Seleccioneu-lo i feu clic 'Sol·licita' per desar els canvis. Ara es mostraran tots els fitxers, carpetes i unitats ocults. Un cop hàgiu acabat de treballar amb ells, us recomanem que torneu a activar el fitxer 'No mostreu fitxers, carpetes o unitats ocultes' opció.\nPodeu utilitzar el símbol del sistema i les ordres associades per veure fitxers ocults. El símbol del sistema és el camp d’entrada d’una pantalla d’interfície d’usuari basada en text, una aplicació d’intèrpret de línia d’ordres disponible a la majoria de sistemes operatius Windows. S'utilitza per executar ordres introduïdes, la majoria de les quals s'utilitzen per automatitzar tasques mitjançant scripts i fitxers per lots, realitzar funcions administratives avançades, solucionar problemes i resoldre certs tipus de problemes de Windows. Per utilitzar el símbol del sistema, heu d'introduir una ordre vàlida juntament amb els paràmetres opcionals. A continuació, executa l'ordre tal com s'ha introduït i realitza qualsevol tasca o funció que estigui dissenyada per realitzar al Windows. En aquesta guia, es descriu com obrir el símbol del sistema i les ordres que s’utilitzen per veure fitxers ocults en un directori concret. Per iniciar el símbol del sistema elevat (per executar-lo com a administrador), escriviu 'símbol del sistema' a Cerca i feu clic amb el botó dret al botó 'Símbol del sistema' resultat i seleccioneu el fitxer 'Executa com administrador' opció del menú contextual.\ncom eliminar la targeta de crèdit desada de Google Chrome\nSi voleu veure tots els fitxers i directoris ocults al directori actual (el que teniu obert / amb el qual esteu treballant actualment), escriviu el 'tu / ah' i premeu Retorn al teclat.\nSi voleu veure tots els fitxers ocults al directori actual, però no necessiteu que es mostrin els subdirectoris ocults, escriviu el 'dir / ah-d' i premeu Retorn al teclat.\nSi voleu que es mostrin tots els fitxers i directoris, inclosos els fitxers ocults i els directoris ocults del directori actual, escriviu el fitxer 'dir /a' i premeu Retorn al teclat.\nSi escriviu i executeu el fitxer 'attrib' , veureu tots els fitxers emmagatzemats al directori actual amb els seus atributs a l'esquerra del camí d'accés del directori i el nom del fitxer. Fitxers que tenen 'H' la lletra al costat hi haurà els fitxers ocults.\nEl 'attrib | més ' La comanda us permet veure més fitxers (si n'hi ha massa i no podeu veure tots alhora).\nAra hauríeu de saber com habilitar i desactivar el fitxer 'Mostra fitxers, carpetes i unitats ocults' opció a Windows 10.\nPer veure fitxers, carpetes o unitats ocults al Windows 7, aneu al Tauler de control; feu clic a 'Començar' i feu clic al botó 'Control Panel' opció.\nAl tauler de control, cerqueu el fitxer 'Opcions de carpeta' i feu-hi clic. Si la finestra del menú del tauler de control es mostra de manera diferent a la que es mostra aquí, configureu-la perquè es visualitzi per 'Icones grans' a l'extrem superior dret.\nA la finestra Opcions de carpeta, cerqueu i feu clic a 'Veure' i, a continuació, cerqueu la pestanya 'Mostra fitxers, carpetes i unitats ocults' a Configuració avançada. Seleccioneu-lo i feu clic 'Sol·licita' per desar els canvis. Ara es mostraran tots els fitxers, carpetes i unitats ocults. Un cop hàgiu acabat de treballar amb ells, us recomanem que torneu a activar el fitxer 'No mostreu fitxers, carpetes o unitats ocultes' opció.\nTambé podeu utilitzar les ordres del símbol del sistema. Els mateixos passos s'apliquen tant a Windows 10 com a Windows 7.\nEsperem que aquesta guia us sigui útil i que en conegueu més sobre els fitxers i les carpetes amagats, per què estan amagats i com es visualitzen. Si teniu cap pregunta relacionada amb aquest tema, no dubteu a deixar un comentari a la secció següent.\nla bateria està molt danyada pel virus 4\nVídeo que mostra com es visualitzen els fitxers ocults:\ncom esbrinar la contrasenya del wifi a Windows\ncom es crea un identificador d'Apple sense targeta de crèdit\ncom desfer-se del netejador de mac adware


L'alcaldessa de Salt, amenaçada\nPineda diu que ella i l'Ajuntament són víctimes d'un "linxament"\nHi ha una campanya orquestrada contra Salt, segons la seva alcaldessa, Iolanda Pineda, que denuncia ser víctima d'un "linxament" i haver estat intimidada a casa seva per un grup de persones.\nCARLES ARBOLÍ SALT. 23/03/2011 00:00\n260x366 L'alcaldessa de Salt denuncia els desordres, crits i amenaces que hi va haver durant la concentració de dilluns davant l'ajuntament. / CÈLIA ATSET L'alcaldessa de Salt denuncia els desordres, crits i amenaces que hi va haver durant la concentració de dilluns davant l'ajuntament. / CÈLIA ATSET\nLa concentració de la nit de dilluns per homenatjar el noi -Òscar Cruz- mort la setmana passada d'un cop al cap, que va degenerar en una espiral de crits i insults contra l'Ajuntament i la policia local, ha acabat amb la paciència de l'alcaldessa de Salt: "Denuncio públicament la campanya orquestrada perquè Salt aparegui com una ciutat en la qual no es pot viure", diu Iolanda Pineda. L'alcaldessa no creu en les casualitats perquè mig miler de persones es concentrin davant de l'ajuntament per escridassar-la. Pineda està convençuda que "s'ha creat un estat de linxament radical i desorbitat cap a mi i cap a l'Ajuntament en general". Una percepció que argumenta en els continguts de determinades pàgines web i en fòrums d'internet. "És un procés en el qual hi ha molts responsables i hi han participat moltes persones, algunes d'elles amb presència pública", apunta Pineda. No vol donar noms i cognoms, però es refereix a l'aterratge al municipi dels ultres de Plataforma per Catalunya o als articles que periòdicament apareixen en una pàgina web local.\nPineda parla de dilluns a la nit, després de la manifestació, i revela: "Un grup de persones va anar a casa meva per intimidar-me, a mi i a la meva família". L'alcaldessa recorda: "Ningú té dret a amenaçar-nos. Estic preocupada per la meva família, però no em rendiré ni faré un pas enrere". Els assistents a la manifestació de dilluns eren bàsicament amics de la víctima, però també s'hi van sumar molts veïns i, segons fonts municipals, un important grup de persones que no viuen a Salt i que van ser els principals protagonistes dels incidents que es van produir quan van intentar entrar a l'ajuntament aprofitant que se celebrava un ple i, posteriorment, a la comissaria de la policia local. Va ser allà on els efectius antiavalots dels Mossos d'Esquadra van haver de protegir les dependències policials.\nDesprés d'aquests fets va ser quan una part dels manifestants es van dirigir cap al domicili de l'alcaldessa de Salt. "Davant de les pressions d'uns quants, que han arribat molt lluny, vull dir que continuaré defensant les meves idees".


