Acústica de campanes\nCEWT dijous 14 de novembre 2019\nIntent de visió del funcionament de les campanes amb els criteris pràctics d'un tècnic de so.\nVal a dir que els acústics no mostren gaire interès per les campanes. En molts llibres s'hi fa referència al marge i amb afirmacions, si més no, discutibles, com l'afirmació (trobada a diversos llocs de la literatura acústica) de que les campanes no generen sons harmònics, manquen d'una freqüència fonamental, i per tant no se les pot anomenar instruments musicals sinó que no són més que un "generador de soroll".\nEm costa veure com es pot arribar a aquesta conclusió. Potser els qui fan aquestes afirmacions han treballat amb campanes de fireta i no han sentit mai això:\nSant Jaume, e' 1000 Kg 122cm Karl Czudnochowsky 1955\nEn aquesta campana del Monestir de Montserrat es pot sentir ben clarament la fonamental, un mi, i de manera especialment espectacular la tercera menor (g'', sol).\nL'emissió del so en una campana és sobretot per la boca i de manera bastant direccional, per el seu eix puig que és equidistant al llavi exterior que és el que més vibra i per tant més energia sonora en fase tramet a l'aire, reforçant-ne la projecció en aquesta direcció.\nEl so és produit pel batall, una peça de ferro que penja a l'interior normalment de manera lliure, i que al moure la campana impacta contra la boca. També és possible moure directament el batall, o fins i tot fer-la sonar amb martells exteriors. El punt d'impacte, la massa del batall o martell, la seva duresa, velocitat, direcció i superfície d'impacte ténen una influència en el so produït, però també en la salut (i per tant durada de vida) de la campana. Un martell mal col·locat pot acabar amb una campana amb molt poques batallades - un aspecte sovint oblidat a l'hora d'abaratir costos a l'electrificar un campanar.\nEns ocuparem aquí però sobretot de la manera tradicional de fer sonar les campanes: amb un batall i fent-les oscil·lar, de manera que el batall penjat sigui el que impacta lliurement contra la campana.\nLa campana sospesa pot tenir o no un contrapès, el jou d'on penja pot ser recte o corbat. Com que el batall penja del vas de la campana, aquest moviment en condicionarà també el seu moviment. En qualsevol cas hi han bàsicament dos sistemes:\n- el moment d'inèrcia del batall és inferior al de la campana. Això provocarà que, quan la campana brandant s'alci, el batall pel seu propi pes no ho farà tant, "caurà" i impactarà en el llavi momentàniament inferior de la campana.\n- el moment d'inèrcia del batall és superior al de la campana. Amb això el batall agafarà el mateix moviment que aquesta, fins que la campana pel seu pes s'aturi i comenci a moure's en sentit oposat: el batall per la seva inèrcia continuarà el moviment i impactarà en el llavi momentàniament superior de la campana.\nAmbdós sistemes ténen inconvenients i avantatges. Si el batall és curt, amb poc moment d'inèrcia, normalment haurem d'alçar més la campana per a que soni prou fort, a més aquest batall serà normalment més lleuger. Per altra banda el batall es quedarà arrepenjat al llavi de la campana i produint distorsions en la vibració d'aquesta - després veurem com es pot minimitzar aquest efecte.\nSi el moment d'inèrcia del batall és gran, cosa que s'aconsegueix normalment fent-lo més llarg més enllà del punt on impacta - l'anomenada llengua - no tindrem el problema de la distorsió del so, però altrament tampoc podrem alçar-la massa: l'alentiment del moviment de la campana ens limita el punt on el batall impactarà. A més, amb la llengua llarga, la desacceleració del batall és important i aquest és sotmès a vibracions internes molt violentes, cosa que en pot fàcilment provocar el trencament.\nAquests dos sistemes ja ens condicionaran la posició òptima de les campanes per a l'emissió del so, les tradicions ens ho comfirmen:\n- campanes a l'interior del campanar, sovint amb persianes ("jalousien") que el dirigeixen cap avall, amb angle d'oscil·lació d'uns 110º i impacte del batall al llavi superior.\n- campanes a les finestres, tradicionalment amb tornaveus (una mena de finestrons que tapen la finestra pel davall de la campana): oscil·lació superior als 180º, sovint amb "posada a seure" (invertir la campana completament) o fins i tot volteig (més de 360º), amb impacte al llavi inferior.\nEfectivament, també es troben sistemes combinats, com a Bologna on les campanes són a l'interior i els batalls impacten al llavi superior però també es posen a seure.\nTornem però a l'acústica. Fora de les diferències sonores esmentades, n'hi ha una que té a veure amb el moviment de la campana: l'efecte Doppler que fa que la freqüència percebuda varii amb el moviment de la font sonora respecte del receptor.\nEn el sistema en que el batall impacta al llavi superior, el so comença just quan la campana es comença a moure cap avall i el so audible de la fonamental i els harmònics és gairebé màxim en el moment en que la campana assoleix també la màxima velocitat, fent que l'efecte Doppler sigui més ben audible. A més, cal que la campana tingui una freqüència d'oscil·lació més gran que no pas el batall, per tant haurà de ser necessàriament ràpida, cosa que encara reforçarà aquest fenomen.\nAquesta lleugera oscil·lació de la frequència dóna vida al so de la campana, fent que la percebem de manera més suau i melodiosa, fet que encara és reforçat per les persianes orientades cap avall als finestrals, fent que la propagació del so sigui més dirigida i apaigavant així l'efecte neutralitzador que podrien tenir les reflexions. Aquest efecte és clarament perceptible en l'enregistrament de la campana "St. Jaume" més amunt, essent que el micròfon es trobava en la mateixa línia que el moviment de la campana, de toc lancé.\nSi en canvi el batall ha d'impactar en el llavi inferior, la freqüència d'oscil·lació de la campana ha de ser més petita que no pas la del batall, la campana normalment tindrà contrapès, cosa que la farà anar més lenta i que permetrà que s'alci més. Idealment el batall impactarà a la campana just quan aquesta estigui en posició horitzontal i encara es bellugui, quedant al cap de poc aturada: el so és projectat així ben lluny cap enfora o cap a la volta de la sala de campanes, l'efecte Doppler és molt menys acusat degut a que la campana es mou més lenta i a que, quan la velocitat és màxima el so és mínim, cosa que li dóna un so més "dramàtic" i fosc.\nLa campana "nova" de Cervera, el batall impacta al llavi inferior quan la campana està gairebé horitzontal, el moviment de la campana és força lent (cal esperar que la imatge s'hagi carregat completament perquè el moviment sigui continu). Aquí es pot sentir un assaig de plenum a Cervera on s'intenta posar la nova a seure. Observi's que quan la campana s'alça (quan se sent més lenta i, en aquest cas, es queda gairebé sola sonant - coses d'un assaig) és quan més clar sona - i també quan s'alcen molt poc, és a dir a l'inici i el final, quan les oscil·lacions no són suficients com per a que el batall es quedi sobre el vas, com possiblement es feia al Pirineu amb jous i finestres que no permetien pas alçar-les gaire. L'efecte Doppler és, malgrat les dimensions, el gran recorregut i la velocitat de les campanes, gairebé imperceptible perquè les campanes sonen sobretot quan estan aturades:\nAssaig a Cervera, 5.2.2008\nEn el sistema "lancé" - és a dir, amb el batall impactant al llavi superior - tenim per regla general doncs una oscil·lació d'uns 110º. Les campanes solen estar en una estructura de fusta a l'interior del campanar i poden projectar així directament el so per les persianes, que és cap on orienten la boca al moment de sonar.\nSi les campanes són a les finestres i, com sovint al nostre país, van contrapesades, amb el batall impactant al llavi inferior, i són fins i tot posades a seure o voltejades, per a una òptima sonoritat haurem de tenir en compte diverses coses:\n- és convenient que el batall faci sonar la campana quan aquesta passa per l'horitzontal (màxim so al ser el moment de màxim "pes" del batall) però que la campana continui aixecant-se fins ben amunt, de manera que el batall no s'hi arrepengi massa, cosa que provocaria l'amortiment del so i també una certa distorsió.\nQuan la campana sona a fora de la finestra, el so és projectat ben lluny. Però quan la campana sona cap a dintre el campanar el so és projectat cap a la volta de la torre, i d'allí reflectit per la finestra de l'altra banda, cal doncs que les campanes s'aixequin prou si volem sentir-ne bé totes les batallades de manera regular (si les campanes són a les finestres però funcionen amb toc lancé i poca oscil·lació es percep una irregularitat acusada).\nEl problema que hi ha amb les campanes que sonen quan estan molt alçades amb impacte al llavi inferior són però les distorsions provocades pel batall en contacte amb la boca vibrant: és un so metàl·lic no gaire bonic que és emès sobretot per la part de la corona (en direcció al contrapès doncs) i que la construcció tradicional dels campanars contribueix a amortir:\n- el terra de la sala de campanes sovint és de pedra rodona i irregular amb moltes escletxes (ben al contrari que la resta de la construcció!). Aquests forats i escletxes irregulars funcionen com a ressonadors de Helmholtz, absorbint precisament aquestes frequències metàl·liques molestes.\n- a les finestres, per la part inferior i a la banda de fora sovint hi trobem uns finestrons anomenats "tornaveus". Aquests impedeixen que aquestes mateixes distorsions siguin projectades enfora quan la campana sona cap dintre la torre, desviant-les cap al terra de pedra escletxada absorbent - com més s'aixeca la campana, més efectius són. A més, impedeix que els crits i comentaris dels campaners es sentin massa a fora, al mateix temps que protegeix les persones i objectes de les inclemències meteorològiques.\nAquestes consideracions estan evidentment condicionades per la factura de les campanes, els batalls, els jous i contrapesos. La construcció de la torre i de les campanes estan estretament lligades, i constitueixen un instrument musical que no podem considerar com a peces aïllades.\nMolt bé, Pere, gràcies!\nEstem d´acord en tot, em penso. Sempre he dit que una de les gràcies de Cervera és precisament que les campanes no van gens "boves" (o bobes): és a dir, que no van lentes, sinó que porten el contrapès necessari per poder-les asseure, però cauen tot i així molt i molt ràpid. Per això no es sent gaire el soroll de rebot del batall, tot i que sí que aquest queda contra el vas. Digeum-ne que és una manera de tocar popular (sense deixar el cop de batall net, però minimitzant-ne els efectes dolents o negatius des del punt de vista de salut del vas i de ressò del mateix.\nAquestes consideracions em deixen moltes preguntes. Com eren els batalls de les esglésies pirinenques als segles 14 i 15, amb jous tipus lancé i sense lloc per a aixecar-les? Estaven ja a les finestres? S'alçaven tan poc que no es quedaven reposant sobre el vas o eren batalls de lancé amb llengua veritables?\nOn hi ha estructura interior, com a Salardú o Vilac, es podien posar a seure com a Bologna? Hi havia tipus mixtes, amb campanes dintre i campanes a les finestres, com veiem a Casau? De Casau recordo que les de les finestres el batall impacta al llavi inferior, però i les de dintre? Es podrien restaurar o construir jocs integrant tots dos sistemes? Hi han indicis o descripcions que ens puguin donar informacions?\nRei meu, què et penses que em pregunto jo des de fa 8 anys?????\nJo em fio exclusivament dels documents i de la iconografia. la Val d´Aran medieval i tot el pirineu crec que van amb jou baix fins almenys el segle XVII. Bona part de Catalunya també. En d´altres llocs, des del XVI almenys que s´alcen i assenten campanes... cada lloc és un món. Respecte del batall amb bola i "llengua", he de dir que és un model modern. Eren simplement llargs, com els del Seny Major de Cervera -o una miiiica més llarg (aquest podria haver estat retallat només pels nombrosos forats de ganxos de les batalleres...) amb una zona més gruixuda, que era per on feia el cop... tenim constància de com eren els batalls antics: a Utrecht en van quedar i tenim fotos (any 1505).\nEvidentment, les campanes com a Salardú o Casau es podien assentar estant dins la torre. Encara resta una estructura així per a la campana horària de Reus.\nDel sistema bolonyès, potser en podem agafar el model de jou, però no així (crec) els cavalls del costat (on es lliga la corda) ni la combinatòria. Sí que demostren però que és possible assentar una campana amb jou sense gaire contrapès: ho fan a Cervera i a Bologna encara és més apurat i difícil. Però ho fan.\nEvidentment hi ha sitemes mixtes i fins i tot una mateixa torre podia tenir-los. En el cas de Tarragona ara mateix tens campanes amb sistema de batall que pica a baix però situades a l´interior. La campana de Reus que et deia n´és un altre exemple. I el sistema no és pas dolent. Però l´únic lloc de Catalunya on ho h vist ben fet és a Cervera. Allí van prou ràpides com perquè la vibració del vas en rebre el batall (que s´hi queda quasi enganxat) no sigui massa molesta ni massa nociva. A Tarragona ja van mooolt més lentes i la cosa no va tant bé. Aiximateix veig alguna campana valenciana que em penso que no li aniria pas malament una mica més d´acceleració.\nAquest alentiment excessiu ja penso que és fruit d´un cúmul de coses: ganes de treballar menys (a Cervera ja vas veure que si no són sis, el Seny Major no s´asseu), confusió de lentitud amb solemnitat... de fet tu dius que la "Nova" sona millor quan s´alça molt poc o quan s´alça del tot: perquè quan fa els 359º de gir el batall es veu emportat per la campana que puja abans i tot que reboti, perquè va prou ràpida. recordes que sols el Seny Major porta pedra? i recordes que és perquè és inusualment pesat oi?.\nNo oblidem que, si hi ha cultura campanera, es pot triar i hi han calés, el millor: costella gruixuda i moviment de campana rapidet, sigui lancé o sigui de gir complet. La solemnitat que perdrem fent sons més aguts la guanyarem en riquesa i vellutament sonor, i una bona cambra voltada i amb tornaveus farà la resta. si volem lentitud, deixem la campana parada i esperem a deixar-la caure altre cop, però quan cau, que sigui depressa.\nEl cas de Bologna o de Gubbio (vegeu-lo en aquest fòrum) ja són extrems: campana que s´assenta però que es fa anar depressa per tal que no es quedi el batall enganxat al llavi, batall que sempre impacta a dalt. A Gubbio ja ofeguen més la ressonància (per això els hi caldria tancar el campanar -cosa que evidentment no farem ara-) i a Bologna no tant (ja que fins i tot quan assenten, els batall piquen a dalt, i a més, tenim la cambra tancada amb bronzes que cauen molt depressa).\nNo vull avançar res més, de moment; ni vull ni puc, no es saben gaire coses... però la meva hipòtesi és que bologna hauria de ser un bon model a considerar a l´hora de fer casar iconografia (pintures, sempre amb jou baix, i realitats com la pirinenca, encara baixos a mitjan s. XVIII) i consuetes que parlen d´asseure o "alsar lo seny maior" en el XVII, de cara a reconstruir com podrien haver sonat les campanes catalanes dels segles XIII al XVII.\nCompte, també: alçar no vol dir parar i asseure o, almenys, no necessàriament asseure.\nRepeteixo: cada campanar, un cas a estudiar a part i en el seu context, però també a part.\nQuote from danielet(Guest) on 10.02.2008 a les 13:53:46 UTC:\nsi hi ha cultura campanera, es pot triar i hi han calés, el millor: costella gruixuda i moviment de campana rapidet, sigui lancé o sigui de gir complet. La solemnitat que perdrem fent sons més aguts la guanyarem en riquesa i vellutament sonor, i una bona cambra voltada i amb tornaveus farà la resta. si volem lentitud, deixem la campana parada i esperem a deixar-la caure altre cop, però quan cau, que sigui depressa.\nEn campanars nous, d'acord. Però tal i com es desenvolupa la societat no en veig pas gaires, d'aquests en el futur. Més aviat restauracions i recuperacions de tradicions, i segurament l'estudi i orientació en i a les tradicions serà una de les tasques més importants dels campanòlegs. L'eclecticisme per altra banda és la moda del moment, però sovint entès de manera econòmico-política (mínima inversió - màxim lluïment, encara que sigui carregant-se peces històriques o tradicions identitàries) i és aquí on el campanòleg entès hauria de ser obligatori per llei, tal i com es fa a Alemanya o Suïssa on es fa la "Glockenabnahme" - l'examen final d'aprovació o no dels treballs en peces i instal·lacions que poden comportar des de treballs de garantia gratuïts fins a multes importants i inhabilitacions.Que aquest campanòleg no hauria de tenir cap relació ni pressió per part de partits polítics o càrrecs electes i gaudir de total independència és un desig que seria convenient aplicar no només a l'àmbit de les campanes - en això, per aquí encara estem lluny d'alguns països importants d'Europa, al cap i la fi no som gaire importants i sembla que ens anem movent cap a la insignificància, malgrat afirmacions contràries dels qui més contribueixen a aquest moviment.\nJa ho sé, cada cop importen menys les campanes... per això intento protegir Cervera amb les ungles...