23 | Octubre | 2009 | Les Barraques Digitals\nPosted on Octubre 23, 2009 by ivangoqu\nLa guitarra és un instrument musical de corda, compost d’una caixa de fusta d’una forma que recorda el número vuit, amb un forat circular en el centre de la tapa, sis cordes i un mànec, damunt el qual hi ha el diapasó, dividit en dinou compartiments o trasts. El primer instrument que asseguren que va donar origen a la guitarra va ser el llaüt àrab. És possible que la unió de la cítara i el llaüt afavorissin el posterior desenvolupament de l’ instrument.\nAquesta setmana hem escollit un noi de 1er d’ ESO, en Gabriel, que toca la guitarra i li hem fet una entrevista:\n-Quants anys fa que toques la guitarra? Des de fa 6 mesos.\n-Abans de tocar la guitarra has hagut de fer algun curs de solfeig? No.\n-Per què vas escollir tocar la guitarra i no un altre instrument? Perquè m’agrada el rock.\n-Quantes hores setmanals toques la guitarra? 12 hores setmanals.\n-Quin tipus de música t’agrada tocar? El rock.\n-T’agrada tocar la guitarra, o és perquè els tus pares volen que la toquis? M’agrada tocar-la.\n-N’has après tu sol o has anat a classes? Me n’ensenya el meu tiet.\n-Practiques molt a casa o només quan vas a les classes? Practico molt a casa.\n-Has fet algun concert? Sí, a la meva família.\n-Aquesta activitat et treu moltes hores de lleure? No\nIvan Gómez i Natalia Herrera\nEL CENTRE JUVENIL SATÈL·LIT INICIA LA SEVA TEMPORADA AMB PROPOSTES PER A MENOS I MAJORS D’EDAT\nPosted on Octubre 23, 2009 by franciscuskin\nEl centre juvenil satèl·lit va obrir les seves portes ja fa dues setmanes. Els monitors del centre oferiran als majors i menors d’edat propostes d’oci i diversió, com per exemple, cursos de bijuteria creativa, un de DJ, dos d’informàtica i un curs de primers auxilis. Les inscripcions s’han de fer al Centre juvenil Satèl·lit.\nTambé hi ha un curs intensiu per a monitor de temps de lleure per a majors de 18 anys que es farà durant tots els caps de setmana de novembre i desembre.\nLa programació inclou sessions de cine-fòrum i de debat per a joves i xerrades d’orientació i suport per a pares, mares i familiars.\nAlejandro i Fran.\nBarcelona tallada per una marxa anarquista\nPosted on Octubre 23, 2009 by miiriiamaguilar\nAquest dilluns dia 19 a les 8h les carreteres C-31, la ronda Litoral, a l’alçada del Morrot, la plaça de Cerdà i la N-2, al seu pas pel Maresme van ser tallades per una marxa anarquista d’aproximadament 240 persones.\nAquesta protesta l’han fet per reivindicar la llibertat d’un pres anarquista, Andreu Caselles, empresonat fa 23 anys per robatori de bancs, i que porta 100 dies en vaga de fam i a causa d’això fa 10 dies que està ingressat a l’hospital penitenciari de Terrassa.\nEn un comunicat que van fer, van al•legar la greu situació del pres i de tots els anys que porta a la presó.\nNo és la primera vegada que Andreu Caselles inicia una vaga de fam. A finals de març en va fer un altra que va tenir una durada de 73 dies, però en no aconseguir el tercer grau va iniciar aquesta última vaga que superava els 100 dies.\nAquesta manifestació va causar grans retencions a les carreteres abans anomenades. També ha causat una cua compacta i els policies van avisar que les retencions podien durar tot el matí malgrat haguessin obert les carreteres una hora després d’haver començat la manifestació.\nPosted on Octubre 23, 2009 by Interrogants i Reptes de futur\nLa natació és el mètode pel qual els éssers vius es desplacen a través de l’aigua. La natació és una activitat recreacional popular i un esport competitiu. És una activitat física molt recomanable per a la majoria de les persones, però que requereix unes precaucions bàsiques. La natació és un esport olímpic, amb proves per als dos sexes. Comprèn quatre estils bàsics: el crol, la braça, l’esquena i la papallona.\nEn el cas del Guillem Gonzalez us explicarem breument el que fa, que en aquest cas és la papallona. La papallona és un molinet però els dos braços es mouen alhora, formant cercles perpendiculars a l’aigua i així és el més exigent físicament.\nAl nostre institut hi ha un noi de quart que es diu Guillem Gonzalez i practica aquest esport, i li farem una entrevista:\n– Quants anys tens? 15\n-Des de quan fa que practiques aquest esport? Des de els 3 anys\n– A part d’aquest esport en practiques un altre? No\n– Quants dies li dediques? I quantes hores? De dilluns a dissabte i 2h cada dia\n– Has guanyat alguna vegada una medalla? Quantes? Sí. 10 més o menys.\n– Estàs en alguna categoria? Quina? Sí, infantil de tercera\n– Tens molt temps lliure per a tu? No\n– Has d’anar a moltes competicions? Una per mes\n– I les competicions on solen ser? Per dins de Catalunya\n– On practiques aquest esport? A Granollers.\nSoraya Álvarez i Sandra Pérez.\nPosted on Octubre 23, 2009 by martasiruela\nLa resposta de l’enigma de la setmana passada és Lapó.\nL’enigma d’aquesta setmana és el següent:\nLa dansa de l’ancià baixet, de 6 lletres.\nLa resposta la publicarem la setmana que ve.\nOmar González i Marta Siruela\nFiled under: L'Enigma |\t2 Comments »\nPosted on Octubre 23, 2009 by sandraperezg\nL’equip del Montornès centre va jugar un partit contra la Llagosta. En aquest cas van perdre 5-2, en el camp de l’equip contrari. Del nostre institut van jugar: Saul Doctor 4A, Diego Segura 4C, Alejandro Duran 3B, Aitor Rodriguez 3A, Ruben Rodriguez 3B, Kiko Alvarez 3A , Alejandro Pareja 3A i l’ Ayoub Karach 3B. El partit es va realitzar el diumenge 18 a les 10 del matí. Aquest equip És de cadet de segona divisió.\nL’equip de futbol de Mollet va jugar un partit contra l’equip de San Antoni de Vilamajor. El resultat va ser favorable per al Mollet van guanyar 1-13. En aquest partit hi va jugar l’alumne Adrian Rodriguez 4A. Va ser el dissabte 17 a les 11 del matí. Aquest equip és de cadet preferent del grup 2 .\nEl diumenge 18 a les 5 de la tarda va jugar l’equip de futbol de Granollers contra el Lleida. Van perdre 2-6 en el camp municipal carrer Girona. Van tenir com a representació de l’ institut l’ Ivan Gomez 4C, Jordi Canadell 3A, l’ Àngel Jaimez 4A i Fran Garcia 4C. La categoria d’aquest equip és cadet preferent del grup 2.\nMontornès Nord que en aquest cas no van poder jugar, ja que van aplaçar el partit per la setmana vinent, les causes van ser perquè l’equip contrari no va poder assistir. I en aquest equip hi juga l’ Ayoub Raoui 4B, Edurardo Marcos 4B, Daniel Ruiz 4A. Montornès Nord juga en la categoria cadet de segona divisió.\nL’equip del Vilanova va jugar contra el U.C Lourdes, van perdre 6-1 en el camp del equip contrari. El partit es va iniciar a les 12:30 del matí el dissabte 17. Va tenir com a representació de l’institut a Pol Antonio 4B. El Vilanova juga en la categoria segona cadet.\nI per últim l’equip de l’ Atlètic Vallès va jugar contra el Castellar. Van guanyar 0-7 en el camp rival. Des de l’ institut ens representa l’Oriol Gomez 4B. El partit va començar a les 4 de la tarda el dissabte 17.\nEl Montornès va jugar un partit contra Tiana. En aquest cas van perdre 38/88. Del nostre institut van jugar el David Llanos 4B, Adrian Cid 4B, Reinaldo 3 , Eduardo Mateo 1 , Alejandro Peralta 3B , Manel Garcia 4A , Adrian Ramos 4 . Van juagr en el camp del Montornès el diumenge a les 10:40 del matí. Aquest equip és de la categoria A.\nSandra Perez i Carolina Aranda\nDigital-text a l’IES\nPosted on Octubre 23, 2009 by cristinagallardo\nCom ja sabeu, el curs de 4 d’ESO de l’IES Marta Mata, ha iniciat un nou projecte de llibres digitals.\nLes classes estan equipades amb un canó i un pantalla, per projectar el contingut del llibre digital, al qual s’accedeix mitjançant l’ús d’Internet.\nL’ús d’aquest llibre suposa un estalvi considerable de diners per a les famílies, i d’altra banda una disminució de pes a les motxilles dels alumnes.\nFins aquí tot semblen avantatges, però a continuació us donarem l’opinió de 3 alumnes de cada classe i de 3 professors de diferents matèries:\n–Consideres millor la utilització de llibres digitals que els llibres de text ? Per què?\n·Laia Tinoco: llibres de text, perquè és més còmode a l’hora d’estudiar.\n·Macarena Jeldres : llibres digitals, perquè estalvies diners, les motxilles no pensen tant, i penso que som la nova generació i ens hem d’adaptar.\n·Laia Peña: llibre de text, perquè amb el digital hi ha molts problemes d’Internet que interrompen la classe constantment.\n·Patxi Fernández (professor): penso que cada vegada m’agrada més el llibre digital, els continguts no són tan bons, però té altres opcions molt bones.\n·Ramona Vila(professora): llibres de text, perquè digital-text no funciona del tot bé.\n·Eva Farré(professora): segons l’activitat que fagis.\n–T’ha costat adaptar-te a aquest nou sistema?\n·Laia Tinoco: no, però no m’agrada.\n·Macarena Jeldres: les primeres dues setmanes.\n·Laia Peña: sí, una mica.\n·Patxi Fernández(professor): no, no gaire.\n·Ramona Vila(professora): de moment m’estic adaptant.\n·Eva Farré(professora): no, perquè ja ho coneixia.\n–Quines avantatges i quins inconvenients trobes en aquest sistema?\n·Laia Tinoco: inconvenients: de vegades no va la pàgina web. Avantatges: no has d’escriure els enunciats dels exercicis.\n·Macarena Jeldres: inconvenients: alguns desperfectes, Internet falla molt i poca experiència els professors. Avantatges: (les esmentades abans).\n·Laia Peña: inconvenients: la forma d’exposar els temes és massa infantil. Avantantges: no has de copiar els enunciats, menys pes a les motxilles.\n·Patxi Fernández(professor): inconvenients: els continguts no estan del tot correcte. Avantatges: més opcions (fòrum, blog, etc.) més interactivitat entre alumne i professor.\n·Ramona Vila(professora): inconvenients: Internet va molt malament i ens fa perdre el temps de classe. Avantatges: n’ hi ha, però no sé com explicar-les.\n·Eva Farré(professora): inconvenients: de vegades alguna pàgina web no funciona bé perquè s’està perfeccionant. Avantatges: com a professora de català, la sintaxi està molt bé, perquè els alumnes veuen els quadres i és més fàcil estudiar.\n–Penses que les aules estan prou equipades?\n·Laia Tinoco: no, podrien estar millor.\n·Macarena Jeldres: sí, menys el tema d’Internet.\n·Laia Peña: sí.\n·Patxi Fernández(professor): sí, però hi ha petits detalls a millorar.\n·Ramona Vila(professora): no.\n·Eva Farré(professora): sí.\n–Si poguessis triar entre llibre digital o llibre de text, amb quin et quedaries?\n·Laia Tinoco: llibre de text.\n·Macarena Jeldres: depèn de l’assignatura.\n·Laia Peña: llibre de text\n·Patxi Fernández(professor): combinaria.\n·Ramona Vila (professora): llibre de text.\n·Eva Farré(professora): llibre de text, perquè sóc professora de literatura, encara que els llibres digitals tenen avantatges.\nDoncs aquestes són les opinions d’alguns professors i alumnes sobre el digital-text.\nHem arribat a la conclusió que les opinions són molt diverses. Tots troben inconvenients i avantatges amb aquest sistema, però tots estan disposats a adaptar-se. En general, les aules estan prou equipades, però tots coincideixen que Internet no va suficientment ràpid per treballar.\nAgraïm a tots els enquestats la seva participació.


Smart Water, la nova iniciativa de Torrent per a estalviar en el consum d'aigua\nUns senzills dispositius que calfen l’aigua abans d’obrir l’aixeta permetran estalviar, almenys, 12 litres d’aigua per minut en els pavellons esportius del municipi\n3 de abril de 2019 (13:32 CET)\nL'Ajuntament de Torrent, compromés amb el medi ambient, ha instal·lat uns dispositius per a estalviar aigua en les instal·lacions de dos pavellons esportius del municipi, el Vedat i Anabel Medina. Va ser ahir quan els senzills dispositius, creats per dos fontaners valencians, van començar a estar disponibles a Torrent. A més, ho estan per primera vegada en propietat d'una administració pública.\nLa idea és senzilla: es tracta de minimitzar el desaprofitament d'aigua en els segons que tarda a calfar-se. Encara que en principi no és massa, l'ús continuat de les dutxes per tantes persones resulta en molts litres d'aigua neta que acaben en el desaigüe sense cap necessitat. Jesús Ros, alcalde de Torrent, ha explicat que com a ajuntament, volen "fer tot el que puguem per part nostra", posant el seu granet d'arena a respectar el medi ambient i donant així exemple a la societat.\nCada minut que una aixeta està oberta es desaprofiten 12 litres d'aigua, que ara es poden aprofitar\nEn el cas del Pavelló el Vedat, es tracta d'un botó que situat abans d'entrar a les dutxes, que l'usuari prem per a indicar que vol aigua calenta, i s'encén una llum blava. L'aigua freda, en lloc d'eixir per l'aixeta i malbaratar-se, és recollida pel dispositiu fins que aconsegueix la temperatura desitjada, quan el color del botó canvia a roig. El procés a penes tarda un minut o minut i mig, després del qual l'usuari pot entrar a la dutxa i començarà a eixir l'aigua calenta immediatament.\nPer part seua, el sistema en Anabel Medina és igual, però sense el botó, ja que s'ha instal·lat un sistema de detecció automàtica quan algú passa cap a les dutxes, fent que el procés s'inicie. En el cas que algú passat sense utilitzar les dutxes, l'aigua tampoc es malgasta, es torna a recollir.\nPrimer dia en funcionament\nRoberto Hurtado, representant de l'empresa que fabrica aquests dispositius anomenats Smart Water, ha explicat la seua raó de ser i el seu senzill funcionament. Cada minut que una aixeta està oberta es malgasten uns 12 litres d'aigua, que malgrat estar neta, acaben en el desguàs i han de tornar a passar per la depuradora, costant una gran quantitat de diners.\nLa idea és valenciana, va sorgir d'un repte entre dos fontaners fa més d'una dècada, que van intentar idear un mecanisme que poguera reduir aquesta despesa innecessària d'aigua, però sense suposar un cost massa elevat. Smart Water és un sistema elèctric que a penes utilitza energia (únicament per a la il·luminació), ja que funciona gràcies a la pressió de l'aigua. Fa 3 anys que van donar amb aquesta versió, prou viable per a estar instal·lat en alguns domicilis i establiments privats. Ara, per primera vegada a Torrent, està en funcionament en instal·lacions públiques.\nAmb un cost de 15.000 euros per a la instal·lació dels dispositius en tots dos pavellons, es preveu estalviar fins a 2 milions i mig de litres d'aigua. Ara, està en mans dels usuaris que decidiran si volen participar i donar-li ús. Ara com ara, sembla que tenen bon acolliment: ahir 2 d'abril va ser la primera jornada amb els dispositius en funcionament i, en Anabel Medina es va donar el dia de menor consum de tot l'any.\n"Des de l'Ajuntament som els primers que hem de donar exemple, a partir d'ací podem exigir als altres", ha afegit l'alcalde. Hui dia, només s'han instal·lat en aquests dos establiments, però si tenen l'ús esperat, s'estudiarà posar-lo en altres punts en el futur.


Inés Arrimadas, futura presidenta de Catalunya?\n17 de setembre de 2018 8:06\nHo ha dit Albert Rivera i, com tothom sap, és un home de paraula. Ja és hora que Catalunya disposi d’una presidenta jove, guapa, atractiva i sobretot intel·ligent. Una persona vinguda de fora que s’ha adaptat a Catalunya de forma admirable i que es preocupa de l’altra meitat dels seus habitants ignorats pels successius governs del Principat.\nJa que l’actual govern i els anteriors no han tingut present a la meitat de la població, aquesta està desitjant un canvi i s’esforçarà per aconseguir-ho, probablement mitjançant un tripartit amb el PP i PSC amb els que s’entenen prou bé. Són varies les fotografies de l’Arrimadas, l’Albiol i el Iceta davant el constitucional per atacar una llei del Parlament així com la seva aliança en favor del 155. Ja han estat socis en diverses ocasions.\nEstic convençut que netejaran Catalunya, ja ho han demostrat volent retirar pancartes i els llaços grocs que empastifen el territori; si és necessari mitjançant voluntaris als qui no els importa treballar de nit per no molestar el personal en les seves hores de descans. L’Albert i la Inés han donat exemple participant en aquesta modèlica tasca.\nLa plaça del rei va quedar petita per acollir la seva commemoració de la Diada, tenien que haver escollit un altre lloc per poder donar cabuda als milers i milers d’afiliats, simpatitzants i votants; sort que diverses televisions van poder transmetre l’acte i aquest va poder veure’s a tots els territoris de les Espanyes per alegria dels seus seguidors.\nAlbert Rivera, en una entrevista als matins de TV3, va deixar ben clar que la televisió del principat menteix descaradament, convertint-se en un aparell de propaganda en favor de l’independentisme quan la paguem tots els catalans. Així que Arrimadas sigui la presidenta les emissions es faran al 50% en castellà que és el que toca.\nUn altra cosa que pensen fer -no saben encara la data que triaran- és la celebració d’una Diada autonòmica on puguem participar el 100% del ciutadans. És una bona noticia que serà ben acollida per tothom on actuaran “los coros i danzas de la sección femenina” que tan ens agradaven, així com unes quantes “corridas de toros” que tan les troben a faltar.\nArribat a aquest punt els he de confessar que m’ha sonat el despertador alliberant-me del mal son que he tingut aquesta passada nit. M’he despertat neguitós i suat, per uns moments em semblava que el meu somni era realitat i l’angoixa em feia anar el cor a més revolucions de les normals. Un mal son com aquest no li desitjo a cap independentista.\nLlegint la premsa, cosa que faig a diari, m’he assabentat d’unes declaracions de la senyora Arrimadas que m’han deixat estabornit: Que la Diada va ser una manifestació multitudinària i que això no es pot negar, però que, en democràcia, la gent es compta a les urnes. Ignoro si és el que pensa amb sinceritat o si prèviament s’acabava de prendre un gintònic.\nEl 9-N i el 1-O les urnes van comptabilitzar una majoria en favor de la independència. En les dues últimes eleccions al Parlament les urnes van donar, novament, majories absolutes a l’opció l’independentista. Si vol estar segura de quants hi estan a favor o en contra, només hi ha una solució i, aquesta passa, inexorablement, per la convocatòria d’un referèndum on tothom pugui dir la seva amb total llibertat.\nSi la gent s’ha de comptar a les urnes perquè no volem que es faci? Reconeixen que tenen por d’un possible resultat negatiu als seus interessos o potser estic equivocat?