Elevadors hidràulics de càrrega hidràulica de la Xina i proveïdors de SDLIFT\nInici de l'estació d'aparcament hidràulic Aplicació: - L'aparcament hidràulic home s'utilitza per transmetre el material o les mercaderies des del terra fins als pisos superiors, es pot instal·lar al pou, no ocupar espai. A més, per a aquesta plataforma de plataforma de tisora, molts clients la utilitzen en línia de producció o molls, de manera que canbe ...\nInici estacionament hidràulic\n- L'aparcament hidràulic home s'utilitza per transmetre el material o les mercaderies des dels sòls fins a les plantes superiors, es pot instal·lar al pou, no ocupar espai. A més, per a aquesta plataforma de plataforma de tisora, molts clients la utilitzen en línia de producció o molls, de manera que es pot fixar directament a la planta baixa.\n- El sistema d'aparcament intel·ligent es pot utilitzar per elevar l'automòbil amb diferents nivells, adequat per al cotxe que es mou entre escales, des del soterrani fins al primer pis, fins al segon pis o fins al tercer pis.\nCapacitat de càrrega: 1000kg - 20000kgs\nAlçària d'elevació: 1 m - 12 m\nMida de la plataforma: 5200 mm x 2600 mm o segons la vostra sol·licitud\nCapacitat de càrrega: 3.5T\nAltura d'elevació: 3,5m\nMida de la plataforma: 5,2 m x 2,6 m\n6) Tota la taula d'elevació de tisores passa 1,2 vegades la prova de càrrega abans de sortir de la fàbrica.\nHot Tags: elevador d'aparcament hidràulic, Xina, fabricants, proveïdors


ARAMULTIMÈDIA - L'Unión Alcoyana FS talla la mala ratxa davant el Calp FS\nEl quintet inicial dels alcoians ha sigut el format per Jacobo, Gomis, Mauro Pastor, Verdú i Pablito\nL'Unión Alcoyana FS talla la mala ratxa davant el Calp FS\n03/05/2017 - 15:20 Escrit per RUBÉN LLEDÓ\nEl bon joc en la segona part ha sigut clau perquè l'Unión Alcoyana guanyara el partit davant el Calp FS. D'aquest mode es talla la mala ratxa dels alcoians. La primera part ha finalitzat sense gols, encara que Nando ha pogut posar per davant als blanc i blaus en el minut 4, però el baló ha anat al pal. L'equip costaner també ha pogut anar-se'n en avantatge però el Jacobo ha evitat el primer en un mà a mà providencial.\nL'Unión Alcoyana, a la segona part ha començat marcant gràcies a un gol de Nando en el 31. El Calp, sense meréixer-ho, ha igualat el partit. Sense perdre temps, Pablito i Gomis han ampliat distàncies en el marcador, amb dos gols, col·locant el 3-1 en el minut 35. Verdú ha fet el 4-1 quasi per sentenciar el partit, encara que el Calp encara ha marcat un segon gol que de poc ha servit.\nLa gran tasca de l'equip en defensa ha sigut clau per aconseguir aquesta victòria al Pavelló A del Francisco Laporta.\nUnión Alcoyana - Calp\nEl bon joc en la segona part ha sigut clau perquè l'Unión Alcoyana guanyara el partit davant el Calp FS. D'aquest mode es talla la mala ratxa dels alcoians. La primera part ha finalitzat sense gols, encara que Nando ha pogut posar per davant als blanc i blaus en el minut 4, però el baló ha anat al pal. L'equip costaner també ha pogut anar-se'n en avantatge però el Jacobo ha evitat el primer en un mà a mà providencial. L'Unión Alcoyana, a la segona part ha començat marcant gràcies a un gol de Nando en el 31. El Calp, sense meréixer-ho, ha igualat el partit. Sense perdre temps, Pablito i Gomis han ampliat distàncies en el marcador, amb dos gols, col·locant el 3-1 en el minut 35. Verdú ha fet el 4-1 quasi per sentenciar el partit, encara que el Calp encara ha marcat un segon gol que de poc ha servit. La gran tasca de l'equip en defensa ha sigut clau per aconseguir aquesta victòria al Pavelló A del Francisco Laporta.


Federación Anarquista 🏴 Noticias anticapitalistas y informaciones libertarias El poder judicial exclou families vulnerables. – Federación Anarquista 🏴\n25/07/2021 :: Nacionales PP.Catalans\nx Gemma Garcia\nEl poder judicial exclou families vulnerables de la moratoria de desnonaments\nEL PODER JUDICIAL EXCLOU FAMÍLIES VULNERABLES DE LA MORATÒRIA DE DESNONAMENTS\nEl Reial decret llei 11/2020 i la seva ampliació del mes de desembre han permès suspendre molts desnonaments, però la PAH de Terrassa denuncia que hi ha jutjats que es neguen a suspendre llançaments de persones que reuneixen els requisits. A més, avui, mobilitzacions arreu de l’Estat reclamaran l’ampliació de la normativa, que, teòricament, queda sense efecte el 9 d’agost\nLa comitiva judicial es va presentar a casa Soumaya Lakhial, amb un menor a càrrec, per desnonar-la el passat 13 de juliol / PAH TERRASSA\nÉs mare soltera amb dos menors d’edat a càrrec, okupa un pis d’un gran tenidor -Divarian- i actualment cobra 700 euros al mes com a cuidadora. A més, un dels seus fills té una discapacitat reconeguda del 41%. El passat 8 de juliol, el jutjat de primera instància número 3 de Terrassa pretenia desnonar la família de Sandra Sánchez, després d’haver dictaminat “que no s’acredita que concorrin els requisits de vulnerabilitat” establerts per la moratòria estatal. La PAH va aconseguir ajornar-lo in extremis, però ja té nova data per al 21 d’octubre, quan farà dos mesos i mig que la pròrroga de la moratòria haurà finalitzat i milers d’execucions s’hauran reactivat.\nSi bé és cert que el Reial Decret-llei 11/2020 de mesures urgents en l’àmbit social i econòmic per fer front a la COVID-19, i especialment la seva ampliació amb el Reial Decret-llei 37/2020, ha permès suspendre molts desnonaments, hi ha famílies que en queden excloses i altres que no s’hi han pogut acollir tot i reunir les condicions. Per aquesta raó, avui la PAH Terrassa denuncia avui a les 11 h del matí en roda de premsa que alguns jutjats no apliquen la moratòria, tot i complir els requisits pertinents i quan tant la defensa d’ofici com l’Ajuntament han acreditat la situació familiar de vulnerabilitat en seu judicial. La Plataforma, la Sindicatura Municipal de Greuges de Terrassa i les Comissions de Drets Humans i d’Habitatge de l’Il·lustre Col·legi d’Advocats de Terrassa lliuraran una carta al Jutge Degà perquè corregeixi aquestes situacions i alhora volen reivindicar una nova pròrroga i ampliació de la moratòria, com les PAH del conjunt de l’Estat, que han convocat mobilitzacions avui arreu de l’Estat per exigir que es prorrogui la moratòria i s’ampliï a casos que per ara no estan contemplats.\nEl jutge va denegar la suspensió del desnonament de Maira Cerrato a Barcelona, que té informe de vulnerabilitat i menors a càrrec|ARXIU\nSandra Sánchez és una excepció a Terrassa, ni Terrassa és l’únic municipi on hi ha casos com aquest. Fa un parell de setmanes, el jutjat de primera instància número 3 de la ciutat vallesana va acordar tirar endavant el desnonament de la família d’Ouafae Grilli, malgrat okupar un pis del gran tenidor Divarian -controla en un 20% pel BBVA i en un 80% pel fons d’inversió Cerberus-, comptar amb un informe que acredita el risc d’exclusió residencial i viure amb dues criatures menors d’edat -de vuit i tres anys. Va ser la PAH qui, el 8 de juliol, es va plantar a la porta de casa seva i va aconseguir que la comitiva es fes enrere. Grilli no haurà de continuar vivint en la incertesa perquè, per fi, després de quatre anys en espera, acaba de signar l’adjudicació d’un pis de la mesa d’emergència. Un cas similar, també de Divarian, és el de Soumaya Lakhial, que un cop separada del seu marit, no va poder seguir pagant el lloguer sola i va okupar un habitatge d’un gran tenidor amb un fill menor d’edat a càrrec. Actualment percep la Renda Garantida, però no és suficient per fer front a un lloguer a preu de mercat. Malgrat això i un informe de serveis socials que ho detalla, el jutjat de primera instància número 5 de Terrassa va desestimar la suspensió del llançament per al passat 13 de juliol, que finalment es va aturar a porta i ha estat ajornat fins al setembre.\nLa PAH de Barcelona denuncia que Maira Cerrato ha estat exclosa de la moratòria sense cap raó. Viu amb la seva germana, mare des de fa tres setmanes, i amb quatre criatures d’edats entre tres i 13 anys en un pis de Divarian\nMés enllà de Terrassa, un cas recent és el de Loubna Fahd i el seus quatre fills menors d’edat a l’Hospitalet de Llobregat, que, segons explica l’Assemblea de Defensa de Drets d’Hospitalet, és víctima de violència de gènere i té reconeguda la situació de vulnerabilitat, perquè només disposa d’uns ingressos de 700 euros al mes. Així i tot, el jutjat de primera instància número 3 de l’Hospitalet va decidir tirar endavant el seu desnonament el passat 13 de juliol, que el moviment pel dret a l’habitatge va aturar. La PAH de Barcelona denuncia que Maira Cerrato ha estat exclosa de la moratòria sense cap raó. Viu amb la seva germana, mare des de fa tres setmanes, i amb quatre criatures d’edats entre tres i 13 anys en un pis de Divarian. “Tinc informe de vulnerabilitat, en el que s’inclou que la meva germana té un informe de psiquiatria”, explica Cerrato, qui és treballadora de la llar i ingressa entre 780 i 950 euros al mes. El seu pare també viu amb elles i treballa puntualment de paleta. El passat 16 de juliol, si la PAH no hagués convocat a porta, tots serien al carrer.\nJosep Babot reconeix que les darreres setmanes han viscut un repunt d’execucions, però que “malgrat ser insuficient i té moltes llacunes”, la moratòria ha tingut uns efectes considerables. De dades públiques no n’hi ha i el termòmetre és l’experiència de les PAH, els col·lectius i els sindicats d’habitatge. Per una banda, el Consell General del Poder Judicial assegura a la Directa que no disposa del nombre de famílies que s’han pogut acollir a la moratòria des que va entrar en vigor i per l’altra, el ministeri espanyol de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana tampoc. Només a Barcelona, l’Ajuntament calcula que entre el 18 de gener i el 28 de febrer de 2021, el 77% dels desnonaments es van aturar “gràcies al poder de negociació que brinda la moratòria estatal” i el 7% per la moratòria 37/2020 de la Generalitat, que ha quedat parcialment sense afecte arran de la decisió del Tribunal Constitucional de tombar diversos articles del Decret llei 17/2019.\nEl comité de empresa informa «Hablar de reforma judicial feminista es ir al hueso del Poder Judicial» La Sareb porta a judici onze famílies i dos activistes de la PAH Lleida El 24 de març l’activista Ruy s’exposa a 18 mesos de presó per ajudar a famílies sense llar a tenir un sostre Poder Judicial y miseria democrática Poder Judicial y miseria democrática (Artículo de opinión de Chema Berro) El Sauzalito: Susy Martínez es la primer mujer wichí en ocupar un cargo en el Poder Judicial Reino Unido: poder judicial rechaza extradición de Julian Assange a Estados Unidos De las barbaries del Poder Judicial (Lula, Cristina y Correa) La ley de memoria augura un nuevo desencuentro en el Poder Judicial: conservadores y progresistas chocan sobre su constitucionalidad Poder judicial avala destrucción de humedal en Xochimilco “6 Antifascistas de Zaragoza, represión y poder judicial en Aragón” hablamos con familiares y la productora Koine TV


La Trobada 2014 ja està en marxa\nEl CSE-2014 ja està en marxa! Prova d'açò és que tots els instituts ja han començat els assajos i molts de nosaltres ja portem la samarreta d'enguany. A més, aquest cap de setmana hem tingut el primer assaig intensiu dels solistes i del cos de ball.\nHa tingut lloc a l'Ies Violant de Casalduch de Benicàssim. Allí, alumnat i professorat hem treballat conjuntament en jornades maratonianes per anar construint l'acció que trobarem a l'escenari del nostre musical "Qualsevol nit pot sortir el sol".\nEl resultat ha sigut espectacular i no ha fet més que demostrar l'altíssim nivell del nostre alumnat: l'alumnat de l'escola pública!\nVolem agrair l'esforç de tots els i les alumnes (alguns/es venien de molt lluny), de les famílies i dels mestres implicats (especialment a David i Òscar per tirar una mà).\nAçò ja va...\nCarta oberta de la Regidora de Torroella-l'Estartit\nBenvolguts , benvolgudes,\nAra que ja han passat dos dies de la vostra estada a Torroella de Montgrí i del magnífic concert que ens vau oferir , començo a ser capaç de parlar del COM SONA L'ESO sense que se'm faci un nus a la gola i els ulls no se m'omplin de llàgrimes , permeteu-me que us dediqui aquestes paraules per transmetre-us tot el nostre agraïment.\nEn nom de tot el municipi , la més sincera felicitació als alumnes, professors i a totes les persones que heu fet possible el somni que vam viure amb el Com Sona l'ESO 2014.\nA Torroella de Montgrí i l'Estartit vam acollir la trobada amb els braços i els cors ben oberts, però res hauria estat el mateix sense el gran esforç col·lectiu que hi ha al darrera d'un esdeveniment d'aquestes dimensions.\nHem estat molt afortunats de poder experimentar directament el que representa una activitat tan intensa i singular. Per tot el que vam viure i conviure , el Com Sona l'Eso és una iniciativa que transcendeix l'àmbit estrictament educatiu i pedagògic.\nVan ser dies molt intensos, de convivència, de diversió, però també d'aprenentatge, que culminen mesos després dels llargs preparatius previs a cadascun dels centres escolars.\nDes del nostre municipi vam fer tot el possible per donar-vos la millor acollida, que no us faltés de res, que us trobéssiu com a casa vostra . Esperem haver estat a l'alçada que us mereixeu.\nUs podem dir, però, que segurament vam rebre molt més del que nosaltres vam poder oferir-vos. Ens heu donat una veritable lliçó de valors, d'humanitat, de civisme i de cultura. Us estem molt agraïts per tot el que ens heu ensenyat aquests dies.\nUs heu guanyat la nostra estima més sincera i heu deixat una forta petjada a casa nostra. Us recordarem amb emoció. Esperem que a dintre del vostre record també hi hagi un racó per a Torroella de Montgrí i l'Estartit. El nostre municipi és també el vostre.\nSou genials, sou magnífics, sou meravellosos, sou molt grans!!! Continueu endavant amb aquest sensacional projecte tant útil i necessari.\nNúria Bosch Gelmà\nRegidora de cultura de l'ajuntament de Torroella de Montgrí I L'Estartit\n› Trobada COM SONA L'ESO\nTROBADA COM SONA L'ESO A ALTEA\n› Avaluació de la trobada\nEnviament del Formulari d'Avaluació i Propostes a tots els centres


Clara Segura i Pablo Derqui porten "Una giornata particolare" a Igualada - La Veu de l'Anoia\nClara Segura i Pablo Derqui porten “Una giornata particolare” a Igualada\nPoques setmanes després de la mort d’Ettore Scola, aquest diumenge arriba a Igualada la nova adaptació escènica de la seva pel·lícula de mateix títol, “Una giornata particolare”. Serà al Teatre Municipal de l’Ateneu a les 21 h. La producció de La Perla 29 compta amb Oriol Broggi a la direcció, Clara Segura i Pablo Derqui com a protagonistes, i Rosa Gàmiz en el paper de portera. La història s’ambienta a la Itàlia feixista de Mussolini, i explica la fugaç relació d’amistat entre una tradicional mestressa de casa i l’home que viu al pis del costat. Gràcies a la petita estona que compartiran junts, la dona descobrirà 00una altra visió de la vida.\nLes entrades es poden comprar al Punt de Difusió Cultural i Turística d’Igualada de dimarts a dissabte, de 19 a 21 h, i dissabte i diumenge d’11 a 14 h. També al web Ticketea.com i, des d’una hora abans, a la taquilla del Passatge Vives. El preu de les entrades és de 20, 18 i 15 euros, amb descomptes per a diversos col·lectius.\nSegura i Derqui, protagonistes de ‘Nit i dia’\nEls protagonistes d'”Una giornata particolare” també ho són de la nova sèrie que TV3 ha estrenat aquest dilluns, ‘Nit i dia’, amb 544.000 espectadors. Amb Clara Segura i Pablo Derqui entre els protagonistes principals, aquesta producció de Mediapro és la primera sèrie que dirigeix el director de cinema Manuel Huerga, acompanyat d’Oriol Paulo.\n‘Nit i dia’ és un thriller realista protagonitzat per metges forenses, policies i jutges, personatges que conviuen dia a dia amb els aspectes més foscos de la realitat. Ha estat creada per Lluís Arcarazo i Jordi Galceran i escrita amb la col·laboració d’Oriol Paulo i Jordi Casanovas i la resta de repartiment el formen Marc Martínez, Miquel Fernández, Mario Gas, Vicky Peña, Rosa Gámiz, Carme Sansa, David Verdaguer i Mireia Vilapuig, entre d’altres.\nArticle anterior“Anoia, terra de castells” busca noves veus\nPròxim articleLa Flama de la Llengua ja és a Igualada


Muntanya Archives | Fosbury\nAnna Comet domina la Marathon des Sables de cap a cap La gironina és la segona catalana que es penja l'or a la prova que es disputa al desert del Sàhara\nAnna Comet va guanyar divendres passat la 36ª edició de la Marathon des Sables, la cursa desèrtica per etapes i d'autosuficiència alimentària més dura del calendari, que es disputa al Sàhara marroquí. És tot just la segona corredora catalana en…\nAquest cap de setmana torna la Costa Brava Stage Run La cursa ha exhaurit dorsals en la seva quarta edició\nLa Costa Brava Stage Run enceta la seva quarta edició el divendres 1 d'abril i acabarà el diumenge 3 d’abril amb el poble de Portbou com a teló de fons. Aquesta cursa és per etapes, l'única a Catalunya d'aquest tipus, i…\nAquesta setmana ha començat una campanya de micromecenatge per editar un joc i els mecenes surten de sota les pedres. "Apaga el FIFA, encén el FITA". Amb frases com aquesta els impulsors del joc Fita han donat a conèixer una…\nAquest cap de setmana s'ha disputat la catorzena edició d'una cursa atractiva a tots els nivells. L'Olla de Núria és un retrat de la feina ben feta i la mostra del potencial enorme que tenen els esports de muntanya al…\nAquest mes d'abril una prova esportiva històrica ha revifat amb força per l'encert de combinar present amb passat. L'any 1994 Quima Casas va completar la Pujada al Coll de Pal amb un temps d'1:47:59 i ningú l'ha aconseguit superar fins…\nCatalunya és terra de muntanyes i és innegable que també hi ha una fascinació humana per descobrir-les que ve de lluny. Al segle XX la passió excursionista va despertar a casa nostra i va créixer sense parar, amb molts cims…\nL'esportista català Kilian Jornet ha decidit donar un pas més en el seu compromís envers l'entorn que l'envolta: les muntanyes. "La gent confia en els valors o en la forma de ser dels seus referents esportistes. Això provoca grans frustracions"…\nEn Marc Vives Solé s’ha proposat descobrir a fons els Països Catalans. Per fer-ho realitzarà un curiós repte: ascendir tots els sostres comarcals del país. Sense cap mena de pressa, amb la intenció de gaudir i fer gaudir del territori.…\nSostres comarcals: Gironès Les rutes pels cims més alts de cada comarca dels Països Catalans\n8 ag. 2020\nSostres comarcals: Vallès Occidental Les rutes pels cims més alts de cada comarca dels Països Catalans\nEl corredor Pau Capell opta per córrer la cursa anul·lada pels efectes del coronavirus en forma de repte personal. Com passa en tots els àmbits, la temporada de curses de muntanya ha quedat escapçada de forma molt dolorosa per als…