Com es tria una nova bandera? Així s'ha fet el referèndum de Nova Zelanda\nPer un estret marge (50,3%), els electors han triat una fulla de falguera platejada. L'opció guanyadora s'enfrontarà a la bandera actual, herència del colonialisme britànic, al març\n651x366 La fulla de falguera en blanc i negre sobre el fons blau actual amb la Creu del Sud. WWW.GOVT.NZ La fulla de falguera en blanc i negre sobre el fons blau actual amb la Creu del Sud. WWW.GOVT.NZ\nEls neozelandesos han votat aquest divendres en el primer referèndum per decidir la nova bandera del país. Un total d'1.527.042 electors, el 48,16% del cens, han participat a la consulta, que s'ha fet via postal. El govern vol trencar amb el passat colonial i superar l'actual ensenya, de color blau i amb la Union Jack del Regne Unit a la part superior esquerra. A més, la bandera només es diferencia de la d'Austràlia pel to i el nombre d'estrelles.\n540x306 L'actual bandera de Nova Zelanda. EDWARD HIDE L'actual bandera de Nova Zelanda. EDWARD HIDE\nL'opció escollida d'entre les cinc que es posaven a votació, amb el 50,53% dels vots, ha estat un disseny amb l'emblemàtica fulla de falguera platejada sobre un fons negre, blanc i blau. El dissenyador Kyle Lockwood explicava així el que ha volgut reflectir:\n"La fulla de falguera ha estat una icona de Nova Zelanda durant més de 160 anys, un símbol portat amb orgull per moltes generacions. La falguera és un element de la flora autòctona que representa el creixement de la nostra nació. Els múltiples punts de la fulla de falguera representen la societat multicultural pacífica d'Aotearoa [nom originari de Nova Zelanda], una falguera que creix cap amunt representa que tots som un sol poble que avança cap al futur. El blau brillant representa la nostra atmosfera clara i l'oceà Pacífic, que tots els neozelandesos, o els seus avantpassats, van creuar per arribar fins aquí. La Creu del Sud representa la nostra ubicació geogràfica als antípodes. S'ha utilitzat com una ajuda a la navegació durant segles i va guiar els primers pobladors de les nostres illes".\nAquest disseny serà confrontat en un nou referèndum postal entre el 3 i el 24 el març, davant l'actual bandera del país. El resultat d'aquesta consulta definitiva serà vinculant.\nEn segon lloc, a només un punt percentual dels guanyadors, s'ha situat un altre disseny que també és una variació de la falguera, però sobre fons vermell i blau.\n540x306 Disseny amb la fulla de falguera sobre fons vermell i blau. WWW.GOVT.NZ Disseny amb la fulla de falguera sobre fons vermell i blau. WWW.GOVT.NZ\nEl tercer disseny més votat ha estat un pic vermell, una proposta que es va afegir a última hora després d'una campanya de pressió popular que considerava que les opcions seleccionades eren massa limitades.\n540x306 Disseny amb el pic vermell. GOV.NZ Disseny amb el pic vermell. GOV.NZ\nL'opció menys votada ha estat el 'koru', un disseny maorí que ha obtingut només 52.000 vots.\n540x306 Un dels dissenys amb el patró maori anomenat koru que representa la fronda d'una falguera. WWW.GOVT.NZ Un dels dissenys amb el patró maori anomenat koru que representa la fronda d'una falguera. WWW.GOVT.NZ\nEl referèndum s'ha fet via postal des del 20 de novembre, amb la pregunta: "Si la bandera de Nova Zelanda canvia, quina bandera preferiria?". Els electors podien marcar tantes opcions com volguessin. El recompte continuarà i inclourà totes les paperetes timbrades que arribin fins aquest divendres. El resultat oficial s'anunciarà dimarts.\n"Tenim un resultat molt ajustat entre el primer i el segon. El vermell ha estat el més votat en primer lloc, però el negre el supera en vots en el segon. Quan tinguem el resultat final, es pot tornar a girar. Encara no hi ha res decidit", ha dit el professor John Burrows, membre de la comissió d'experts. Però també ha apuntat que és "força clar" que la primera opció serà la guanyadora.\nEl procés va ser impulsat pel primer ministre, John Key, fa set mesos, quan el govern va fer una crida oberta d'idees a la qual es van presentar gairebé 10.300 propostes que van ser sotmeses a un comitè de 12 experts, que va escollir els quatre dissenys candidats. Posteriorment s'hi va afegir la cinquena opció.


L'observatori de Pujalt entra en un projecte per detectar bòlids i estels fugaços - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'observatori de Pujalt entra en un projecte per detectar bòlids i estels fugaços\nEl treball AlphaSky, que es fa des de l'Anoia, queda integrat en una recerca dins l'àmbit de l'Estat espanyol\nredacció. pujalt 27.12.2020 | 22:05\nL'observatori de Pujalt entra en un projecte per detectar bòlids i estels fugaços Regió7\nL'observatori de Pujalt ha entrat en un projecte per detectar bòlids. Des de mitjan mes de desembre, segons han comentat fonts del mateix observatori, figuren al programa AlphaSky. És un projecte liderat per Josep Maria Llenas, responsable del Parc Astronòmic de Pujalt, i Albert Borràs, director de l'observatori de Pujalt. L'objectiu és de detectar bòlids, estels fugaços i altres meteors o objectes que passin pel cel de l'Anoia.\nAlbert Borràs ha explicat que «tot plegat funciona gràcies a una càmera d'alta sensibilitat instal·lada al jardí de l'observatori meteorològic que apunta cap al zenit del cel». I ha afegit que «aquesta càmera permetrà cada nit -sempre que no hi hagi núvols- observar el cel prenent imatges de 30 segons d'exposició cada 30 segons de forma continuada». «Gràcies a això, cada matí es podrà observar a través de la web del projecte la seqüència captada per analitzar-la i trobar-hi possibles deteccions de meteors.\nAquest mateix projecte s'uneix a la xarxa científica espanyola d'investigació de bòlids i meteorits SPMN, www.spmn.uji.es , liderada a Catalunya pel doctor en Astrofísica Josep Maria Trigo. Aquesta xarxa, amb diferents càmeres instal·lades a diferents punts de la península, analitza el pas d'aquests meteors per saber la seva trajectòria, velocitat i possible punt de caiguda, si ha estat així.\nAlphaSky també vol ser un projecte de ciència ciutadana. Qualsevol persona pot col·laborar entrant a la web https://observatoridepujalt.cat/allsky, analitzant les imatges enviades i trobant-hi possibles meteors que no hagin estat observats amb anterioritat. Qualsevol persona que hagi observat un bòlid, un estel fugaç de llarga trajectòria, pot entrar a la web esmentada.\nEl Zenit de Xavi Pascual derrota el Barça tot i les baixes per coronavirus.


Sant Feliu de Guíxols celebra la segona edició de la fira del conte\nContes de fades, de mariners, de gripaus i granotes, històries de reis i princeses i alguna bruixa. Contes per submergir-se durant dos dies i mig al certamen "Explica'm". Una fira dedicada als contes que des de fa 2 anys se celebra a Sant Feliu de Guíxols. Aquesta iniciativa pretén organitzar un cap de setmana temàtic on la cultura, les històries i l'espectacle al carrer inundin tota la ciutat.\nJordi Vila, regidor de Cultura de Sant Feliu de Guíxols\nEs tracta d'una aposta cultural i turística de l'Ajuntament de Sant Feliu que vol destinar aquests dos dies a crear una atmosfera de somni. Durant tot el cap de setmana, es podran visitar 70 estants i parades dedicades al món del conte amb il·lustradors, editorials i nombrosos tallers. També diversos espectacles itinerants a l'aire lliure per un públic d'allò més familiar.\nEls restaurants i hotelers també participen en la jornada. Fan nombrosos tallers temàtics, a través de les empreses certificades en Turisme Familiar. Packs comercials, allotjaments amb descomptes, menús infantils, aparadors guarnits. Tot perquè Sant Feliu de Guíxols es converteixi per un cap de setmana en una ciutat màgica.