PLA DIRECTOR URBANÍSTIC DE LA VAL D’ARAN\nEl 31 de juliol la Comissió d’Urbanisme de la Generalitat aprova inicialment el Pla director urbanístic de la Val d’Aran, cinc anys després de l’inici de la seva redacció. La proposta delimita les zones de creixement econòmic i urbà dels municipis i inclou, entre altres, la millora d’infraestructures i equipament. Hi destaca la previsió de construir el túnel de la Bonaigua a mitjà termini. El document aprovat identifica, també, els elements naturals i patrimonials, arquitectònics i paisatgístics de la Val, i defineix la xarxa patrimonial i del paisatge de la comarca.\nLa Val d’Aran, situada a l’extrem occidental dels Pirineus catalans, fronterera amb França, té 10.295 habitants empadronats el 2009 en els seus nou municipis . Durant la temporada d’esquí es calcula que L’ESTACIÓ DE BAQUEIRA-BERET rep més de 700.000 visitants. En les últimes dècades s’han doblat el nombre d’habitatges de segona residència, així com el nombre de comerços, restaurants i hotels, amb una ocupació estacional de caps de setmana i festes d’hivern.\nL’augment accelerat de la pressió residencial no ha anat acompanyat d’un increment o millora proporcional de les infraestructures i els serveis, fet que comporta un cert risc de col•lapse, que s’evidencia any rere any amb embussos quilomètrics a la carretera C-28 que dóna accés a les pistes d’esquí de Baqueira-Beret, o els talls en el subministrament elèctric, que el 2004 van deixar a les fosques unes 40.000 persones i van provocar importants pèrdues en el sector de l’hostaleria i el comerç.\nLa suma d’aquests fets van obrir un intens debat entre els agents polítics i econòmics implicats, preocupats per la situació. El conseller de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat (DPTOP), Joaquim Nadal i Farreras, va anunciar llavors la redacció del Pla director urbanístic de la Valld’Aran (PDUVA) per tal d’afrontar els reptes i millores infraestructurals, tant de mobilitat com de proveïment energètic que pateix la comarca, procediment que es va iniciar el 14 de juny de 2004. Els treballs de redacció van ser encarregats a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC), concretament a l’equip pluridisciplinari dirigit per l’equip JORNET-LLOP-PASTOR SLP, arquitectes. Paral•lelament, es va iniciar un procés de participació pública i la tramitació ambiental concretada en l’Informe de sostenibilitat ambiental, posteriorment integrat en el Pla.\nA final del 2004, el Conselh Generau d’Aran va crear una comissió de seguiment del Pla, formada per tots els partits representats al Conselh. En aquell moment, segons va declarar el secretari per la Planificació Territorial del DPTOP, Oriol Nel•lo, la mesura del PDUVA era, només, el primer pas d’una estratègia molt més ambiciosa amb els territoris de muntanya, que havia de ser afrontada, també, en la redacció del PLA TERRITORIAL PARCIAL DE L’ALT PIRINEU I ARAN (PTPAPiA), figura aquesta que va ser finalment aprovada pel Govern de la Generalitat el 25 de juliol de 2006.\nEl PDUVA, amb horitzó 2026, és l’instrument de coordinació del planejament urbanístic de la vall que concreta i precisa el PTAPiA. Estableix les determinacions —normes, directrius, pautes i recomanacions— per coordinar l’ordenació urbanística d’aquest territori, que han de ser respectades i desenvolupades per les propostes urbanístiques, les d’infraestructures de mobilitat, i les derivades de les polítiques de desenvolupament local i de protecció i foment del patrimoni històric i artístic, arquitectònic, ambiental, cultural, social i econòmic.\nS’aprova inicialment el Pla i en continua la tramitació\nLa Secretaria per la Planificació Territorial va trametre al síndic del Conselh Generau d’Aran i als alcaldes dels municipis aranesos un exemplar de l’avanç del PDUVA en format digital, en data 22 d’octubre de 2008. Amb aquesta tramesa s’obria un període de tres mesos al llarg del qual els ajuntaments, entitats i persones interessades van poder aportar suggeriments i propostes.\nEn total, entre el mes de gener i el mes de febrer de 2009, la Secretaria per la Planificació Territorial de Catalunya va rebre cinc documents amb suggeriments al pla fets pels ajuntaments d’es Bordes, Vilamòs, Naut Aran Bausen i Vielha, a més d’un d’un particular. Posteriorment, durant el mes d’abril, el Pla va ser analitzat amb detall en el decurs de diverses reunions obertes entre la Direcció General d’Urbanisme de la Generalitat (DGU), els ajuntaments i els sectors socials i econòmics afectats. Finalment, la Comissió Territorial d’Urbanisme de la Val d’Aran (CTUVA) el va aprovar inicialment el 31 de juliol, i tot seguit va obrir un període d’exposició pública per a al•legacions que va durar fins al 10 de desembre, període en el qual van continuar les reunions informatives.\nEn aquell moment, Convergència Democràtica Aranesa (CDA), l’oposició del Govern d’Aran, va demanar la celebració d’un ple extraordinari amb l’objectiu d’ampliar fins al 2010 la informació pública del PDU i el seu trasllat a la seu des del Conselh Genrau. Per la seva banda, i segons un comunicat de premsa, el Govern d’Aran va compartir la necessitat d’ampliar el període d’informació pública, però va rebutjar el trasllat del projecte, tot demanant "més responsabilitat i coherència a l’oposició per no confondre la ciutadania respecte del PDU", atès que el Consell Generau no té competències urbanístiques.\nPropostes en el sistema d’assentaments\nEl Pla concreta normativament les estratègies de desenvolupament urbanístic que estableix el PTP APiA i assenyala les ubicacions més adequades i els criteris per a les complecions, reformes interiors o extensions dels nuclis existents. En la data d’aprovació del PTP APiA (25 de juliol de 2006), a l’Aran hi havia un total de 306,56 ha d’àrea urbana existent (sòl urbà consolidat) i un romanent de 78,26 ha de sòl d’extensió de sòl urbà no consolidat i sòl urbanitzable. En total, 2.067 nous habitatges potencials, una xifra inferior a les previstes en l’anàlisi posterior realitzat pel PDU.\nSegons aquesta anàlisi, les necessitats de creixement en l’horitzó 2026 es van quantificar en tres escenaris. En l’escenari alt, segons el qual el ritme i el tipus de demanda dels darrers deu anys es mantindria, serien necessaris 1.571 habitatges principals nous, i s’arribaria a un total de 4.694 en l’horitzó analitzat. L’escenari intermedi considera que la tendència es corregeix moderadament i que serien necessaris entre 3.142 i 3.286 habitatges nous. Finalment, en l’escenari baix per una tendència severament corregida, l’estimació total seria de 2.618 a 2.816 nous habitatges.\nPer afrontar aquest diferencial, el Pla inclou el document Fitxes de directrius i pautes d’ordenació dels pobles i viles de la Val d’Aran, en el qual, nucli per nucli, es proposa la localització preferent d’altres sòls de compleció o extensió perquè es tinguin en compte per a les futures revisions del planejament general. Té caràcter de recomanació i, per tant, només són indicatius. En conjunt, aconsella un creixement concentrat en el fons de la vall i pretén evitar el desenvolupament de sectors discontinus del sòl ja consolidat. Concretament, recomana l’extensió de l’àrea urbana en els nuclis de Les i Bossòst, amb creixement mitjà; es Bòrdes i Vilamòs, amb creixement moderat; de reequilibri a Arres de Jos, Bausen, Canejan, Casarilh, Escunhau, Gausac i Vilac; de canvi d’ús i reforma a Arties, Salardú, Betren i Vielha; i de millora i compleció a la resta de municipis.\nQuant a les necessitats de sòl per a activitat econòmica, el Pla les quantifica en 1,21 ha de sòl industrial, 9 hotels (100 places) i 3,4 ha de sòl per a càmpings, i preveu la implantació d’àrees d’activitat econòmica d’interès supramunicipal en el municipis de Bossòst, Les i Arties. També estableix directrius i recomanacions per a una adequada implantació dels equipaments, dotacions i serveis territorials o per a la valoració dels existents.\nPropostes en matèria de mobilitat\nEl Pla estableix un marc de referència per a la necessària articulació territorial, regional i transfronterera d’Aran. Proposa potenciar l’accessibilitat i la connexió d’Aran amb les comarques veïnes del Pallars Sobirà, l’Alta Ribagorça, la Ribagorça i l’Aquitània (superació d’un model territorial lineal, seguint la Garona), defineix els corredors de mobilitat que han de reforçar l’estructura del territori i identifica les relacions transfrontereres pels corredors esmentats, valorant alhora el paper dels senders i les connexions de pistes històriques d’Aran.\nEn aquest sentit, s’inclou com a “prioritat estratègica a mitjà termini”, la construcció d’un TÚNEL A LA BONAIGUA, que uniria el Pallars Sobirà amb la Val d’Aran. Actualment, el túnel de Vielha és l’única comunicació ràpida entre aquesta vall i el Principat, a través de la comarcal de l’Alta Ribagorça.\nEs tracta d’una obra complexa que permetria substituir el tram accidentat de la C-28 al port de la Bonaigua, intransitable durant molts dies a l’hivern, i lent i incòmode quan està obert. D’aquesta manera, es preveu habilitar una connexió ràpida a la frontera i, als sectors residencial i de la neu de tots dos territoris, que aspiren a beneficiar-se mútuament d’un major intercanvi de turistes i projectes empresarials. El Pla no concreta cap calendari d’execució d’aquesta obra ni fa referència a cap dotació pressupostària.\nEl Pla director també preveu importants millores viàries a l’interior de la vall, com el desviament de l’N-230 i la C-28 fora dels nuclis per tal de transformar les actuals travesseres d’aquestes carreteres en passeigs urbans a Les, Bossòst, Vielha, Betren, Casarilh i Escunhau. Als tres primers nuclis, la variant es faria amb túnels, a l’oest d’aquestes poblacions. També preveu millores per al transport de mercaderies.\nD’altra banda, localitza heliports, infraestructures de serveis d’abastament d’aigua, de sanejament, de serveis energètics i ecoambientals, i el desenvolupament de les xarxes telemàtiques i de telecomunicació\nSistema d’espais oberts\nEl Pla estableix les mesures de protecció del sòl no urbanitzable i els criteris per a l’estructuració orgànica d’aquest sòl. Concreta els tipus bàsics de sòl establerts pel PTP APiA i n’estableix regulacions addicionals. Hi destaca l’ampliació del sòl de protecció especial en 249 ha i el sòl de protecció territorial en 132 ha, i també l’establiment d’una normativa per al sòl no urbanitzable de protecció preventiva, que limita i precisa els usos i construccions.\nD’altra banda, el Pla defineix la xarxa patrimonial i del paisatge amb l’objectiu d’interpretar, investigar, preservar, conservar, difondre i comunicar el patrimoni històric i artístic, de cultura tradicional o paisatgístic d’Aran. Aquesta xarxa es concreta mitjançant un catàleg previ que unirà en un únic document tots els catàlegs precedents, inventaris i estudis que emfasitzin aquests elements per tal de facilitar la posterior elaboració dels catàlegs municipals que han de protegir-los.\nS’esperava que al llarg del 2010 continués la tramitació del Pla, amb la corresponent resolució de les al•legacions presentades, l’aprovació provisional del document per part de la Comissió Territorial d’Urbanisme i l’aprovació final per part del conseller de Política Territorial i Obres Públiques.


Sempre ens quedarà París | Descriu\nPer Antoni Zaragozà\t Última actualització 18 Mai, 2018 86\nPer aquells dies s’estava celebrant a València la Fira del Llibre, ubicada, com ha vingut sent tradicional, al passeig del Jardí de Vivers. I aquest despitat lletraferit que vol i no pot, ja se l’havia passejat amunt i avall alguns dies abans. Primer, cercant-hi un professor de matemàtiques, qui, també despistat, s’havia ficat a escriptor. Mentre el buscava, va mamprendre a polsimejar una pluja finíssima que, imperceptiblement, anà amerant els passejants, fins acabar xopant-los fins la moma. Llavors, vaig trobar recer dins la caseta on signava exemplars Josep Franco, de qui només sentia la seua veu de fora estant, fins que se’n feu presència física rere les piles de llibres, per davall la línia de flotació d’una taula-expositor.\nBona estona més tard, quan escampava, o això ens semblà a tots car isquérem com caragols a passejar de nou, vaig adonar-me que encara arribava d’hora a la presentació del llibre de l’Àlan Greus, que es feia en un dels envelats muntats a l’esplanada dels jardins -una petita elevació del terreny, si fa no fa plana i molt irregular de perímetre, en realitat, però, ocupant l’àrea central de les dependències de l’antic Palau Reial, per això la seua estranya alçada sobre les restes del venerable edifici, ja desaparegut físicament, i fins i tot de la memòria dels valencians.\nBo; realment no estic massa segur de si fou aquell mateix dia o s’esdevingué en un altre, igual de plujós, o amb núvols amenaçadors. La memòria té aquestes coses: pot fer coincidir en un mateix temps dos fets inconnexos, llunyans. O mentir, però disposant els fets de manera versemblant. Dins l’envelat -que era per on anava la meua narració abans d’endinsar-me en una digressió erràtica- hi havia disposada la taula amb els convidats asseguts: Núria Sendra, d’Edicions del Bullent, i l’autor del llibre guardonat, que allí es presentava oficialment, Àlan Greus. Fetes les presentacions i els romanços pertinents incloent-hi l’ensabonament tradicional a l’autor, l’acte va concloure amb un vi d’honor, el qual va acabar tot d’una amb la sensació aclaparadora de calda, humida i apegalosa, que hi feia a dins. Després, mentre la mateixa persona tornava a la taula de presentacions per a donar a conèixer un altre llibre, també publicat per la mateixa editorial, l’Àlan, una miqueta espantat, va acceptar la meua petició i s’assegué costat per costat, en una d’aquelles butaques de tisora, d’incòmode record. Greus havia estat guardonat amb el Premi Enric Valor de Novel·la Juvenil pel seu llibre, L’art de Raimon, una novel·la encasellada en l’estúpidament anomenada literatura per a jóvens, i d’una indubtable qualitat literària, que atrapa el lector fins al darrer full, quan aquest sent amb horror evident que el somni s’ha acabat i que ha de tornar d’obligat a la vida quotidiana, gris i ordinària.\nL’Àlan és un joveníssim professor d’institut a una població de la Ribera Baixa; prim com un pal de granera i amb unes ulleres que li facilita la identificació intel·lectual, lletraferit o un d’aqueixos despistats com tants d’altres. Un d’aquells professors que arribaren una miquiua tard a escriure, car ja feia anys que havien passat les primeres fornades d’acadèmics que començaren a publicar espantats per les noves expectatives que s’havien creat arran l’aprovació de la Llei d’Ús i Ensenyament del Valencià. Greus és l’autor també d’un petit recull de relats que va ser guardonat amb el Premi Sant Carles Borromeu d’Andorra, Relats de la creença, i en acabant publicà la novel·la L’hereu. Però això serà temps a venir, perquè ara estem de ple en l’entrevista, suats per la calda humida de dins l’envelat, on ha fet la presentació de L’art de Raimon, llibre sobre llibres, aventures, París, intriga, trama negra, enigmes, esplèndids quadres ambientals, excel·lent exercici del llenguatge.\n—Com vos ho heu feu, tot plegat? —li pregunte.\n—Amb treball, molt de treball –em respon sense ni pensar-s’ho—. L’art de Raimon és un llibre fet i pensat per al jovent. Això, però, no vol dir que hom haja de rebaixar la qualitat literària, ni un bri.\n—Al vostre llibre, el protagonista és Ramon Llull, encara que no hi apareix físicament, sí es troba sempre present en l’obra. ¿És un intent, per part vostra, de recuperació de l’obra de Llull, una reivindicació, o tan sols li heu donat una oportunitat al gran pensador mallorquí?\n—Sí, potser tingues raó –em diu, pensant-se el raonament alhora que s’apuja les ulleres fins el pont dels ulls, en un moviment que convida a la reflexió—. Seria un poc de tot plegat. Llull és un escriptor una mica arraconat, potser perquè sempre se l’ha qualificat de difícil, d’obscur. Però si no fóra perquè va ser ell qui va fer del català una llengua de cultura que, a més, es podia escriure, ara no estaríem ací parlant en la nostra llengua. Bé, ho podríem resumir dient que he cregut oportú parlar de Llull.\nRecorde que durant l’entrevisteta, en aquell maig plujós i humit d’una València que ja havia decidit vestir-se amb jaqueta i corbata blaves, pentinar-se amb gomina i creure’s la més guapa del món sencer i part de l’altre, oblidant-se definitivament de ser ella mateixa, tal com la van parir. O potser la memòria me la torne a jugar i siga en una altra ocasió, en un altre temps, uns altres llibres, una altra presentació. Què més en dóna. El que importa és que el solitari lector d’aquestes solitàries línies senta, en llegir-les, el mateix que sent jo, en escriure-les.\nI, acabada aquesta segona digressió, ja va sent hora de tornar a suar mentre… Ara, però, ho haurem de fer fluixet, la veu baixeta i, si pot ser, a cau d’orella, millor, perquè ha començat la següent presentació, i la paraula és per als convidats i mantenidors.\n—I el motiu és fer de l’obra de Llull un enigma.\n—La idea era la descoberta d’un gran enigma que encara hui persisteix —no, si d’enigmes hi ha manta per aquestes contrades, que pense jo—. L’obra més emblemàtica de Llull, L’art abreujada d’atrobar veritat, és un llibre que va existir en llatí, que encara es creu que existeix, però que ningú no sap si va arribar a existir en català. Aquest és l’enigma.\nÀlan Greus ens hi convida a la lectura, a llegir. En aquesta ocasió, ha fet un vertiginós exercici de creació literària en recrear llocs i carrers de París, a través d’unes imatges suggeridores, pintades amb el mínim possible de pinzellades, però, les justes i necessàries. Una excursió al París cultural dels museus, les exposicions, els centres d’art i visites als principals i més distingits monuments, hauria resultat tan poc estimulant com ben ensopidor. Però funciona com a introducció de la intriga entorn d’un llibre, cobejat per interessos mercantils i especulatius: un punt d’inflexió en la narració que transformarà aquest viatge en tota una aventura encisadora i difícil d’oblidar. Això vaig escriure a tall de resum per a la ressenya que es publicà a la premsa escrita. Tanmateix, aquesta no va ser la definitiva; també hi ha una segona ressenya, molt més breu i que resa d’aquesta mena: “El París de la llum, els colors, el romanticisme, la cultura; i el París de les penombres, dels matisos grisencs i el suburbà. París és concebut per Àlan Greus com un petit cosmos on s’amaga el secret i la màgia de la més gran aventura mai viscuda”. Si em vaig decidir per la primera fou perquè hi havia més paraules, i s’acoblava millor a l’espai reservat en la plana del rotatiu.\n—A la vostra novel·la sobreïxen l’amistat, l’amor, la solidaritat, com a valors.\n—Es tracta de transmetre una sèrie de valors… Però no vull que es puga confondre amb un cant a la moralitat. No és un llibre sobre moral ni sobre moralitat. No assenyale camins, jo.\n—També hi trobem l’aventura, el viatge, l’enigma, París…\n—París és una ciutat que m’encisa. Pense que és el marc ideal per a una novel·la d’amor, o una d’aventures, o una de trama negra, policíaca. També haig de dir que París era, al segle XIII, el centre de la cultura occidental, i també ho era de la teologia. Llull hi anà per impartir la seua art. Per tot això, crec que París era una referència obligatòria per a la meua novel·la.\n—Tot plegat, ho estructureu amb els elements d’una trama de la millor novel·la negra.\n—Aquesta trama de novel·la negra era inevitable per a poder atraure l’atenció del lector, el qual hi participa directament acompanyant els personatges i veient-se immers en uns esdeveniments d’alta tensió i força emocionants. El que vull és que els jóvens se senten si més no encuriosits per la història i així arriben a fullejar el llibre. Que l’arriben a llegir és més el meu desig.\n—Quan escriviu per als jóvens, adeqüeu l’estil i el llenguatge per a ells?\n—Sí. Però torne a dir que això no significa que s’empobrisca el llenguatge, sinó que tracte de fer-lo més fàcil i entenedor, adequant les expressions, jugant més amb les imatges, maldant per fer un text molt més àgil, amè i, fins i tot, divertit. Els jóvens han de trobar el plaer de la lectura. D’això es tracta.\n—Sou molt crític, amb vós mateix?\n—Sí, molt crític. Jo diria que ho sóc tant que, cada vegada que rellig allò que acabe d’escriure, ho rebutge tot i ho torne a escriure. Això em passa constantment. Potser obsedit per la perfecció, per millorar el text, per dubtes.\n—Llavors, feu-vos la crítica de la vostra novel·la.\n—No. Això li ho deixe al lector.\nTítol: L’art de Raimon\nAutor: Àlan Greus\nPremi Enric Valor de narrativa juvenil, 1997


Ammunition “Ammunition” Frontiers Records, 2018 [CAT] – Paranoia Metal Show\nAmmunition “Ammunition” Frontiers Records, 2018 [CAT]\nData: gener 26, 2018Autor: paranoiashow2 0 Comentaris\nDesprés d’aquell decebedor “Wall Street” dels Wig Wam, que tallava una bona progressió i, fins i tot, una actuació més que decent a Eurovisió, el seu cantant, l’Åge “Glam” Sten Nilsen es va aliar amb el prolífic Erik Mårtensson per a aquest nou projecte.\nLa cosa és que un podria pensar que entre la gràcia i la desimboltura de Sten Nilsen i la qualitat de Mårtensson, aquí podríem tenir un altre Nordic Union (amb Mårtensson i Atkins de Pretty Maids), una genial combinació de dos estils. Però no va ser així, el primer disc de Ammunition ens va deixar força freds (mentre que el exguitarra dels Wig Wam, en Trond Holter, s’aliava amb Jorn Lande per fer una òpera rock sobre Dràcula que els va quedar bastant xula).\nI després de tres anyets ens arriba aquest segon treball, homònim en aquest cas i… no és que vagi molt més enllà del seu predecessor. Aquelles tornades que tant enganxaven, els cors… se li van quedar a Wig Wam, perquè aquí no hi són.\nSegurament els tres millors temes siguin “Freedom Finder”, “Virtual Reality Boy” i “Gung Ho (I Told You So)”, tots ells concentrats a l’inici del disc i provocant que si un se l’escolta d’una tacada, s’acabi avorrint amb el cd sencer.\nJa portem gairebé una dècada sense grans hits per part d’Sten Nilsen, i si l’única cosa realment destacable d’aquest nou disc és que han canviat al baixista dels Pretty Maids per un tal Victor Cito (al que no li han posat cap sobrenom i li baixaran els acudits de baixistes més els acudits pel seu nom), doncs no és que sigui destacar massa…\nAge Sten NilsenAmmunitionFrontiers Recordsglam rockhard rockMartenssonNordic Union\nAnterior Entrada anterior: Ammunition “Ammunition” Frontiers Records, 2018 [CAST]\nSegüent Entrada següent: Podcast del programa emès el 29 de Gener de 2018


Les companyies telefòniques van perdre 133.500 línies al mes de febrer\nMovistar, Vodafone i Orange han perdut clients, mentre que els operadors virtuals n'han guanyat\nACN Barcelona Actualitzada el 11/04/2012 19:07\nLes companyies de telefonia mòbil van perdre en global 133.500 línies el passat mes de febrer, segons les dades de la nota mensual de la Comissió del Mercat de les Telecomunicacions (CMT).\nLa principal causa és la caiguda de 209.557 línies de Movistar, que és la companyia que lidera la pèrdua de clients. Les úniques que van incrementar el seu nombre de línies van ser les operadores virtuals.\nLa nota de la CMT destaca que gairebé un 40% de les línies que s'han donat de baixa són de dades.\nSegons la CMT, la competència ha impulsat les portabilitats tant en la telefonia mòbil com en la fixa. Durant el mes de febrer, es van produir un total de 161.231 canvis d'operador en telefonia mòbil i 486.450 canvis en telefonia fixa.\nLes grans companyies de telefonia mòbil espanyoles: Vodafone, Movistar i Orange, van perdre clients. El guany net mensual d'aquestes línies se situa a -61.200, -209,56 i -32,06, respectivament. D'altra banda, Yoigo i la resta d'operadors virtuals (OMV), que no disposen de xarxa pròpia i la lloguen a les companyies majoritàries, han guanyat 42.600 i 126.740 línies.


Es constitueix el Senat Municipal d’Arenys de Mar | Diari Maresme\nEs constitueix el Senat Municipal d’Arenys de Mar\nUna trentena de membres formen part del Senat Municipal que aquest dimecres es reuneix per primera vegada a Arenys de Mar. El nou òrgan consultiu assessorarà al consistori en temes rellevants del municipi.\nEl Senat Municipal estarà presidit per l’alcalde més antic que n’ha volgut formar part, Ignasi Moreno. L’òrgan reunirà més d’una trentena d’ex-alcaldes i ex-regidors de l’Ajuntament d’Arenys de Mar que voluntàriament s’hi han adherit. Durant la reunió de dimecres, l’actual alcalde de Arenys de Mar, Ramon Vinyes, els donarà la benvinguda i els proposarà algun dels temes que poden començar a tractar.\nFuncions del Senat Municipal\nSegons el seu reglament, la institució del Senat municipal d’Arenys de Mar té l’objectiu principal de recollir tota l’experiència, els coneixements i la sensibilitat d’aquelles persones que al llarg del temps han dedicat bona part de la seva vida a treballar pel municipi. Els seus integrants assessoraran al consistori sobre aquells temes que són d’una importància rellevant per al present i el futur d’Arenys de Mar.