Mesures concretes a l'EEBE — Escola d'Enginyeria de Barcelona Est. EEBE — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nMesures COVID-19 ▶\nMesures concretes a l'EEBE\n≡ Mesures concretes a l'EEBE\nActualitzem aquesta pàgina a mida que tenim novetats\nMesures generals de protecció i minimització de riscos\nMascareta. Obligació de portar posada la mascareta (higiènica o quirúrgica) en tot moment, per a totes les activitats i en tots els espais.\nHigiene de mans. Obligació de rentar-se les mans al entrar i sortir dels edificis, de les aules, dels laboratoris. Hi ha dispensadors de gel en els accessos a tots aquests espais.\nEn els accessos: fer-los de forma esglaonada, evitant aglomeracion\nEn la circulació dins els edificis: seguir els fluxos de circulació marcats. A les escales, seguir les indicacions dels itineraris de pujada i de baixada.\nEn les aules: funcionaran al 70% de la seva capacitat (no respecte al número de cadires).\nEn les aules informàtiques, un sol usuari per ordinador.\nEs recomana mantenir la distància mínima interpersonal de seguretat sempre que sigui possible.\nRenovació d’aire. Després de fer una sèrie de proves per aconseguir una bona ventilació de les aules tenint en compte les ocupacions actuals, us demanem que, durant la classe, mantingueu dues finestres obertes. La porta pot quedar tancada.\nEquips d’ús compartit:\nAules (comandaments, teclat, ratolí, rotuladors,..). Si es compleix amb el protocol d’higiene de mans tant a l’entrar com al sortir de l’aula, no és necessari cap protocol addicional per a la desinfecció del material.\nLaboratoris. Si es compleix amb el protocol d’higiene de mans tant a l’entrar com al sortir del laboratori, en principi no és necessari cap protocol addicional per a la desinfecció del material. Només quan la coordinació de l’assignatura ho consideri necessari, establirà, juntament amb els tècnics de laboratori, el protocol a seguir per a la desinfecció d’equips, instruments i altre material. Tindreu a la vostra disposició desinfectant i paper per netejar les superfícies de treball (taules i cadires) i els equips d’ús compartit (teclats, comandaments,..). També hi haurà cubells per llençar el paper després de la neteja.\nEquipament a les aules\nAules docents. La major part de les aules docents de l’EEBE estaran equipades amb càmeres i micròfons que permetran retransmetre i gravar les classes (utilitzant el Meet de Google).\nAules informàtiques. Estan preparades per treballar en remot.\nQueda prohibit menjar o beure a les aules i als passadissos\nRecordem que no es pot fumar en cap espai de cap campus de la UPC\nEspecífiques per a ESTUDIANTAT\nBiblioteca / sales d’estudi:\nDegut a les darreres restriccions per la pandèmia, hem hagut de tornar a posar en marxa mesures restrictives a les biblioteques:\n- Fins a nou avís, les sales de treball en grup romandran tancades.\n- Cal tornar a fer reserva prèvia per accedir a la biblioteca.\n- L'aforament s'ha reduït al 70%.\nMenjadors: Les sales de la planta 3 (A3.1, A3.4 i A3.30) quedaran habilitades exclusivament com a menjador / office. El seu horari serà de 13 h a 15 h. Fora d’aquest horari estaran tancades.\nCom a espai d’estudi, es pot utilitzar la biblioteca.\nEspecífiques per a PDI\nPer tal que la mascareta sigui una mesura de protecció efectiva en activitats docents a l’aula, el professorat ha d’evitar circular per l’espai de l’aula mentre imparteix la classe i mantenir una distància mínima de 2 metres amb la primera fila d’estudiants.\nPer a les pràctiques de laboratori, on és difícil mantenir la distància de seguretat amb l’estudiantat, es proporcionaran mascaretes FFP2 al PDI i PAS que hi participi.\nReunions de treball, consultes i tutories\nLes reunions de treball es programaran preferentment per videoconferència.\nLes consultes i tutories s’han de realitzar on-line. El professorat haurà d’establir el procediment i comunicar-ho a l’estudiantat.\nComunicacions de la Direcció\nSeguint les indicacions del rector, us adjunto més avall les seves instruccions en relació a l'actual situació de la pandèmia, que tindran efecte entre el 23 de desembre de 2021 i el 14 de gener de 2022.\nEn quant a la seva aplicació a l'EEBE, voldria destacar:\na) Tancament del campus durant el període de baixa ocupació (entre 24 de desembre de 2021 i el 6 de gener de 2022)\n- totes les instal·lacions estaran tancades durant tot aquest període, amb excepció de la Biblioteca que obrirà els dies 3, 4 i 5 de gener de 10h a 18h.\n- durant aquest període, podran accedir puntualment al campus les persones que ho hagin sol·licitat a Espais i estiguin autoritzades.\nb) Activitat acadèmica a partir del 7 de gener de 2022\n- a partir d'aquesta data, i fins el 28 de gener, segons el calendari acadèmic (https://eebe.upc.edu/ca/estudis/calendaris-academics/documents/calendari-academic-definitiu.pdf) l'activitat acadèmica a l'EEBE es limita a exàmens finals i de re-avaluació.\n- els EXÀMENS seran PRESENCIALS, i només es passarà a format no presencial quan així ho indiquin les instruccions de les autoritats pertinents\n- aconsellem a les coordinacions de les assignatures que tinguin preparada una opció alternativa a l'examen presencial, que sigui compatible amb la realització dels mateixos en línia, i que també es pugui aplicar a l'estudiantat que JUSTIFIQUI degudament\nla impossibilitat de realització de les proves de forma presencial.\nAprofito per agrair-vos la tasca que heu estat fent des del principi de la pandèmia i per desitjar-vos unes molt Bones Festes.


Les Terres de l'Ebre són una delícia per a navegar a vela. Els experts valoren molt bé els vents que bufen a les badies que formen el Delta. A l'hivern, domina el Mestral - vent del nord-oest que bat la zona amb fortes ràfegues que baixen acanalades pel tram del riu Ebre- i a l'estiu, les brises.\nLes dos badies, la dels Alfacs i la del Fangar, atenuen l'oneig i permeten navegar sense perill, aprofitant tota la força del vent. Aquest és el motiu pel qual esportistes d'altres comarques i regions acudeixen molt sovint a aquestes terres per a la pràctica de la vela!


Valls presenta María Luz Guilarte (Cs) com a número 2 de la seva candidatura a Barcelona\nPublicat 8/3/2019 12:53:04CET\nSitua en el quart lloc l'exmembre d'Unió, Eva Parera\nL'ex-primer ministre francès i candidat a l'alcaldia de Barcelona, Manuel Valls, ha presentat la diputada de Cs al Parlament María Luz Guilarte com a número 2 de la seva plataforma electoral Barcelona Capital Europea.\nEn una roda de premsa aquest divendres, Valls també ha presentat l'exmembre d'Unió i exsenadora Eva Parera com a número 4 de la seva llista i Noemí Martín (Cs) en el número 8.\nLa setmana passada, Valls va presentar l'exministre socialista de Treball Celestino Corbacho com a número 3 de la seva candidatura, el qual aquest divendres ha estat present en l'acte.\nValls ha assegurat que també està treballant perquè una dona ocupi el 6è lloc de la llista i ha afirmat que les incorporacions d'aquest divendres, juntament amb la de Corbacho, "representen com representaran tots els altres aquest repte, el d'aquesta plataforma plural i transversal".\nGuilarte ha destacat que la candidatura vol rescatar Barcelona "d'aquests anys grisos i tristos en mans del populisme" i ha indicat que la llista és pionera perquè ajunta gent de moltes sensibilitats.\nParera --de qui Valls ha ressaltat que "representa el catalanisme moderat amb llarga experiència política i professional"-- ha defensat la necessitat de treure la capital catalana d'una situació que ha qualificat de desgovern.\nA més, ha apuntat que ella i "força més gent" renunciaran a la militància en Units, i ha declarat que no comparteix la voluntat de la formació liderada per Ramon Espadaler d'aliar-se amb el PSC en les municipals.\nMartín, actual consellera de Cs al districte de Nou Barris, ha lamentat que el seu barri --Ciutat Meridiana-- s'ha degradat a causa de la delinqüència i ha apostat per una "ciutat més justa", més segura i amb més oportunitats per a sectors com els joves o el comerç de proximitat.\n"EIX ADA COLAU-ERNEST MARAGALL"\nValls ha aprofitat l'acte per advertir de l'eix Ada Colau-Ernest Maragall", i ha assegurat que volen fer de Barcelona la palanca de l'independentisme.\nHa criticat que el Govern municipal ha subordinat Barcelona a un "projecte radical nacionalista que la perjudica i posa en greu risc el seu futur".\nI s'ha dirigit a Colau dient que "el seu projecte populista ha fracassat", i ha afegit que l'aliança que, segons ell, l'alcaldessa prepara amb l'independentisme significaria textualment un desastre per a Barcelona.\nSUPORT A DEL TORO I A MILLO\nValls també ha mostrat el seu suport a la lletrada de l'Administració de Justícia del Jutjat d'Instrucció 13 de Barcelona, Montserrat del Toro, "atacada de manera escandalosa per ser un testimoni" en el judici al procés sobiranista al Tribunal Suprem (TS).\nHo ha fet després de reivindicar que aquest divendres és 8 de març, Dia Internacional de la Dona Treballadora, i declarar-se feminista: "Les dones han de ser lliures, han de ser fortes, han de ser iguals" i no pot haver-hi sostres de vidre, ha manifestat.\nPosteriorment, també ha transmès el seu suport a l'exdelegat del Govern espanyol a Catalunya Enric Millo --que també va testificar en el judici al TS-- i ha assegurat que no es poden acceptar els insults ni amenaces en les xarxes socials.


Lindsay Anderson - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(en) Lindsay Gordon Anderson\n17 abril 1923\n30 agost 1994 (71 anys)\nWadham College (en)\nDirector de cinema, actor, guionista, productor de cinema, periodista, actor de gènere, director de teatre, crític de cinema, director de televisió i productor\nQ21322403 i documental\n(1969) Palma d'Or, per l'obra If...\nLindsay Anderson (Bangalore, Karnataka, Índia, 17 d'abril de 1923 - Angulema, Poitou-Charentes, França, 30 d'agost de 1994) és un director anglès de teatre, pel·lícules i documentals, pioner dels moviments Free Cinema i British New Wave, que féu aparèixer la classe obrera del Regne Unit en el cinema.\n2 Produccions teatrals\n4 Documentals per TV\nLindsay Anderson era un rebel que utilitzava el cinema par a provocar canvis, i en molts sentits ho assolí. Per desgràcia, la distribució de la seva millor obra és limitada, i el mateix autor resta poc reconegut malgrat haver dirigit algunes de les millors pel·lícules mai produïdes.\nAnderson començà la seva carrera dirigint curts documentals i anuncis, treballant en el teatre i escrivint crítiques de cinema. Mentre que els films dels anys cinquanta s'havien centrat en la classe mitjana, a ell l'interessava més la classe obrera. Amb directors com Karel Reiz i Tony Richardson desenvolupà el moviment free cinema, les quals pel·lícules no solament tenen en comú uns continguts, sinó el fet d'estar realitzades freqüentment amb baixos pressuposts utilitzant càmeres de 16 mm.\nDebutà en la direcció amb El salvatge ingenu 1963, però fou a The White Bus 1967 on mostrà els eu estil únic surrealista i la condemna de la societat britànica.\nEl seu film més important fou Si... 1968, la història d'una rebel·lió en un col·legi masculí britànic protagonitzada per un inexpert Malcom McDowell. En ella combinava amb astúcia escenes realistes i surrealistes que desconcertaven al públic. Aquest estil insòlit, unit a llur impactant final violent i anàrquic, el convertí en un èxit.\nLa seqüela, Un home de sort 1973 estava inspirada en les experiències de McDowell com a venedor de cafè. La pel·lícula segueix un ambiciós jove capitalista que al final troba la salvació en l'art. De bell nou, el film confon intencionadament la percepció de la realitat, la imaginació, la vida i l'art.\nAnderson completà llur carrera com l'havia començat, però Un home de sort segueix sent la seva obra mestra.\nTota Cort Royal, Londres, altrament són indicats:\nThe Lily White Boys (Harry Cookson i Christopher Logue, 1960)\nDiary of a Madman (Gogol adaptació,1963)\nThe Cherry Orchard (Anton Txékhov, Chichester Festival Theatre, 1966\nHome (David Storey, també Morosco Theatre NY, 1970)\nWhat the Butler Sa (Joe Orton, 1975)\nThe Seagull (Anton Chekhov, Lyric Theatre, 1975); en repertori amb\nAlice's Boys (Felicity Brown i Jonathan Hayes, Savoy Theatre, 1978)\nThe Cherry Orchard (Anton Txékhov, Theatre Royal Haymarket, 1983)\nDocumentals per TV[modifica]\nHenry (1955 film)|Henry (1955)\nThe Old Crowd, promocionada per Alan Bennett (LWT, 1979)\nForeign Skies: Wham! In China (també anomenada "If You Were There") (1985)\nIs That All There Is? (Autobiogràfica film per la BBC, 1993) vista també Jill Bennett.\n501 Directors de Cine, pag. 267. Editorial Grijalbo\nLindsay Anderson a TV.com (anglès)\nLindsay Anderson a Find A Grave (anglès)\nLindsay Anderson - A Celebration (anglès)\nThe Lindsay Anderson Memorial Foundation (anglès)\nWatch O Dreamland on FourDocs (anglès)\nFree Cinema a Screeonline (anglès)\nLindsay Anderson a Screeonline (anglès)\nThe Lindsay Anderson Archive at Stirling University, Scotland (anglès)\nLindsay Anderson Bibliography (via UC Berkeley) (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Lindsay_Anderson&oldid=23618378»\nAlumnes del Cheltenham College\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 maig 2020 a les 23:16.


Empresa de vending a Manresa | Recreset\nEmpresa de vending a Manresa\nMàquines de vending d’última tecnologia al voltant d’El Bages\nLes màquines de vending són uns elements que estan presents a les nostres vides quasi sense adonar-nos. A l’hora de pensar en una màquina de vending a tots ens vénen al capdavant les típiques màquines de llaminadures (com patates, xocolatines i fruits secs) encara que existeix una àmplia varietat d’opcions al respecte. A Recreset aportem el nostre petit granet de sorra i ens dediquem, des de fa anys, a la venda, instal·lació i manteniment de tota classe de màquines expenedores a Manresa i al voltant d’El Bages.\nSom una empresa de vending a Manresa i, com a tal, t’oferim la més àmplia varietat de màquines expenedores, destacant les de begudes fredes, llaminadures, menjar i cafès, entre altres. T’oferim la màxima qualitat, una atenció amable i propera i un servei de manteniment constant, centrat sempre en les teves necessitats. Si vols demanar pressupost sobre alguna de les nostres màquines de vending, posa’t en contacte amb nosaltres a través de qualsevol dels mitjans que hem publicat a la nostra pàgina web i et donarem tota la informació que ens sol·licitis. Recorda que et facilitarem pressupost sense cap mena de compromís.\nESPECIALISTES EN MÀQUINES DE VENDING A MANRESA\nRealitzem l’assessorament, la venda, la instal·lació i el manteniment de tota classe de màquines expenedores a la zona d’El Bages. Estem especialitzats en begudes fredes, begudes calentes i aperitius. Demana’ns més informació ara mateix i et donarem informació sobre el servei inclòs i els preus i tarifes.\nEl servei que t’oferim una vegada hem instal·lat la màquina inclou el proveïment de la mateixa perquè mai es quedi sense gènere. Tenim unes rutes fixes que garanteixen el proveïment de totes les màquines. A més, ens encarreguem de què sempre estiguin a punt, gràcies al manteniment preventiu que realitzem.\nLlocs en els quals es pot instal·lar una màquina de vending\nCom t’hem dit al començament, les màquines de vending estan presents pràcticament a qualsevol lloc, ja que l’únic que necessiten és un endoll proper, nosaltres ens encarreguem de tota la resta. Ens desplacem fins a les escoles, benzineres, centres col·lectius, locals comercials i qualsevol altra zona del qual sol·liciten els nostres productes i serveis. Treu el màxim benefici possible gràcies a la nostra empresa de vending a Manresa.