ballet | BonDia Diari digital d'Andorra.\nInici / ballet\nEls solistes del venerable Ballet de l’Òpera de París, fundat el 1713, en acció.\nDv., 22/03/2019 - 00:05\nLes estrelles de l’Òpera de París estrenen dues peces pels 25 anys de la Temporada\nLa cita és diumenge al Centre de Congressos: les estrelles solistes de l’Òpera de París –que no són ni Felícia ni Camille, no es pot tenir tot, sinó Amandine Albisson, Valerntine Colasante, Laetitia Pujol i Hugo Marchand– celebraran el 25è aniversari de la Temporada amb l’estrena mundial de dues peces.\nLlegir més sobre Les estrelles de l’Òpera de París estrenen dues peces pels 25 anys de la Temporada\nLes projeccions d'òpera al multisala comencen avui amb 'L'italiana in Algeri', des del Liceu, i en una produdcció del Teatro Regio Torino.\nDl., 17/12/2018 - 21:10\nL’òpera a Illa Carlemany estrena sortida al Liceu\nLa 4a temporada d’òpera, ballet i teatre als cines Illa Carlemany arrenca avui amb la projecció de L’italiana in Algeri, en directe del Liceu barceloní. Serà com és habitual a les 19 hores, i amb conferència prèvia de Pol Avinyó, per ambientar la funció.\nLlegir més sobre L’òpera a Illa Carlemany estrena sortida al Liceu\nAndorra, ballet, temporada lírica, Sant Julià, Claror, Mariinsky, Sant Petersburg, Rudina, Makhalina, Vaganova\nDc., 17/01/2018 - 00:30\nClaror-Mariinsky: units pel tutú\nLes estrelles del ballet de Sant Petersburg tornen el 9 de febrer a Sant Julià amb ‘Scheherezade’.\nLlegir més sobre Claror-Mariinsky: units pel tutú\nAndorra, Escaldes, ballet, Ballet Nacional Rus, Trencanous\nDt., 14/11/2017 - 21:00\nEl Ballet Nacional Rus debuta el 23 de novembre a Escaldes amb el ‘Trencanous’\n“Una oportunitat única, perquè és la primera vegada que la companyia del Ballet Nacional Rus arriba al Principat. I ho fa a més amb una obra molt apropiada per l’època de Nadal”. Així avançava ahir el desembarcament escaldenc de la companyia –el 23 de novembre al Prat del Roure– el director de Goldberg Management i productor de la gira, Ignacio Iturrarte.\nLlegir més sobre El Ballet Nacional Rus debuta el 23 de novembre a Escaldes amb el ‘Trencanous’\nAndorra, Sant Julià, Mariinski, ballet, Makhalina, Sant Pertersburg, Claror, Kuznetsova, Vaganova\nDl., 30/10/2017 - 03:10\nCom si vinguessin Messi i Cristiano\nLes estrelles del Mariinski, dimecres al Claror, amb un mite com Julia Makhalina al capdavant.\nLlegir més sobre Com si vinguessin Messi i Cristiano\nAndorra, ballet, Claror, Sant Julià, Mariinski, Sant Petersburg, Kuznetzova, gala, estrelles, ballet de Sant Petersburg\nDt., 10/10/2017 - 10:25\nEl Mariinski torna al Claror i Roig augura més intercanvis amb Sant Petersburg\nQui ens ho havia de dir: la setmana passada el Ballet de Moscou tornava a la capital, amb l’enèsim 'Llac dels cignes', i el 2 de novembre els que tornen són els solistes del teatre Mariinski de Sant Petersburg, una cosa així com l’NBA del ballet clàssic. Tornen a l’auditori Claror lauredià.\nLlegir més sobre El Mariinski torna al Claror i Roig augura més intercanvis amb Sant Petersburg\nAndorra, Escaldes, Illa Carlemany, cine, Òpera, ballet, Royal Opera House, Liceu, San Carlo, Bastilla, La flauta màgica\nDc., 20/09/2017 - 01:00\n‘La flauta màgica’, per començar\nIlla Carlemany projectarà disset títols en directe des de Londres, París, Barcelona i Nàpols.\nLlegir més sobre ‘La flauta màgica’, per començar\nEs posen a la venda les entrades per a l'actuació del ballet de Sant Petersburg a Sant Julià Es posen a la venda les entrades per a l'actuació del ballet de Sant Petersburg a Sant Julià\nDv., 20/01/2017 - 10:44\nEs posen a la venda les entrades per a l'actuació del ballet de Sant Petersburg a Sant Julià\nSant Julià de Lòria acollirà el dijous 9 de febrer l'actuació del ballet de Sant Petersburg.\nLlegir més sobre Es posen a la venda les entrades per a l'actuació del ballet de Sant Petersburg a Sant Julià\nFa 9 anys que va complir un somni\nEsteve no xiula a Matosinhos\nJoan Vinyes es fa amb el títol d’Espanya de Resistència\nRaül Ferré, campió de Catalunya de Muntanya\nUn ‘tomb’ de 70 quilòmetres


El passat dimarts 20 d'octubre es van obrir les inscripcions per participar en la BML 2015, la caminada solidaria que organitza l'Obra Social de Sant Joan de Déu per recollir fons. Amb això finança programes de suport per a persones en situació de vulnerabilitat. La caminada es farà el proxim 28 de febrer, però atesa la fantàstica experiència de l'any passat no volem fer tard. Penseu que l'organització limita el nombre total de participants i que en només 5 dies ja s'han insc\nA alguns els va quedar clar que els seus fills no arribaran a 1,90m d'alçada, per moltes vitamines que els donin, a d'altres que la ironia és una arma poderosa per enfrontar-se a un adolescent -rebel per definició-, i a tots en general que educar passa per espavilar als petits i (intentar) controlar als adolescents. I tot això sense perdre el sentit de l'humor amb què Carles Capdevila va entusiasmar !a les famílies que van omplir el menjador de l'escola. Gràcies a tots per ve


Paranoies RiKanna: Per si encara vols més crepuscle: La segona vida de la Bree Tanner\nPer si encara vols més crepuscle: La segona vida de la Bree Tanner\nHola! I aquí la ressenya que farà que compleixi el meu desafiament de 50 llibres si comptem 2 mangues, però en fi, estic força contenta amb els meus resultats perquè solia llegir molt menys.\nTítol: La segona vida de la Bree Tanner\nTítol original: The short second life of Bree Tanner\nAltres llibres de l'autor/a: Saga Crepuscle, The host (l'hoste)\nEnllaços d'interès: http://www.stepheniemeyer.com/\nT'agradarà si: t'agrada molt com escriu Stephenie Meyer, tenies curiositat en els neòfits, t'agrada tot el relacionat amb Crepuscle\nNi ho intentis si: creus que les novel·les curtes sobre un personatge secundari són una excusa per vendre més, no tens interès en algú que des del principi saps com acabarà ...\nLa Bree Tanner és una neòfita, una vampira recent convertida, que com tots els vampirs que coneix només està preocupada per la recerca de sang. Tanmateix, coneixerà en Diego i començarà a adonar-se que no tot el que li han explicat és cert.\nLa veritat, si m'he llegit aquest llibre (sent com sóc una mica anti-crepuscle encara que he vist totes les pel·lícules i m'he llegit totes les novel·les) és perquè necessitava una cosa molt curta per arribar a complir el desafiament dels 50 llibres i el tinc per casa (no perquè jo vulgui). Així que no hi ha cap altra motivació oculta, i tenia expectatives molt baixes. Aquestes expectatives m'han servit per almenys sent com és una història curta que hagi estat bastant passable, això sí, crec que és una obra bastant prescindible i animo a tot el món a no gastar els diners en ella. Encara que òbviament cadascú farà el que vulgui.\nLa història en si és entretinguda, de fet algunes coses són interessants fins i tot, però el problema bàsic que li veig és que des del principi sabem que la Bree morirà. Saber el que passarà al final d'un llibre li treu molt interès a l'assumpte i en el meu cas era un pensament constant de "Quan es morirà?". En ser curta això si, no es fa pesada i les pàgines passen molt ràpid.\nUna part que m'ha semblat interessant, d'alguna manera, ha estat el contacte que hi ha entre la Bree i l'Edward, és curiós com a Eclipse no ens n'adonem (o jo no me'n recordo) perquè està narrat des del punt de la Bella.\nLa primera persona des del punt de vista de la Bree ajuda a la rapidesa general del llibre i potser el que no m'agrada és que no es divideixi en parts. D'acord que la novel·la és curta, però si es vol fer una pausa va molt bé això de tenir capítols, parts o alguna cosa semblant.\nSobre els personatges en si, he de dir que el que més interessant m'ha semblat ha estat en Fred el friki, de debò crec que té molt potencial per el poc que surt i si jo fos la Bree m'hagués anat amb ell al final del llibre. La protagonista he de dir que em cau millor que la Bella de Crepuscle, potser el factor que el lector sàpiga que morirà causa empatia cap a ella. En Diego se m'ha fet massa pla, surt molt poc per la importància que li dóna la protagonista.\nResumint, (perdoneu que en aquesta ocasió no hagi estat res extensa, però el llibre tampoc ho és) aquesta història es pot llegir, en ser curta no es fa pesada, però no hi ha cap cosa impressionant i en acabar la lectura -si més no jo- he pensat que era bastant prescindible.\nEl millor: curta, no avorreix, Fred el Friki\nEl pitjor: no té res d'especial.\nL'he gaudit un: 2/5 (dubto entre 2 i 1 però en fi, es pot llegir)\nEtiquetas: lasegundavidadelabreetanner, llibre, opinió


Acreditació: Activitat acreditada pel Consell Català de Formació Continuada de les Professions Sanitàries i la Comisión de Formación Continuada del Sistema Nacional de Salud amb 0,9 crèdits (Registre. 09/030387-MD)\nDonar eines als metges per desenvolupar la seva praxi de manera més segura.\nAnalitzar els errors com a eina preventiva.\nAnalitzar Protocols Clínics i guies de pràctica clínica existents per l'especialitat concretaque estem formant.\nFer recerca sobre els incidents i els errors que es produeixen: la gestió dels Errors com a element de seguretat clínica.\nLa responsabilitat professional mèdica. en les diferents especialitats\nConèixer les conseqüències de Responsabilitat Mèdica.\nRecomanar per una millor seguretat i reducció de les reclamacions per responsabilitat professional mèdica.\ndel 5 de novembre de 2021 al 4 de novembre de 2022. Temps estimat 3 setmanes un cop iniciat.


S'inaugura l'Exposició Universal del 1888\n8 d'abril del 1888\nTarragona. Dissabte, 8 d'abril de 2017\nTal dia com avui de l'any 1888, fa 129 anys, s'inaugurava l'Exposició Universal de Barcelona, el gran esdeveniment del segle que transformaria per sempre la fesomia de la ciutat. L'Exposició Universal va impulsar una transformació urbanística colossal que reactivaria tots els sectors econòmics de la ciutat. I transformaria, també, la cultura política i econòmica de tots els estaments socials de la ciutat, i per extensió del país. Barcelona, pregonament castigada i marginada pels Borbons hispànics des del 1714, era transportada cap a la modernitat i era, de nou, orientada cap a Europa i cap al món.\nFeia només 15 anys que havien finalitzat els treballs d'enderroc de les muralles. Barcelona havia superat els 500.000 habitants -era la segona urbs i la primera àrea industrial de la península-, i l'Eixample urbanístic, seguint el Pla Cerdà, es projectava cap a tots els pobles del pla en sentit nord, nord-est i nord-oest. En canvi, el front marítim situat entre la Barceloneta i el Poble Nou no era una zona d'ocupació prioritària. La Ciutadella -encara una fortalesa militar- actuava com una veritable barrera urbanística. Amb l'Exposició es va aconseguir reincorporar els antics quarters a la trama urbana i convertir-los en un espai verd inspirat en els grans parcs urbans de les capitals europees.\nLa construcció dels edificis -tant els que perdurarien com els efímers- es va fer en un temps rècord. I això va obligar els obrers a treballar en unes condicions dures i insegures. En aquells dies els moviments obrers van agafar molta volada i les seves reivindicacions serien la llavor de les conquestes socials posteriors. L'Exposició va ser un èxit rotund en xifres. Més de 400.000 visitants d'arreu del món en els 8 mesos de durada van canviar l'enfocament de la mirada dels industrials barcelonins, dels mercats peninsulars cap a Europa. Barcelona, després d'un segle llarg d'ostracisme, se situava de nou en el circuit de les grans capitals europees.


Impulsen quatre beques per promoure artistes i creadors al Pla de l'Estany - Diari de Girona\nImpulsen quatre beques per promoure artistes i creadors al Pla de l'Estany\n«Som Onze» neix amb una dotació de 15.000 euros i la voluntat de ser una convocatòria anual\npere duran. banyoles 12.03.2021 | 00:12\nFrancesc Castañer, Anna Garcia i Ricard Planas. pERE dURAN / NORD MEDIA\nFrancesc Castañer, Anna Garcia i Ricard Planas.\nLa conselleria de cultura del Consell Comarcal del Pla de l'Estany va presentar ahir les noves beques Som Onze, nom que fa referència als municipis de la comarca, i que té per objectiu donar suport al conjunt de creadors del Pla de l'Estany. Aquesta iniciativa compte amb la col·laboració de la Fundació Lluís Coromina, una entitat privada molt activa en accions culturals i socials a la comarca. En poques setmanes s'obrirà la convocatòria dels projectes amb una dotació total de 15.000 euros i que estaran englobats en quatre beques diferenciades per categories, teatre dansa i circ, arts plàstiques i audiovisuals, creació i difusió musical i la darrera és per publicacions que difonguin la comarca. Els projectes que es presentin s'han de produir a la comarca i la proposta preveu la difusió dels treballs finals arreu dels municipis del Pla de l'Estany. Per cada una d'aquestes disciplines es buscarà un jurat expert que n'escollirà quatre i també decidirà la dotació econòmica per cada projecte en funció de la seva necessitat producció. Som Onze neix amb la voluntat de convocar aquestes beques anualment i confien a poder-les fer créixer econòmicament sumant complicitats amb nous col·laboradors tant del món privat com d'altres administracions.\nEl director de la Fundació Lluís Coromina, Ricard Planas, va destacar la importància d'anar de bracet entre les iniciatives privades i les publiques. Planas va afirmar que «la comarca del Pla de l'Estany és plena de referents artístics de totes les disciplines i des de la fundació estem bolcats per ajudar a visibilitzar aquest potencial tant cultural com social. Per la seva banda el president del Consell Comarcal del Pla de l'estany, Francesc Castañer, va indicar que «aquest és un primer pas per dinamitzar i dotar de propostes per la conselleria de cultura i que aquest projecte arriba en un moment molt adient per ajudar al sector de la cultura molt afectat per la situació viscuda durant pandèmia. La consellera de cultura i veïna de Crespià, Anna Garcia, que s'ha dedicat professionalment a la producció teatral, va destacar que «el Pla de l'Estany es caracteritza pel seu dinamisme cultural i per això el Consell ha vist la necessitat de donar suport als creadors i creadores de la comarca per tirar endavant els seus projectes, ja que una societat culta és una societat més lliure, més critica i millor».\nEl Sismògraf reivindica la presencialitat amb més espais i dies de festival.\nTemporada Alta Iberoamèrica tanca l'edició amb més de 8.000 espectadors.