Chomsky: "És el moment més crític en la història de la humanitat" (Agustín Fernández Gabard i Raúl Zibechi, La Jornada-Mèxic, 07.02.16) - L'HORA\nChomsky repassa les principals tendències de l’escenari internacional, l’escalada militarista del seu país i els riscos creixents de guerra nuclear. S’atura en el procés electoral estatunidenc i esbossa una reflexió sobre les esperances de pau a Colòmbia.\n“Estats Units ha estat sempre una societat colonitzadora. Fins i tot abans de constituir-se com a Estat estava eliminant la població indígena, el que va significar la destrucció de moltes nacions originàries”, sintetitza el lingüista i activista estadunidenc Noam Chomsky quan se li demana que descrigui la situació política mundial. Crític acèrrim de la política exterior del seu país, sosté que des de 1898 es va bolcar cap a l’escenari internacional amb el control de Cuba, a la qual va convertir essencialment en colònia, per envair després Filipines, “assassinant un parell de centenars de milers de persones”.\nContinua embastant una mena de contrahistòria de l’imperi: “Després li va robar Hawaii a la seva població originària, 50 anys abans d’incorporar-la com un estat més”. Immediatament després de la Segona Guerra Mundial Estats Units es converteix en potència internacional, “amb un poder sense precedent en la història, un incomparable sistema de seguretat, controlava l’hemisferi occidental i els dos oceans, i naturalment va traçar plans per tractar d’organitzar el món a la seva manera”.\nAccepta que el poder de la superpotència ha disminuït respecte al que tenia el 1950, el cim del seu poder, quan acumulava el 50% del producte intern brut mundial, que ara ha caigut fins a 25%. Així i tot, li sembla necessari recordar que els Estats Units segueix sent “el país més ric i poderós del món, i a nivell militar és incomparable”.\nUn sistema de partit únic\nEn algun moment Chomsky va comparar les votacions al seu país amb l’elecció d’una marca de pasta de dents en un supermercat. “El nostre és un país d’un sol partit polític, el partit de l’empresa i dels negocis, amb dues faccions, demòcrates i republicans”, proclama. Però creu que ja no és possible seguir parlant d’aquestes dues velles col·lectivitats polítiques, ja que les seves tradicions han patit una mutació completa durant el període neoliberal.\n“Hi ha els republicans moderns que es fan dir demòcrates, mentre que l’antiga organització republicana ha quedat fora de l’espectre, perquè les dues parts s’han desplaçat a la dreta durant el període neoliberal, igual que ha succeït a Europa”. El resultat és que els nous demòcrates de Hillary Clinton han adoptat el programa dels vells republicans, mentre que aquests han estat completament desplaçats pels neoconservadors. “Si vostè mira els espectacles televisius on diuen debatre, només es criden els uns als altres i les poques polítiques que presenten són aterridores”.\nPer exemple, destaca que tots els candidats republicans neguen l’escalfament global o són escèptics, que si bé no ho neguen diuen que els governs no han de fer res al respecte. “Tanmateix, l’escalfament global és el pitjor problema a què l’espècie humana s’ha enfrontat mai, i ens estem dirigint a un complet desastre”. En la seva opinió, el canvi climàtic té efectes només comparables amb la guerra nuclear. Pitjor encara, “els republicans volen augmentar l’ús de combustibles fòssils. No estem davant d’un problema de centenars d’anys, sinó d’una o dues generacions”.\nLa negació de la realitat, que caracteritza els neoconservadors, respon a una lògica similar a la que impulsa la construcció d’un mur a la frontera amb Mèxic. “Aquestes persones que tractem d’allunyar són les que fugen de la destrucció causada per les polítiques estatunidenques”.\n“A Boston, on visc, fa un parell de dies el govern d’Obama va deportar un guatemalenc que va viure aquí durant 25 anys; tenia una família, una empresa, era part de la comunitat. S’havia escapat de la Guatemala destruïda durant l’administració Reagan. En resposta, la idea és construir un mur per prevenir-nos. A Europa passa el mateix. Quan veiem que milions de persones fugen de Líbia i de Síria a Europa, hem de preguntar-nos què ha succeït els últims 300 anys per arribar a això.”\nInvasions i canvi climàtic es retroalimenten\nFa tot just 15 anys no existia el tipus de conflicte que observem avui al Pròxim Orient. “És conseqüència de la invasió estatunidenca a l’Iraq, que és el pitjor crim del segle. La invasió britànica-estatunidenca ha tingut conseqüències horribles, van destruir l’Iraq, que ara està classificat com el país més infeliç del món, perquè la invasió va causar la mort de centenars de milers de persones i va generar milions de refugiats, que no van ser acollits per Estats Units i van haver de ser rebuts pels països veïns pobres, als quals es va encarregar de recollir les ruïnes del que nosaltres destruïm. I el pitjor de tot és que van instigar un conflicte entre sunnites i xiïtes que no existia abans.”\nLes paraules de Chomsky recorden la destrucció de Iugoslàvia durant la dècada de 1990, instigada per Occident. Igual que Sarajevo, destaca que Bagdad era una ciutat integrada, on els diversos grups culturals compartien els mateixos barris, es casaven membres de diferents grups ètnics i religions. “La invasió i les atrocitats que van seguir van instigar la creació d’una monstruositat anomenada Estat Islàmic, que neix amb finançament saudita, un dels nostres principals aliats al món”.\nUn dels majors crims ha estat, en la seva opinió, la destrucció de gran part del sistema agrícola sirià, que assegurava l’alimentació, el que ha conduït milers de persones a les ciutats, “creant tensions i conflictes que exploten tot just comença la repressió”.\nUna de les seves hipòtesis més interessants consisteix en creuar els efectes de les intervencions armades del Pentàgon amb les conseqüències de l’escalfament global.\nA la guerra de Darfur (Sudan), per exemple, convergeixen els interessos de les potències amb la desertificació que expulsa poblacions senceres de les zones agrícoles, cosa que agreuja i aguditza els conflictes. “Aquestes situacions desemboquen en crisi espantoses, com succeeix a Síria, on es registra la major sequera de la seva història que ha destruït gran part del sistema agrícola, generant desplaçaments, exacerbant tensions i conflictes”, reflexiona.\nEncara no hem pensat detingudament, destaca, el que implica aquesta negació de l’escalfament global i els plans a llarg termini dels republicans que pretenen accelerar-ho: “Si el nivell del mar segueix pujant i s’eleva molt més ràpid, s’empassarà països com Bangla Desh, afectant centenars de milions de persones. Les glaceres de l’Himàlaia es fonen ràpidament posant en risc el subministrament d’aigua per al sud d’Àsia. Què passarà amb aquests milers de milions de persones? Les conseqüències imminents són horribles, aquest és el moment més important en la història de la humanitat.”\nChomsky creu que estem davant un canvi de direcció de la història en què els éssers humans hem de decidir si volem viure o morir: “Ho dic literalment. No morirem tots, però sí que es destruirien les possibilitats de vida digna, i tenim una organització anomenada Partit Republicà que vol accelerar l’escalfament global. No exagero –remata– és exactament el que volen fer”.\nA continuació cita el Butlletí de Científics Atòmics i el seu Rellotge de l’Apocalipsi, per recordar que els especialistes sostenen que a la Conferència de París sobre l’escalfament global era impossible aconseguir un tractat vinculant, només acords voluntaris. “Per què? A causa que els republicans no ho acceptarien. Han bloquejat la possibilitat d’un tractat vinculant que podria haver fet alguna cosa per impedir aquesta tragèdia massiva i imminent, una tragèdia com mai ha existit en la història de la humanitat. Això és del que estem parlant, no són coses d’importància menor.”\nGuerra nuclear, possibilitat certa\nChomsky no és de les persones que es deixen impressionar per modes acadèmiques o intel·lectuals; el seu raonament radical i serè busca evitar furors i, potser per això, es mostra reticent a llançar les campanes al vol sobre l’anunciada decadència de l’imperi. “Té 800 bases al voltant del món i inverteix en el seu exèrcit tant com tota la resta del món junt. Ningú té alguna cosa així, amb soldats lluitant arreu del món. Xina té una política principalment defensiva, no posseeix un gran programa nuclear, tot i que és possible que creixi.”\nEl cas de Rússia és diferent. És la principal pedra a la sabata de la dominació del Pentàgon, perquè “té un sistema militar enorme”. El problema és que tant Rússia com els Estats Units estan ampliant els seus sistemes militars, “tots dos estan actuant com si la guerra fos possible, la qual cosa és una bogeria col·lectiva”. Creu que la guerra nuclear és irracional i que només podria succeir en cas d’accident o error humà. No obstant això, coincideix amb William Perry, exsecretari de Defensa, que va dir recentment que l’amenaça d’una guerra nuclear és avui més gran del que era durant la guerra freda. Chomsky estima que el risc es concentra en la proliferació d’incidents que involucren forces armades de potències nuclears.\n“La guerra ha estat molt a prop innombrables vegades”, admet. Un dels seus exemples favorits és el que va passar sota el govern de Ronald Reagan, quan el Pentàgon va decidir posar a prova les defenses russes mitjançant la simulació d’atacs contra la Unió Soviètica.\n“Va resultar que els russos s’ho van prendre molt seriosament. El 1983 després que els soviètics van automatitzar els seus sistemes de defensa van detectar un atac de míssils estadunidencs. En aquests casos el protocol és anar directe a l’alt comandament i llançar un contraatac. Hi havia una persona que havia de transmetre aquesta informació, Stanislav Petrov, però va decidir que era una falsa alarma. Gràcies a això estem aquí parlant.”\nSosté que els sistemes de defensa dels Estats Units tenen errors seriosos i fa un parell de setmanes es va difondre un cas de 1979, quan es va detectar un atac massiu amb míssils des de Rússia. Quan el conseller de Seguretat Nacional, Zbigniew Brzezinski, estava despenjant el telèfon per trucar al president James Carter i llançar un atac de represàlia, va arribar la informació que es tractava d’una falsa alarma. “Hi ha dotzenes de falses alarmes cada any”, assegura.\nEn aquest moment, les provocacions dels Estats Units són constants. “L’OTAN estan duent a terme maniobres militars a 200 metres de la frontera russa amb Estònia. Nosaltres no toleraríem una cosa així succeint a Mèxic.”\nEl cas més recent va ser l’abatiment d’un caça rus que estava bombardejant forces jihadistes a Síria a finals de novembre. “Hi ha una part de Turquia gairebé envoltada per territori sirià i el bombarder rus va volar a través d’aquesta zona durant 17 segons, i el van abatre. Una gran provocació que per sort no va ser resposta per la força, però van dur el seu més avançat sistema antiaeri a la regió, que els permet abatre avions de l’OTAN.” Argumenta que fets similars estan succeint cada dia al mar de la Xina.\nLa impressió que es desprèn dels seus gestos i reflexions és que si les potències que són agredides pels Estats Units actuessin amb la mateixa irresponsabilitat que Washington, la sort estaria donada.\nVisió sobre Colòmbia\nEl lingüista estadunidenc Noam Chomsky coneix de primera mà la realitat colombiana. Fidel al seu estil i les seves idees, va visitar el país de puntetes, lluny dels focus acadèmics i mediàtics, per endinsar-se al Cauca, on els indígenes nasa construeixen la seva autonomia en resguards i capítols, amb base en els seus sabers ancestrals actualitzats enmig del conflicte armat.\n“Sembla haver-hi senyals positives en les negociacions de pau”, reflexiona Chomsky. “Colòmbia té una terrible història de violència des del segle passat, la violència als anys 50 era monstruosa”, reconeixent que “la pitjor part ha estat la de les operacions paramilitars”. Més recents són les fumigacions dels Estats Units, “veritables operacions de guerra química que van desplaçar poblacions camperoles per a benefici de multinacionals”.\nEn conseqüència, Colòmbia és el segon país del món en desplaçats, darrere de l’Afganistan. “Hauria de ser un país ric, pròsper, però s’està trencant a trossos”, afegeix. Per això, “si les negociacions de pau funcionen, s’eliminaran alguns dels problemes, no tots. Colòmbia fins i tot sense el problema de la guerrilla segueix sent un dels pitjors països per als defensors dels drets humans, per a líders sindicals i altres.”\nUn dels perills que s’observa en el cas que se signi la pau, seria “la integració dels paramilitars al govern”, una realitat latent al país. Així i tot, sosté que “la reducció del conflicte amb les FARC seria un gran pas cap endavant”, per això creu que “s’ha de fer tot el possible per contribuir al procés de pau”.