Mercat d'Intercanvi Tèxtil - El Rebotim\nEl Mercat d’Intercanvi tèxtil de segona mà és un espai que té per objectiu la reutilització de la roba, allargar la seva vida evitant que esdevinguin un residu quan encara són útils i promoure i conscienciar del consum responsable de la roba i la moda.\nEn el primer Mercat d’Intercanvi de roba del Casal Popular el Rebotim la participació esta oberta a tota persona major d’edat o menors acompanyats d’un adult responsable.\nPer poder participar s’haurà de portar com a màxim 10 peces de roba.\nEs poden intercanviar peces de roba de totes les mides i edats.\nEn cap cas es podrà intercanviar.\nLes peces a intercanviar han d’estar en bon estat i han de complir unes condicions d’higiene acceptables.\nRoba de nadons i infantil\nSamarretes en general\nJaquetes i anoracs de nadons i infantil\nCalçat en bon estat\nEl Casal Popular el Rebotim centralitzarà la recepció de totes les peces i portarà el control de la valoració i de l’entrega dels tiquets.\nDurant el Mercat d’Intercanvi tota la roba s’exposarà al Casal perfectament classificat per a que els participants del mercat puguin triar la roba que vulguin i bescanviar per els tiquets que hagin adquirit durant els dies previs.\nUna vegada triades les peces de roba s’hauran d’entregar els tiquets necessaris per a la roba escollida.\nPresentació del Grup Ayuda en Vila-seca\nAyuda en Vila-seca és un grup de persones que a través del Facebook s’organitzen per ajudar a les famílies sense recursos per ajudar-les a tenir una millor qualitat de vida. Son gent sense ànim de lucre i vindran a explicar-nos com s’organitzen i com podem col·laborar per millorar la vida de les persones.\n(Tota aquella roba que no s’intercanviï durant el Mercat es donarà a Ayuda en Vila-seca)\nXerrada sobre Costura ètica i sostenible\nAlba Benedicto de Fil per randa ens explicarà els conceptes de slow sew, els beneficis de les coses fetes a mà i els productes sostenibles.\nPerquè també es pot canviar el mon a través de la costura. No hi podeu faltar!!


La Diada del Caçador ajunta més de 35.000 persones i esdevé un èxit\n01 març 2021 05:27\nLa massiva assistència féu palès l'auge que viu el món de la caça\nCaterina VENY | 24 febrer 2003\nEl món de la caça va aplegar durant la jornada d'ahir a Manacor més de 35.000 persones, segons les dades de la Policia Local, d'arreu de Mallorca. La Tercera Diada del Caçador va superar qualsevol previsió d'assistència. Fins i tot, l'assistència massiva va provocar retencions quilomètriques a les avingudes de la ciutat. Les races autòctones de cans mallorquins, la falconeria, la imitació de reclam bucal de diferents països europeus, filats i la caça de conill amb fura, atragueren l'atenció de milers de persones afeccionades a les activitats cinegètiques.\nPassades les 10.00 hores del matí, els gegants i els ministrils del Consell de Mallorca anunciaren la partida de les autoritats. La presidenta del Consell, Maria Antònia Munar; el president del Parlament, Maximilià Morales; el conseller de Medi Ambient, Miquel Àngel Borràs; el batle de Manacor, Miquel Riera, i altres batles i regidors de Mallorca visitaren la gran fira, la qual romangué oberta fins passades les dues del migdia.\nUn total de quinze mostres i demostracions relacionades amb la caça esdevingueren el plat fort de la jornada. Les proves de vol amb falcons i astors, l'exhibició de recorregut de caça, la demostració de tir amb arc i fona i fins i tot, una mostra d'arts tradicionals de caça prohibits en l'actualitat, deixaren prou palès que el món de la caça està experimentant un nou auge sense precedents.\nUna gran torrada de germanor va posar punt i final a la Tercera Diada del Caçador a Manacor.


Els Mossos investiguen tres morts de la matinada de dissabte | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEls Mossos investiguen tres morts de la matinada de dissabte\nEl cadàver d’una dona va aparèixer en un descampat de Calella, i dos cossos més han estat trobats al Raval\nBarcelona 12 JUL 2015 - 14:33\tCEST\nEls Mossos d'Esquadra investiguen les morts de tres persones que van tenir lloc entre la tarda de dissabte i la matinada de diumenge al Maresme i el barri del Raval a Barcelona.\nA les 16.20 hores d'ahir una persona va trobar el cadàver d'una dona en un descampat de Calella de la Costa. Després de rebre l'avís, diverses unitats dels Mossos d'Esquadra van comprovar que la dona presentava signes de violència. La policia autonòmica està investigant l'entorn de la víctima, tot i que no descarten cap hipòtesi. Les perquisicions se centren en qui va matar la dona i com va arribar el cos fins al descampat.\nEl segon homicidi ha tingut lloc aquesta nit en ple cor de Barcelona. El cos d'un home ha aparegut de matinada al carrer Nou de la Rambla, a la zona més propera a l'avinguda del Paral·lel. El cadàver presentava diverses ferides d'arma blanca. De moment, tampoc hi ha detinguts i els Mossos d'Esquadra estan investigant el cas.\nEl tercer cadàver ha aparegut aquest matí als jardins de Sant Pau del Camp, també al barri del Raval. La zona, propera a l'àrea on va aparèixer l'altre cos, està freqüentada per indigents i és conflictiva, segons fonts properes al cas. Malgrat això, els agents creuen que la mort no ha estat violenta i especulen amb un atac de cor o una sobredosi de droga. L'autòpsia aclarirà la causa de la mort.\nTotes les investigacions estan obertes i els agents descarten qualsevol tipus de vinculació entre les tres morts.


Salses Fruits S&P gran difusor de la salsa Calçotada Valls | Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Serveis de Valls\nSalses Fruits S&P gran difusor de la salsa Calçotada Valls\nNo hi ha res millor que una bona salsa per acompanyar una autèntica calçotada.\nÚltima actualització febr. 23, 2021\nJuntament amb el Calçot de Valls, la salsa Calçotada Valls és l’ingredient imprescindible d’una autèntica calçotada. Del seu sabor i textura en depèn una gran part de l’èxit de la calçotada. Les salses que prepara Salses Fruits S&P provenen de la recepta tradicional de la família Sans, que des de fa més de 25 anys l’elaboren i la venen al públic.\nÉs per això, per un gran respecte a la tradició, que Salses Fruits S&P es va posar al costat de la Calçotada de Valls, ara fa cinc anys, patrocinant el Concurs de Salsa Calçotada de Valls, i difonent la imatge de la calçotada entre tots els seus clients, amb la voluntat ferma d’oferir a tothom salses de qualitat per a fer la millor calçotada. Actualment Salses Fruits S&P és el Patrocinador Oficial de la Gran Festa de la Calçotada.\nEls seus productes es troben en molts punts de venda de les nostres comarques i més enllà. Es poden comprar a les botigues especialitzades de queviures, de fruita i verdura, botigues tradicionals i en algunes grans superfícies de Catalunya.\nSalses Fruits S&P va ser creada el 1994, als baixos de la casa familiar, a la petita població de Figuerola del Camp, a l’Alt Camp. En els inicis eren tres persones i aviat van començar a tenir comandes dels seus clients que van anar creixent ràpidament. Per aquest motiu, van ampliar l’empresa en unes naus als afores de la població. En l’actualitat disposen d’unes àmplies i modernes instal·lacions, amb una plantilla de més de 50 persones dotant-se de les últimes tecnologies respectant els processos artesanals.\nTot els seus productes són artesanals, així com la verdura neta, tallada i envasada, les salses, les cremes, el sofregit, la ceba … etc. en tots els formats, i per a tots els plats. Tot aquest treball és per a un sol objectiu, satisfer al consumidor donant qualitat i seguretat en els productes basant-se en les normes vigents, complint la legislació i seguint les polítiques de qualitat i medi ambient d’ús obligatori en el camp de l’alimentació.\nLa filosofia de l’empresa durant més de 25 anys, ha estat sempre consumir productes de proximitat com poden ser fruits secs i verdures. Salses Fruits S&P és una empresa familiar compromesa amb el seu territori i la seva gent, per aquest motiu els seus treballadors són de la comarca.\nTot seguit us presentem un VÍDEO de la Salsa Calçotada de Valls amb Francesc Sans, administrador de Salses Fruits S&P, elaborat per la Cambra de Comerç de Valls.\nVIDEO DE SALSES FRUITS S&P, elaborat per la Cambra de Comerç de Valls.\n8Curs teòric-pràctic: Carretons frontal i retràctil all day\n9Curs teòric-pràctic: Carretons frontal i retràctil all day\n10Curs teòric-pràctic: Carretons frontal i retràctil all day\n12Curs: Obra de paleta all day\n15Curs Manipulador d'aliments all day\nItinerari formatiu en comerç exterior from 15:00 to 18:00\nLa transformació de les pimes amb Intel·ligència Artificial at 9:30\n8a JORNADA GASTRONÒMICA DEL CALÇOT A VALLS from 10:00 to 13:30\nCurs teòric-pràctic: Plataformes elevadores de personal all day\nAplicació de la Intel·ligència Artificial a les pimes from 11:00 to 13:00\nCurs Superior per a Líders d'Alt Rendiment from 16:00 to 17:30


Prades | Prades prepara una Setmana Santa plena d’actes\nPublicat a 08:55h a Festes, Uncategorized @ca\tper\tprades\nL’Ajuntament de Prades ha programat un seguit d’activitats que es celebraran durant la Setmana Santa. El municipi acollirà esdeveniments durant set dies; compresos des del 8 fins el 17 d’abril. Mereixen especial menció les Jornades Astronòmiques, que es postulen com l’activitat estrella; el dissabte 15 es dedicarà la sessió a “Les galàxies de l’Ossa Major” i diumenge 16 d’abril a “Júpiter, el rei del Sistema Solar”. Així doncs, els amants de l’astronomia podran fer les seves delícies en un emplaçament immillorable on també s’hi podrà degustar un tast de vi i pica-pica.\nD’altra banda, el teatre tindrà molt protagonisme i serà l’encarregat d’obrir el teló d’una setmana frenètica. El grup Na’Fent actuarà al Centre Cívic el dissabte 8 i diumenge 9 amb l’obra “Espermato-zoo-ides”, mentre que el reconegut i prestigiós Mag Lari actuarà el diumenge 16 a les 22:00h, una de les activitats més esperades. El dissabte 15 serà el torn de les Caramelles pels carrers del poble a càrrec de Prades Cor, mentre que el mateix dissabte finalitzarà amb la festa dedicada a la joventut.\nLa religió també tindrà presència durant la Setmana Santa, ja que es celebraran actes practicants tots els dies –menys el dissabte 8-, entre els quals destaquen el Sant Sopar del dijous 13, la missa Vetlla Pasqual del dissabte 15 i la missa del dilluns 17 que acompanyada amb un dinar popular posarà al punt i final a la festivitat a l’ermita de l’Abellera.


Endesa paga menys del que havia promès als afectats per l'apagada del maig - El Gerió Digital\nOfereix 130 euros als afectats que haurien de percebre 290 euros\nOperaris d'Endesa reparant una torre © M. Estarriola\nRedacció / Alt Empordà, Baix Empordà, Garrotxa, Gironès, La Selva, Pla de l'Estany / Lloret de Mar\nAl maig Endesa va fer pública una nota on anunciava que els abonats -458.000 segons la Generalitat-, rebrien 60 euros per les primeres 48 hores sense llum, 70 per les següents 24 hores i 80 euros per dia a partir d'aquell moment. Hi va haver molts abonats amb 4 dies sense servei i els més extrems s'hi van quedar 11 dies. Segons va assegurar ahir Ràdio Girona, Endesa ha estat trucant a afectats que van estar quatre i cinc dies sense llum per oferir-los quantitats per sota dels 130 euros, quan en realitat els correspondria entre 210 i 290 euros. Si l'abonat no hi està d'acord l'adverteixen que el trucarà l'empresa asseguradora d'Endesa perquè acrediti documentalment els danys amb factures, malgrat la companyia va dir que no reclamaria cap mena de documentació al considerar que era una compensació automàtica sempre que es demanés i es complissin els requisits.\nSi en canvi l'abonat accepta aleshores l'obliguen a fer un contracte oral mitjançant la gravació de la trucada on al marge d'acceptar la quantitat a la baixa li llegeixen un seguit de textos jurídics on es comprometen a no emprendre altres accions o reclamacions paral·leles contra la companyia. Aquesta estratègia ha estat qualificada de 'xantatge' i engany' per l'alcalde de Lloret de Mar, Xavier Crespo, un dels municipis més afectats.\n'Quan se'ls truca se'ls tanteja amb una oferta a la baixa respecte el que els hi tocaria legalment segons el que van dir i acordar. Fa uns mesos enrera van fer un anunci d'indemnitzacions i en el moment de la realitat truquen al ciutadà, li pregunten que voldria i quan aquest se'n va més enllà li van una oferta a la baixa que li correspondria relament', ha dit el batlle qui a més ha afegit que una regidora del seu consistori ha passat per aquesta experiència.\n'Crec que això és un xantatge, és enganyar al ciutadà i a tothom, perquè és una amenaça. O passes pel tub rebent menys del que et pertocaria o sinó ja comença la via de les assegurances i potser als jutjats, de manera que la gent ja tira la tovallola. Davant d'aquesta amenaça els ciutadans accepten una proposta de mínims o per sota del que s'havien compromès.\nA mitjans d'abril durant una entrevists dels màxims directius d'Endesa amb el president de la Generalitat, José Montilla, i el conseller d'Economia, Antoni Castells, es van comprometre a aquestes compensacions.


Voliana Edicions: Maria Barbal parla de Desoris endreçats\nEl 20 de març de 2018 es va fer la presentació de "Desoris endreçats", el llibre de contes d'Antoni Cardona a Alibri de Barcelona. Maria Barbal no va poder assistir a l'acte però ens va fer arribar l'escrit que reproduïm aquí i que parla dels contes en general i del llibre d'Antoni Cardona en particular:\nEl conte va ser el tema pel qual fa uns quants anys vaig conèixer l’Antoni Cardona a l’Escola d’Escriptura. Més tard, ell es va sumar a un grup, que va prendre el nom literari de Setze petges i ja han publicat uns quants llibres.\nDins de l’anomenat gènere narratiu, el conte té com a característica de gruix el fet de ser més breu que la novel·la. Si repassem els altres trets bàsics de la novel·la, ens adonem que pertanyen també al conte. Els contes provenen d’un impuls de creació.\nConsten d’argument i de personatges. Per descomptat, aborden un o més temes. Tenen una estructura i una veu narrativa. Un inici i un final. Un títol, que ja ho dic d’entrada, en el conte té molta importància perquè, entre altres funcions, pot tenir la de completar l’argument.\nSembla, doncs, que estem abocats a analitzar què conté, amaga o aporta la brevetat. Per una banda, la brevetat suposa síntesi. La síntesi condensa la història, rebaixa els detalls, essencialitza, dota el text de més força i, en canvi, renuncia a l’expansió argumental.\nMaria Barbal (fotografia de Jordi Tamayo)\nLa brevetat permet amagar la veritable personalitat del protagonista de Rostres pàl·lids fins al final, per exemple. També, la brevetat, pot incidir en el tema, de manera que, sovint, al conte, ens acarem a un tema únic. Aquestes reflexions ens portarien a la idea del cop de puny. Es diu que el conte s’imposa per un K.O. cosa que les immenses possibilitats de la novel·la, en general, no permeten. La brevetat és la clau que fa que una senzilla anècdota ompli un conte, com a Una experiència ultrasensorial o bé, a Xató, encara que són ben diferents l’una de l’altra. La base del conte és un element simple, on el llenguatge hi té un paper determinant. La traça de l’autor consistirà a saber conduir el lector tan lluny com pugui de l’inici sense que endevini la causa del que passa, d’aparença incomprensible, i així, sorprendre’l. De vegades, un petit error pot comportar un desenllaç contrari al que el o la protagonista perseguien, com a Amors i desamors o bé a Desnonament.La brevetat se n’aprofita.\nPresentació de "Desoris endreçats" a Alibri\nQuan iniciava la lectura d’aquests contes de l’Antoni Cardona se m’ocorrien camins per on l’argument podia seguir, però, normalment, l’autor em portava a una solució impensada, o impensable, i reconec que és on el conte troba la seva sortida millor, quan no segueix la línia d’allò previsible. Questa notte, sí, Maria, per exemple. Jo crec que l’argument parteix d’una situació absurda per arribar a una rialla final. Però no només hi ha humor aquí, hi ha denúncia en un grau profund. Ja sabem que l’humor sovint és la millor manera d’acusar.\nEn el conte Desnonament, abans esmentat, la crítica més crua s’introdueix en la intenció. Les normes autoritàries, que afecten, i molt, allò social, queden destapades. A part de la crítica, és aquí on l’autor dibuixa un dels seus personatges més abjectes i obsessius. Es tracta d’un funcionari de desnonaments. Tot i pertànyer a un ambient social quasi a l’altre extrem d’aquest conte, també tenim crítica a El vigilant, on la perversió dibuixa un caos que només pot acabar en destrucció. Així doncs, us descobreixo que, no només hi ha somriures sinó, també, drama. Però, domina la rialla i encara, us ho asseguro, somriem o riem mentre l’Anton ens pinta les tintes fosques.\nOpino que en qualsevol exercici narratiu acabat, com són els contes d’Antoni Cardona, té importància el llenguatge i el to. Ell utilitza un estil que fa pensar en un registre estàndard. Dóna confiança al lector, que va avançant en l’argument després d’una frase introductòria que ja orienta sobre el tema o sobre els personatges. Dic que fa pensar, que dóna confiança, perquè de sobte canvia. Torça la direcció. Opino que ha utilitzat aquesta mena de registre per deixar-hi entrar aviat un element que el contradiu. Així, en tant que lectora, em trobava avançant sense prevenció, o precaució, les primeres ratlles, i descobria sovint que hi havia un element que m’orientava cap una ironia oculta darrere d’aquesta formalitat del llenguatge.\nRoser Juan llegint Desoris endreçats\nPer exemple, em fa seguir a El cap de Nefertiti, la història d’un periodista, en principi, desafortunat, per acabar descobrint-me que el que li ha passat no és tan greu. La vida ensenya i ell n’ha descobert una altra de possible. També, de manera semblant, passa a Delícies de llamàntol. És en aquests finals que no esperem, quan se’ns demostra que el nostre disgust, la nostra decepció, a la fi, tenen altres sortides i que, sovint, són opcions millors a les que la rutina ens oferia.\nAquest personatge que ens presenta, sovint no gaire ben tractat pels altres o per la vida, no és pas un personatge tràgic sinó algú que ens convida a viure una altra cara de la vida, a descobrir-la. Encara que, de vegades, la deriva no és tan optimista. Hi ha personatges que estan decidits a morir per difondre la infelicitat de les seves vides com a Una pena capital, on, molt hàbilment s’ha canviat l’article determinat (La) per l’indeterminat (Una) i, per tant, la significació canvia. Un cas semblant és el de L’escletxa, on haver deduït uns fets i encertar-la compensa el protagonista del seu final.\nTrobem alguns dels personatges que són metges, científics, pacients, cosa que en el cas de l’Antoni trobo del tot natural i que enriqueix la seva narrativa. I em demano si no serà que el coneixement de l’ànima humana o dels caràcters, de les personalitats, que per la seva feina de psiquiatre ha de tenir, l’haurà fornit d’un somriure comprensiu del món, dels éssers humans, malgrat tot. Fins d’aquells que podem considerar més complexos. M’ho pregunto, sobretot, quan a la tercera ratlla em poso a riure abans que el conte hagi presentat tots els seus elements. O quan un personatge que desbarra escriu “Nefertiti, ets més bona que la coca amb dàtils”. D’on neix l’humor?\nPer a mi, la qüestió bàsica per diferenciar un conte d’un altre, i un llibre de contes d’un altre llibre de contes, és la font, l’impuls narrador de l’autor. Dit d’una altra manera. El perquè ell tria aquesta via narrativa i la segueix. Vol demostrar-se alguna cosa?, vol demostrar-la als altres? És el mateix l’una i l’altra qüestió que es resumiria en: per a qui escriu?\nÉs clar que tota narrativa es lliga a la vida, a l’experiència, a la persona del seu autor o autora. La qual cosa no significa que l’autor de vegades se’n vulgui escapar i faci, sovint, tota mena de malabarismes i ens projecti, amablement, del món de la ficció, esquematitzant i fent un salt, cap a la fantasia d’un món imaginable, però no encara palpable. Darrere d’aquest món, un lector atent, també el trobarà. Penso en aquest bell conte Identificació P9742135M que, per a mi no hi ha dubte que ens parla sobre la necessitat de l’amor malgrat l’estructuració en forma de rusc de la societat present i, en un grau màxim, de la de la futura. Aquí apareix, al costat de l’humor, una altra de les qualitats millors dels contes de l’Antoni Cardona, la tendresa, la bondat d’algun dels seus personatges, la qual presuposa sovint la malícia o la inflexibilitat del qui completa el protagonisme com els clons contraris de la Clínica del Dr. Roberston.\nMontserrat Escartín presentant i llegint el text de Maria Barbal\nPer acabar. Recomano molt aquest llibre. Penso que hi trobareu uns contes divertits, crítics, sorprenents, que no us deixaran indiferents. Quina altra millor funció han de tenir els contes que captivar, sorprendre, fer acordar una història amb qui la llegeix?\nSi com diu Màrius Serra “El conte és una bombolla de sabó que es genera per fer-la explotar”, acceptant aquesta idea metafòrica, li demano a l’Antoni Cardona que continuï creant aquesta il·lusió subtil, de colors variats , amb aquesta textura que permet, després d’inflar una forma esfèrica acolorida i viatgera, completar-la amb un final que la faci esclatar. M.B.\nPublicat per Jordi Solé Camardons a 2:57\nAlibri Llibreria 2 de maig de 2018 a les 7:15\nArxiu del blog de desembre (3) de novembre (1) d’octubre (1) d’agost (1) de juny (1) de maig (1) d’abril (1) de març (3) de febrer (2) de gener (1) de desembre (1) d’octubre (2) de setembre (1) de juliol (1) de juny (3) de maig (1) d’abril (1) de març (4) de febrer (2) de gener (1) de desembre (2) de novembre (2) d’octubre (1) de setembre (1) de juny (4) de març (1) de febrer (2) de gener (1) de desembre (4) de novembre (1) d’octubre (3) de setembre (3) de juliol (1) de juny (1) de maig (5) d’abril (1) de febrer (2) de gener (1) de desembre (2) de novembre (3) d’octubre (2) de setembre (1) d’agost (1) de juny (2) de maig (3) d’abril (1) de març (3) de febrer (4) de gener (6) de desembre (4) de novembre (3) d’octubre (3) de setembre (1) d’agost (1) de juliol (6) de juny (3) de maig (3) d’abril (5) de març (4) de febrer (5) de gener (4) de desembre (8) de novembre (5) d’octubre (4) de setembre (6) d’agost (3) de juliol (2) de juny (5) de maig (2) d’abril (3) de març (6) de febrer (7) de gener (3) de desembre (5) de novembre (7) d’octubre (8) de setembre (9) d’agost (1) de juliol (4) de juny (6) de maig (1) de març (2) de febrer (2) de gener (2) de desembre (4)


L'assemblea del CP San Cristóbal evidencia el bon moment social, esportiu i econòmic - Canal Terrassa\nJoan Gutiérrez LópezData: 23/06/22\nEl CP San Cristóbal ha celebrat aquest dimecres una assemblea general ordinària, en la qual s’ha posat sobre la taula el bon moment que viu l’entitat parroquial des del punt de vista social, esportiu i també econòmic.\nDe fet s’ha aprovat per majoria absoluta l’acta anterior, corresponent a la junta del passat novembre, en la qual s’han modificat una part dels estatuts. L’exercici econòmic i comptable passa a ser a any esportiu i no natural com fins ara. L’economia del club està sanejada i al setembre, en una nova convocatòria, es donarà a conèixer els números per a la propera temporada. S’ha previst una línia continuista i el pressupost del club girarà al voltant dels 200 mil euros.\nEn l’assemblea d’ahir també s’ha aprovat actualitzar les quotes de socis i els abonaments. Una bona part manté els preus de la passada temporada, mentre que d’altres patiran un lleuger increment. El CP San Cristóbal té actualment uns 150 socis i compta amb un futbol base format per 30 equips i uns 400 jugadors.\nTags: assemblea general ordinàriaCP San CristóbalFrancesc Manchadofutbol