RACÓ VIATGER de Mariló: RESSENYA LITERÀRIA: TÚ NO MATARÁS de Julia Navarro\n“Tu no mataras” és la història d’unes vides empresonades per la societat, per la política i pels ensenyaments morals en el marc de la postguerra espanyola. Els protagonistes principals són tres amics, Fernando, Eulogio i Catalina.\nFernando, fill d’afusellat per Franco, estima la literatura i vol seguir l’ofici del pare editant llibres, té dots per aconseguir-ho però en Espanya no té futur. També està encegat per venjar-se dels que mataren al pare. Fernando viu amb la mare.\nEulogio és el seu amic, i alhora és amic d’un poeta americà, Marvin, a qui va salvar durant la guerra lluitant en el bàndol perdedor. Marvin va combatre en la guerra buscant inspiració per a escriure poemes. Tots dos viuen amb la mare d’Eulogio. Fernando i Marvin no arriben mai a ser bons amics, tanmateix és Marvin i les seues amistats qui obrin a Fernando les portes a l’ofici d’editor.\nCatalina, és del bàndol dels guanyadors, nascuda en bona família, és capriciosa, un poc irresponsable i somniadora. Durant la guerra la seua família ho han perdut tot. Fernando està enamorat de Catalina des de menut. Sense atendre a raons la segueix allà on va, mentre que Catalina està enamorada obsessivament de Marvin i també sense atendre a lògica ni raó el persegueix de país en país.\nTots tenen els seus fantasmes i secrets i amb ells han de conviure. Els tres amics estan en contra de les idees, els costums i la mentalitat que els envolta i no tenen més remei que fugir buscant noves realitats totalment diferents a les de la naixença, però cap els convenç totalment perquè els arrels familiars i la terra pròpia pesa més que res.\nEn el seu deambular-fugida buscant un futur millor iniciat a Madrid, els acompanyaran els secrets, el sentiment de venjança, de culpa, d’amargura, d’infelicitat, d’enyor, de vergonya, d’odi, de lleialtat, els prejudicis, els remordiments... I entre tot, la falta de comunicació és el tema clau, així com l’estima entesa des de diferents vessants.\nEls tres viuen desventures diferents però les seues vides estan entrellaçades i el seu futur està unit com en una xarxa. I un dels punts d’unió és un mecenes cultural a qui poden donar gràcies de no patir més del que ho fan.\nEl llibre són tres llibres amb moltes històries unides, cadascun amb un escenari principal, el primer és al Madrid ocupat per Franco, el segon a l’Alexandria de la segona guerra mundial i el tercer al Paris ocupat pels alemanys.\nEl relat comença en Madrid, l’any 1941 i és a la capital d’Espanya, on acaba la novel·la més de trenta anys després, en la transició, tancant així el cercle de la trama. Viuen a un barri amb diferències clares entre els guanyadors i els perdedors on hi ha varietat de pensaments, uns sembla que volen continuar amb la guerra, esta vegada ja sense bombes, i altres tenen desitjos sincers de convivència, volen oblidar i que tot acabe.\nDesprés d’un accidentat viatge en vaixell l’escenari serà Alexandria on la poesia es la protagonista. La ciutat egípcia és des d’on els protagonistes observen el transcurs de la Segona Guerra Mundial. Unes vegades la visió de la guerra és de la llunyania i altres, ho observen in situ, amb trames relacionades amb l’espionatge.\nLa tercera part té d’escenari Paris on l’obsessió i ja clara bogeria de Catalina es fa més de notar. Sincerament el comportament de la protagonista m’ha resultat delirant i alhora poc creïble. La bogeria té explicació al final del llibre però desespera i a més a més, segons la meua opinió, tampoc s’entén la facilitat que té Catalina per moure’s arreu del món sense molts diners ni experiència viatgera. Alhora no és creïble tanta fidelitat i lleialtat de Fernando amb Catalina que el du a aparcar la seua pròpia vida. Tal volta la tossuderia d’un i de l’altre, Catalina respecte a Marvin i Fernado respecte a Catalina, es podria considerar “normal” mentre són joves però passen els anys i segueixen actuant de la mateixa manera. I al capdavall el fet de seguir cadascú la seua obsessió queda, al meu parer, un poc irrisòria i denota molta immaduresa. Els protagonistes perden el temps amb egoismes i no han observat la vida des de la perspectiva de la vida adulta i des de la diversitat de mentalitats molt més obertes que les que coneixen d'Espanya. Amb una mirada més atenta haurien après molt i no hagueren actuat com ho fan\nI respecte a la resta dels personatges, les mares m’agraden, són les que evolucionen i actuen com cal. Isabel, Asunción i Piedad són valentes i mai deixen d’estimar els fills per damunt de tot. I també m’agraden Adela per resolutiva i Sara Wilson per comprensiva. Zahra és una supervivent que també em cau bé i el relat de la seua història és el que més m’ha atrapat de tota la novel·la.\nAnalitzat en conjunt es pot dir que “Tu no mataras” té un contingut interessant, les xicotets històries que el formen m’han agradat, algunes més que altres. Per al meu gust la novel.la és massa llarga perquè he trobat moltes repeticions que m’interrompien el fil lector. El que m’ha molestat és el narrador lletrut que ho sap tot, el que es veu i el que no, explica al detall fins i tot els sentiments. No és la primera vegada que dic que no m’agraden este tipus de nrradors. A la novel·la sobren moltes frases i fins i tot paràgrafs. Tinc clar que les repeticions en els textos de vegades fan falta, especialment en llibres amb tantes pàgines, però en este cas Júlia Navarro abusa reincidint mil vegades en el que ja se sap. L’única raó que trobe mentre estic llegint tantes redundàncies que em molesten en la lectura és que tal volta l’autora vol que el lector sapia en tot moment què li ha passat al personatge i repeteix incansablement pensant que el llibre es llegirà en xicotetes dosis i no de manera continuada com he fet jo.\nÉs una novel·la entretinguda, més bé un “novel.lon” però no he gaudit llegint “bona” literatura i no he aconseguit endinsar-me plenament amb la trama ni he empatitzat amb els personatges. I ja sé que que ser “bona” o “mala” literatura és un terme subjectiu i també sé que jo sóc massa critica. L’estil narratiu no ha aconseguit transmetre’m ni la bellesa de les ciutats on van a parar ni els sentiments dels personatges. Descriu ciutats i comportaments però al meu parer li falta “ànima” en la redacció. I de nou parle d’un terme subjectiu i difícil d’explicar que a mi m’agrada molt buscar mentre llig. Només puc dir que escriure amb “ànima” garanteix la connexió amb el lector.\nAmb tot, he de dir, en honor a la veritat, que l’autora crea curiositat i certa intriga per saber que serà al capdavall d’aquelles vides tan tristes i amargades. És una novel·la que té quasi mil pàgines i cal valorar la capacitat de Júlia Navarro d’arrossegar tantes trames i relacionar-ho amb coherència. No tothom que escriu és capaç de fer-ho bé.\nI per acabar, el que més destaque de tot és que parle amb estima sobre els autors en general, sobre els llibres i els editors. M’agrada que la novel·la siga una continua lloança al lector i a les llibreries i a les trobades culturals.


Acte en memòria dels morts de la Guerra Civil i la repressió franquista en Viladecans.\nEl passat diumenge dia 7 d’abril de 2019 vam tenir el plaer de cantar a Viladecans en l’Homenatge als morts locals per la Guerra Civil i el Franquisme, celebrat al cementiri Municipal.\nLa cerimònia va ser solemne i emotiva i es va desenvolupar amb la lectura de poemes de Miquel Martí i Pol, Antonio Machado i del poeta local, Manuel Tosca, intercalats amb les nostres cançons interpretades a cappella i amb la col·laboració del grup La bona música així com amb la lectura dels noms de cadascuna de les 72 víctimes de la localitat.\nCal destacar també, el número de dansa d’una ballarina amb la música de la cançó “Al alba” de Luis Eduardo Aute. El silenci respectuós de totes les persones presents durant la seva representació va ser colpidor.\nTambé voldríem esmentar els parlaments de la regidora de Cultura i l’alcalde de Viladecans, així com una ofrena floral al monument d’homenatge a les víctimes, de tots els grups polítics del consistori viladecanenc, excepte PP i C’s. Finalment, voldríem donar les gràcies al departament de Patrimoni Cultural de l’Ajuntament de Viladecans per comptar amb nosaltres un altre cop.\nMusicoral a Sant Andreu de la Barca, participació de la Coral Ressò.\nMusicoral XXXIV Edició Sant Boi de Llobregat, organitzador Coral Ressò